Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані на земельній ділянці площею 600 кв.м. за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом від 07.02.2012 року після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається, що за життя [PERSON] склала заповіт від 07.02.2012 року, посвідчений Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області, згідно до якого [PERSON] заповідала їй все її майно, яке буде належати їй на день смерті і на те, що за законом вона має право мати. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина у вигляді на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташованих за адресою: [ADDRESS], право власності на яке зареєстровано за [PERSON] у відповідності до свідоцтва про право власності від 23.09.1987 року та договору купівлі-продажу від 04.02.1989 року. Вона, як спадкоємець, прийняла спадщину від померлої [PERSON] шляхом звернення з заявою до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області. Інших спадкоємців за заповітом або за законом не має. Після звернення до нотаріуса з питань отримання свідоцтва про право спадщину за заповітом, вона почала збирати необхідні документи за запитами нотаріуса. Однак нотаріус не має можливості оформити їй свідоцтво про право на спадщину на вказане майно у зв'язку із неможливістю надання нею оригіналу правовстановлюючого документу з державною реєстрацією спадкового майна, про що вона отримала письмову відмову від нотаріуса Ізюмської державної нотаріальної контори від 23.12.2014 року за № 3329/02-14, та їй було рекомендовано звернутися до суду з питання визнання права власності на вказаний будинок у порядку спадкування. Вказує, що провести державну реєстрацію вказаного правовстановлюючого документу на ім'я померлої [PERSON] на теперішній час вона не має права і можливості згідно діючого на теперішній час Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Оскільки у неї відсутній правовстановлюючий документ із відповідною реєстрацією права власності щодо належності цього майна спадкодавцеві [PERSON], вона, як спадкоємець, не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, тому звернулась з позовом до суду. Позивачка просить суд визнати за нею право власності право власності на житловий будинок під літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м.; та побутово-господарські будівлі: гараж під літ. «В», вбиральня під літ. «Д», сарай під літ. «Е», погріб під літ. «З», літня кухня під літ. «И», літній душ під літ. «К», паркан № 1, розташовані на земельній ділянці площею 600 кв. м. за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. (а.с. 2-3) Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги повністю, підтвердила обставини справи та просить суд позов задовольнити повністю. Представник відповідача Ізюмської міської ради Харківської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, заперечень на позов не мають (а.с. 30). Вислухавши пояснення позивачки, перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Позивачка на підставу своїх вимог посилаються на статті 1220, 1223, 1268, 1297 ЦК України, а згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивачка за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивачка в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, [INFO] померла [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області складено відповідний актовий запис № 233, та видано свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] від 09 квітня 2014 року (а.с. 5). Книгою шостою ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Відповідно до змісту ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про розірвання шлюбу від 24.12.2014 року вбачається, що гр. [PERSON] і гр. [PERSON], [INFO], розірвали шлюб 13 вересня 1989 року, актовий запис за № 207, прізвища після розірвання шлюбу дружини [PERSON] (а.с. 32). Згідно заповіту від 07 лютого 2012 року, посвідчений державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстровано в реєстрі за № 1-82, згідно до якого [PERSON] на випадок її смерті зробила розпорядження, яким все її майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті, і на що вона за законом буде мати право, вона заповідає гр. [PERSON], [INFO]. Заповіт на день смерті заповідача не відмінено, не змінено, не скасовано (а.с. 4, 23). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, право на оформлення спадщини у судовому порядку пов'язане з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до Листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08 (пункт 11) при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 р. № 3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусом. Відповідно до п.1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 3 Глави 13 Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Судом установлено та підтверджується, що спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину від [PERSON] шляхом звернення з заявою до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області та почала збирати необхідні документи за запитами нотаріуса, що підтверджується матеріалами копії спадкової справи № 360/2014 (а.с. 20-24). Згідно відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 21.11.2014 року № 3023/02-14 та копії спадкової справи № 360/2014 вбачається, що після смерті гр. [PERSON], померлої [INFO], з заявою про прийняття спадщини від 21.07.2014 року звернулася гр. [PERSON], свідоцтво про право на спадщину за заповітом не видавалось (а.с. 19, 20-24). У відповідності до відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 23.12.2014 року за № 3329/02-14 за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом, вбачається, що на підставі п. 4.15, гл. 10, розділу ІІ Порядку (видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна) в зв'язку з тим, що заявником не наданий правовстановлюючий документ на житловий будинок, розташований в [ADDRESS], належний [PERSON], яка померла [INFO], видати свідоцтво про право на спадщину за законом Ізюмська державна нотаріальна контора не має можливості. Рекомендовано звернутися до суду (а.с. 33). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Судом встановлено, що на час смерті гр. [PERSON] їй належав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташованих за адресою: [ADDRESS], право власності зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 23.09.1987 року та договору купівлі-продажу від 04.02.1989 року [PERSON], дійсна вартість на 20.10.2014 року складає 106 474 грн, що підтверджується технічним паспортом на будинок станом на 20.10.2014 року та довідкою КП МБТІ від 20.10.2014 року (а.с. 6-13). Таким чином, враховуючи надані правовстановлюючі документи на житловий будинок, суд вважає, що після смерті після смерті [PERSON], померлої [INFO], залишилося спадкове майно у вигляді: житловий будинок під літ. «А-1», з прибудовою під літ. «а», верандою під літ. «а1», тамбуром під літ. «а2», ганок під літ. «а3», загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м.; та побутово-господарські будівлі, а саме: гараж під літ. «В», вбиральня під літ. «Д», сарай під літ. «Е», погріб під літ. «З», літня кухня під літ. «И», літній душ під літ. «К», паркан № 1, вартістю 106 474 гривні, які розташовані на земельній ділянці площею 600 кв. м. за адресою: [ADDRESS]. Вказане майно входить до складу спадщини та позивачка має право на визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом від 07 лютого 2012 року. У задоволенні позовних вимог відповідач не заперечував (а.с. 30). Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати, які позивачка сплатила за судовий збір, не компенсуються їй у зв'язку із вимогами про це позивачки (а.с. 1).

Outcome: approved