Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 341,65 дол. США, зокрема за прострочення грошового зобов'язання 3 відсотки річних та інфляційні витрати в сумі 14,5 дол. США, 250,5 дол. США пені за порушення прав споживача та 50 дол. США на відшкодування моральної шкоди. Позовну заяву мотивовано тим, що між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та позивачем укладено договір № 1969333 строкового банківського вкладу без поповнення від 07.07.2014 року. Відповідач, неналежним чином виконуючи свої зобов'язання, повертав суму депозиту частинами. Протягом часу з 07.10.2014 року по 28.10.2014 року позивач направив відповідачу 13 письмових звернень. У зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання позивач вважає, що він набув право вимоги до відповідача щодо стягнення 3 відсотків річних, інфляційних витрат, пені за порушення прав споживача та моральної шкоди. У судовому засіданні позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. Письмових заперечень проти позову не надходило. Враховуючи положення ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вирішив розглядати справу за відсутності відповідача, за наявними у ній доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.07.2014 року між сторонами у справі укладено договір № 1969333 строкового банківського вкладу без поповнення, оформленого в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+», за умовами якого позивач зобов'язався передати грошові кошти в сумі 4308 дол. США, а банк зобов'язався повернути вклад та сплатити відсотки відповідно до умов договору (п. 1.1-1.2). Строк розміщення вкладу сторонами погоджено в один місяць зі сплатою 9 відсотків річних (п. 2.2, 2.4). Дострокове повернення вкладу здійснюється виключно у повному розмірі (п. 2.4.2.). Вкладник має право в будь-який день розміщення вкладу звернутись із заявою про відмову від продовження строку розміщення вкладу на новий строк (п. 3.1.4). Банк зобов'язаний повернути вкладнику вклад в кінці строку розміщення або достроково (п. 3.4.5). Відповідно до матеріалів справи станом на 07.10.2014 року позивачу не повернуто 550 дол. США вкладу. Свої зобов'язання відповідач виконав в повному обсязі 28.10.2014 року (а.с. 27). Протягом часу з 07.10.2014 року по 28.10.2014 року позивач направив відповідачу 13 письмових звернень про повернення залишку коштів, які згідно відміток відповідачем було отримано. Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Частиною 3 ст. 1058 ЦК України визначено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядження клієнта видати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку розрахункового документа. Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Таким чином, враховуючи те, що ПАТ «КБ «Надра» своєчасно не виконало вимогу щодо повернення залишку депозитного вкладу [PERSON], то з моменту невиконання банком взятих на себе зобов'язань за договором банківського вкладу - з 07.10.2014 року по день перерахування коштів - 28.10.2014 року у позивача відповідно до положень ст. 625 ЦК України виникло право вимоги щодо стягнення з банку трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення. При цьому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції не поширюються на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у іноземній валюті. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з банку трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання є обґрунтованими. Перевіривши розрахунки позивача, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три процента річних в розмірі 0,95 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на день ухвалення рішення у справі (2177,0381 грн. за 100 дол. США) відповідає 20,68 грн. В іншій частині позовні вимоги є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Зокрема, після укладення договору між банком та позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються загальними нормами зобов'язального права та спеціальними нормами з приводу банківського вкладу, а також положеннями укладеного договору. Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, якою відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України є штраф або пеня. Положеннями статей 546, 549 ЦК України визначено, що пеня є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання. Частиною 1 статті 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Враховуючи те, що умовами договору банківського вкладу не встановлено відповідальності сторін за неналежне виконання договірних зобов'язань у вигляді пені та спеціальні норми цивільного законодавства щодо банківського вкладу не містять положень, якими була б встановлена така відповідальність, вимога щодо стягнення пені є безпідставною. Посилання позивача на положення Закону України «Про захист прав споживачів» в частині визначення розміру пені за неналежне надання послуг є необґрунтованим. Оскільки норми цього Закону по відношенню до правовідносин з приводу банківського вкладу є загальними і застосовують лише в прямо зазначених випадках (в частині визначення підсудності за місцем проживання позивача та в частині звільнення його від сплати судового збору), а в іншій частині підлягають застосуванню норми зобов'язального права. Тому положення Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть застосовуватись при визначенні відповідальності за порушення умов договору банківського вкладу. При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд також враховує те, що у випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК України). Законодавством, що регулює спірні договірні правовідносини, та умовами укладеного між сторонами договору відшкодування моральної шкоди за порушення зобов'язань не передбачено. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України у зв'язку із звільненням позивача від сплати судового збору з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 243,6 грн.

Outcome: partial