Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування вимог зазначала, що між позивачем - [PERSON] та [PERSON] було укладено 04.01.2017 року договір позики на суму 115000,00 грн. грн. Строк повернення боргу у розписці встановлено - за першою вимогою Позивача. Так, Позивач 16.04.2019 року звернулася на адресу Відповідача з вимогою щодо повернення суми позики, в розрахунок якої увійшла і стягувана за цим позовом грошова сума, направивши листа на адресу Відповідача. Проте, на день подання цього позову, Відповідач залишив вимогу Позивача без реагування, грошові кошти не повернув. Відповідач останнім часом став порушувати прийняті на себе зобов`язання щодо виплати відсотків за користування чужими коштами, тому просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 115 000,00 грн. Ухвалою від 23.07.2019 року відкрито спрощене провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] . Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 03.09.2019 року ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23.07.2019 року залишено без змін. 26.09.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у позові. У відзиві відповідач зазначив, що взяв в борг у [PERSON] 115000,00 гривень, про що ним була складена і надана [PERSON] 04.01.2017 року розписка. Строк повернення боргу встановлено «на першу вимогу». Вимоги про повернення позики [PERSON] не отримував. Крім того у період з 01.02.2017 року по 19.09.2018 року [PERSON] отримала від [PERSON] в рахунок повернення позики кошти в сумі 2155,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України, відповідно до доданого розрахунку становить 57051, 84 гривень. Факт отримання [PERSON] зазначених коштів у сумі 2155,00 доларів США підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою від 08.11.2018 року. Отже, заборгованість [PERSON] за даною розпискою становить 58033,16 гривень, яку він не відмовляється сплатити [PERSON] . У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги просять задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач зазначила, що надала відповідачу кошти, однак він відмовляється їх повертати, на телефон не відповідає, кореспонденцію не отримує, ухиляється від повернення боргу, перестав сплачувати проценти за користування грошима, а тому просить стягнути суму боргу в повному обсязі. Також пояснила, що дійсно отримувала від відповідача проценти за користування грошовими коштами у загальній сумі 2155 доларів США, що становить 57051,84 грн., про що надала відповідачу розписку, однак суму боргу їй повернуто не було. Також вказала, що у договорі 04.01.2017 порядок сплати процентів не встановлювався, все було за усною домовленістю, а розмір процентів переглядався під час їх сплати і протягом цього часу відповідачем сплачувалися проценти, однак з вересня 2018 року проценти відповідач не сплачує, а тому вона просить стягнути з нього суму боргу. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечує, зазначала, що [PERSON] не оспорюється факт написання розписки і необхідність повернення боргу, однак [PERSON] було повернуто 57051,84 грн., розмір процентів договором не передбачений, а тому відповідач має повернути не усю сума, а залишок - 58033,16 грн. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази у їх сукупності, оглянувши у судовому засіданні оригінал розписки від 04.01.2017 року, яку надано позивачем та оригінал розписки від 08.11.2018 року, наданий представником відповідача, приходить до наступного висновку. Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що 04.01.2017 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики на суму 115000,00 грн. грн. Строк повернення боргу у розписці встановлено - за першою вимогою позивача. (а.с.7) На підтвердження вищевказаної домовленості між сторонами, укладення договору позики, отримання коштів відповідачем [PERSON] була написана та власноручно підписана розписка позивачу, факт написання розписки [PERSON] не оспорюється. Оригінал розписки зберігається у позивача, оглянутий у судовому засіданні, що свідчить про не повернення позики відповідачем. Судом встановлено, що позивач повністю виконав умови договору позики та надав відповідачу кошти на умовах визначених договором позики від 04.01.2017 року, а відповідачем порушено умови договору позики та не повернуто кошти позивачу. Відповідно до розписки від 08.11.2018 року [PERSON] отримала від [PERSON] . % за договором позики на суму 4137 доларів США від 04.01.2017 року - 2155 доларів США.(а.с.82). 16.04.2019 року [PERSON] звернулася на адресу відповідача, яка зазначена у розписці, з вимогою щодо повернення суми позики, в розрахунок якої увійшла і стягувана за цим позовом грошова сума, направивши листа на адресу відповідача (а.с.5). Однак станом на час розгляду справи сума позики відповідачем не позивачу не повернута. Під час розгляду справи судом надавався сторонам строк на позасудове вирішення спору, проте сума позики відповідачем повернута не була. В силу ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За правилами ст.6, ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Нормами ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно із нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Установлено, що розписка від 04.01.2017 року містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, при цьому написана власноручно [PERSON] , що не оспорюється відповідачем. З умов укладеного між сторонами договору позики від 04.01.2017 року випливає, що цей договір укладено на невизначений строк, а строк виконання позичальником обов`язку визначений моментом пред`явлення до нього вимоги з боку позикодавця. Оскільки позивач пред`явив відповідачу вимогу про повернення суми боргу за договором позики 16.04.2019, відповідач, згідно з ст.1049 ЦК України мав виконати зобов`язання у тридцятиденний строк до 16.05.2019 включно, однак позичальником на час розгляду справи позика не повернута, а тому зобов`язання [PERSON] щодо повернення позивачу боргу продовжують існувати і він їх не виконує. Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 2 ст.1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесяти кратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Таким чином, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, позичальник зобов`язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики (Постанова ВСУ від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14). Частиною 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Отже, виходячи з положень ч.2 ст.1048 ЦК України, договір позики укладений між [PERSON] та [PERSON] від 04.01.2017 року на суму 115000 грн. не може вважатися безпроцентним, оскільки він укладений на грошову суму, що перевищує п`ятдесяти кратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто не є безпроцентним в силу закону, і в самому договору не зазначено, що він є безоплатним, і оскільки в договорі не встановлений розмір відсотків, то такий розмір, відповідно до ст. 1048 ЦК України, визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У розписці від 04.01.2017 року після тексту договору маються примітки про передання грошових коштів в іноземній валюті з примітками 3%, 2,5%, 2 %, і у судовому засіданні позивач зазначала, що отримувала проценти за договором, порядок сплати і розмір процентів за договором у розписці узгоджувався усно, зміни до договору не вносилися. А тому, перевіривши докази, на які послався позивач в обґрунтування своїх вимог, суд вважає, що їх не достатньо для того, щоб безспірно встановити факт існування між сторонами домовленості про сплату відповідачем процентів за користування позиченими коштами у розмірі - 3%, 2,5%,2%, оскільки в тексті розписки про такій розмір та порядок сплати процентів не зазначено, а тому не можна безспірно стверджувати, що грошові кошти, які передані відповідачем позивачу внесені саме на погашення процентів у розмірі 3%, 2,5%, 2%. Представник відповідача, заперечуючи право позивача на отримання процентів за договором позики від 04.01.2017 року, в судовому засіданні вказав, що сторони не домовлялися про сплату процентів за використання коштів, а тому в рахунок суми позики відповідачем сплачено 57051,84 грн. у підтвердження чого надав суду розписку позивача від 08.11.2018 року. Разом із тим, належними та допустимими доказами, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України не підтверджено факту того, що кошти в зазначеній сумі спрямовувалися на погашення саме суми боргу за договором, а долучена до відзиву відповідачем розписка позивача свідчить про отримання [PERSON] процентів за договором позики, при цьому ані в розписці від 04.01.2017 року, ані в розписці від 08.11.2018 року не зазначені заперечення відповідача щодо сплати саме процентів за договором. Доданий до відзиву розрахунок відповідача також передбачає щомісячну сплату грошових коштів позивачу (а.с. 80), що узгоджується з примітками відповідача про сплату процентів у розписці. Наведені вище докази в своїй сукупності, свідчать про те, що під час спірних правовідносин між сторонами мала місце щомісячна сплата процентів за користування грошовими коштами, хоча і у розписці від 04.01.2017 року відсутні елементи домовленості сторін щодо розміру процентів. Однак, відповідно до положень ч.1 ст. 1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Несплата відповідачем суми боргу протягом тридцятиденного строку з моменту пред`явлення вимоги є простроченням грошового зобов`язання, а відповідач вважається таким, що порушив зобов`язання повернути борг в установлений ч.1 ст.1049 ЦК України строк, тобто з 16.05.2019 року. Позивач в судовому засіданні підтвердив ту обставину, що відповідачем було сплачено позивачу за договором позики - 2155 доларів США, що еквівалентно 57051,84 грн. за курсом НБУ в рахунок погашення процентів за борговим зобов`язанням по розписці від 04.01.2017 р., про що позивач видав відповідачу розписку від 08.11.2018 р., однак розмір таких процентів договором не передбачений, а тому суд вважає, що розрахунок заборгованості відповідача за борговою розпискою від 04.01.2017 р. необхідно провести з урахуванням вказаної вище суми погашення заборгованості, яка підтверджується розпискою позивача від 08.11.2018 р., і з урахуванням тих обставин, що вимоги про стягнення процентів, сум в порядку ст. 625 ЦПК України не заявлялися. Розмір процентів за вказаним договором розраховується на рівні облікової ставки НБУ за період з 04.02.2017 року по 16.05.2019 року і становить 41066,03 грн. і саме цей розмір і є передбачені ст.1048 ЦК України проценти від суми позики (За період з 04.02.2017 по 13.04.2017 - 69 днів при обліковій ставці НБУ 14 % та сумі позики 115000 грн. - сума процентів становить 3043,56 грн. (115000 х 14,00%/365 х 69); за період з 14.07.2017 року по 25.05.2017 року - 42 дні при обліковій ставці НБУ 13 % та сумі позики 115000 грн. - сума процентів становить 1720,27грн. (115000 х 13,00%/365 х 42); за період з 26.05.2017 по 26.10.2017 - 154 днів при обліковій ставці НБУ 12,5 % та сумі позики 115000 грн. - сума процентів становить 6065,07 грн. (115000 х 12,5%/365 х 154); за період з 27.10.2017 року по 14.12.2017 року - 49 днів при обліковій ставці НБУ 13,5 % та сумі позики 115000 грн. - сума процентів становить 2084,18 грн. (115000 х 13,5%/365 х 49); за період з 15.12.2017 по 25.01.2018 року -42 днів при обліковій ставці НБУ 14,5 % та сумі позики 115000 грн. - сума процентів становить 1918,77 грн. (115000 х 14,5%/365 х 42); за період з 26.01.2018 року по 01.03.2018 року -35 днів при обліковій ставці НБУ 16 % та сумі позики 115000 грн. - сума процентів становить 1764,38 грн. (115000 х 16,00%/365 х 35); за період з 02.03.2018 року по 12.07.2018 року 133 дні при обліковій ставці НБУ 17 % та сумі позики 115000 грн. - сума процентів становить 7123,70 грн. (115000 х 17,00%/365 х 133); за період з 13.07.2018 року по 06.09.2018 року -56 днів при обліковій ставці НБУ 17,5 % та сумі позики 115000 грн. - сума процентів становить 3087,67 грн. (115000 х 17,50%/365 х 56); за період з 07.09.2018 року по 25.04.2019 року - 231 днів при обліковій ставці НБУ 18 % та сумі позики 115000 грн. - сума процентів становить 13100,55 грн. (115000 х 18,00%/365 х 231); за період з 26.04.2019 року по 16.05.2019 року 21 днів при обліковій ставці НБУ 17,5 % та сумі позики 115000 грн. - сума процентів становить 1157,88грн. (115000 х 17,50%/365 х 21). Отже, судом встановлено, що відповідачем повернуто [PERSON] грошові кошти у розмірі 57051,84 грн. (еквівалент іноземної валюти) у погашення процентів за договором, що не оспорюється і позивачем, тоді як умови договору не передбачають конкретний розмір процентів, з урахуванням ч.2 ст.1458 ЦК України та характером правовідносин, які склалися між сторонами, розмір процентів за договором на рівні облікової ставки НБУ становить 41066,03 грн. Різниця між сплаченими відповідачем позивачу коштами у розмірі 57051,84 грн. та процентами за договором 41066,03 грн. становить 15985,81 грн. З урахуванням тих обставин, що позивач вимог про стягнення процентів не заявляла, як і не заявляла про стягнення сум відповідно до ст.625 ЦК України, а тому, виходячи ст. 13 ЦПК України та меж заявлених вимог, різницю між сплаченими відповідачем позивачу коштами та процентами за договором у розмірі 15985,81 грн., слід зарахувати в погашення суми боргу, визначивши до стягнення з відповідача суму 99014,20 грн. (115000-15985,81 грн.), а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково (86,09%). При цьому суд зауважує, що зазначені обставини не позбавляють позивача права звернення до суду з вимогами в порядку ст. ст. 1048,625 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 990,03 грн.

Outcome: partial