Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №1» Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 29.01.2020 року №26, виданий його директором - [PERSON] . У позові зазначила, що вона працює на посаді заступника директора з медичної частини Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №1» Запорізької міської ради. Наказами директора Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №1» Запорізької міської ради Гавриленко М.А.: від 17.07.2019 року №49, від 10.09.2019 року №89, від 06.09.2019 року №86, від 17.09.2019 року №92, від 19.09.2019 року №93, від 29.01.2020 №26 - до неї застосовано дисциплінарні стягнення у вигляді догани. Накази директора Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №1» Запорізької міської ради Гавриленко М.А.: від 17.07.2019 року №49, від 10.09.2019 року №89, від 06.09.2019 року №86, від 17.09.2019 року №92, від 19.09.2019 року №93 оскаржені позивачем до суду. Наказом від 17.09.2019 року №92 позивачці оголошено догану за «непроведення контролю якості стоматологічної допомоги з 15 квітня 2019 року по теперішній час, халатне відношення до своїх посадових обов`язків, за бездіяльність, невиконання обов`язків відповідальної особи з цього питання, що є грубим порушенням вимог наказів МОЗ України від 28.09.2012 року №752 «Про порядок контролю якості медичної допомоги», від 11.09.2013 року №795 «Про моніторинг клінічних індикаторів якості медичної допомоги» та наказу КНП «Стоматологічна поліклініка №91» Запорізької міської ради №91 від 24.04.2019 року №7 «Про організацію роботи по наданню кваліфікованої стоматологічної допомоги Вознесенському району у 2019 році» п. 14, та посадової інструкції заступника директора з медичної частини п.1.4.». Наказ Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №1» Запорізької міської ради від 19.09.2019 року № 93 має назву «Про внесення змін до наказу «92 від 17.09.2019 року «Про оголошення догани заступнику директора з медичної частини [PERSON] ». Однак, за своїм змістом, наказ від 19.09.2019 року не вніс зміни до наказу від 17.09.2019 року. Згідно Наказу від 19.09.2019 року, позивачу оголошено догану за «непроведення контролю якості стоматологічної допомоги з 15 квітня 2019 року по теперішній час, халатне відношення до своїх посадових обов`язків, за бездіяльність, невиконання обов`язків відповідальної особи з цього питання, що є грубим порушенням вимог наказів МОЗ України від 28.09.2012 року №752 «Про порядок контролю якості медичної допомоги», від 11.09.2013 року №795 «Про моніторинг клінічних індикаторів якості медичної допомоги» та наказу КНП «Стоматологічна поліклініка №91» Запорізької міської ради №91 від 24.04.2019 року №7 «Про організацію роботи по наданню кваліфікованої стоматологічної допомоги Вознесенському району у 2019 році» п. 14, та посадової інструкції заступника директора з медичної частини п.1.4.». Тобто, за своїм змістом та по суті, наказова частина Наказу від 19.09.2019 року є аналогічною цій же частині Наказу від 17.09.2019 року; відповідач, вважаючи, що позивач допустила певну бездіяльність, яка на його думку, свідчить про порушення вимог Законодавства України та невиконання нею посадових обов`язків, повторно застосував до неї дисциплінарне стягнення за одну й ту саму, які він вважає, протиправну бездіяльність, що суперечить вимогам частини другої ст. 149 КЗпП України. Згідно Наказу від 29.01.2020 року №26 позивачу оголошено догану за: - «невиконання функціональних обов`язків посадової інструкції заступника директора з медичної частини [PERSON] п. 2.11, п. 2.34, п. 2,39, п. 2.51 і невиконання наказу №7 КПН «Стоматологічна поліклініка №1» ЗМР від 24.04.2019 року п. 14; - невиконання наказів МОЗ України від 28.09.2019 року №752 Про порядок контролю якості медичної допомоги», від 11.09.2013 року №795 «Про моніторинг клінічних індикаторів якості медичної допомоги», від 02.11.2011 року №743 «Про затвердження індикаторів якості медичної допомоги» за період з 15.04.2019 року по 19.12.2019 року». Позивач вважає наказ від 29.01.2020 року № 26 «Про оголошення догани заступнику директора з медичної частини [PERSON] » протиправним. Зазначає, що як вбачається із вступної частини наказу від 29.01.2020 року №26, підставою для застосування до неї догани стали результати перевірки проведення контролю якості надання стоматологічної допомоги на підприємстві відповідача. Вважаючи позивача відповідальною за контроль якості надання стоматологічної допомоги, на думку директора [PERSON] , позивач, «згідно Наказу №7 від 24.04.2019 року п. 14 посадової інструкції заступника директора з медичної частини Базаря І.С. п. 2.11, п. 2.39, п. 2.51.» не проводила і не проводить покладену на нею роботу з 17.04.2019 року по 19.12.2019 року. При цьому, конкретні дати таких «порушень», а також у чому вони полягали - у спірному наказі не зазначені. Тобто, як зазначає позивач, директор [PERSON], вважала, що вона не здійснювала контроль якості надання медичної допомоги у період з 17.04.2019 року по 19.12.2019 року, а тому застосувала до неї догану. Але погодитись із такими обґрунтуваннями наказу позивач не може, оскільки відповідно до п. 4 Порядку контролю якості медичної допомоги, затвердженого Наказом МОЗ України від 29.09.2012 року №752 контроль якості надання медичної допомоги здійснюється шляхом застосування методів зовнішнього та внутрішнього контролю якості медичної допомоги, самооцінки медичних працівників, експертної оцінки, клінічного аудиту, моніторингу системи індикаторів якості, атестації/сертифікації відповідно до вимог чинного законодавства України та законодавства Європейського Союзу. Крім того, позивач посилається на п. 8, п. 5, п. 6 Порядку контролю якості медичної допомоги, затвердженого Наказом МОЗ України від 29.09.2012 року №752, та п. 7.2 Статуту відповідача. Звертає увагу суду, що пунктом 7.9 Статуту визначено, що директор несе персональну відповідальність за додержанням порядку ведення і достовірність обліку та статистичної звітності у встановленому законодавством порядку. Таким чином, внутрішній контроль якості надання медичної допомоги на підприємстві відповідача, у випадках, визначених Порядком №752, здійснюється його директором та/або медичною радою, якщо така створена, а тому оголошення догани позивачу за невиконання наказу МОЗ України від 28.09.2019 року № 752 «Про порядок контролю якості медичної допомоги», [PERSON] вважає є безпідставним та протиправним. Крім того, [PERSON] наголошує, що у наказовій частині Наказу від 29.01.2020 року не вказано, за невиконання яких саме пунктів наказу МОЗ України від 28.09.2019 року №752 до неї застосовано дисциплінарне стягнення. Таким чином, позивач вважає, що призначення її особою, відповідальною за експертну оцінку якості стоматологічної допомоги (п. 14 Наказу від 24.04.2019 року) було безпідставним та протиправним. Вона зазначає, що не зобов`язана була виконувати даний пункт наказу, оскільки це, по-перше суперечить Наказу МОЗ України, по-друге є неможливим, зважаючи на те, що у неї відсутні повноваження на проведення експертної оцінки якості стоматологічної допомоги, це не входило та не входить до її посадових обов`язків. Посилання у спірному Наказі на невиконання позивачем п.п. 2.11, 2.34, 2.39, 2.51 Посадової інструкції є також безпідставним, не доведеним. [PERSON] звертає увагу суду, що постійно виконувала та виконує обов`язки, наведені у вказаних пунктах Посадової Інструкції, зокрема, здійснювала та здійснює контроль за якістю обстеження, діагностикою пацієнтів, надає поради та консультації лікарям, коли того вимагають певні обставини, контролює якість ведення медичної документації, здійснює моніторинг результатів роботи поліклініки. При цьому, за період з квітня 2019 року по січень 2019 року до закладу за медичною допомогою звернулось більш ніж 37 562 громадян. Починаючи з липня 2019 року директор Гавриленко М.А. заборонила лікарям їхнього закладу отримувати від неї поради, пов`язані з діагностикою та лікуванням пацієнтів; [PERSON] заборонила позивачу навіть входити до кабінетів лікарів-стоматологів. Крім того, позивач вважає, що якщо відповідач мав намір застосувати до неї догану за допущені нею, на його думку, порушення, він повинен був відібрати у неї пояснення та застосувати догану у строки, визначені Законом. Проте, пояснення він [PERSON] перед застосуванням догани директор не відібрала, і, у будь-якому випадку, дисциплінарне стягнення до неї застосовано з порушенням строків, визначених ст. 148 КЗпП України. Посилання в спірному наказі на акти від 23.12.2019 року «Про надання письмових пояснень» та про відсутність будь-яких документів з роботи контролю якості медичної допомоги, відмову підписати наказ відповідача № 111 від 23.12.2019 року та ін. - є безпідставним, оскільки з наказом №111 від 23.12.2019 року не ознайомлювали, його копію вона отримала на своє звернення від 30.11.20202 року, тому зміст цих актів не відповідає дійсності. Також, позивачу не надавали для ознайомлення Акт комісії про оцінку проведення контролю якості надання медичної допомоги від 23.12.2019 року. Більш того, утворення такої комісії та її діяльність чинним Законодавством не передбачені; її утворення не входить до повноважень Директора відповідача; зміст Акту містить оціночні судження осіб, які не уповноважені перевіряти дотримання нею будь-яких вимог чинного Законодавства та посадових обов`язків. Відповідач, вважаючи, що вона допустила певну бездіяльність, яка, на його думку, свідчить про порушення вимог Законодавства України та невиконання нею посадових обов`язків, спірним наказом повторно застосував до позивача дисциплінарне стягнення за одну й ту саму, як він вважає, протиправну бездіяльність (проступки), оскільки за ці самі «порушення» та за той самий період (з квітня 2019 року) до неї було застосовані догани згідно наказів від 17.09.2019 року №92 та від 19.09.2019 року №93, що суперечить частини другої ст. 149 КЗпП України. Оспорюваний наказ не містить жодних посилань, які б вказували на те, що вказані у них порушення є наслідком саме порушення нею трудової дисципліни. Відповідачем не вказано, які конкретно норми правил внутрішнього розпорядку або нормативно-правових актів було порушено позивачем. Позивач вважає, що саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарних проступків, а тому посилаючись на вищевикладене, просила визнати протиправним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №1» Запорізької міської ради від 29.01.2020 року №26, виданий його директором - [PERSON] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2020 року, було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання ним заперечення, а позивачці встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Відповідач позовні вимоги не визнав, надавши 08.05.2021 року відзив на позовну заяву. Згідно відзиву, відповідач просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. 19.05.2020 року на адресу суду позивачем подано відповідь на відзив. 04.06.2020 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. У судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник відповідача та третя особа, в одній особі - [PERSON] в судовому засіданні 17.06.2020 року проти позову заперечували. 25.08.2021 року від представника позивача адвоката Литвинець Ю.В. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. На задоволенні позовних вимог адвокат наполягає та просить позов задовольнити з підстав, що викладені в ньому. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] з квітня 2019 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Комунальним некомерційним підприємством «Стоматологічна поліклініка №1» Запорізької міської ради на посаді заступника директора з медичної частини Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №1». Відповідно до Наказу №26 від 29.01.2020 року, оголошено догану заступнику директора з медичної частини [PERSON] за невиконання функціональних обов`язків посадової інструкції заступника директора з медичної частини [PERSON] п. 2.11, п. 2.34, п. 2,39, п. 2.51 і невиконання наказу №7 КПН «Стоматологічна поліклініка №1» ЗМР від 24.04.2019 року п. 14; - невиконання наказів МОЗ України від 28.09.2019 року №752 Про порядок контролю якості медичної допомоги», від 11.09.2013 року №795 «Про моніторинг клінічних індикаторів якості медичної допомоги», від 02.11.2011 року №743 «Про затвердження індикаторів якості медичної допомоги» за період з 15.04.2019 року по 19.12.2019 року». Відповідно до ст. 139 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно із ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Складовими дисциплінарного проступку, що характеризують його об`єктивну та суб`єктивну сторони, є: дії (бездіяльність) працівника; невиконання або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) та невиконанням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність роботодавцем наявності будь-якої з цих складових виключає наявність дисциплінарного проступку (висновок Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 16.05.2018 року у справі № 712/6576/17). Згідно із нормами чинного трудового законодавства діє принцип презумпції невинуватості. Тобто не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. Принцип презумпції невинуватості випливає із змісту ст. 138 КЗпП України, яка передбачає обов`язок роботодавця доводити наявність умов, серед них і вина працівника, для притягнення такого працівника до матеріальної відповідальності. Перед тим як ухвалювати рішення про застосування до працівника догани, роботодавець має провести службове розслідування та зібрати достатньо доказів, які свідчили б про факт вчинення працівником дисциплінарного проступку. Такими доказами можуть слугувати різноманітні документи: доповідні записки інших працівників; письмові свідчення свідків; повідомлення державних органів, що здійснюють контроль і нагляд за додержанням законодавства, зокрема у сфері використання найманої праці; висновки фахівців; письмові пояснення самих порушників тощо. Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника (керівника), якщо вони мають законний характер. Слід зауважити, що порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. При визначенні діяння працівника як дисциплінарного проступку особливе значення має наявність у вчиненні цього діяння вини працівника, яка, пов`язується з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника. У зв`язку з цим, працівника не можна визнати винним, якщо він неналежно виконує свою роботу (не забезпечив виконання), зокрема, внаслідок захворювання або відсутності відповідних умов для її виконання. В разі виникнення трудового спору наявність чи відсутність поважних причин, а отже, наявність чи відсутність вини працівника, встановлює орган, що розглядає спір. Дисциплінарне стягнення має бути оформлено відповідним наказом. Відсутні і спеціальні вимоги щодо його обсягу, змісту і структури. При законному і обґрунтованому накладенні дисциплінарного стягнення наказ роботодавця не повинен бути коротким, з нього має бути зрозуміло, за що саме працівника притягнуто до відповідальності. Тому, наказ про застосування дисциплінарного стягнення має бути мотивованим, обґрунтованим, з посиланнями на порушені пункти трудового договору або посадової інструкції, з відображенням суті дисциплінарного проступку із зазначенням положень нормативних актів та інших документів, які порушив працівник. У розпорядчій частині вказують прізвище, ім`я, по батькові, посаду (професію) працівника і дату виявленого порушення. Як підставу застосування дисциплінарного стягнення у наказі (розпорядженні) перераховують документи - доповідні записки, акти, пояснювальні записки працівника тощо. Згідно з статтею 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV Кодексу). Як вбачається з наказу від 29.01.2020 року №26, підставою для застосування до позивача догани стали результати перевірки проведення контролю якості надання стоматологічної допомоги у відповідача. Вважаючи позивачку відповідальною за контроль якості надання стоматологічної допомоги, на думку директора [PERSON] , позивачка, «згідно Наказу №7 від 24.04.2019 року п. 14, посадової інструкції заступника директора з медичної частини Базаря І.С. п.2.11, п. 2.39, п.2.51.» не проводила і не проводить покладену на неї роботу з 17.04.2019 року по 19.12.2019 року. При цьому, конкретні дати таких «порушень», а також у чому вони полягали - у спірному наказі не зазначені. Відповідно до п. 4 Порядку контролю якості медичної допомоги, затвердженого Наказом МОЗ України від 29.09.2012 року №752, контроль якості надання медичної допомоги здійснюється шляхом застосування методів зовнішнього та внутрішнього контролю якості медичної допомоги, самооцінки медичних працівників, експертної оцінки, клінічного аудиту, моніторингу системи індикаторів якості, атестації/сертифікації відповідно до вимог чинного законодавства України та законодавства Європейського Союзу. Контроль якості наданої медичної допомоги проводиться у випадках смерті пацієнтів, первинного виходу на інвалідність осіб працездатного віку, розбіжності встановлених діагнозів, недотримання закладами охорони здоров`я стандартів медичної допомоги (медичних стандартів), клінічних протоколів, табелів матеріально-технічного оснащення, а також у випадках, що супроводжувалися скаргами пацієнтів та/або близьких осіб, які доглядають за пацієнтами, шляхом клініко-експертної оцінки якості та обсягів медичної допомоги. Клініко-експертна оцінка якості та обсягів медичної допомоги здійснюється шляхом експертизи клінічних питань діагностики, лікування та реабілітації медичними радами закладів охорони здоров`я, клініко-експертними комісіями Міністерства охорони здоров`я України та/або управлінь охорони здоров`я протягом 30 днів з дня надходження відповідного звернення або з ініціативи Міністерства охорони здоров`я України, про що складається висновок за результатами клініко-експертної оцінки за формою, наведеною в додатку до цього Порядку (п. 8). Внутрішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється керівництвом закладів охорони здоров`я та/або медичними радами закладів охорони здоров`я в межах повноважень, визначених законодавством, зокрема шляхом контролю за кваліфікацією лікарів, молодших спеціалістів з медичною освітою та професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють у закладі охорони здоров`я; самооцінки медичних працівників; організації надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я; моніторингу реалізації управлінських рішень; моніторингу дотримання структурними підрозділами закладу охорони здоров`я стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів; моніторингу системи індикаторів якості медичної допомоги; вивчення думки пацієнтів щодо наданої медичної допомоги (п. 5). Відповідно до п. 6 Порядку, зовнішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється органами державної виконавчої влади в межах повноважень, визначених законодавством, зокрема шляхом контролю за дотриманням ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики, проведення акредитації закладів охорони здоров`я, атестації лікарів, молодших спеціалістів з медичною освітою, професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють у системі охорони здоров`я, проведення клініко-експертної оцінки якості та обсягів медичної допомоги. При цьому, клініко-експертна оцінка якості та обсягів медичної допомоги здійснюється шляхом експертизи клінічних питань діагностики, лікування та реабілітації медичними радами закладів охорони здоров`я, клініко-експертними комісіями Міністерства охорони здоров`я України та/або управлінь охорони здоров`я протягом 30 днів з дня надходження відповідного звернення або з ініціативи Міністерства охорони здоров`я України, про що складається висновок за результатами клініко-експертної оцінки за формою, наведеною в додатку до цього Порядку. Відповідно до п. 7.2. Статуту відповідача, поточне керівництво (оперативне управління) Підприємством здійснює його Директор, який, згідно п.п. 7.6., 7.7. Статуту очолює підприємство, діє без довіреності, організовує роботу підприємства щодо надання населенню медичної допомоги згідно з вимогами нормативно-правових актів; забезпечує контроль за веденням та зберіганням медичної та іншої документації; створює умови підвищення фахового і кваліфікаційного рівня працівників. Пунктом 7.9. Статуту визначено, що директор несе персональну відповідальність за додержання порядку ведення і достовірність обліку та статистичної звітності у встановленому законодавством порядку. Таким чином, внутрішній контроль якості надання медичної допомоги на підприємстві відповідача, у випадках, визначених Порядком №752, здійснюється його директором та/або медичною радою, якщо така створена, тому оголошення догани позивачеві за невиконання наказу МОЗ України від 28.09.2019 року №752 «Про порядок контролю якості медичної допомоги» є безпідставним та протиправним. Крім того, у наказовій частині Наказу від 29.01.2020 року не вказано, за невиконання яких саме пунктів наказу МОЗ України від 28.09.2019 року №752 до позивачки застосовано дисциплінарне стягнення. В матеріалах справи відсутні будь-які накази відповідача про покладення на позивачку обов`язків з контролю якості надання медичної допомоги з посиланням на їх періодичність, тощо. Порядок проведення внутрішнього контролю якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування (далі - ЗОЗ), крім іншого, врегульований Положенням про медичну раду 303 (Наказ МОЗ України від 05.02.2016 року №69). Відповідно до Положення, Медична рада ЗОЗ (далі - Медична рада) створюється з метою залучення працівників ЗОЗ до діяльності з проведення оцінки якості медичної допомоги та медичного обслуговування. Склад Медичної ради затверджується наказом керівника ЗОЗ. Медична рада є постійно діючим консультативно-дорадчим органом ЗОЗ. Основними завданнями Медичної ради є: координація діяльності структурних підрозділів ЗОЗ щодо впровадження заходів з управління та контролю якості медичної допомоги та медичного обслуговування, участь у моніторингу ефективності управління та контролю якості медичної допомоги та медичного обслуговування у ЗОЗ, розробка пропозицій та планування заходів щодо поліпшення якості медичної допомоги та медичного обслуговування у ЗОЗ, здійснення експертизи відповідності наданої медичної допомоги та медичного обслуговування вимогам клінічних настанов та протоколів у сфері охорони здоров`я, підготовка та подання документації для розгляду клініко-експертними комісіями з рецензією щодо допущених порушень і помилок під час надання медичної допомоги та медичного обслуговування і рекомендаціями щодо уникнення таких помилок надалі. До функцій Медичної ради належить: розглядає питання та надає пропозиції керівництву ЗОЗ щодо: безперервного підвищення професійного рівня спеціалістів ЗОЗ; забезпечення прав та безпеки пацієнтів; динаміки показників діяльності ЗОЗ, його структурних підрозділів та клінічних індикаторів якості надання медичної допомоги; випадків смерті; повторної госпіталізатцї з одного н того самого захворювання протягом роїсу; розбіжності діагнозів; скарг пацієнтів або їх близьких осіб. Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що здійснення експертизи відповідності наданої медичної допомоги та медичного обслуговування вимогам клінічних настанов та протоколів у сфері охорони здоров`я входить до компетенції Медичної ради, як колегіального органу, створеного у ЗОЗ. При цьому, на законодавчому рівні визначено виключний перелік випадків (підстав) проведення Контролю якості надання медичної допомоги, а також визначені посадові особи ( органи), які його здійснюють. За приписами ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Таким чином, позивач не має повноважень на проведення експертної оцінки якості стоматологічної допомоги, це не входить до її посадових обов`язків. При розгляді цієї справи суд враховує, що Запорізьким апеляційним судом у постанові по справі №335/10454/19 (спір між тими самим сторонами) встановлено, що відповідно до посадової інструкції позивачки, остання не зобов`язана проводити експертну оцінку якості стоматологічної допомоги. Невиконання позивачкою п.п. 2.11., 2.34., 2.39, 2.51 Посадової інструкції належними та допустимим доказами відповідачем не доведено. Крім того, Суд погоджується із доводами позивача, що в «Акті про відмову надавати пояснення з приводу невиконання своїх посадових обов`язків» не зазначена дата його складання, що свідчить про безпідставність його складання та порушення процедури застосування дисциплінарного стягнення до позивачки, оскільки відповідачем не надано доказів, які б спростували твердження позивача з приводу невиконання відповідачем вимог ст. 149 КЗпП України. У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Оспорюваний наказ не містить жодних посилань, які б вказували на те, що вказані у них порушення є наслідком саме порушення позивачкою трудової дисципліни. Відповідачем не вказано, які конкретно норми правил внутрішнього розпорядку або нормативно-правових актів було порушено позивачем. За приписами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона за ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. При прийнятті рішення судом також враховуються правові висновки викладені у постанові Верховного суду по справі № 756/9671/16 від 26.09.2019 року, а саме, що в силу ст. 147, 149 КЗпП України у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 27.06.2018 року у справі № 664/2820/15-ц (провадження № 61-19602св18), від 20.02.2019 року у справі № 757/28453/14-ц (провадження № 61-10309св18), від 18.03.2020 року у справі № 484/2962/17 (провадження № 61-3225св18) та від 01.07.2020 року у справі № 760/7225/16-ц (провадження № 61-35225св18). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання наказу відповідача від 29.01.2020 року №26 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення протиправним. Водночас, щодо вимоги позивача про скасування наказу про її притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така вимога не підлягає задоволенню з огляду на її не відповідність визначеним законом способам захисту порушеного права та відсутності у суду компетенції на втручання у внутрішню діяльність відповідача. З огляду на наведене, оскільки відповідачем не доведено наявності складу дисциплінарного проступку у діях позивача. Тому, суд доходить остаточного висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд зазначає, що через задоволення позову судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору в сумі 840,00 грн. покладаються на відповідача і мають бути відшкодовані ним позивачеві. Враховуючи викладене,

Outcome: partial