Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет застави посилаючись на те, що 03.03.2008 року між позивачем та відповідачем ПП «ТЕЗА» було укладено кредитний договір № 233/М, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 12500 доларів США строком до 02.03.2011 року зі сплатою 16,00% річних. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, був укладений договір застави від 03.03.2008 року, згідно з яким в заставу банку було передано автомобіль BMW, модель 525, рік випуску: 1998, тип ТЗ легковий седан, № кузова JWBADF81050BT07632, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року з поручителем ПАТ «А-Банк». Відповідач ПП «ТЕЗА» порушив умови кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів, в звязку з чим станом на 08.05.2013 року виникла заборгованість у розмірі 34365,29 доларів США, що складає 274681,77 грн., яка складається з наступного: 10230,23 доларів США заборгованість за кредитом, 12820,48 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 9648,35 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,28 доларів США штраф (фіксована частина), 1634,09 доларів США штраф (процентна складова). Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 233/М від 03.03.2008 року в сумі 34365,29 доларів США здійснити вилучення предмету застави та передачі його у заклад (володіння) ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: автомобіль BMW, модель 525, рік випуску: 1998, тип ТЗ легковий седан, № кузова JWBADF81050BT07632, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], звернути стягнення на предмет застави: автомобіль BMW, модель 525, рік випуску: 1998, тип ТЗ легковий седан, № кузова JWBADF81050BT07632, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 10000 грн. , стягнути з ПП «ТЕЗА» на корись позивача витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн., стягнути з ПП «ТЕЗА» та [PERSON] сплачений судовий збір. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.08.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені частково. Ухвалою суду від 24.02.2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.08.2013 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача при новому розгляді справи подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачі у судове засідання не зявилися, причину неявки суду не повідомили. Представник відповідача [PERSON] у заяві про перегляд заочного рішення подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 233/М від 03.03.2008 року ПП «ТЕЗА» отримало кредит у розмірі 12500 доларів США зі сплатою 16,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02.03.2011 року. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № 233/М від 03.03.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави автотранспорту від 03.03.2008 року, згідно з яким в заставу банку було передано автомобіль BMW, модель 525, рік випуску: 1998, тип ТЗ легковий седан, № кузова JWBADF81050BT07632, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач ПП «ТЕЗА». зобовязання за кредитним договором належним чином не виконало, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 08.05.2013 року виникла заборгованість у розмірі 34365,29 доларів США, що складає 274681,77 грн., яка складається з наступного: 10230,23 доларів США заборгованість за кредитом, 12820,48 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 9648,35 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,28 доларів США штраф (фіксована частина), 1634,09 доларів США штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися з вимого про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22.10.1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність , захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати недійсними і недостатніми. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. За замістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.11.2009 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПП «ТЕЗА», [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбакн» були задоволені. Крім того, банк звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПП «ТЕЗА», [PERSON] про стягнення заборгованості за даним кредитним договором. Тобто банку було достовірно відомо про порушення відповідачем ПП «ТЕЗА» зобовязань по кредитному договору. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початку перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. За умовами кредитного договору № 233/М від 03.03.2008 року погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, в рахунок чого вносяться кошти, початком позовної давності для стягнення цих платежів обчислюється з моменту невиконання відповідачем кожного з цих зобовязань, а саме з 06 грудня 2008 року. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13 та постанові Верховного Суду України по справі № 6-31цс15, які згідно зі ст. 3607 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Згідно постанови Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15 у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Позивач не направляв досудову вимогу до відповідачів, а звернувся із даним позовом до суду 11.07.2013 року. Позивач із заявою про поновлення строку позовної давності не звертався. Таким чином, сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed