Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення упущеної вигоди. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.06.2013 року за ним було визнано право власності на 1/4 частину квартири за адресою - [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті його батька. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.09.2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21.01.2015 року зобов'язано відповідача усунути перешкоди в користуванні [PERSON] спірною квартирою, шляхом передачі йому ключів від замка дверей тамбуру на третьому поверсі та від вхідних дверей квартири. Зазначив, що даним рішенням також було встановлено те, що [PERSON] заселила у спірну квартиру осіб на підставі договору оренди від 17.09.2012 року, щомісячна плата за яким становила 2 000 грн. 00 коп. У позовній заяві позивач вказав, що з вини відповідачки він набув можливість розпоряджатися квартири лише 21.01.2015 року, хоча мав право отримувати з майна доходи у вигляді 1/4 частини орендної плати щомісячно з дати відкриття спадщини. Посилаючись на те, що відповідачка неправомірно отримувала кошти від надання в оренду спірної квартири в розмірі 1/4 частки від суми орендної плати, а саме по 500 грн. щомісяця, беручи до уваги те, що право власності є непорушним, [PERSON] просить стягнути на свою користь з [PERSON] збитки у вигляді упущеної вигоди за період з 17.09.2012 року по 21.01.2015 року у сумі 14 000 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з тих же підстав просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість (а.с. 41-43). Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. У судовому засіданні представники позивача, як на підставу своїх вимог, посилалися на ст. 22 ЦК України та на те, що якби за звичайних умов цивільне право . [PERSON] не було порушене, він міг би реально одержувати за задачу в оренду квартири 1/4 частину від суми орендної плати. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності 1/4 частина квартири за адресою - [ADDRESS] на підставі рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.06.2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31.10.2013 року (а.с. 11). Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.09.2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21.01.2015 року зобов'язано відповідача усунути перешкоди в користуванні [PERSON] спірною квартирою, шляхом передачі йому ключів від замка дверей тамбуру на третьому поверсі та від вхідних дверей квартири (а.с. 12-21). З постанови про відмову у порушенні кримінальної справи вбачається, що [PERSON] заселила у спірну квартиру осіб на підставі договору оренди від 17.09.2012 року, щомісячна плата за яким становила 2 000 грн. (а.с. 22-23). Представники позивача посилалися на те, що з вини відповідачки позивач набув можливість розпоряджатися квартири лише 21.01.2015 року, хоча мав право отримувати з майна доходи у вигляді 1/4 частини орендної плати щомісячно з дати відкриття спадщини, а тому відповідачка повинна відшкодувати [PERSON] матеріальні збитки, які він не отримав у вигляді упущеної вигоди. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України. Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч. 1 ст. 390 ЦК України власник майна вправі вимагати від особи, яка знала або повинна була знати, що володіє майном незаконно (недобросовісного набувача)передання всіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Таким чином, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв'язку між порушенням права й збитками. При цьому доведення факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було порушене, а також причинний зв'язок між цією шкодою та діями відповідача в силу ст. 10, 60 ЦПК України, покладається на позивача. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов'язання за договором. Представники позивача вказували на те, що відповідачка здавала всю квартиру в оренду з 17.09.2012 року, від чого отримувала дохід у розмірі 2000 грн. щомісячно, а тому упущена вигода позивача за період з 17.09.2012 року по 21.01.2015 року у вигляді неотриманої плати за договором оренди складає 14 000 грн. Однак, суд не бере до уваги дані твердження представників позивача, оскільки протягом періоду часу, за який позивач вимагає відшкодувати суму неотриманого доходу, між сторонами був наявний судовий спір щодо права власності на вказану квартиру. Представниками позивача не доведено, що [PERSON] користувалася всією квартирою незаконно, оскільки відповідачці належить на праві власності 1/4 частина спірної квартири та вона має право користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд згідно вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України. Для відшкодування шкоди позивач має довести протиправність дій відповідача. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано належних доказів згідно ст. ст. 57-59 ЦПК України наявності упущеної вигоди, яку позивач міг отримати та неотримав внаслідок незаконних дій відповідачки, а тому суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивача у судовому засіданні. Оцінивши докази, які наявні у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення упущеної вигоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України сторони, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки позов [PERSON] задоволенню не підлягає, вимога щодо стягнення судового збору згідно вимог ст. 88 ЦПК України також не підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed