Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулась до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Позовні вимоги позивачка просила суд задовольнити згідно зі статтями 180, 183, 184, 191 СК України. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2012 року, але з 14 травня 2016 року разом вони не проживають, спільне господарство ними не ведеться. Від проживання з відповідачем у шлюбі вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], на якого відповідач зобовязаний платити аліменти або ж надавати матеріальну допомогу добровільно. Подружні стосунки з відповідачем припинені в травні 2016 року, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Таким чином, вона має право претендувати на стягнення аліментів на малолітню дитину в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Оскільки ж відповідач не надає їй матеріальну допомогу на утримання дитини, то вона змушена була звернутися до суду з цією позовною заявою і наполягає на задоволенні своїх позовних вимог. В судовому засіданні свої позовні вимоги [PERSON] підтримувала в повному обсязі та з тих же підстав, незважаючи на заперечення відповідача. Позивачка, зокрема, пояснила, що відповідач, можливо і брав кредити в період їх проживання однією сім'єю, але ті кошти пішли аж ніяк не на потреби сім'ї. Відповідач [PERSON] до суду з'явився, позовні вимоги [PERSON] визнав фактично частково, хоч і пояснив що з позовними вимогами позивачки не згоден та вважає їх не обґрунтованими виходячи з наступного. Як зазначала позивач в позовній заяві і в судовому засіданні, а це ним не заперечується, з 14 травня 2016 року вони проживають окремо і з цього часу спільне господарство не ведуть. А з цього слідує, що до 14 травня 2016 року вони проживали однією сімєю, і під час сумісного проживання за згодою позивача ним було укладено декілька кредитних договорів з банками. Кошти отримані за кредитними договорами було використано в інтересах сімї. Відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного Кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використано в інтересах сімї. Незважаючи на те, що кошти за кредитними договорами було використано в інтересах сімї, позивач ухиляється від сплати коштів за кредитними договорами. Він самостійно сплачую банкам грошове зобовязання. Загальна сума щомісячних витрат за кредитними зобовязаннями складає приблизно -4 500 грн. При цьому приблизний розмір його заробітної плати складає - 5 800 грн. щомісяця. Тобто після виконання щомісячних зобовязань перед банківськими установами йому на прожиття залишається приблизно 1 300 грн. Також його заперечення обумовлені тим, що в нього, крім сумісної дитини з позивачем, є дитина (син [PERSON], [INFO]) від шлюбу з [PERSON]. В рахунок сплати коштів на утримання сина [PERSON] між ним та [PERSON] було укладено договір про передачу у власність квартири. Але згідно ч. З статті 190 СК України укладення цього договору не звільняє його як батька від обов'язку виховання і матеріальної підтримки сина., зокрема, від обовязку брати участь у додаткових витратах на дитину. Він намагається приймати активну участь у житті [PERSON] та розвитку здібностей, він його відвідує, грається з ним, приносить продукти, іграшки та таке інше. Все це потребує додаткових грошових коштів. Крім того, на теперішній час за станом здоровя йому необхідне обстеження, що також потребує значних невідкладних витрат. Він не проти утримувати малолітнього сина - [PERSON], спілкуватись з ним та приймати участь у його вихованні. Однак просить врахувати, що відповідно до п. 2 та п. З ч. 1 ст. 182 СК України суд при визначені розміру аліментів повинен враховувати стан здоровя, та матеріальне становище платника аліментів, наявність інших дітей на утриманні. Стягнення з нього аліментів на утримання сина - [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) не буде відповідати положення стаття 182 СК України. Крім того, згідно статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» існує обмеження розміру відрахувань із заробітної плати, відповідно до якого допускається стягнення з заробітної плати боржника за виконавчим документом не більше 50 відсотків. Згідно ст. 182 СК України він вважає справедливим та законним було би частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення повноліття сином, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник відповідача повністю підтримувала позицію [PERSON] і в судовому засіданні по суті позову та його цивільно-правовим обґрунтуванням дала пояснення аналогічні за змістом поясненням самого відповідача [PERSON] Суд, вислухавши позивачку, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з наступних підстав. Сторони по справі знаходились в зареєстрованому шлюбі. Подружні стосунки сторін припинені. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина ШУЛЯКОВА [PERSON], [INFO]., який зі слів матері знаходяться на її утриманні, що відповідач не заперечує. На утримання неповнолітніх дітей відповідач, згідно діючого законодавства, зобовязаний надавати матеріальну допомогу добровільно або платити аліменти за рішенням суду. Отримавши копію позовної заяви по цій справі ще 02 серпня 2016 року, а також повістку в судове засідання, знаючи, коли буде розглядатися справа по суті, відповідач мав достатньо часу для підготовки до розгляду справи. Тим більше, що за клопотанням відповідача в серпні 2016 року суд переносив розгляд справи по суті фактично аж на вересень 2016 року, враховуючи, що суддя знаходився в черговій відпустці. В судових засіданнях відповідач надав до суду копії документів, які підтверджують наявність у нього кредитів. Але це не є підставою для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини зі всіх видів його доходів, а не 1/4 частини. Наявність у відповідача сина [PERSON], [INFO], від шлюбу з [PERSON], на думку суду також не є підставою для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини зі всіх видів його доходів, а не 1/4 частини. Адже ніяких аліментів чи грошей на додаткові витрати саме на сина [PERSON] з відповідача не стягується. Як стверджував відповідач і підтвердила позивачка. в рахунок сплати коштів на утримання сина [PERSON] між ним та [PERSON] було укладено договір про передачу у власність квартири. На теперішній час ніяких аліментів з відповідача на утримання сина [PERSON] не стягується, що підтвердив і відповідач. Дійсно згідно діючого законодавства всі ці обставини та факти не звільняють відповідача як батька від обов'язку виховання і матеріальної підтримки сина. Те, що відповідач намагається приймати активну участь у житті [PERSON] та в розвитку його здібностей, що він відвідує сина, грається з ним, приносить продукти, іграшки та таке інше, -- дуже добре. Безумовно, все це потребує додаткових грошових витрат відповідача. Але спілкування відповідача з сином [PERSON] та участь відповідача в житті цього сина не повинні відбуватися за рахунок інтересів дитини позивачки по справі. Крім того, як вказував відповідач, на теперішній час за станом здоровя йому необхідне обстеження, що також потребує значних невідкладних витрат. Разом з тим ніяких документів про те, що йому дійсно необхідне медичне обстеження і що це потребує значних невідкладних витрат, -- відповідач суду не надав. На думку суду і ця вказівка відповідача не може бути судом врахована як така, що є підставою для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини зі всіх видів його доходів, а не 1/4 частини. Оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити повністю, тобто стягувати аліменти з [PERSON] на утримання сина Ш У Л Я К О В А [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно на користь позивачки [PERSON], починаючи з 15 липня 2016 року до повноліття дитини, оскільки в протилежному випадку це не відповідало б вимогам ст. 182 СК України.

Outcome: approved