Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

У липні 2018 року позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала на те, що вона, на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.1997 року, є співвласником квартири №24, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Доброго, 15. Іншим співвласником вказаної квартири є її син [PERSON] При цьому, на даний час в її квартирі зареєстровані її неповнолітній син [PERSON] та відповідачка [PERSON], як піднаймач, яка з 2014 року в квартирі не проживає, участі в її утриманні не приймає, не оплачує комунальні послуги. Посилаючись на вказане, а також на те, що реєстрація місця проживання відповідачки [PERSON] в її квартирі чинить їй перешкоди, як співвласнику квартири, а саме перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності майном, змушує нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, просила визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м. Чернівці, вул. Доброго, 15/24. В судове засідання позивачка не зявилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідачка не зявилася, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а саме розміщенням оголошенням про виклик до суду на офіційному сайті суду. Про причини неявки суд не повідомила. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивачки суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка надала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Як убачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.1997 року, є співвласником квартири №24, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Доброго, 15. Іншим співвласником вказаної квартири є її син [PERSON] (а/с 7). Так, права власника жилого приміщення визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що у зазначеній вище квартирі зареєстровані позивачка, її неповнолітній син [PERSON] та відповідачка [PERSON], як піднаймач, що підтверджується довідкою КЖРЕП №9 від 25.06.2018 року. (а/с 6). Реєстрація відповідачки у вказаній квартирі, на момент розгляду справи, також підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Чернівецькій області (а/с 12). При цьому, як убачається з актів КЖРЕП №9 від 02.04.2018 року та від 25.06.2018 року відповідачка будучи зареєстрованою за адресою [INFO], не проживає за вказаною адресою більше трьох років. (а/с 8-9). Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивачки вільно реалізовувати право володіння, користування та розпорядження власністю підлягає захисту, оскільки відповідачка не є власником квартири або членом сімї позивачки, безпідставно значиться зареєстрованою за адресою місцезнаходження квартири, не несе будь-яких витрат на утримання житла, чим чинить позивачці перешкоди у користуванні власністю, а тому права позивачки,\~як співвласника\~зазначеної вище\~квартири,\~підлягають захисту\~шляхом визнання\~відповідачки такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням\~внаслідок її\~відсутності у\~ньому без\~поважних причин,\~оскільки чинне\~законодавство не\~передбачає збереження\~права користування\~житлом за\~громадянами,\~які хоча\~і правомірно\~вселилися у\~спірний будинок\~власника,\~але на\~час розгляду\~справи не\~є членом\~його сімї.\~ На підставі вище викладеного та

Outcome: approved