Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих в результаті ДТП. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що водієм [PERSON], який керував автомобілем Опель, державний реєстраційний номер [NUMBER], 11.03.2014 року, приблизно о 20.20 на перехресті бул.Шевченка та вул.9-ої Авіадивізії в м.Маріуполі було скоєно наїзд на позивача. У результаті отриманих травм позивача було госпіталізовано до лікарні швидкої медичної допомоги м.Маріуполя. Відносно ДТП відомості про кримінальне правопорушення за ст. 286 ч. 1 КК України було внесено до ЄРДР 12.03.2014 року. У зв'язку із пожежою 09.05.2014р. у будівлі Маріупольського УВС матеріали кримінального провадження були знищені та не підлягають поновленню. 25.06.2014 р. слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі ч. 1 ст. 284 КК України за відсутністю складу кримінального правопорушення у діях [PERSON] В результаті отриманих травм позивач проходила стаціонарне та амбулаторне лікування, витрати на лікування склали 12852,97 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в СК «Українська охоронна-страхова компанія». У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на лікування не надав. Внаслідок ДТП позивачу ,також, завдана моральна шкоду, яка полягає у фізичному болю, страху, душевних стражданнь, тривалому лікуванню,в результаті чого був порушений звичний уклад життя. Моральну шкоду позивач оцінює у 20000 грн. та просить стягнути з СК «Українська охоронна-страхова компанія» у розмірі 2550 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 12852,97 грн., з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 17450 грн. , а також судові витрати по сплаті правової допомоги у сумі 2000 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність за участю її представника, наполягала на задоволені позову.У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на задоволені позову та зазначив, що за текстом постанови про закриття кримінального провадження відносно відповідача [PERSON] кримінальне провадження закрите за неможливістю доведення вини останнього у зв'язку із повним знищенням процесуальних документів в результаті пожежі, а не тому, що слідство прийшло до висновку про відсутність вини водія [PERSON] Відповідно до вимог ЦК України відповідач несе цивільну відповідальність, як власник джерела підвищеної небезпеки та страхова компанія у межах встановленого ліміту повина відшкодувати шкоду позивачу. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутність за участю його представника. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні та пояснив, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження відносно відповідача [PERSON] слідством встановлено, що у діях [PERSON] відсутній склад кримінального провадження, тому він не повинен відшкодовувати шкоду позивачу. Представник відповідача СК «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до витягу з кримінальеоно провадження № 12014050290000059 від 11.03.2014 року до ЄРДР були внесені відомості щодо наїзду на пішохода [PERSON] автомобіля Опель під керуванням [PERSON] 11.03.2014 року. Постановою про закриття кримінального провадження від 25.06.2014 р. відносно [PERSON] кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю у діях [PERSON] складу кримінального провадження. За текстом постанови зазначено, що 11.03.2014 р., приблизно о 20-20 на бул. Шевченка в районі перехрестя з вул.9-ої Авіадівізії в Жовтневому районі м.Маріуполя автомобіль Опель державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка отримала тілесні ушкодження. Внаслідок пожежі 09.05.2014 р. в адміністративній будівлі Маріупольського МУ матеріали кримінального провадження були знищені у повному обсязі, відсутність оригіналів процесуальних документів ( протоколу огляду місця ДТП, схема до нього, протокол огляду транспортного засобу, медичні документи потерпілої) позбавляє орган досудового розслідування можливості доведення провини водія [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення./а.с.13/ Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в СК «Українська охоронна-страхова компанія» на підставі полісу АС/8834535 від 01.11.2013 р., ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю встановлено 100000 грн., майну - 50000 грн., франшиза 1000 грн. Згідно виписці із медичної картки стаціонарного хворого позивач перебувала на стаціонарному лікуванні з 11.03.2014 р. по 05.05.2014 р. у травматологічному відділенні МЛСМД з закритим переломом обох кісток лівої голені із зміщенням, переломом кісток тазу, закритим переломом У п'ясній кістки лівої кісті із зміщенням та переломом носу, травми отримані, зі слів хворої, у результаті ДТП. 19.03.2014 року та 22.03.2014 року позивачці проведені операції./а.с.7,16/ Відповідно відповіді медичного закладу [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 11.03.2014 року по 05.05.2014 року та за розрахунок родичів хворої були придбані медикаменти для лікування. Згідно наданих суду копій чеків та квитанцій медикаментів придбано на загальну суму 12852,97 грн./а.с.17-49/ Актом виконаних робіт адвокатом [PERSON] підтверджується надана правова допомога позивачу тривалістю п'ять годин та сплату за допомогу у сумі 2000 грн. Враховуючи положення ч.1 ст. 11 ЦПК України з яких вбачається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів частково матеріальну шкоду та моральну шкоду на користь позивача. Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п. 4 Постанови № 4 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК, пункт 1 ч.2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до положень пунктів 1, 2, 5 ст.1187 ЦК України: джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідачів шкоди завданої позивачу. Будь-яких відомостей, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої суду не надано. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача на безпідставність вимог щодо стягнення позивачем матеріальної та моральної шкоди у зв'язку з тим, що відносно нього закрите кримінальне провадження за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення. З тексту постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що вину відповідача [PERSON] неможливо встановити у зв'язку із знищенням процесуальних документів, а не тому, що у результаті досудового розслідування слідчий орган прийшов до висновку про відсутність вини у діях водія транспортного засобу. Крім того для стягнення шкоди, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, наявність вини не є обов'язковою відповідно до наведених вимог законодавства. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до умов страхового полісуліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю встановлено 100000 грн. , франшиза 1000 грн., тому з відповідача СК «Українська охоронно- страхова компанія» на користь позивача підлягає стягненню витрати на лікування у сумі 12852,97 грн. за відрахуванням франшизи 1000 грн., тобто 11852,97 грн. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст.23 зазначеного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого. Нормами ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З положень п.1 ст.1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості . Крім того, відповідно до п. 4 зазначеної постанови у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Внаслідок вказаної ДТП, яка відбулась, позивач зазнала фізичного болю, душевних страждань, в результаті яких порушився нормальний хід її життя, погіршилися можливості реалізації звичок та бажань, що призвело до негативних наслідків. Враховуючи обставини справи, пояснення сторін,

Outcome: partial