Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з даною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що з січня 2006 року почав проживати разом однією сім'єю як жінка та чоловік з [PERSON], [INFO]. Проживали у будинку [ADDRESS]. Під час спільного проживання однією сім'єю як чоловік і жінка вони піклувалися один за одним, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, мали спільні грошові кошти, всі проблеми, які виникали вирішували спільно як дружина та чоловік. Кожен працював для родини. При цьому плоди своєї праці кожен з них приносив додому для спільного користування. За спільні кошти покращували побутові умови в будинку за місцем проживання та реєстрації. Реєструвати шлюб вони не стали, так як в цьому не було потреби. За час спільного проживання ані він, ані [PERSON] не перебували у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Оскільки за положенням ст. 3 ч.2 СК України - сім»ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом , мають взаємні права та обов'язки, вважає, що їх стосунки з [PERSON] були сімейними. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на її майно. Встановлення факту проживання однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу дає заявниці право на успадкування майна померлого. Тому позивач просив суд встановити факт його проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з [PERSON],[INFO], з 14 січня 2006 року по [INFO]. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. У судовому засіданні відповідачі визнали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній письмові докази, знаходить, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Згідно з положеннями ч.1 ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. В ході судового розгляду справи, встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями після смерті [PERSON] Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 року тощо. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Норми СК України у статтях 57, 60, 61, на підставі частини першої статті 7 цього Кодексу встановлюють принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності;2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу є особистою приватною власністю кожного з них. Згідно з частиною другою статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11, при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Пунктом 6 Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 грудня 2013 року ухвалив постанову у справі № 6-135цс13, згідно правового висновку якої вбачається що, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Аналізуючи наявні матеріали в світлі наведених правових норм, беручи до уваги визнання відповідачами позову, суд визнає належними і допустимими надані заявником докази, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують факт спільного проживання заявника [PERSON] разом з [PERSON] однією сім'єю без шлюбу з 14 січня 2006 року до дня смерті останньої - [INFO]. При розгляді справи судом встановлено, що заявник не має іншої можливості документально підтвердити факт свого постійного проживання разом з [PERSON] однією сім'єю, але встановлення даного факту породжує певні юридичні наслідки, оскільки з визначенням місця проживання заявника з спадкодавцем законодавство пов'язує прийняття спадщини. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved