Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

У липні 2017 р. фізична особа-підприємець [PERSON] (далі по тексту - ФОП [PERSON], позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач) про стягнення коштів за невиконане зобов'язання, а саме: авансу в сумі 44 890 грн., неустойки в сумі 14 963,20 грн. та штрафних санкцій, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, в сумі 6 003,10 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 18.02.2016 між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 01-20160218. За даним договором відповідач зобов'язався у визначені терміни виконати роботи по проектуванню, створенню та здачі в експлуатацію програмно-інформаційного продукту. На виконання умов договору позивач видав відповідачу аванс в розмірі 44 890 грн., що становить еквівалент 1680 дол. США. У визначений договором термін відповідач не виконав зобов'язання і на вимогу позивача аванс не повернув. Пунктом 5.6. договору передбачено, що у разі порушення термінів виконання робіт підрядник зобов'язується виплатити замовнику неустойку в розмірі 1% від ціни договору за кожен календарний день затримки, але не більше 10% від загальної вартості договору. Оскільки вартість договору становить 5 600 дол. США, сума неустойки складає 14 963,20 грн. Окрім того відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Під час розгляду справи представник позивача [PERSON] подала заяву про збільшення розміру позовних вимог. Наводячи аналогічні змісту позовної заяви аргументи та додатково посилаючись на положення частини 1 статті 8, статей 693, 536 ЦК України, представник позивача просила стягнути з відповідача аванс в сумі 44 890 грн., неустойку в сумі 14 963,20 грн., відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 4 048,03 грн., три проценти річних в сумі 970,36 грн. та проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 4 237,50 грн. Представника позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем його проживання, проте в судове засідання він не з'явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав. З огляду на неявку відповідача в судове засідання суд відповідно до положень статті 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши надані позивачем письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 18.02.2016 ФОП [PERSON] (замовник) та [PERSON] (підрядник) уклали договір № 01-20160218, предметом якого є виконання підрядником за дорученням замовника робіт по проектуванню, створенню та здачі в експлуатацію програмно-інформаційного продукту згідно технічного завдання (а.с. 5-11). Згідно з умовами, визначеними пунктом 3.1. договору, його ціна становить еквівалент 5 600 дол. США. Відповідно до Графіку робіт - Додатку № 1 до договору, підрядник зобов'язався виконати комплекс робіт у строк до 14.05.2016. Пунктом 3.2.1. договору передбачено, що протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання договору замовник сплачує аванс для виконання робіт в розмірі 30% від ціни договору в гривні по курсу НБУ на день оплати. Судом встановлено, що на виконання вищенаведених умов договору 18.02.2016 позивач передав відповідачу аванс в сумі 1 680 дол. США, що за курсом НБУ на день оплати становить 44 890 грн. Зазначена обставина підтверджується власноручною розпискою відповідача (а.с. 51). З позовної заяви вбачається, що у встановлені Графіком робіт строки відповідач не виконав передбачені договором роботи і не передав їх позивачу. 26.10.2016 позивач направив відповідачу досудову претензію про повернення авансу, сплату неустойки, компенсацію заданих збитків та упущеної вигоди (а.с. 52-54, 55), проте вимоги позивача відповідач не виконав. При вирішенні вимог ФОП [PERSON] суд керується положеннями цивільного законодавства, які регулюють зобов'язальні та договірні відносини. Так, відповідно до положень статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина 1 статті 843 ЦК України). Строки виконання роботи або окремих її етапів встановлюються у договорі підряду ( частина 1 статті 846 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 цього Кодексу). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. За приписом частини 2 статті 849 ЦК України прострочення підрядника кореспондує праву замовника відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Право на відшкодування збитків, які були заподіяні порушенням зобов'язання, передбачене і нормами статей 611, 612 цього Кодексу. Враховуючи, що на виконання умов договору підряду позивач сплатив аванс, ці кошти є збитками, які відповідач повинен йому відшкодувати, оскільки саме він прострочив виконання зобов'язання. За загальним правилом, встановленим статтею 533 ЦК України, грошове зобов'язання виконується у гривні, але у разі визначення у зобов'язанні грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Офіційний курс долара США до національної валюти України на дату ухвалення рішення (19.12.2017) становить 27,87 грн. за 1 долар США, а відтак до стягнення з відповідача підлягає сума авансу в розмірі 46 827,65 грн. Статтею 624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Сторони договору домовились, що у разі порушення підрядником строків виконання робіт та строків усунення недоліків, він зобов'язується сплатити замовнику неустойку в розмірі 10% від ціни договору за кожний календарний день затримки, але не більше 10% від загальної вартості договору (пункт 5.6.). Стороною позивача здійснено розрахунок суми неустойки від ціни договору, вираженої в іноземній валюті, що суперечить змісту статті 192 ЦК України. З огляду на вказане, суд відкидає наданий позивачем розрахунок і здійснює розрахунок неустойки від ціни договору в національній валюті України. Ціна договору у гривні на дату його укладення становить 44 890 грн., а отже 10% від цієї суми складає 14 963,20 грн., що і є неустойкою, вимогу про стягнення якої суд вважає обґрунтованою і доведеною. Заявляючи вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, позивач посилається на приписи частини 2 статті 625 ЦК України, відповідно до яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми… . Аналіз змісту наведеної правової норми дає підстави для висновку, що вона поширюється лише на випадки прострочення виконання зобов'язання, яке є грошовим та визначене договором у гривні. Оскільки зафіксовані в укладеному сторонами договорі підряду загальні ознаки зобов'язань дають підстави вважати, що ці зобов'язання не є грошовими в розумінні статті 625 ЦК України, а еквівалент ціни укладеного між сторонами договору підряду виражений в іноземній валюті, у зв'язку з чим суд стягує суму авансу за офіційним курсом долара США на день платежу, вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних не ґрунтуються на законі і є безпідставними. На обґрунтування вимог про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами позивач застосовує аналогію закону і посилається при цьому на положення статті 693 ЦК України, яка застосовується до правовідносин, що випливають з договору купівлі-продажу. Однак зазначені відносини не є подібними за змістом, а тому посилання на зазначену норму суд вважає безпідставним. Разом з тим положення статті 1212 ЦК України, яка регулює зобов'язання, що виникають у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, регулюють відносини, є подібними відносинам, що є предметом розгляду цієї справи. Судом встановлено, що відповідач на виконання умов договору підряду в якості авансу набув грошові кошти в розмірі 46 827,65 грн. за рахунок позивача, і з огляду на невиконання відповідачем зобов'язань за договором підряду підстава, на якій він набув грошові кошти, відпала. За таких обставин до даних правовідносин суд застосує положення частини 2 статті 1214 ЦК України, яка передбачає, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). При визначення розміру процентів суд також застосує аналогію закону, а саме: положення частини 1 статті 1048 ЦК України, відповідно до яких у разі не встановлення договором розміру процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з наданим позивачем розрахунком, здійсненим з урахуванням облікової ставки Національного банку України, за період з дати закінчення дії договору підряду (19.02.2017) по 08.11.2017 розмір процентів становить 4 237,50 грн. (а.с. 84). Отже з огляду на встановлені обставини та вищенаведені положення закону, суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги ФОП [PERSON] в загальному розмірі 66 028,35 грн., що включає суму авансу - 46 827,65 грн., неустойку - 14 963,20 грн. та проценти - 4 237,50 грн. Вирішуючи відповідно до положень статті 141 ЦПК України питання про розподіл судових витрат суд враховує, що ціна заявленого ФОП [PERSON] позову становить 69 125,89 грн., і позов оплачений судовим збором в загальному розмірі 691,26 грн. (а.с. 4-а, 82). Оскільки позов задоволено на 66 028,35 грн., присудженню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в сумі 660,28 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial