Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

У листопаді 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів, такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] В обгрунтування вказаного позову зазначила, що вона є наймачем даної квартири та проживає там разом із сином. Відповідачі також зареєстровані в спірній квартирі, однак з 1988 року добровільно покинули дану квартиру, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденції за вказаною адресою, особистих речей в квартирі немає, позивачка відповідачам не чинила перешкод у користуванні житлом. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явивсь. Про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Заяв про участь у розгляді справи не надійшло. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є наймачем квартири [ADDRESS], що підтверджується наданою до суду копією витягу з наказу №147 від 12.09.2011 року (а.с.5). На день розгляду справи в спірній квартирі зареєстровані позивачка [PERSON] [PERSON]., [PERSON]., відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.9). Звертаючись до суду з заявленим позовом, позивач зазначив, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації більше двадцяти п'яти років. Вказані обставини підтверджуються долученим до позовної заяви актом ЖЕД про кількість проживаючих осіб від 15.08.2016 року (а.с.14). Також даний факт підтвердили допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] Згідно ст. 71 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила права користування жилим приміщенням, в разі не проживання в ньому без поважних причин протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо.) Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Водночас відповідачами у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved