Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про скасування арешту. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 01.03.2012 року постановою державного виконавця Заводського відділу ДВС ММУЮ було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-688/11 виданим 22.12.2011 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з неї (позивача) та [PERSON] у солідарному порядку на користь ПАТ «[PERSON] [PERSON]» в особі Миколаївської обласної дирекції 102953,28 грн. в погашення заборгованості за кредитним договором №014/08-112/58495 від 08.05.2008року, та судові витрати. В рамках виконавчого провадження, постановою державного виконавця від 01.03.2012 року, було накладено арешт та заборону відчуження на все її (позивача) майно. 27.06.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, однак арешт з майна боржника скасовано не було. Посилаючись на викладене, та вимоги ст.ст.50,60 Закону України «Про виконавче провадження» [PERSON] просила скасувати арешт та заборону на відчуження, накладений постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби ММУЮ від 01.03.2012 року, ВП № 31439938, на все майно, що їй належить. В судове засідання позивачка не зявилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 30.11.2011 року Заводським районним судом м. Миколаєва було винесено рішення про стягнення з [PERSON], [PERSON] у солідарному порядку на користь ПАТ «[PERSON] [PERSON]» в особі Миколаївської обласної дирекції 102953,28 грн. в погашення заборгованості за кредитним договором №014/08-112/58495 від 08.05.2008року, а також 1828,50 грн. на відшкодування судових витрат. Рішення суду пред'явлено до примусового виконання до Заводського відділу ДВС ММУЮ. 01.03.2012 року державним виконавцем Заводського відділу ДВС ММУЮ [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, щодо примусового виконання виконавчого листа №2-688/2011 виданого 22.12.2011 року Заводським районним судом м. Миколаєва. Постановою старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС ММУЮ [PERSON] 01.03.2012 року накладено арешт на все майно боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Відповідно до постанови старшого державного виконавця Заводської ДВС ММУЮ [PERSON] від 27.06.2013 року виконавчий документ повернуто стягувачеві. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Матеріалами справи підтверджено, що в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.11.2011 року про стягнення з позивача суми заборгованості було накладено арешт на все майно боржника ([PERSON]С.) та вжито заборону на його відчуження. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Статтею 60 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено: Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу, якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, право позивача порушене і підлягає захисту. Оскільки на даний час відсутні правові підстави для арешту майна, належного [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) С.С. позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved