Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

У липні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. На обґрунтування позову зазначила, що під час шлюбу з відповідачем за спільні кошти подружжя була придбана квартира [ADDRESS], правовстановлюючі документи на яку оформлені на відповідача. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2012 р. їх шлюб було розірвано. Посилаючись на те, що вона та їх неповнолітні діти не мають іншого житла, а відповідач з моменту розірвання шлюбу не приймає участі у витратах на утримання дітей і не сплачує кошти на утримання квартири, [PERSON] просила здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя з врахуванням її інтересів та інтересів дітей шляхом припинення на неї права спільної сумісної власності подружжя та визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Представник позивача пояснив, що з моменту розірвання шлюбу усі грошові зобов'язання по погашенню іпотечного кредиту та сплаті комунальних послуг несе лише позивач. Двоє неповнолітніх дітей також перебувають на утриманні позивача, а відповідач участі у їх утриманні взагалі не приймає. За міркуванням представника ці обставини є підставою для здійснення поділу майна у визначений у позовній заяві спосіб. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Не оспорюючи, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, просив присудити кожному по ? частині квартири. Відповідач визнав, що з часу розірвання шлюбу лише позивач несе витрати по погашенню іпотечного кредиту, сплаті комунальних послуг та утриманні двох неповнолітніх дітей та пояснив, що погашення кредиту і сплату комунальних послуг позивач здійснює за рахунок коштів, отримуваних від здачі квартири в оренду. Представник третьої особи [PERSON] пояснила, що оскільки кредит погашається, а спірна квартира відповідно до умов іпотечного договору залишається в іпотеці банку, публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» не заперечує проти поділу майна подружжя. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 1998 р. (а.с. 6), який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2012 р. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а.с. 20, 15). За час шлюбу подружжя придбало трикімнатну квартиру [ADDRESS], правовстановлюючі документи на яку оформлені на чоловіка [PERSON] (а.с. 16). Право власності [PERSON] зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 22 червня 2006 р. за реєстровим № 44894. У 2007 р. сторони передали спірну квартиру в іпотеку публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» на забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором (а.с. 38-38). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до вимог частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Враховуючи, що сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, як це передбачено частиною 2 статті 69 цього Кодексу, цей спір повинен вирішуватися судом. При визначенні часток майна сторін суд виходить із загального правила, визначеного частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України, за яким частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишились проживати з матір'ю, яка сама їх утримує та сплачує кошти на погашення іпотечного кредиту та на утримання квартири, а [PERSON] участі у погашенні кредиту та утриманні дітей не приймає. Проте ці обставини не мають правового значення для вирішення спору про поділ майна подружжя, оскільки за приписами частин 2 та 3 статті 70 Сімейного кодексу України підставами відступу від засади рівності часток подружжя можуть бути істотні обставини, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, а також проживання дітей з одним із подружжя, але лише за умови, що розмір аліментів, які одержують діти, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Доказів на підтвердження обставин, визначених частиною 2 статті 70 Сімейного кодексу України, позивачем не надано, позову про стягнення аліментів [PERSON] не подавала, а отже немає і підстав для збільшення її частки у спільному майні подружжя. Відповідно до частини 1' статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Враховуючи, що спірна квартира знаходиться у багатоквартирному будинку і являє собою відособлене приміщення загальною площею 104,40 кв.м., жилою площею 60,30 кв.м, яке складається з трьох жилих кімнат та допоміжних приміщень, обладнати з неї дві квартири з окремими входами неможливо, а отже вказана квартира є неподільним майном. Оскільки ні [PERSON], ні [PERSON], не надали згоди на одержання грошової компенсації замість їх частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], як це вимагається згідно з положеннями частин 4, 5 статті 71 Сімейного кодексу України, суд в порядку поділу майна подружжя визнає за кожною із сторін право власності на ? її частину. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач сплатив судовий збір в розмірі 3654 грн., а позов задоволено на 1/2 його частину, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1827 грн. судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial