Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення із [PERSON] боргу за договором позики, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 01.06.2013 року надав відповідачу в борг кошти в сумі 22800 доларів США, які останній зобов'язувався повернути до 01.10.2013 року, що підтверджується особисто складеною розпискою відповідача. Однак відповідач ухиляється від виконання свого зобов'язання та до даного часу гроші не повернув, а тому посилаючись на ст.ст. 22, 625 ЦК України просить стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики, який в перерахунку на національну валюту складає 341385,81 грн., три проценти річних від простроченої суми 10241,57 грн., інфляційні збитки за весь час прострочення 55987,27 грн., упущену вигоду 30980,87 грн. Крім того, вважає, що йому заподіяна моральна шкода, яку оцінює в 1000 грн., яка виразилася у погіршенні нервового та психоемоційного стану здоров'я через переживання та хвилювання пов'язані з неповерненням боргу відповідачем, порушенні звичайного ритму життя через відсутність коштів, позбавленні можливості отримати прибуток від депозитного вкладу, що у свою чергу спричинило неспроможність повноцінно займатися бізнесом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Заперечує, що отримував від відповідача кошти в сумі 17000 доларів США на виконання зобов'язань за розпискою від 01.06.2013 року. Відповідач позов визнав частково, та пояснив, що отримав у позивача в борг кошти в сумі 22800 доларів США з кінцевим терміном повернення до 01.10.2013 року, про що написав розписку. Повернув позивачу частину позики в сумі 17000 доларів США, однак про одержання від позивача розписку не відбирав, а позивач при одержанні коштів розписку про одержання коштів не складав. Суд, заслухавши сторони, дослідивши в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 01 червня 2013 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав в борг у позивача позику в сумі 22800 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 01 жовтня 2013 року. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Укладання вищезазначеного договору позики між сторонами підтверджується розпискою відповідача від 01 червня 2013 року, згідно якої [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 22800 доларів США, які зобов'язувався повернути до 01 жовтня 2013 року (а.с.20). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст.ст. 526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, строк повернення боргу наступив 01 жовтня 2013 року, однак до цього часу борг відповідачем не повернуто, що підтверджується наявністю боргового документа у позивача (а.с.20). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 22800 доларів США, що станом на день подання позову 27.11.2014 року відповідно до курсу НБУ складає 341385,81 грн. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач не повернув суму позики у встановлений в договорі строк, а тому з нього також підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми, які складають 10241,57 грн. Вимоги позивача в частині стягнення інфляційних нарахувань по даному договору є необґрунтованими, оскільки борг перераховано по гривневому еквіваленту суми в доларах США - 22800 доларів США, а індекс інфляції може застосовуватись до гривні, а не до іноземної валюти, в якій перераховано боргові зобов'язання відповідача. За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Не підлягає також і задоволенню вимога позивача про стягнення 30980,87 грн. упущеної вигоди, оскільки намір позивача в майбутньому одержати дохід від розміщення коштів в ПАТ «Державний ощадний банк України» не є підставою для стягнення упущеної вимоги, оскільки як вбачається з позовної заяви договір позивачем з ПАТ «Державний ощадний банк України» про строковий (депозитний) вклад укладений не був. Вказана вимога не підтверджена жодними належними та допустимими доказами та не ґрунтується на матеріалах цивільної справи. За змістом статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином, доводи відповідача про те, що він повернув позивачу гроші в сумі 17000 доларів США за розпискою від 01.06.2013 року не доведена будь-якими належними та допустимими доказами, а саме розпискою позивача про одержання позивачем коштів в сумі 17000 доларів США за договором, як цього вимагає ст. 545 ЦК України, а тому суд вважає їх безпідставними та до уваги не приймає. Згідно ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В обґрунтування моральної шкоди позивач полається на те, що через переживання та хвилювання пов'язані з неповерненням боргу відповідачем в нього погіршився стан здоров'я, через відсутність коштів порушився звичайний ритм життя, він був позбавлений можливості отримати прибуток від депозитного вкладу, що у свою чергу спричинило неспроможність повноцінно займатися бізнесом. Оскільки вищевказані обставини завдання моральної шкоди позивачу не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами, суд вважає їх необґрунтованим та безпідставним, оскільки вказані обставини є лише припущенням позивача, які не ґрунтуються на матеріалах цивільної справи. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2850,12 грн.

Outcome: partial