Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі по тексту - відповідач), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було винесено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 12968 по кредитному договору № 700004598 від 17.03.2008 року про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 690747,18 грн. за період з 18.05.2014 року по 18.06.2016 року. Позивач вважав вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки включення пені до виконавчого напису не передбачено умовами кредитного договору. Окрім того, у виконавчому написі невірно вказано адресу боржника, оскільки позивач з 27.11.2011 року проживає за іншою адресою. На невірну адресу направлялась і вимога банку про сплату заборгованості. Окрім того, рішеннями третейського суду вже було повністю стягнуто суму заборгованості за кредитним договором. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 24.06.2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 12968 таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд про його задоволення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. В поданих запереченнях на позовну заяву просив суд розглядати справу за його відсутності. При цьому зазначав, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису були надані всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові заперечення відповідача, повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.03.2008 року між позивачем та ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є відповідач - ПАТ «Альфа-Банк») було укладено кредитний договір № 700004589, за умовами якого позивач отримав цільовий кредит на придбання транспортного засобу в розмірі 17541,75 доларів США строком до 18.03.2014 року, зі сплатою номінальної процентної ставки відсотків у розмірі 13,5 % річних. Відповідно до п. 2.11., 2.13., п.4.1. кредитного договору, з метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором щодо своєчасного повернення суми кредиту, своєчасної сплати плати за користування кредитом, позичальником передано у заставу банку автомобіль марки Шкода, реєстраційний номер [NUMBER], рік виробництва 2008, колір - сірий. За домовленістю сторін заставна вартість предмета застави становить 103200,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 18.06.2016 року загальна сума заборгованості позичальника становила 27735,68 дол. США (у т.ч. 6711,71 дол. США - заборгованість по кредиту, 2125,77 дол. США - заборгованість по відсоткам, 18898,20 доларів США - по пені). 24.06.2016 року на підставі Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку з порушенням позивачем зобов'язань по кредитному договору № 700004589 щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. із заявою про вчинення виконавчого напису на борговому документі, оскільки направлена за вих. № 76027-102-б/б від 27.08.2015 р. на адресу позичальника не була виконана вимога про дострокове повернення кредиту і сплату процентів за його користування протягом 30 днів з дати направлення вимоги (а.с. 86, 150) Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 24.06.2016 року на підставі наданих відповідачем документів було вчинено виконавчий напис № 12968 про стягнення заборгованості по кредитному договору № 700004589 за період з 18.05.2014 року по 18 червня 2016 року в загальному розмірі - 690747,18 грн., з яких: 167152,73 грн. заборгованості за кредитом; 52941,54 грн. заборгованості по відсоткам; 470652,91 грн. заборгованості по пені (а.с. 85). За приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 3.1, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, встановлено, що по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач подав нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, для вчинення виконавчого напису щодо стягнення з позивача заборгованості по кредитному договору № 700004589 за період з 18.05.2014 року по 18 червня 2016 року. Разом із тим, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі по тексту - ВССУ) в своєму узагальненні «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», а також Пленум ВСУ в постанові №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» зазначив, що однією із об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Слід перевіряти, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчих написів, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди або звертаються про стягнення спірного боргу. ВССУ акцентує увагу суддів на тому, що судами під час розгляду такої категорії справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені в письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема, чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум в частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як правило, у виконавчому написі сума є більшою ніж у вимозі, але це пов`язано із часом, який пройшов від надіслання вимоги і вчинення виконавчого напису. Отже, якщо у письмовій вимозі боржнику повідомлено, що при вчиненні напису заборгованість може бути збільшена з урахуванням нарахування процентів та штрафних санкцій, то у такому випадку спірності сум немає. Проте, із матеріалів справи вбачається, що вимога про судове врегулювання спору від 27.08.2014 року № 76027-102 містить посилання на те, що станом на 18.07.2014 року загальна сума заборгованості позивача становить 5137,37 грн. Однак, звертаючись із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса відповідач вказав, що за період з 18.05.2014 року по 18.06.2016 року у позивача наявна заборгованість в загальному розмірі - 690747,18 грн., з яких: 167152,73 грн. заборгованості за кредитом; 52941,54 грн. заборгованості по відсоткам; 470652,91 грн. заборгованості по пені. Разом із тим, вказана сума заборгованості вочевидь не відповідає визначеному кредитним договором порядку сплати чергових платежів та умовам договору, оскільки із наданого відповідачем розрахунку заборгованості вбачається, що така заборгованість була розрахована за період з 18.03.2008 року по 18.06.2016 року, тоді як нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Окрім того, судом також враховано ту обставину, що позивач є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] з 27.10.2011 року, тоді як вимога банку про плату заборгованості за кредитним договором направлялась на попередню адресу позивача по [ADDRESS]. Невірну адресу проживання [PERSON] зазначено і у виконавчому написі нотаріуса. Також ВССУ акцентує увагу суддів на тому, що судами помилково приймаються документи, що підтверджують безспірність заборгованості, якими виступають надані банками розрахунки сум заборгованості, оскільки сам по собі такий розрахунок не може підтверджувати безспірність вимог банку. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, ВССУ називає первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що спростовує заперечення відповідача в частині нерозповсюдження положень даного закону на спірні правовідносини. Для підтвердження безспірності заборгованості відповідачем було надано нотаріусу дві виписки по особовим рахункам позивача за період з 17.03.2008 року по 18.06.2016 року (а.с. 98-129 та 130-149). Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом із тим виписка по рахункам позивача по наявності заборгованості по процентам не містить відмітки стягувача про непогашення заборгованості (а.с. 130). З огляду на вказане, не можна визнати виконавчий напис законним і обґрунтованим, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заперечення відповідача судом відхиляються як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними в ній матеріалами. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved