Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання відмови від спадщини недійсною, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 6.83 га і будинку, розташованого в [ADDRESS] . На момент його смерті разом з ним проживала його мати [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті батька, але не встигла отримати правовстановлюючі документи, оскільки померла [INFO] . Таким чином, після її смерті відкрилася спадщина на майно, яке вона успадкувала після батька та на належне останній майно у виді земельної ділянки площею 5.45 га. Після смерті їхньої матері брат позивача [PERSON] звернувся до неї з пропозицією прийняти всю спадщину після смерті їхніх батьків, а він, в свою чергу, мав відмовитися від неї, а потім після смерті бабусі [PERSON] , на земельну ділянку якої вона мала заповіт, вона мала відмовитися від спадщини, а брат - успадкувати все належне померлій майно - земельну ділянку і будинок, розташований в [ADDRESS] . За такого, брат її запевнив у тому, що у кожного буде окремо визначене майно, не розподілене на частки у спільному володінні, що надасть змогу зекономити кошти при переоформленні спадкових прав, не буде створювати у майбутньому суперечки з користування цим майном, надасть змогу кожному самостійно розпоряджатися успадкованим майном, на що вона погодилася. Пізніше позивач зрозуміла, що таким чином відповідач ввів її в оману з метою отримання у власність майна, на яке він не мав жодного права. Виконуючи домовленості, вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, а брат - із заявою про відмову від спадщини. Після чого вона отримала спадщину у вигляді земельної ділянки площею 6.83 га, земельної ділянки площею 5.45 га та будинку [ADDRESS] . [INFO] померла її бабуся [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно - земельну ділянку площею 5.72 га та житловий будинок у с. Семенівка Арбузинського району. При цьому земельну ділянку бабуся заповіла їй. Дотримуючись їхніх домовленостей, вона звернулася з заявою до нотаріуса про відмову від спадщини після смерті [PERSON] , а брат звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом. Це дало змогу брату отримати все спадкове майно після смерті бабусі. При цьому, під час оформлення спадкових прав на земельну ділянку брату не вистачало якихось документів і йому необхідно було звернутися до суду. На виконання їхніх домовленостей вона, будучи відповідачем по справі, подала заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність з метою полегшення брату отримання правовстановлюючих документів. Отримавши правовстановлюючі документи на все майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , брат вирішив реалізувати другу частину свого задуму щодо незаконного заволодіння майном та звернувся до суду з позовом про визнання своєї відмови від спадщини після смерті своїх батьків недійсною, а також визнання свідоцтв про право на спадщину, які вона отримала після смерті своїх батьків, недійсними. 24 січня 2017 року Арбузинським районним судом Миколаївської області заява [PERSON] від 18 лютого 2011 року про відмову від спадщини після смерті [PERSON] визнана недійсною, також в Ѕ частині визнані недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом на дві земельні ділянки та житловий будинок, які залишилися після батьків. Це дало можливість відповідачу розпочати переоформлення спадкового майна, яке залишилося після смерті батьків на себе. Посилаючись на те, що підписуючи заяву про відмову від спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] , маючи складений померлою заповіт на земельну ділянку на своє ім`я, позивач була введена в оману з боку відповідача, який насправді, знаючи про складений на її ім`я заповіт ще в 2005 році, бажав заволодіти земельною ділянкою площею 5.72 га, яка б йому ніколи не належала, що призвело до позбавлення її права власності на цю земельну ділянку, Ѕ часток на дві земельні ділянки, будинку, який залишився після смерті батьків, відповідач же отримав значно більше, ніж міг отримати за законом - Ѕ частку земельних ділянок та будинку після смерті батьків, Ѕ частку будинку [PERSON] , однак отримав всю спадщину після смерті батьків і всю спадщину після смерті [PERSON] , прохав визнати заяву [PERSON] від 24 вересня 2013 року про відмову від прийняття спадщини недійсною. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року за клопотанням представника позивача були витребувані у Арбузинській державні нотаріальній конторі Миколаївської області копії спадкових справ, які відкрилися після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, пояснила, що при написанні нею відмови від спадщини 24 вересня 2013 року нотаріусом їй роз`яснювались наслідки цієї заяви, однак вона тоді ще не знала, до яких наслідків таке може призвести. Представник позивача підтримав вимоги позивача, пояснив, що по закону відповідач би нічого після смерті [PERSON] у спадщину не отримав, а отримав лише Ѕ частину будинку в смт. Арбузинка та по Ѕ частини земельних ділянок площами 6.48 га і 5.45 га. [PERSON] отримала б 1 і Ѕ частин будинку, 1 і Ѕ частин земельних ділянок. Це було б раціонально і логічно. Відповідач своїми незаконними діями збільшив своє майно у 2 рази, а [PERSON] - зменшила своє майно. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснив, що обману позивача зі сторони відповідача щодо поділу спадщини не було. Підставою визнання недійсною відмови від спадщини відповідача за рішення суду стала неможливість його усвідомлювати свої дії. Зауважив, що позивач написала заяву про відмову від спадщини під тиском рідні, оскільки у іншому б разі відповідач би нічого не отримав у спадщину. У судове засідання 30 березня 2020 року представники сторін не з`явилися та подали заяви про закінчення розгляду справи у їхню відсутність. Вислухавши думки учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23 квітня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області. [INFO] померла [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 листопада 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області. Після смерті останньої Арбузинською державною нотаріальною конторою Миколаївської області була заведена спадкова справа № 43/2011. З заявою про прийняття спадщини 18 лютого 2011 року звернулася [PERSON] , [PERSON] 18 лютого 2011 року подав заяву про відмову від спадщини. 17 січня 2012 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області позивачу [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] у виді: жилого будинку з прилеглими до нього господарськими спорудами та побутовими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки площею 6.83 га, розташованої на території Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, земельної ділянки загальною площею 5,78 га, розташованої на території Семенівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, грошових внесків з належними відсотками та компенсаційними виплатами в сумі 1989 грн. 10 к. та в сумі 3344 грн. Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 січня 2017 року визнано заяву [PERSON] від 18 лютого 2011 року про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] недійсною. Визнано частково недійсним в частині 1/2 свідоцтва про право на спадщину за законом, видані державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойченко В.А. 17 січня 2012 року на ім`я [PERSON] на вказане вище спадкове майно. [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 23 липня 2013 року виконкомом Семенівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Після смерті останньої Арбузинською державною нотаріальною конторою Миколаївської області була заведена спадкова справа № 161/2013. З заявою про прийняття спадщини 24 вересня 2013 року звернувся [PERSON] . Цього ж дня [PERSON] подала дві заяви про відмову від прийняття спадщини за заповітом і за законом. Відповідно до змісту заповіту, який міститься в матеріалах спадкової справи, від 26 жовтня 2005 року [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] земельну ділянку розміром 5.72 га, належну їй на праві власності. 29 січня 2014 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області відповідачу [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] у виді грошових внесків на суму 4826 грн. 75 к. Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06 травня 2014 року визнано за [PERSON] як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 5.72 га, розташованої на території Семенівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За змістом ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Як свідчать матеріали справи, 24 вересня 2013 року [PERSON] звернулась до Арбузинської нотаріальної контори Миколаївської області із заявою, згідно змісту якої [INFO] померла її бабуся [PERSON] , яка склала заповіт на її ім`я, від належного їй за заповітом майна вона відмовилася повністю. Зміст ст. ст. 1218, 1219, 1223, 1231, 1232, 1268,1273-1282, 1296, 1297, 1298 ЦК України та те, що її заява про відмову від спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, їй роз`яснено. Крім того, 24 вересня 2013 року [PERSON] звернулась до Арбузинської нотаріальної контори Миколаївської області із заявою, згідно змісту якої [INFO] померла її бабуся [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно, від належної їй за законом частки спадкового майна вона відмовилася. Зміст ст. ст. 1218, 1219, 1223, 1231, 1232, 1268,1273-1282, 1296, 1297, 1298 ЦК України та те, що її заява про відмову від спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, їй роз`яснено. Як вбачається зі змісту заяв [PERSON] про відмову від прийняття спадщини їй було роз`яснено юридичні наслідки такої відмови, зокрема, ст. ст. 1218, 1219, 1223, 1231, 1232, 1268,1273-1282, 1296, 1297, 1298 ЦК України, що свідчить про обізнаність позивача зі своїми спадковими правами як на прийняття спадщини, так і на відмову від неї. В обох заявах наявний власноручний напис позивача, заяви посвідчено підписом. Згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Тобто, у встановлений законом шестимісячний строк, починаючи з 24 вересня 2013 року, позивач мала право як відмовитись від спадщини на користь іншого спадкоємця за законом, так і протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, відкликати відмову від спадщини. Однак, позивач, у визначений законодавством строк з відповідною заявою не зверталася. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач [PERSON] вказує на те, що вважає відмову від прийняття спадщини незаконною, оскільки маючи усну домовленість з відповідачем про розподіл спадщини, за умовами якої вона погодилася відмовитися від отримання спадщини після [PERSON] взамін того, що [PERSON] відмовиться від отримання спадщини після смерті [PERSON] , однак останній домовленості не виконав та звернувся у 2016 році до суду з позовом про визнання відмови від прийняття спадщини незаконною, внаслідок чого обманув її. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). За змістом ст.ст. 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За змістом ч. 5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. За положеннями в ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (ч. 1 ст. 230 ЦК України). Відповідно до роз`яснень викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми ст.230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, суд вважає, що позивач не надав доказів існування між сторонами домовленості про розподіл спадщини, а також про існування обману при написанні позивачем заяв про відмову від прийняття спадщини, оскільки нею не доведено того, що відповідач заперечував наявність на дату написання заяви обставин, які могли перешкодити вчиненню правочину або замовчував їх існування. Суд звертає також увагу на те, що заяви про відмову від прийняття спадщини написані позивачем 24 вересня 2013 року, а відповідач звернувся до суду з позовом про визнання його заяви про відмову від прийняття спадщини, поданої 18 лютого 2011 року, у 2016 році, який був задоволений Арбузинським районним судом Миколаївської області 24 січня 2017 року. Тобто, звернення позивача до суду та винесення судом рішення на користь відповідача не може бути складом обманом відповідача, який міг би існувати станом на 24 вересня 2013 року. Тим більше, що підставою задоволення судом позову відповідача став висновок судово-психіатричної експертизи № 423 від 16 листопада 2016 року, відповідно до якого [PERSON] на момент підписання заяви про відмову у прийнятті спадщини від 18 лютого 2011 року страждав уродженим слабоумством у формі легкої розумової відсталості в ступені помірно-вираженої дебільності, за своїм психічним станом на момент підписання заяви про відмову у прийнятті спадщини від 18 лютого 2011 року він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відтак, враховуючи встановлені обставини справи, підстави для визнання недійсною відмови від спадщини відсутні. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] не є достатніми доказами для підтвердження того факту, що на час підписання в нотаріальній конторі заяв про відмову від прийняття спадщини позивач діяла під впливом обману. Враховуючи те, що належні, допустимі, достовірні та достатні докази для підтвердження введення позивача в оману відповідачем під час написання заяв про відмову від прийняття спадщини позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано, воля позивача відмовитися від прийняття спадщини після смерті бабусі втілена у засвідчених текстах заяв від 24 вересня 2013 року і підтверджена її підписом, справжність яких не спростовано, суд приходить до висновку про те, що у судовому засіданні обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення свого позову, не знайшли свого підтвердження, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed