Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON]звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [INFO], законним представником якої є [PERSON], про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням- буд.[ADDRESS]. Позов обгрунтований тим, що позивач є власником даного будинку, відповідач [PERSON] є його дочкою, яка разом із [PERSON] мають зареєстроване місце у вказаному будинку. Відповідачі з 2014 року постійно проживають у Російській Федерації. Реєстрація місця проживання відповідачів у будинку порушує права позивача, як власника,-останній не може оформити субсидію на комунальні послуги та отримати кредит, розпорядитися своєю власністю на власний розсуд. Просить позов задовольнити. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвала про відкриття провадження у справі вручена сторонам, відповідачами не подано: заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання. Інформація про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позов за вищевикладених обставин. Представник органу опіки та піклування Ніжинської міської ради Рацин Н.Б. в судовому засіданні вважала за необхідне позов задовольнити, пояснивши, що [PERSON] є громадянкою РФ і має зареєстроване місце проживання у РФ. Відповідач [PERSON], яка є законним представником [PERSON], [INFO], згідно заяви від 27 серпня 2018 року проти позову не заперечує, просить розглянути справу за відсутності. Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. За правилами ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач [PERSON] є власником буд.[ADDRESS], реєстрація права власності проведена 08 липня 2011 року. Відповідач [PERSON] та її дочка [PERSON], [INFO], мають зареєстроване місце проживання у даному будинку. Відповідач [PERSON] з 20 вересня 2017 року має вид на проживання в Російській Федерації і зареєстрована в Усть-Абаханському районі РФ, [PERSON], [INFO], має зареєстроване місце проживання з 28 березня 2018 року в м.Красноярськ РФ. Відповідно до актів від 02 липня 2018 року, 09 липня 2018 року відповідач [PERSON] та її дочка [PERSON] у буд.[ADDRESS] не проживають, речі останніх відсутні. Згідно висновку від 30 серпня 2018 року органу опіки та піклування Ніжинської міської ради вважає можливим визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим примішенням-буд.[ADDRESS]. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Спір виник між позивачем, як власником будинку, та відповідачами, як його дочкою та онукою, реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] у даному будинку здійснена за згодою позивача, відповідачі у будинку не проживають більше року, докази щодо поважності причин непроживання у будинку відповідачами не надані, при цьому відповідно до положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає; громадянин України зобов'язаний протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Також судом враховується, що відповідач [PERSON] має вид на проживання в РФ, [PERSON] станом на час розгляду справи має зареєстроване місце проживання в РФ. Із врахуванням непроживання відповідачів у будинку, відсутності перешкод останнім у цьому, наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим примішенням,- буд.[ADDRESS]. Також судом враховується слідуюче. За змістом ст.11 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не порушує її прав, оскільки вона фактично проживає за іншою адресою. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це лише фіксація фактичного місця проживання особи і вона не пов'язана з будь-якими іншими правами особи. Будучи зареєстрованою у будинку позивача остання не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно даного будинку і, відповідно, при визнані такою, що втратила право користування ним, ніяких майнових прав не втрачає. Також під час розгляду справи відповідачі своїми діями не засвідчили, що не втратили інтерес до місця свого проживання у будинку позивача.

Outcome: approved