Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

У липні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної ради у м. Дніпропетровську ради про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, яку 22 листопада 2015 року уточнила та остаточно просила надати неповнолітній [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 24.03.2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Заводського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 145) дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди за межі України у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] з дня набрання законної сили рішення до досягнення дитиною повноліття, а також, надати дозвіл [PERSON] на виготовлення проїзного документу на виїзд неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON]. В обґрунтування позову вказала, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем від якого мають неповнолітню доньку: [PERSON]. В свідоцтві про народження якої в графі батько зазначено - [PERSON]. В подальшому сімейне життя не склалося і на даний час вона з відповідачем однією родиною не проживає. Донька проживає разом з нею і вона належним чином виконує покладені на неї обов'язки щодо догляду за малолітньою донькою, її вихованням, організації дошкільного навчання, відпочинку і оздоровлення, матеріально її утримує, належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний та духовний розвиток. На даний час відповідач мешкає за межами України та не бажає надавати їй згоду оформлену відповідно до чинного законодавства України, щоб неповнолітня донька у встановленому порядку без перешкод перетинала Державний кордон України. У зв'язку з чим вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. У судове засідання позивачка не з'явилася, але надала заяву, у якій уточнила позовні вимоги та просила надати дозвіл на виготовлення проїзного документу на тимчасовий виїзд та дозвіл на виїзд дитини відповідно до узгодженого графіку органу опіки, а також просила розглянути справу у її відсутності. У судове засідання відповідач не з'явився, але надіслав на електронну адресу суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. У судове засідання представник органу 3-ї особи не з'явився, але надав заяву про розгляд справи без його. Раніше у судовому засіданні представник не заперечував проти задоволення позову та 09.12.2015 року надала висновок Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної ради у м. Дніпропетровську ради з питання доцільності надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають грнтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995 р. №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Заводського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в книзі реєстрації народжень 24 березня 2005 року зроблено запис за № 145. Батьками неповнолітньої дитини [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5). 04.12.2015 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Органу опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті ради було з'ясовано, що [PERSON] та [PERSON] з 2002 року по 2013 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Мати займається її вихованням, здійснює постійний догляд за донькою, слідкує за розвитком та станом здоров'я. забезпечує всім необхідним для повноцінного існування. Батько дитини мешкає у АР Крим у м. Сімферополі і теж приймає участь у вихованні доньки, матеріально допомагає та не заперечує проти виїзду дитини за кордон. Комісія зробила висновок, що за доцільне надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України малолітньої [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] без згоди батька у період з 28.12.2015 по 15.01.2016, а також з 20.03.2016 по 15.04.2016 року до АР Крим, Російської Федерації, з 01.06.2016 по 31.08.2016 до АР Крим, Російської Федерації, Турецької Республіки, Єгипту. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати тимчасовий дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозвіл на виготовлення проїзного документу на дитину повністю узгоджується з її правами та обов'язками покладеними на неї Сімейним кодексом України, тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно з законодавством право [PERSON] тимчасово вивести неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] за кордон України без згоди та супроводу батька [PERSON] у період з 20.03.2016 по 15.04.2016 року до АР Крим, Російської Федерації, з 01.06.2016 по 31.08.2016 до АР Крим, Російської Федерації, Турецької Республіки, Єгипту, надавши їй дозвіл на виготовлення проїзного документу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved