Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

У листопаді 2015р. [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що в 1978р. на її імя був виданий ордер за №3151 на право заняття разом з дітьми одної кімнати жилою площею 10,26кв.м. в квартирі [ADDRESS]. Зазначала, що в 1990р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який як член сімї, з її згоди вселився та зареєструвався в квартирі [ADDRESS]. Оскільки сімейне життя між нею та відповідачем не склалося, у 1992р. шлюбні відносини між ними були припинені та шлюб було розірвано. Після розлучення, відповідач забрав свої особисті речі і добровільно виїхав з квартири. З цього часу вони з відповідачем ніяких відносин не підтримують, місце його проживання та місце роботи не відомо. При цьому останній добровільно не знявся з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], у звязку з чим позивачка змушена сплачувати за нього комунальні послуги. Протягом двадцяти років [PERSON] відповідача не бачила, з ним не спілкувалася, місце його знаходження їй не відомо. У звязку із тим, що відповідач у квартирі не проживає понад двадцяти років, позивачка звернулась до суду та просила суд винести рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою№14 по пров. Інтернаціональному, 3 в м. Одесі. У судовому засіданні представник позивача, діючий на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 20.10.2015р. №61, підтримав позовні вимоги, та просив їх задовольнити (а.с.9). Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.21,22). Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою відповідача та неповідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивачки, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Житловим кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що в 1978р. на імя позивачки був виданий ордер за №3151 на право заняття разом з дітьми одної кімнати жилою площею 10,26кв.м. в квартирі [ADDRESS] (а.с.6). З матеріалів справи вбачається, що з 1990р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Встановлено, що 08.09.1992р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.16). Відповідно до довідки «ЖКС «Черьомушки» про склад сімї та прописку від 22.06.2015р., у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.7). Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи від 14.11.2015р. [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.12). Із пояснень представника позивача вбачається, що на час звернення [PERSON] до суду, відповідач протягом двадцяти років у спірній квартирі не проживав і не проживає, фактично з 1992р. жилою площею не користується і нею не цікавиться, що підтверджується актом від 12 жовтня 2015р. (а.с.8). Відповідно до листа Поштамту Центр поштового звязку №1 від 24.12.2015р. за №12/454-70-К за період з 01.06.2015р. по 23.12.15р. на імя [PERSON] за адресою: [ADDRESS] рекомендована кореспонденція в надходженні та видачі не значиться (а.с.25). Згідно листа КУ «[PERSON] поліклініка №1» [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] на диспансерному обліку не значиться за період з 2014 по 2015рр., за медичною допомогою не звертався, листи непрацездатності йому не видавалися (а.с. 24). Факт не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] з 1992р. до теперішнього часу, підтверджується поясненнями свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були допитані в судовому засіданні і які пояснили суду, що після розлучення відповідач забрав свої речі та залишив квартиру, більше вони його не бачили (а.с.28-33). У відповідності до ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач відсутній в квартирі понад шість місяців без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 487,20грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду і які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.1). На підставі ст.ст. 71,72 ЖК України,

Outcome: approved