Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що домоволодіння [ADDRESS] складається з житлового будинку літ А-1, житлового будинку літ. В-2, літньої кухні літ.Б, 1-3 паркану, І замощення. Ухвалою Куйбишевського районного суду міста Донецька від 09 червня 1998 року була затверджена мирова угода між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якої житловий будинок літ.В-2 по вулиці Комунальна залишений на праві власності [PERSON], 4/5 будинку літ. А-1 по зазначеному адресу залишена у власність [PERSON], 1/5 частина будинку літ. А-1 по зазначеному адресу залишена на праві власності [PERSON] Відповідно до висновку БТІ від 14 липня 1998 року визначені ідеальні частки домоволодіння, відповідно до їх вартості, та визначено, що будинок літ. В-2 складає 70/100 частину від усього домоволодіння, будинок літ.А-1 складає 30/100 частину від усього домоволодіння. [INFO] року помер його батько [PERSON], після якої залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку літ.В-2 в [ADDRESS]. Відповідно до договору дарування [PERSON] подарував ? частину будинку літ.В-2 своїй дружині [PERSON]. Постановою державного нотаріуса від 09 липня 2013 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на житловий будинок літ.В-2, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Просив визнати за ним та відповідачами право власності по 1/6 частини житлового будинку літ.В-2 кожному. Рішенням Куйбишевського районного суду міста Донецька від 22 січня 2014 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду та постановлення нового, яким просить задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт наполягає на тому, що він є спадкоємцем першої черги та має право на спадкування будинку под. літ.В-2, який є спадщиною після смерті його батька. В судовому засіданні апеляційного суду позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. Відповідач [PERSON] також підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечувала проти доводів апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх сторін, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України за порушенням судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні вказаного позову. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обгрунтованим вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановленні обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона забов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 15 жовтня 1971 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який було розірвано в березні 1997 року на підставі рішення Куйбишевського районного суду міста Донецька (а.с.86). Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.14, 19). На праві спільної власності [PERSON] та [PERSON] належало домоволодіння [ADDRESS], яке складалось з двох житлових будинків. Ухвалою Куйбишевського районного суду міста Донецька від 09 червня 1998 року затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON], у відповідності до якої: житловий будинок літ. В-2 вартістю 16063 гривні, розташований в [ADDRESS] залишений на праві особистої власності [PERSON]; 4/5 житлового будинку літ.А-1, розташованого в [ADDRESS] залишено на праві особистої власності [PERSON] без надвірних будівель; 1/5 частина житлового будинку літ.А-1, розташованого в [ADDRESS] залишена на праві особистої власності за повнолітнім сином сторін [PERSON]; огорожа та замощення залишено в загальному користуванні сторін (а.с.86). Рішенням Куйбишевського районного суду міста Донецька від 10 листопада 1998 року визначені ідеальні частки домоволодіння, розташованого в [ADDRESS]: частина домоволодіння, яка належить на праві власності [PERSON] складає 70/100 частин від усього домоволодіння; частина домоволодіння, яка належить на праві власності [PERSON] складає 24/100 частин домоволодіння; частина домоволодіння, яка належить на праві власності [PERSON] складає 6/100 частин від усього домоволодіння (а.с.57-58). Згідно договору дарування від 22 березня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом П*ятої донецької державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 35/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS], яке складається з шлакобетонного житлового будинку А-1, загальною площею 65,5 кв.м., житловою - 41,0 кв.м., шлакоблочний обкладений цеглою житловий будинок В-2, житловою площею 49,4 кв.м., загальною площею 94,3 кв.м., сталевих труб водопроводу, огородження та тротуару (а.с.55). Згідно інформації з Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 01 квітня 2014 року за адресою: [ADDRESS] знаходиться два житлових будинки загальною площею 159,8 кв.м., житловою площею 90,4 кв.м., загальною вартістю 168640 гривень, з яких 24/100 належить [PERSON], 6/100 не зареєстровано, 35/100 належить на праві спільної часткової власності [PERSON] на підставі договору дарування від 22 березня 2008 року та 35/100 належить на праві спільної часткової власності [PERSON] на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Куйбишевського районного суду міста Донецька від 09 червня 1998 року та рішення цього ж суду від 10 листопада 1998 року. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку 20 листопада 2012 року (а.с. 22). Постановою державного нотаріусу П*ятої донецької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року на житловий будинок, розташований в [ADDRESS], у зв'язку не надання спадкоємцями правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок (а.с.21). Відмовляючи у задоволенні позову про визнання за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права власності по 1/6 частині спадкового майна на кожного, а саме жилого будинку літ.В-2, розташованого в [ADDRESS], суд першої інстанції виходив з того, що в склад спадщини після смерті [PERSON] входить лише 35/100 частин будинку В-2, розташованого за зазначеною адресою. Крім того, законодавством не передбачено право позивача вимагати визнання права власності за відповідачами. Проте, погодитися з таким висновком суду не можливо з наступних підстав. Відповідно до приписів статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Таким чином успадкувати можна тільки ті права, які були у спадкодавця на час смерті. Згідно зі ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є дітьми спадкодавця, які після смерті [PERSON] подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріусу їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів. Сторонами не заперечувався факт того, що [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON], в 1997 році одружився і проживав разом з [PERSON], якій у 2008 році подарував 35/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Отже, після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є його дружина [PERSON] та діти: син [PERSON] і дочка [PERSON] У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази (ч. 1 ст. 137 ЦПК). Апеляційним судом за клопотанням сторін була отримана інформація з Реєстру власності на нерухоме майно, згідно до якої спадкодавцю [PERSON] на час смерті належало на праві спільної часткової власності 35100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до статті 1267 ЦК України частки кожного із спадкоємців за законом є рівними. В судовому засіданні сторони визнали, що помилялися відносно предмету спадщини, яка залишилась після смерті спадкодавця. Крім того, звертаючись з позовом до суду, [PERSON] просив визнати за спадкоємцями право власності по 1/6 частині за кожним, що в свою чергу не вказує на рівність часток між ними. З урахуванням зазначеного, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мають право на спадкування за законом по 1/3 частині спадкового майна кожний, яке складається з 35/100 частки домоволодіння [ADDRESS], що залишилось після [PERSON], померлого [INFO] року. Суд першої інстанції на зазначені обставини увагу не звернув та помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції не може залишатися у силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Outcome: partial