Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Шахівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку і втратою оригіналу свідоцтва про право власності на домоволодіння. В обґрунтування позову посилається на те, що 20 вересня 1989 року рішенням виконкому Добропільської районної ради видано будинок у власність, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння. Оригінал, якого втрачений. Вона зареєстрована та проживає у вказаному будинку з 31 серпня 1977 року по теперішній час. Довідкою TOB «Добропільське бюро технічної інвентаризації» про наявність архівних даних станом на 31 грудня 2012 року за [PERSON] значиться будинок на праві власнсті від 20 вересня 1989 року за адресою: [ADDRESS] . В червні місяці 2021 року вона звернулася із заявою до Шахівської сільської ради про видачу їй дублікату свідоцтва про право власності на будинок, однак їй повідомили про те, що серед фондів установ, підприємств та організацій, що знаходяться на зберіганні архівного сектору не значиться. 30 червня 2021 року вона отримала відповідь голови комісії з реорганізації архівного відділу Добропільської райдержадміністрації про те, що за 1987-1991 рік документи передані до державного архіву Донецької області. Державний архів Донецької області повідомив про те, що рішення Виконавчого комітету Добропільської районної ради народних депутатів до 1991 року залишилися на тимчасово окупованій території. Також, під час проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно необхідно надати оригінал правовстановлюючого документу, а не дублікат. Зазначені обставини стали підставою для відмови в проведенні державної реєстрації права власності. Відсутність правовстановлюючого документу на будинок не дає позивачу можливості у повній мірі здійснювати їй своє право власності на будинок (провести його відчуження, укласти будь-які договори на надання комунальних послуг тощо), у зв`язку з чим звернулась в суд з вказаним позовом. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд спарви у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Просить задовольнити. Представник відповідача Шахівської сільської ради в судове засідання не з`явилась, звернулась в суд з заявою про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Проти позову не заперечують. Просять рішення прийняти на розсуд суду. Суд, враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу без участі сторін по справі, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних обставин. Судом встановлено, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване з 31 серпня 1977 року за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 07 травня 2020 року. (а.с.5) З копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 20 вересня 1989 року вбачається, що в цілому домоволодіння, яке складається з житлового будинку, літньої кухні, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Добропільської районної ради народних депутатів №188/2 від 30 серпня 1989 року. Дім побудований в 1977 року. ( а.с.7) Згідно рішення Октябрської сільської ради Добропільського району Донецької області від 12 лютого 2016 року №VII/4-2 «Про перейменування сіл Октябрське та Рози Люксембург, вулиць сіл Октябрське, Володимирівка, Паньківка, Торецьке, Никановрівка, Вільне, Маяк Октябрської сільської ради» в с.Володимирівка [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS]. Згідно довідок виконкому Шахівської сільської ради від 19 травня 2021 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В погосподарській книзі під №294-1 за [PERSON] значиться житловий будинок (1973 року забудови) з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] . (а.с.80) Згідно довідки про наявність нерухомого майна по архівним даним на 31 грудня 2012 року від 06 квітня 2021 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Добропільської райради. (а.с.9) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 червня 2021 року [PERSON] на праві приватної власності належить буд. [ADDRESS] . Підстава для державної реєстрації копія свідоцтва особистої власності на домоволодіння, яке втрачено. (а.с.10) 09 червня 2021 року [PERSON] звернувся до ВП №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області з заявою щодо втрати документів, які належать [PERSON] та [PERSON] . В ході проведення перевірки встановлено що місцезнаходження документів, які належать його батькам: паспорт, земельний сертифікат, технічний паспорт на будівлю, свідоцтво про право власності на домоволодіння, не встановлено. (а.с.11) Згідно відповіді архівного відділу Донецької районної державної адміністрації від 30 червня 2021 року щодо видачі дублікату свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння за адресою : [ADDRESS] , то повідомили, що документи виконкому Добропільської районної ради народних депутатів відповідно до акту приймання-передавання документів на постійне зберігання від 26 червня 2008 року, за 1987-1991 роки архівним відділом Добропільської райдержадміністрації передано до державного архіву Донецької області. (а.с.130 Державний архів Донецької області надав 25 травня 2021 року відповідь, що документи, які зберігались в державному архіві області у м.Донецьку, в тому числі рішення Виконавчого комітету Добропільської районної ради народних депутатів до 1992 року, залишились на тимчасово окупованій території України, а тому провести виявлення рішення Виконавчого комітету Добропільської районної ради народних депутатів від 30 серпня 1989 року №188/2 про право особистої власності на домоволодіння за фондами Держархіву області на теперішній час неможливо. (а.с.17) Згідно довідки директора Добропілського БТІ від 21 квітня 2021 року під час обстеження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] виявлено, що житловий будинок та всі господарські будівлі збудовані до 1992 року, що також підтверджується даними в технічному паспорті на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. (а.с.15) Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалася на те, що вона є власником спірного домоволодіння на підставі свідоцтва про право особистої власності, яке видане на підставі рішення виконкомуДобропілсьької районної ради від 20 вересня 1989 року, однак вона втратила оригінал свідоцтва про право особистої власності, внаслідок чого не може в повній мірі реалізувати своє право власності. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедури введення нерухомого майна до експлуатації при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). До подібних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, а також Верховний Суд у постановах: від 15 жовтня 2020 року у справі №623/214/17, провадження № 61-1978 св 20; від 01 квітня 2020 року справа № 760/1651/16-ц, провадження № 61-21792св 19. Судом встановлено, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , а саме житловий будинок та всі господарські будівлі збудовані до 1992 року, а тому не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач в законному порядку набула у приватну власність спірне домоволодіння, зареєструвалась сама у вказаній квартирі, однак оригінал свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 20 вересня 1989 року, який є правовстановлюючим документом, втрачений. Тому відповідно до статті 392 ЦК України наявні підстави для визнання за [PERSON] право власності на домоволодіння за адресою [ADDRESS] .

Outcome: approved