Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

У квітні 2019 року позивач Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТРАМП» (надалі ОСББ «ТРАМП») звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості у розмірі 38 830,47 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги вказує, що відповідач користується та отримує в повному обсязі послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак, не виконує свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг. У зв`язку з чим станом на лютий 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 38 830,47 грн., з яких 18 158,24 грн. - борг за опалення, 20 672,23 - борг за надання інших послуг з управління будинком та прибудинковою територією. Ухвалою судді від 06 травня 2019 р. у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Копія ухвали судді від 06 травня 2019 р. про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялись на адресу місця реєстрації відповідача, вказану у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києва. Згідно з даними поштових відділень судова повістка повернулася на адресу суду без вручення за закінченням строку зберігання, що відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважається належним повідомленням відповідача [PERSON] Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Судом встановлено, що 16.10.2013 забудовником багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яким є Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», передано Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «ТРАМП» (правонаступником якого є Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТРАМП») за актом приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс житловий будинок за вказаною адресою. З 16.06.2014 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності, а до цього моменту була інвестором будівництва вказаного будинку, маючи, відповідно відносини з цього питання із забудовником даного об`єкта. Після завершення будівництва будинку, між відповідачем та забудовником підписаний акт приймання-передачі квартири від 04.06.2014, яким забудовник передає готовий об`єкт відповідно до договору інвестування між ним та відповідачем. Питання внутрішнього оздоблення квартири не були розглянуті ані договором інвестування, ані актом приймання-передачі квартири від 04.06.2014, однак передбачено, що обов`язки сторони забудовника не в повному обсязі виконані перед замовником, а отже, договір в цій частині діє до повного виконання. [PERSON] є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем та надавалися ОК «ЖБК «ТРАМП», правонаступником якого є позивач, відповідно до його статуту всім співмешканцям будинку по [ADDRESS] - як членам кооперативу. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Крім того, відповідно до п. 7 Правил користування будинку та прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. №572, на власника, наймача житлового приміщення, покладено обов`язок сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із наведеними нормами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до наданого позивачем розрахунку боргу відповідач у період з жовтня 2013 р. по лютий 2019 р. не сплачує надані позивачем комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 38 830,47 грн. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку, а наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не оспорюється. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комунальні послуги в сумі 38 830,47 грн. є обгрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. В зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 921,00 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на Відповідача.

Outcome: approved