Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

У листопаді 2014р. АТ «Банк «[PERSON] та Кредит» від імені якого діє філія «Запорізьке РУ « ВАТ «[PERSON] та Кредит» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідачки [PERSON] про примусове її виселення із житлового будинку № 34-2 по вул. Михайлова в м.Запоріжжя, вказавши, що 12.03.2008р., між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір №9-648-038К, за яким останній отримав кредитні кошти в розмірі 100\~000 доларів США із сплатою 17,5% річних та зобовязанням повернути кредитні кошти до 12.03.2023р. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та [PERSON] був укладений іпотечний договір №9-648-038І від 12.03.2008р. за яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок №34-2, по вул. Михайлова в м. Запоріжжя. 02.07.2009р. на підставі іпотечного договору, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], були вчинені виконавчі написи, реєстр. №3258 №3259, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. 05.10.2009р. Ленінським ВДВС Запорізького МУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відносно звернення стягнення на житловий будинок №34-2, що розташований у м. Запоріжжі, вул. Михайлова. Крім того Ленінським райсудом м. Запоріжжя, було ухвалено рішення №2/334/2256 від 07.10.2013р. яким задоволено позов Банку про виселення [PERSON], [PERSON] з зазначеного іпотечного майна житлового будинку. В процесі виконання зазначеного рішення було встановлено, що крім виселених осіб за зазначеною адресою зареєстрована відповідачка [PERSON] 29.09.2014р., відповідачці [PERSON] була направлена вимога про виселення, яку вона отримала 06.10.2014р. Враховуючи, що відповідачка у встановлений 30 денний строк добровільно не звільнила будинок, позивач звернувся до суду про її примусове виселення. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити, заявивши клопотання про заочний розгляд справи. Відповідачка у судове засідання неодноразово не зявлялася, поважних причин своєї неявки суду не повідомила, про час розгляду справи повідомлялась своєчасно, про що свідчать рекомендовані повідомлення. Своїх заперечень щодо позову суду не надала. У відповідності до ст.168 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу в відсутності відповідачки, та її представників, на підставі наданих матеріалів. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цивільним процесуальним кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держані та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Зі змісту статей 11,15 ЦК України вбачається, що цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладено у ст.16 ЦК України. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 12.03.2008р., між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір №9-648-038К, за яким останній отримав кредитні кошти в розмірі 100\~000 доларів США із сплатою 17,5% річних із зобовязанням повернути кредитні кошти до 12.03.2023р. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та [PERSON] був укладений іпотечний договір №9-648-038І від 12.03.2008р. за яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок №34-2, по вул. Михайлова в м. Запоріжжя. 02.07.2009р. за іпотечним договором, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] були вчинені виконавчі написи, реєстр. №3258, №3259. 05.10.2009р. Ленінським ВДВС Запорізького МУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відносно звернення стягнення на житловий будинок №34-2, що розташований у м. Запоріжжя, вул. Михайлова. Крім того, Ленінським райсудом м. Запоріжжя, було ухвалено рішення №2/334/2256 від 07.10.2013р. яким задоволено позов Банку про виселення [PERSON], [PERSON] з зазначеного іпотечного майна В процесі виконання зазначеного рішення було встановлено, що крім виселених осіб за зазначеною адресою зареєстрована відповідачка [PERSON] 29.09.2014р., відповідачці [PERSON] була направлена вимога про виселення, яку вона отримала 06.10.2014р. Враховуючи, що відповідачка у встановлений 30 денний строк добровільно не звільнила будинок, позивач звернувся до суду про її примусове виселення. 20.08.2015р. Ленінським райсудом ухвалено заочне рішення №2/334/975/15 від 20.08.2015р. про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності за ПАТ «Банк «[PERSON] та кредит» за узгодженою ціною 412191,00грн. Заочне рішення набуло чинності, в перегляді заочного рішення [PERSON] було відмовлено. Згідно довідки про склад родини від 16.01.2012р. зазначеному житловому будинку зареєстрована та мешкає відповідачка [PERSON] Законом встановлено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передану в іпотеку приміщення, мешканці зобовязанні на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житло протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлове приміщення у встановлений або іншій погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (ч. 2 ст.40 Закону України « Про іпотеку» ). Також, у відповідності до ст.109 ЖК Української РСР, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані і іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязанні на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. 29.09.2014р. позивачем була направлена відповідачці [PERSON] вимогу про виселення, яку вона отримала 06.10.2014р. У відповідності до п.8.2.10. іпотечних договорів, іпотекодавці без письмового дозволу іпотекодержателя не мали право реєструвати в квартирі будь-яких осіб, але при реєстрації [PERSON], до Банку з проханням надати дозвіл на реєстрацію зазначеної особи не звертались. Згідно зі ст.346 ЦК України звернення стягнення на майно за зобовязанням власника є підставою для припинення власності. Відповідачці була направлена вимога Банку про звільнення житлового приміщення, але в добровільному порядку приміщення не звільнено. Тому, відповідно до ст.591 ЦК України та ст.40 Закону України «Про іпотеку» відповідачка підлягає виселенню. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованим та підлягають задоволенню у повному обсязі. Вищезазначені обставини підтверджені в судовому засіданні письмовими доказами по справі, поясненнями представника позивача, даними під час розгляду справи. У відповідності зі ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідачки, на користь позивача, підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved