Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У липні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], де третя особа Територіальна громада в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, про визнання права власності, зазначивши що 22 липня 2006 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS]. На виконання умов вказаного договору [PERSON] отримав від позивача суму еквівалентну 15 000,00 доларів США та передав позивачу розпорядження домоволодінням [ADDRESS]. Раніше вказане домоволодіння належало [PERSON] та [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину вказаного домоволодіння, яку фактично прийняла його дружина [PERSON] та його син - відповідач по справі [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном. [INFO] року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частин вказаного домоволодіння, яку фактично прийняв її син [PERSON], який постійно проживав в домоволодінні та користувався ним. В подальшому позивачу стало відомо, що згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради № 46/22 від 08.12.2004 проїзд на якому було розташоване зазначене домоволодіння отримав назву [ADDRESS], а для визначення права власності на вказане домоволодіння була присвоєна тимчасова назва будинок [ADDRESS]. З метою благоустрою домоволодіння позивачем було збудовано: житловий будинок літ. А-1, літня кухня літ. Б, сараї літ. Г та Д, а також споруди № 1-2,І. Згідно технічного висновку «Про стан будівельних конструкцій житлового будинку та споруд в домоволодінні [ADDRESS] який було виготовлено Інститутом «Дніпроагропроект» технічний стан будівельних конструкцій приміщення житлового будинку, літньої кухні та сараїв нормальний та задовільний, можлива подальша експлуатація за призначенням. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2007 року за позивачем було визнано право власності на вказане домоволодіння та 09 серпня 2011 року КП «МБТІ» було проведено державну реєстрацію права власності за позивачем на домоволодіння [ADDRESS]. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2012 року було скасовано державну реєстрації права власності. У зв'язку з наведеним позивач просить суд визнати за ним право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: літ. А-1 - житловий будинок, літ. А-1 - прибудови; літ. «Е» - вбиральня, загальною площею 96,1 кв.м., житловою площею - 39,1 кв.м.; літ а - ганок, споруди № 1-5, І,ІІ, без додаткового акту введення в експлуатацію. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. У судове засідання 24 грудня 2013 року позивач та його представник не з'явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, про причини не явки суд не повідомили. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу домоволодіння між сторонами укладено не було. Представник третьої особи - Територіальної громади в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив. В судове засідання 03 грудня 2013 року та 24 грудня 2013 року ані позивач, ані його представник [PERSON] не з'явилися. Представником позивача [PERSON] надано заяви щодо відкладення розгляду справи 03 грудня та 24 грудня 2013 року в зв'язку з хворобою позивача. Разом з тим, суд зазначає, що позивач [PERSON] надав довіреність на представлення своїх інтересів в суді представнику, а саме [PERSON] Доказів поважних причин своєї неявки в судові засідання 03 грудня та 24 грудня 2013 року представник позивача [PERSON] не надав. Оскільки всі сторони по справі надали свої пояснення з приводу заявлених позовних вимог, надали пояснення при дослідженні письмових матеріалів справи, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності не з'явившихся учасників процесу. Суд, вислухавши позивача, представників сторін, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до наступного. Правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, принцип чого закріплений ст. 3 ЦПК України. Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Обов'язок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] знаходилося в користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Із листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 01 серпня 2013 року за №8412 вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року право власності за адресою - [ADDRESS] анульовано та закрито розділ реєстру прав власності за [PERSON] на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2012 року. Крім того, надано інформацію проте, що відомості про реєстрацію прав власності на вищезазначене нерухоме майно до реєстрації права власності за [PERSON] в інвентаризаційній справі відсутні (а.с.44). Із документації КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» на домоволодіння [ADDRESS] наданою станом на 23 лютого 2007 року встановлено наявність самовільно збудованих будівель, а саме - житлового будинку літ. А-1, літньої кухні літ. Б, сараїв - літ. Г,Д (а.с.59-61), що також визнано сторонами по справі. Відповідно до чч. 1, 2, 3, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельні ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 331 ЦК України визначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Виходячи із змісту частин 1, 2 статті 331 ЦК України, частини 1 статті 182 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає. Згідно з вимогами ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, цивільно-правовою угодою, свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Встановлено, що у позивача будь-які правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні. Звертаючись до суду ані позивачем, ані його представником, не надано доказів того чи було дане питання предметом розгляду компетентних органів, оскільки саме наявність чи відсутність рішення компетентного державного органу дає підстави вважати про наявність спору про право. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення позивача від сплати судового збору, судові витрати компенсуванню не підлягають і відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed