Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

У листопаді 2016 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01 квітня 2009 року помер його батько - [PERSON], якому на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 2,420га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після смерті батька зазначену земельну ділянку успадкували позивач та його матір, яка доводилася померлому дружиною - [PERSON], вони отримали свідоцтва про право на спадщину за законом. 15 лютого 2015 року матір позивача [PERSON] померла. Після смерті матері, позивач, як спадкоємець за заповітом, звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, інший спадкоємець [PERSON] - [PERSON] відмовився від своєї частки у спадщині на користь позивача. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. [PERSON] була власником земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину, проте належним чином своє право власності не оформила та не зареєструвала право власності на земельну ділянку. Тому позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після померлої матері. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву у якій просить суд про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву у якій просить суд про розгляд справи за його відсутності, позов просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступні обставини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 квітня 2009 року помер [PERSON], якому на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 2,420га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №873422 /а.с.6/. Після його смерті спірну земельну ділянку успадкували в рівних частках позивач та його матір [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за коном, виданим 03 березня 2010 року державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори /а.с.8,10/. 10 лютого 2015 року мати позивача - [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про народження позивача /а.с.7,11/. 31 липня 2015 року після померлої [PERSON] заведено спадкову справу на підставі заяви третьої особи - [PERSON], який доводився сином спадкодавцю. Як вбачається з копії спадкової справи, наданої на запит суду, між позивачем та другим спадкоємцем - [PERSON] було укладено договір про поділ спадщини, відповідно до якого, 1/2 частина земельної ділянки площею 2,420 гектара для ведення товарного сільськогосподарського господарства перейде позивачу. У зв'язку з тим, що [PERSON] не зареєструвала належним чином у відповідних органах державної реєстрації право власності на земельну ділянку, постановою нотаріуса від 21 червня 2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку /а.с.12/. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на отримання спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з копії виписки адресної картки, яка міститься у спадковій справі, на момент смерті [PERSON] проживала разом з позивачем за адресою: Дніпропетровська область, м.Тернівка, вул.Осіння, буд.12. У відповідності до ст. 1225 ЦК України та згідно п.10 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Оскільки позивач є спадкоємцем за законом, спадкодавець успадкував земельну ділянку, проте у встановленому порядку не зареєстрував право власності на земельну ділянку, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved