Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

у липні 2021 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Чумак Ірина Миколаївна, звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення вартості Ѕ частини автомобіля. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 29 квітня 1997 року [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, який рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2020 року було розірвано. Шлюбні відносини між сторонами припинилися, мешкають вони окремо. У 2013 році, тобто за період шлюбу, за спільні кошти, сторонами набуто спірне майно, а саме автомобіль HYUNDAI ACCENT, вартість якого на день подання позовної заяви складає 235050 грн., та яким на сьогоднішній день користується відповідач. Автомобіль залишився у користуванні відповідача. Більше того, відповідач один мешкає у квартирі, яку приватизував разом з позивачкою. Тобто, на сьогоднішній день відповідач користується всім майном. Сторони про порядок поділу майна не домовились. Позивач неодноразово звертався з пропозиціями різних варіантів поділу майна, але відповідач не погоджується з жодним з них і тому [PERSON] вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. З врахуванням викладеного, позивач [PERSON] просить поділити спільне майно подружжя шляхом стягнення з [PERSON] на її користь вартість належної їй Ѕ частки в спільному майні подружжя в розмірі 117525 грн. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Чумак І.М. у судове засідання не з`явились, представник позивача Чумак І.М. звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їх відсутність, в заяві зазначили, що позовні вимоги визнають частково, та просили ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства України, з урахуванням доданих раніше документів. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 29 квітня 1997 року по 30 червня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.7). Шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією заочного рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2020 року (а.с.14). За час перебування у шлюбі сторони набули у власність спірний автомобіль «HUYNDAI ACCENT», легковий сєдан, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , 2013 року випуску, сірого кольору, з державним номерним знаком [NUMBER] , який зареєстрований на ім`я відповідача з 25 грудня 2013, про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.16) та підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 15 липня 2020 року (а.с. 15) Згідно висновку експерта за результатами автотоварознавчого дослідження № 07-04 від 08 липня 2021 року, середня ринкова вартість автомобіля «HUYNDAI ACCENT», з державним номерним знаком [NUMBER] , 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , об`ємом двигуна 1396 куб.см., тип палива бензин, КПП - механіка, станом на 08 липня 2021 року складає 235 050,00 грн. (а.с. 9-10) За змістом ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Саме такий висновок про застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. При цьому, позивач стверджує, а відповідач не заперечує правовий режим спірного автомобіля, а саме, той факт, що він належить їм на праві спільної сумісної власності, як такий, що набутий подружжям в період шлюбу. Враховуючи положення вказаної статті, оскільки автомобіль марки «HUYNDAI ACCENT», номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , 2013 року випуску, з державним номерним знаком [NUMBER] , набутий у власність та зареєстрований за відповідачем за час перебування у шлюбі, такий автомобіль належить сторонам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя у рівних частках. Письмових доказів, зокрема, шлюбного договору, існування домовленості між подружжям щодо іншого визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя у разі поділу майна до суду не надано. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Тлумачення ст. 61 Сімейного кодексу України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 Сімейного кодексу України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 Цивільного кодексу України). Так, згідно з ч. 2 ст. 364 Цивільного кодексу України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Частиною 4 ст. 71 Сімейного кодексу України визначено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. 5 ст. 71 Сімейного кодексу України). Аналіз змісту положень ст. 71 Сімейного кодексу України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (ст. 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Оцінюючи положення ч. 5 ст. 71 Сімейного кодексу України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2019 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18). Враховуючи те, що позивач звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення компенсації за свою частку у спільному майні, тому не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у такому спорі. Як роз`яснено у пунктах 22 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Встановивши, що спірний автомобіль марки «HUYNDAI ACCENT», номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER] , 2013 року випуску, з державним номерним знаком [NUMBER] , належав сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про можливість поділу майна подружжя у спосіб, обраний позивачем, стягнувши з відповідача компенсацію за частку автомобіля в розмірі 117525 грн. Враховуючи вимоги ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, тому з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1175,25 грн.

Outcome: approved