Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного сумісного майна подружжя та просить визнати за позивачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , та на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач мотивує свої вимоги тим, що сторони з 21.03.2012 року перебували у шлюбі. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.02.2020 року шлюб розірвано. За час спільного проживання в шлюбі ними було придбано будинок та квартиру, спірне майно зареєстроване на дружину - відповідача. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте згідно заяви просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, відповідач був повідомлений про судове засідання шляхом направлення судової повістки на останню відому адресу реєстрації та публікації оголошень на веб-порталі судової влади України, що визначено Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та узгоджується з приписами цивільного процесуального законодавства, що як наслідок свідчить, що відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. В період з 21 березня 2012 року по 10.02.2020 рік сторони перебували в шлюбі. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 лютого 2020 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.10, зворот). Відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 20.01.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Колодуб С.М. відповідачем придбано 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.26-27). Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.05.2015 року визнано укладеною мирову угоду, згідно якої [PERSON] виділено у власність в натурі належні їй 1/2 частку в праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] , як окремий та цілий об`єкт нерухомого майна (а.с.11, зворот). 26.07.2016 року зареєстровано право власності за [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю. В., відповідачем придбана квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.72-73). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved