Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, згідно з яким просила суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по сплаті орендної плати в сумі 70 258,00 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди нерухомого майна (квартири) №10/09/2020. Відповідно до умов вказаного договору оренди Позивач надає Відповідачу в оренду нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.3. вказаного договору оренди, загальний строк оренди приміщення становить термін: з 10 вересня 2020 року по 10 вересня 2021 року. 10 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було підписано акт прийому-передачі №1 до договору оренди нерухомого майна (квартири) №10/09/2020. Станом на дату звернення з цим позовом у Відповідача виникла заборгованість по орендній платі по договору оренди №10/09/2020 від 10 вересня 2020 року на загальну суму 70 258,00 грн., у результаті чого позивач звернулася до суду з даним позовом. 07.06.2021 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надала, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявила, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.Судом встановлено, що 10 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди нерухомого майна (квартири) №10/09/2020. Відповідно до умов вказаного договору оренди Позивач надає Відповідачу в оренду нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.3. вказаного договору оренди, загальний строк оренди приміщення становить термін: з 10 вересня 2020 року по 10 вересня 2021 року. Згідно п. 3.1. договору оренди Відповідач (Орендар) зобов`язаний 10.09.2020 року прийняти приміщення що є предметом договору, а також майно, що в ньому знаходиться за актом прийому-передачі. 10 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було підписано акт прийому-передачі №1 до договору оренди нерухомого майна (квартири) №10/09/2020. Додатком №2 до договору оренди є Відомість взаємних розрахунків, відповідно до умов якої Відповідач (Орендар) передав, а Позивач (Орендодавець) прийняв 18 000 грн. орендної плати за перший місяць та 18 000 грн. гарантійної суми. Відповідно до п. 4.1. Договору оренди, розмір плати за користування Приміщенням та майном, згідно цього договору з 10 вересня 2020 року по 10 вересня 2021 року (включно) складає 18 000 грн. в місяць. Згідно п. 4.2. Договору оренди, орендар сплачує суму за перший місяць оренди у розмірі 18 000 грн. та гарантійну суму у розмірі 18 000 грн. Відповідно до п. 4.3. Договору оренди Сторони домовились про те, що у разі дострокового припинення цього Договору в строк, менше ніж 12 місяців оренди , тобто до 10 вересня 2021 року, за ініціативою Орендаря або порушення Орендарем п.п. 3.2., 3.6., 3.8. Договору, гарантійна сума передана згідно з п.4.2. Договору не повертається Орендарю , а залишається Орендодавцю в повному об`ємі в якості штрафу за дострокове припинення договору або порушення його умов. Оскільки Орендарем не виконано умов п. 3.6. Договору, а саме: не повідомлено Орендодавця за один місяць про дострокове звільнення приміщення та з урахуванням систематичного порушення умов договору шляхом несплати орендної плати по договору, гарантійна сума передана згідно з п.4.2. Договору залишається Орендодавцю в повному об`ємі в якості штрафу. Станом на дату звернення з цим позовом у Відповідача ( [PERSON] ) перед Позивачем ( [PERSON] ) виникла заборгованість по орендній платі по договору оренди №10/09/2020 від 10 вересня 2020 року на загальну суму 70 258,00 грн., яка складається з: - заборгованість за жовтень (з 11.10.2020 по 10.11.2020) - 18 000 грн.; - заборгованість за листопад (з 11.11.2020 по 10.12.2020) - 18 000 грн.; - заборгованість за грудень (з 11.12.2020 по 10.01.2021) - 18 000 грн;. - заборгованість за січень (11.01.2021 по 07.02.2021 (18 000/31*28=16 258 грн.) - 16 258 грн. Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 811 ЦК України, Договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України. В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати в сумі 70 258,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved