Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] скерував до суду вказаний позов через систему «Електронний суд», в якому просить стягнути з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 78 000 грн. Позов обґрунтовано тим, що він є військовослужбовцем Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку, учасником бойових дій, у зв`язку з чим йому до 5 травня 2020 року була виплачена разова грошова допомога у розмірі 1390 грн замість визначеного розміру (п`яти мінімальних пенсій за віком) - 8190 грн. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року справа №580/4757/20 визнано протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо не нарахування [PERSON] грошової допомоги до 5 травня 2020 року в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Тобто, судовим рішенням підтверджено протиправність та незаконність прийнятого рішення відповідачем. Позивач зазначає, що незаконною відмовою у нарахуванні щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком йому було завдано моральної шкоди, що полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача. Завдана моральна шкода спричинила негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Завдана моральна шкода полягає й у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що позивачу довелося присвятити багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Йому притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем під час здійснення розгляду його запиту порушило його законні права, сприймалося ним як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача було порушено його стан душевної рівноваги, для відновлення якого йому доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Крім того, йому доводилося додатково дисциплінувати себе, витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначається щоденно на його фізичному та моральному стані, через що він не встигав закінчити повсякденну побутову роботу. Гострота цих переживань посилюється тим, що в нього загострене почуття справедливості. Більш того, внаслідок неправомірних дій відповідача були порушені його нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, яким він змушений додатково пояснювати чому став менш привітним, менше приділяє часу друзям, сім`ї, родичам та ін. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 78 000 грн, розрахунок якого наводить виходячи з наступного: 6000 грн (мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2021 року) *13 місяців (затримка виплати). Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 7 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26 травня 2021 року до суду надійшов відзив за підписом в.о. директора Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. У вказаному відзиві відповідач заперечує щодо позовних вимог. Вказує, що законодавство не містить чіткого визначення моральної шкоди, і ст. 23 Цивільного кодексу України визначає лише способи її прояву. Зазначає, що усі обставини на яких наголошує позивач, повинні бути підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, однак вказані обставини позивача ґрунтуються лише на його припущеннях. Вважає вимоги позову необґрунтованими і недоведеними. У судове засідання 6 липня 2021 року позивач та відповідач не з`явились, судом повідомлялись належним чином. У матеріалах справи містяться їх заяви про розгляд справи за їх відсутності; позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось, що відповідає ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Судом установлено, що відповідно до посвідчення серія [NUMBER] від 4 квітня 2017 року [PERSON] є учасником бойових дій. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року (справа № 580/4757/20) визнано протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо не нарахування та не перерахунку на спеціальні рахунки Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області разової грошової допомоги в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком станом на 01.01.2020 до 5 травня для виплати [PERSON] , як учаснику бойових дій. Зобов`язано Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (18000, м.Черкаси, вул. Максима Залізняка, буд.10; код ЄДРПОУ 21367450) здійснити нарахування та перерахувати на спеціальні рахунки Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком станом на 01.01.2020 з урахуванням виплаченої частини разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, а саме в сумі 6800,00грн для виплати [PERSON] , як учаснику бойових дій. Як вбачається з матеріалів справи предметом даного позову є відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу протиправними діями Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1167 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що, «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». Правові висновки щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 464/3789/17). Зокрема, зазначено, що відшкодування шкоди, зокрема, й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема, через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли за собою вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди (постанова Верховного Суду від 24 березня 2020 року, справа № 818/607/17). Приймаючи до уваги вище викладене, суд вважає, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року (справа № 580/4757/20) встановлено наявність неправомірних дій з боку відповідача, що в свою чергує, дає підстави для вирішення питання про стягнення моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, визначений позивачем у 78 000 грн є значно завищеним, не відповідає обставинам справи та вимогам розумності і справедливості. Отже, визначаючи співмірність розміру відшкодування, спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Як вбачається із заявлених вимог, [PERSON] обґрунтовуючи розмір завданої йому моральної шкоди, не підтвердив співмірність заявленої до стягнення суми засадам розумності та справедливості, а виходив лише із мінімального розміру заробітної плати. При цьому, суд вважає, що визначення заподіяної моральної шкоди шляхом застосування мінімального розміру заробітної плати, вимогами закону, який підлягає застосуванню не передбачено. Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст. 13 вказаного Закону підлягає застосуванню в спеціальних випадках, передбачених цим Законом. Отже, в даному випадку вказана норма не підлягає застосуванню, тому відсутні підстави визначати розмір моральної шкоди, посилаючись лише на розмір мінімальної заробітної плати. При визначенні розміру моральної шкоди суд звертає увагу, що на разі відсутній законодавчо встановлений алгоритм визначення розміру відшкодування моральної шкоди, тому її сума повинна бути визначена з врахуванням конкретних обставин справи, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи тривалість порушення прав позивача, з урахуванням вимог розумності та виваженості суд вважає, що розмір моральної шкоди, який необхідно стягнути з відповідача, становить 500 грн. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи позову не знайшли свого підтвердження для задоволення вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди в заявленому ним розмірі, тому підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем не підтверджено належними доказами, що йому заподіяно моральної шкоди у визначеному ним розмірі, який не відповідає обставинам справи, та стражданням і приниженням, завданим позивачу. З огляду на звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», необхідно стягнути з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в дохід держави судові витрати у виді судового збору в розмірі 6 грн пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial