Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулась до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та повернення у власність квартири [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що у липні 1998 року між нею та [PERSON] укладено договір довічного утримання, за умовами якого [PERSON] передала у власність відповідачу квартиру [ADDRESS], а остання в свою чергу зобов'язалася забезпечувати відчужувача утриманням довічно. Відповідач не виконувала свої зобов'язання за договором належним чином, не надавала позивачу грошову допомогу, не забезпечувала її харчуванням, доглядом, медикаментами, необхідною допомогою, тощо. За таких обставин, позивач просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений 09 липня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник Відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує, вважає їх безпідставними. Свою позицію обґрунтовує тим, що [PERSON] впродовж 17 років належно надає [PERSON] утримання, яке істотно перевищує зафіксований п.6 Договору довічного утримання розмір одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно. Заслухавши пояснення Позивача та Відповідача, їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. 09 липня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, за умовами якого відчужувач передає у власність, а набувач отримує квартиру номер [ADDRESS], з іншого боку відповідач зобов'язалася забезпечувати позивача утриманням довічно на умовах договору. Договір довічного утримання укладений у письмовій формі, посвідчений державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Плотицею Г.Д., зареєстрований в реєстрі за №2998. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. За приписами ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. У відповідності до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Згідно ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Частинами 1 ст.ст. 749, 751 ЦК України, передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування),якими набувач має забезпечувати відчужувача. Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Згідно з п. 5 договору довічного утримання [PERSON] зобов'язується надавати [PERSON] довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги, залишивши у її безкоштовному користуванні зазначену квартиру. Сторони визначили в п.6 договору, що вартість матеріального забезпечення (харчування, догляду і необхідної допомоги) становитиме один неоподаткований мінімум щомісячно. При цьому, передбачено можливість сторін домовитися у майбутньому про збільшення або зменшення вартості матеріального забезпечення з урахуванням інфляції або індексації цін на окремі товари. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що Відповідачем виконувався договір довічного утримання у період з 1998 по 2003-2005 роки (приблизно). Водночас, на підставі показань свідків встановлено, що останні 8-9 років Відповідач не виконує зобов'язання за вказаним договором. Необхідну допомогу Позивачу надають сусіди, а також працівники центру соціального обслуговування одиноких громадян. Судом також встановлено, що 20 липня 2005 року, 01 вересня 2011 року, 02 січня 2014 року,01 квітня 2014 року між [PERSON] та Золочівським територіальним центром соціального обслуговування було укладено договори про соціальне обслуговування (надання соціальних послуг) відділенням соціальної допомоги вдома. Виходячи з того, що відповідач свої обов`язки за договором не виконує, ухиляється від матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, що обумовлені договором, доказів на спростування доводів позивача не надали, суд вважає, що позов є доведеним та підлягає задоволенню, а тому договір довічного утримання у відповідності до ч.1 статті 755 ЦК України підлягає розірванню. Проте, суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги про повернення у власність позивачці спірної квартири, оскільки рішення суду про розірвання договору довічного утримання є відповідною правовою підставою для проведення певних реєстраційних дій, в тому числі щодо здійснення поточної реєстрації права власності за позивачкою та окремого застереження не потребує. На підставі наведеного,

Outcome: partial