Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

У липні\~2018\~року [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] в якому просив виселити [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та стягнути судові витрати. В обґрунтуванні позову зазначено, що з [PERSON] з 15 лютого 2008 року перебуває в шлюбі з [PERSON] , від шлюбу мають двох дітей сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Їх сім`я проживає в будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] , проте відповідач постійно вчиняє сварки, своєю поведінкою створює умови, що унеможливлюють їх спільне проживання в будинку, а тому позивач змушена звернутись до суду з позовом про його виселення без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження (а.с.15). \~ \~ \~ \~ \~Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2019 року у зв`язку з відстороненням судді від посади рішенням ВРП №1107/3дп/15-19 від 10.04.2019 року вказана справа передана судді Лебідь-Гавенко Г.М. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2019 року вказану справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні (а.с.29). Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити (а.с. 39). Відповідач,\~у судове\~засідання не\~з`явиласяпро розгляд справи повідомлявся належним чином за останнім місцем проживання, але від отримання повістки відмовився (а.с. 34, 40). На підставі ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено,\~що15 лютого 2008 року між [PERSON] та [PERSON] Стражгородською сільською радою Теплицького району Вінницької області зареєстровано шлюб, актовий запис №01 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.8-9). Згідно акту обстеження житлового приміщення від 13 липня 2018 року, депутата Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області Куликівської Н.В. в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] в будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] , не зареєстрований, але проживає з 01.08.2017 року [PERSON] (а.с.10). Факт проживання за вказаною адресою [PERSON] без реєстрації також підтверджено довідкою Данилівської сільської ради (а.с.14). Відповідно до частини першої\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно частини 1\~статті 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Так,\~статтею 47 Конституції України\~\~проголошено право кожного на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. В\~Житловому кодексі України\~вказано, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК України). Будь-яке виселення людини, якщо вона добровільно не бажає звільнити житлове приміщення, допускається виключно на підставах передбачених законом та має відбуватися тільки в судовому порядку. Право користування житловим приміщенням, в силу\~ст. 405 ЦК України, зберігається не тільки за членами сім`ї (в тому числі колишніми) власника жилого приміщення, а й за членом його сім`ї, у разі зміни самого власника. При цьому припинення цього права можливо лише у випадках передбачених\~ст. 406 ЦК України. Відповідно до\~ст. 156 ЖК України\~члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до\~ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Положення ч. 2\~ст. 64 ЖК\~зазначає, що до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім`ї має також і особа, яка перестала бути членом сім`ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні. Підстави виселення членів сім`ї (колишніх членів сім`ї) власника будинку передбачені ст.\~156, ч. 1 ст.\~116 ЖК України. Відповідно до\~ст. 116 ЖК України\~якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно вимог\~\~частин 1, 2\~статті 405 ЦК України,\~\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають прав\~\~на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один\~\~рік, якщо інше\~\~не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.\~\~ Відповідно до ч. 4\~ст. 10 ЦПК України\~суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. При вирішенні спорів про виселення особи з житла суди мають враховувати принцип пропорційності, передбачений ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виселення особи можливе лише при існуванні нагальної суспільної необхідності для застосування такого обмеження та за умови, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом і переслідує легітимну мету. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в результаті перегляду справи № 320/1941/16-ц у постанові від 12 вересня 2018 року (касаційне провадження № 61-23929св18). У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (пункти 42, 43). За умовами ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~13 ЦПК України\~обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідач з 2017 року постійно проживає у спірному будинку, якій належить на праві власності [PERSON] ,\~а ні\~ [PERSON] ,\~яка як\~власник майна\~не зверталася\~до суду\~із позовом\~про виселення\~із займаної\~їй на\~праві власності\~будинку відповідача,\~якій у\~встановленому законом\~порядку за\~згодою власника\~вселився разом\~із дружиною\~та дітьми\~до будинку,\~якій їй\~належить де\~відповідач проживає,\~набув право\~користування житловим\~приміщенням.\~Доказів протилежного\~матеріали справи\~не містять,\~а тому\~суд \~приходить до\~висновку,\~що позивач\~не надав\~належних та\~допустимих письмових\~доказів на\~підтвердження обставин,\~передбачених положеннями\~статті 116\~ЖК Української\~РСР,\~а саме\~що відповідач\~систематично руйнує\~чи псує\~жиле приміщення\~або систематичним\~порушенням правил\~соціалістичного співжиття\~роблять неможливим\~для інших\~проживання з\~ними в\~одній квартирі\~чи в\~одному будинку,\~а заходи\~запобігання і\~громадського впливу\~виявились безрезультатними,\~а також,\~що саме\~ [PERSON] ,\~як власнику будинку відповідач перешкоджає у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed