Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернулася в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» (далі - ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги мотивує, що 13 лютого 2017 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] (далі - [PERSON] ) укладено договір про надання споживчого кредиту від 13 лютого 2007 року № 11117046000, на підставі якого банком надано кредит у розмірі 140 000 доларів США 00 центів, що в гривневому еквіваленті дорівнює 707000 гривень 00 копійок, зі сплатою відсотків у розмірі 12,80 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 13 лютого 2017 року. В забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором кредиту між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 47195, посвідчений 13 лютого 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко A.B. та зареєстрований за № 176 (надалі - договір іпотеки), на підставі якого передано Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру, що находиться за адресою: [ADDRESS] . Між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (про заміну кредитора у зобов`язанні), згідно з яким відбулося відступлення права вимоги, зокрема, за кредитним договором та договором іпотеки, ПАТ «Дельта банк» набуло прав кредитора за грошовими вимогами банку. В подальшому між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено договір про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим № 218, згідно з яким відступлені права вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 13 лютого 2007 року № 11117046000 та за договором іпотеки № 47195, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко A.B. 13 лютого 2007 року та зареєстрований за № 176, з додатками, додатковими договорами/угодами, договорами про внесення змін та доповнення до вказаного договору, тощо, що є його невід`ємними частинами. 3 липня 2020 року о 16 год 27 хв державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Максимом Анатолійовичем (далі - Юдін М.А.) прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 52956464, на підставі якого 1 липня 2020 року о 17:28:10 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно включено запис № 37160375 про право власності ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що прийняте рішення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне: на порушення вимог закону між сторонами не укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя; строк здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки пропущений; боржник не отримав вимоги про усунення порушень основного зобов`язання; змісту повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору не відповідає встановленим законом вимогам; оцінка майна, на яке звертається стягнення, не відповідає вимогам законодавства; відсутність у заявника повноважень на звернення до державного реєстратора про вчинення реєстраційних та права стягнення за договором споживчого кредиту та договором іпотеки; порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» щодо неможливості позбавлення боржника права власності на об`єкт - житлове приміщення, в якому він проживає. Посилаючись на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: № 52956464 від 3 липня 2021 року, на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2114588580000, зареєстровано за ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», визнати за [PERSON] право власності на квартиру. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалами Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року задоволено заяву представника позивача - адвоката Василюка А.П. про забезпечення позову. 14 травня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача адвоката Проценка М.М., з якого вбачається, що він просить відмовити в задоволення позову. Зазначено, що 8 грудня 2011 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта», укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г, а 5 лютого між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2151/К, посвідчений приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим № 218, у відповідності до умов якого права вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 13 лютого 2007 року № 11117046000 з додатками та додатковими угодами, що укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , за іпотечним договором від 13 лютого 2007 року № 47195, з усіма додатками та додатковими угодами, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В., зареєстрованим за реєстровим №176, що укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , в якості забезпечення виконання зобов`язань боржника за договором про надання кредиту, перейшли до нового кредитора, а саме: ТОВ «ФК «Приватні інвестиції». У відзиві також вказано, що: повідомлення позичальнику та майновому поручителю про усунення порушень кредитного договору направлялось двічі, проте вони в 30-денний строк їх не усунули. Відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. з заявою та пакетом документів щодо реєстрації права власності на спірну квартиру. На виконання положень ст. ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» 14 лютого 2020 року та повторно 25 березня 2020 року надіслало позичальнику - [PERSON] та майновому поручителю [PERSON] на адреси, зазначені в кредитному та іпотечному договорах, та на адресу предмета іпотеки письмові вимоги-повідомлення про звернення стягнення, де було зазначено, що у разі невиконання цієї вимоги протягом 30-денного терміну банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; приписами іпотечного договору передбачалася можливість реєстрації права на предмет іпотеки саме на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в розділі 5 Іпотечного договору «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя»; посилання позивача на п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який втратив чинність, є неправильним, оскільки на момент здійснення реєстрації здійснювалося позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки й у такому випадку строк позовної давності застосовуватися не міг; вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджуються на вказану ситуацію, оскільки предмет іпотеки - трикімнатна квартира, під номером [ADDRESS] , не використовувалася як місце постійного проживання позивача та у власності [PERSON] знаходилося інше нерухоме житлове майно, а саме: домоволодіння. що знаходиться в [ADDRESS] ; посилання позивача на необхідність подавати звіт про оцінку предмета іпотеки є необґрунтованими, оскільки воно стосується п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 в попередній редакції, проте з 26 лютого 2020 року пункт 61 цієї постанови викладений в іншій редакції (зміни внесені постановою КМУ від 26 лютого 2020 року № 189), згідно з якою пункт 61 не встановлює необхідності подачі звіту про оцінку іпотеки державному реєстратору. Державному реєстратору в обов`язковому порядку подається довідка іпотекодержателя, що містить відомості про вартість предмета іпотеки, визначеному суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату, не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації, така довідка від 1 липня 2020 року виготовлена і надана державному реєстратору; заява на державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки підписана належним представником, повноваження якого підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю (а.с. 131-143, Т. 1). 25 травня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача, з якої вбачається, що він підтримує викладене у позовній заяві та зазначає про те, що позичальник [PERSON] та іпотекодавець [PERSON] вимог ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» про усунення порушення зобов`язання не отримували, у вимозі-повідомленні зазначено про погашення заборгованості в еквіваленті гривні, обов`язок повертати кошти у гривні в них відсутній, відповідач безпідставно вимагав повернення йому відсотків, що майже втричі перевищують розмір заборгованості, зазначав, що оцінка предмета іпотеки не проводилась, оскільки звіт про оцінку відсутній в базі даних звітів (а.с. 192-200, Т. 1). 31 травня 2021 рок до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що він підтримує свою позицію, викладену у відзиві. Крім того, зазначає, що згідно зі звітом СОД ФОП [PERSON] про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості від 10 червня 2020 року ринкова варіть житлової 3-х кімнатної квартири житловою площею 94,20 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 1 460 179 грн 90 коп. На підставі вказаної оцінки було виготовлено довідку, де і зазначено вартість предмета іпотеки. Ухвалами Дарницького районного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року у задоволенні заяв представника ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» Проценка М.М. про зустрічне забезпечення позову та забезпечення судових витрат у справі відмовлено. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року підготовче провадження у вказаній справі закрито та призначено справу до розгляду по суті на 24 вересня 2021 року о 09 год. 30 хв. 24 вересня 2021 року в судове засідання прибув представник позивача - адвокат Василюк А.П., позовні вимоги просив задовольнити повністю з підстав, зазначених у позові. Представник ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» Проценко М.М. просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не прибув, однак про дату, час та місце судового засідання повідомлений в установленому законом порядку. Вивчивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази у справі, встановивши такі обставини та визначені до них правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 13 лютого 2017 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11117046000, на підставі якого банком надано кредит у розмірі 140 000 доларів США 00 центів, що в гривневому еквіваленті дорівнює 707000 гривень 00 копійок, зі сплатою відсотків у розмірі 12,80 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 13 лютого 2017 року. На забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором кредиту між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 47195, посвідчений 13 лютого 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко A.B. та зареєстрований за № 176, на підставі якого передано банку в іпотеку нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 8 грудня 2011 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ПАТ «Дельта» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., згідно з яким права вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 13 лютого 2007року № 11117046000, з усіма додатками та додатковими угодами, що укладений між АКБ «УкрСиббанк» та [PERSON] за іпотечним договором від 13 лютого 2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В., зареєстрованим за реєстровим що укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , в якості забезпечення виконання зобов`язань боржника за договором про надання споживчого кредиту та за договором поруки № 95927 від 13 лютого 2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами, що укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , в якості забезпечення зобов`язань боржника за договором про надання споживчого кредиту, перейшли до нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк». 5 лютого 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 2151/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., за реєстровим №218, у відповідності до умов якого права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11117046000 від 13 лютого 2007 року, додатками та додатковими угодами, що укладений між АКБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , за іпотечним договором № 47195 від 13 лютого 2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В., зареєстрованим за реєстровим №176, що укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , в якості забезпечення виконання зобов`язань боржника за договором про надання чого кредиту, перейшли до нового кредитора - ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції». Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року у справі № 21209/10 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь «Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11117046000 від 13 лютого 2007 року та додатковою до нього угодою у загальному розмірі 166 015,38 доларів США, а також стягнено з кожної по 850 грн. судового збору та по 60 грн. витрат, пов`язаних з інформаційно-технічним забезпеченням справи. Вказане судове рішення не виконано, заборгованість не погашена. 3 липня 2020 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 52956464, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно включено запис № 37160375 від 1 липня 2020 року про право власності ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно з частиною 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на 13 лютого 2007 року), звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на 13 лютого 2007 року), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з частиною 2 статті 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з частиною 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону. За змістом положень статті 36 Закону України «Про іпотеку», відповідне застереження в іпотечному договорі вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав), іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до вказаної норми, підставою набуття права власності на предмет іпотеки є не лише договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а й відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. У пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) зазначено, що: «закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону». У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Згідно з пунктом з п. 4.1 іпотечного договору № 47195 від 13 лютого 2007 року (а.с. 67-69, Т. 2) звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, або в інших випадках відповідно діючого законодавства. Згідно з п. 4.2 іпотечного договору звернення стягнення здійснюється на підставі: або рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса; або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; або за договором між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя. Відповідно до п. 5.1 іпотечного договору, що міститься в Розділі «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя» іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на Предмет іпотеки: передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку; право Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку; За змістом п. 5.4 іпотечного договору, що міститься в Розділі «Застереження про задоволення вимог жателя» у разі застосування передачі gредмету іпотеки у власність іпотекодержателя як задоволення вимоги Іпотекодержателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») даний договір є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. Отже, договір іпотеки від 13 лютого 2007 року містить застереження, яке надавало відповідачу право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, встановлений статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Застереження у цьому випадку прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом. Іпотечне застереження містить правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому. Обставина, що перехід права відбудеться в майбутньому в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, є обставиною, яка обумовлює виникнення права власності (передачу майна) залежно від стану виконання зобов`язань за договором. Частина перша статті 36 Закону № 898-IV (у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки, до набрання чинності Законом № 800-VI) передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог. Статтею 37 зазначеного Закону (в цій самій редакції) визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, до якого згідно з частиною другою статті 36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Враховуючи наведене доводи позивача про відсутність укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекотержателя є необгрунтованими, оскільки нова редакція статей 36, 37 Закону № 898-IV, викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону № 800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх. Аналіз наведених норм, як і Закон № 800-VI в цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям зазначеного закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду у справі № 915/297/17 та у справі № 826/9658/15. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 затверджений Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 61 цього Порядку (із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України 26 лютого 2020 року № 189) передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). 4 серпня 2021 року на виконання вимог ухвали про витребування доказів Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради на адресу суду надіслано копії матеріалів реєстраційної справи (а.с. 62-142, Т.2). З матеріалів реєстраційної справи вбачається, що представником ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» 14 лютого 2020 року та повторно 25 березня 2020 року надіслало позичальнику - [PERSON] , та майновому поручителю [PERSON] на адреси зазначені в кредитному та іпотечному договорах, та на адресу предмета іпотеки письмові вимоги-повідомлення про звернення стягнення, де було зазначено про те, що у разі невиконання цієї вимоги протягом 30-денного терміну банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 72-79, 86-89, Т. 2). Підтвердженням надіслання іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, отже й завершення 30-денного строку з моменту її отримання є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211. Також в матеріалах реєстраційної справи містяться копії описів вкладення поштової кореспонденції на зазначені адреси, копії списку згрупованих відправлень, та копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень з довідкою Укрпошти про причини повернення поштової кореспонденції «за закінченням встановленого строку зберігання», копії накладних та фіскальних чеків (а.с. 80-85, а. с. 90-95, Т.2). Судом при розгляді справи по суті перевірялася відповідність копій вказаних документів їх оригіналам. Представник позивача у судовому засіданні зазначав, що оригінали вказаних конвертів, що надані суду, не відкриті. На його думку реєстратор мав пересвідчитись що саме в цих конвертах були вимоги-повідомлення. Однак аналіз норм законодавства щодо здійснення державної реєстрації права власності такого обов`язку для державного реєстратора не встановлює. Крім того вказані конверти повернулися із відміткою «за закінченням терміну зберігання, з описів вкладень чітко вбачається ( а.с. 80, 81, 90, 91, Т. 2) що в конверти було вкладено саме вимоги-повідомлення про усунення порушення зобов`язання та виселення ( в порядку ст.ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку»). Крім того, пунктом 61 Порядку серед документів що подаються державному реєстратору чітко зазначено саме засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, які і були надані державному реєстратору. Позивач у позові і у відповіді на відзив зазначає, що [PERSON] та [PERSON] вказані вимоги не отримували, відповідачем не недотримано вимоги щодо змісту повідомлення, у матеріалах справи відсутні копії фіскальних чеків, про їх надіслання, відповідачем не було надіслано вказані вимоги на адресу проживання [PERSON] , а саме: с. Гнідин, крім того зазначає, що ці вимоги не є належним повідомленням їх про намір відповідача звернути стягнення на належну [PERSON] квартиру. Відповідно до п. 9. 16 договору про надання споживчого кредиту, листування між сторонами за цим договором здійснюється шляхом направлення стороні на її адресу, зазначену у Розділі 12 цього договору (а.с. 31, Т. 1). Згідно п. 6. 5 договору іпотеки всі повідомлення між сторонами проводяться у письмовій формі. З матеріалів реєстраційної справи вбачається, що вимоги-повідомлення ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» надсилало вимоги позичальнику та іпотекодавцю на адреси зазначені в кредитному договорі та договорі іпотеки, та на адресу предмету іпотеки, тобто на всі відомі адреси на час розсилки. Відомості щодо зміни адреси реєстрації (фактичного місця проживання) позивача матеріали справи не містять. Посилання представника позивача на те, що відповідач міг знати про місце проживання [PERSON] в селі Гнідин, однак за вказаною адресою вимоги не надіслав, на увагу не заслуговують, оскільки додана відповідачем до відзиву інформаційна довідка датована 18 листопада 2020 року, державна реєстрація здійснена 1 липня 2020 року, а вимоги-повідомлення надсилались 14 лютого та 25 березня 2020 року, тобто значно раніше. Повідомлення було відправлено поштою рекомендованим листом з повідомленням, з описом вкладення, проте не були отримані позивачем та повернуті поштою «за закінченням встановленого строку зберігання». Таким чином, ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» вжито всіх заходів для повідомлення боржника та майнового поручителя належним чином про заборгованість. Про аналогічні належні способи повідомлення сторін зазначено у правові позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі № 755/5691/16. При цьому, покладений на іпотекодержателя іпотечним застереженням обов`язок щодо письмового повідомлення іпотекодавців про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі незадоволення ними його вимог про погашення заборгованості за кредитним договором, ним виконаний, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами. За змістом та формою вказана вимога відповідала вимогам ст. 35 Закону України «Про іпотеку» Щодо посилання позивача на пропуск строку, протягом якого може бути звернуто стягнення на предмет іпотеки, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ч. 4 ЦК України). Як встановлено судом відповідач звернув стягнення на предмет іпотеки, вимоги за яким до нього перейшли 5 лютого 2020 року, в позасудовому порядку 1 липня 2020 року, на підставі застереження в договорі іпотеки від 13 лютого 2007 року. За таких обставин, для вирішення питання щодо правомірності звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку сплив строку позовної давності правового значення не має. Посилання позивача на п. 7 ч. 11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковими, оскільки вказаний пункт був виключений і втратив чинність 10 червня 2017 року, а відносини між позивачем та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки виникли 5 лютого 2020 року (момент набуття права вимоги за іпотечним договором) та закінчилися 1 липня 2020 року (момент звернення стягнення на предмет іпотеки). Щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд зазначає таке. У пункті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-969 цс16 сформовано позицію, згідно з якою мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). У статті 629 ЦК України закріплено один із принципів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Тлумачення положень статті 37 Закону України «Про іпотеку» свідчить про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього іпотекодержателем не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника). Оскільки таке право іпотекодержателя виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем шляхом підписання відповідного договору. Отже, положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі). Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постановах від 16 грудня 2019 року у справі № 607/4911/16-ц та від 18 грудня 2019 року у справі №718/2468/18. Крім того, позивач зазначає про неможливість примусового стягнення належного їй майна з огляду на визначену підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» умову: «таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно». У вказаній нормі словосполучення «позичальника/майнового поручителя» через скісну риску (слеш) слід розуміти як випадки, коли майно, яке перебуває в іпотеці належить комусь одному. При цьому, застереження щодо неможливості примусового стягнення єдиного у власності майна у словосполученні «у позичальника або майнового поручителя» слід розуміти так, що наявність у будь-кого з цих двох осіб іншого майна виключає застосування цього положення закону. Наприклад, за умови, коли боржник своєї власності не має, проживає у житловому приміщенні, яке належить майновому поручителю, і за наявності у майнового поручителя іншого майна застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» неможливе. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві власності належить домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 171, Т. 1). Таким чином, посилання позивача на неможливість примусового стягнення квартири за адресою: [ADDRESS] , з огляду на положення підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є неправильними, зважаючи на наявність в [PERSON] іншого майна. За змістом пункту 61 цього Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України 26 лютого 2020 року № 189) серед документів, які подаються державному реєстратору зазначена довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації. Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідачем не дотримано вимоги щодо оцінки майна, на яке звертається стягнення. Однак позивачем не враховано, що станом на момент здійснення державної реєстрації (1 липня 2020 року) пункт 61 вже не встановлював необхідності подання саме звіту про оцінку майна, а встановлював обов`язок подання довідки іпотекодержателя, що містить відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації. Згідно з довідкою, що міститься в матеріалах реєстраційної справи оціночна вартість предмету іпотеки -житлової 3-х кімнатної квартири, загальною площею 94,20 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно звіту СОД ФОП [PERSON] про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості від 10 червня 2020 року становить 1 460 179 грн 90 коп. (а.с. 101, Т. 2). Таким чином в цій частині доводи є необґрунтовані. Щодо розміру заборгованості, яка зазначена у довідці, де зазначено загальну суму заборгованості у розмірі 519 687,41 дол. США., з яких прострочена заборгованість за основним договором становить 120 166, 01 дол. США., прострочена заборгованість за нарахованими процентами становить 399 521,40 США позивач вважає, що така сума нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості. Однак в судовому засіданні при розгляді справи по суті при дослідженні письмового доказу а саме оригіналу договору 5 лютого 2020 року про відступлення прав вимоги № 2151/К, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції», до останнього перейшло право вимоги саме в такому розмірі. Жодних нарахувань як зазначив представник відповідач ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» не здійснювалось. Саме така сума яка перейшла за договором зазначена була і в довідці, яка була надана державному реєстратору. Крім того, згідно з частиною 6 статті 36 Закону України «Про іпотеку», після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, навіть якщо сума основного боргу становила 120 166, 41 дол США, то враховуючи вартість предмета іпотеки 1 460 179,90 грн., на яку звернуто стягнення то навіть основний борг не погашено. Однак згідно ч. 6 ст. 36 Закону після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: боржником - фізичною особою є недійсними. Щодо доводів позивача про відсутність повноважень у заявника на звернення до державного реєстратора про вчинення реєстраційних дій, суд зазначає наступне. Із матеріалів справи вбачається, що із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулось ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» . У графі заяви, документ що підтверджує повноваження особи зазначено довіреність, серія, номер 970, дата видачі 4 липня 2019 року (а.с. 65, 66, Т. 2). Копія вказаної нотаріально посвідченої довіреності від 4 липня 2019 року зареєстрована в реєстрі за № 970 була додана відповідачем до справи, із змісту якої вбачається, що [PERSON] був уповноважений ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» подавати відповідну заяву (169-179, Т, 1). Суд не вбачає підстав для скасування державної реєстрації з цієї підстави. Щодо тверджень представника позивача, що відповідач не набув права вимоги за договором про відступлення права вимоги від 5 лютого 2020 року № 2151/К, оскільки не здійснив оплати за вказаним договором, то вони є безпідставними. На запитання суду чи оспорювався вказаний договір в судовому порядку, сторони відповіли ні. Таким чином такі твердження представника позивача є безпідставними, і жодними доказами не підтвердженими. Враховуючи наведене, судом встановлено що для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, до державного реєстратора звернулась належна особа-іпотекодержатель, та надала всі документи, які передбачені пунктом 61 цього Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України 26 лютого 2020 року № 189). З матеріалів справи вбачається, що позивачу направлялась вимога про усунення порушень за всіма відомими адресами та для реєстрації права власності були надані всі необхідні документи. Також варто зауважити, що позивач вчиняє всі можливі дії для уникнення відповідальності за невиконання зобов`язань. Крім того, в судовому засіданні не було надано доказів сплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Частиною 2 ст. 19 цього закону передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться у строк, що не перевищує п`яти робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав, крім випадку, передбаченого статтею 31-2 цього Закону. Враховуючи те, що сторони домовилися про застосування позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки свідчить про те, що сторони дійшли згоди, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, в один чи іншій спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який передбачений Законом України «Про іпотеку». За таких обставин, в діях приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. відсутні ознаки протиправності та вимоги позивача про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: № 52956464 від 3 липня 2021 року, на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2114588580000, зареєстровано за ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», та визнання за [PERSON] право власності на квартиру, задоволенню не підлягають. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Ухвалою Дарницького районного суду м Києва від 13 квітня 2021 року задоволено заяву представника позивача - адвоката Василюка А.П. про забезпечення позову, заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме трикімнатної квартири [ADDRESS] , заборонено товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» вчиняти будь-які дії щодо трикімнатної квартири [ADDRESS] , у тому числі шляхом: заборони входження, вселення, виселення, реєстрації проживання інших осіб, зняття з реєстрації зареєстрованих осіб, до вирішення справи по суті. Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (ч. 10 ст. 158 ЦПК України). Враховуючи вказані норми процесуального права та те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 13 квітня 2021 року, підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed