Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 18 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 650. В обґрунтування позову зазначала, що 18 вересня 2013 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає із нею та перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, обов`язки подружжя по веденню спільного господарства, виховання дитини. Спільного господарства сторони не ведуть з травня 2019 року. Перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача. Спори щодо місця проживання дитини та поділу майна подружжя між сторонами на даний час відсутні. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити, про що подала суду відповідну заяву, у якій зазначила, що з жовтня 2019 року сторони проживають окремо, спільного господарства вони не ведуть. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, проти розірвання шлюбу він не заперечував, про що надав суду заяву, у якій зазначав, що у травні 2019 року сторони припинили підтримувати подружні відносини. Після відвідування сімейного психолога вони у період з липня по жовтень 2019 року проживали разом, після чого припинили подружні відносини. Із жовтня 2019 року сторони спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 18 вересня 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 650. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом із матір`ю. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з жовтня 2019 року сторони остаточно припинили підтримувати подружні відносини та вести спільне господарство, з цього часу вони проживають окремо, примиритися не бажають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що з жовтня 2019 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, примиритися не бажають, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При подачі до суду позову про розірвання шлюбу позивач [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0.1408265607.1 від 15 липня 2019 року. Враховуючи наведене вище, визнання позову відповідачем [PERSON] до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу [PERSON] із державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею при подачі вказаного позову судового збору в розмірі 384 грн. 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved