Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що [INFO] року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, а саме: - ? частку квартири [ADDRESS]; - земельну ділянку площею 0,050 га, цільове призначення для ведення садівництва, що розташована на території Садового товариства «Десенка» (далі - СТ «Десенка») Зазимської сільської ради Броварського району Київської області; - кошти витрачені на придбання будівельних матеріалів та вартість проведених будівельних робіт в будинку, що розташований на земельній ділянці площею 0,050 га у СТ «Десенка», Зазимської сільської ради Броварського району Київської області; - майнові права на двокімнатну квартиру [ADDRESS]; - автомобіль марки «Славута», реєстраційний номер [NUMBER]. За життя [PERSON] на випадок своєї смерті особистого заповітного розпорядження щодо свого майна не робила, тому він - [PERSON] і її другий чоловік [PERSON] є спадкоємцями за законом. 04 жовтня 1985 року його покійна мати, [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб. 15 липня 1993 року [PERSON] та [PERSON] оформили право власності в рівних долях на квартиру [ADDRESS]. У визначений законом строк, після смерті спадкодавця, він та відповідач [PERSON] подали державному нотаріусу Четвертої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] 19 вересня 2009 року державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори Клонцак С.П. видав кожному, тобто позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON], свідоцтва про право власності за законом на ? частки квартири [ADDRESS], яку згодом вони продали. Однак, на інше спірне спадкове майно свідоцтва про право на спадщину за законом їм не видано із-за відсутності правовстановчих документів. Особисто у нього відсутні правовстановлюючі документи на інше спадкове майно, оскільки відповідач йому та нотаріусу їх не надає, тому оформити спадщину у безспірному порядку не має можливості. Що стосується спірної земельної ділянки площею 0,050 га, що розташована у СТ «Десенка» Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, то вона передана його покійній матері безкоштовно у приватну власність на підставі рішення восьмої сесії 22 скликання Зазимської сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області від 08 вересня 1995 року. Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 роз'яснив, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Вважає, що відповідно до вимог ст. ст. 1225, 1267 ЦК України йому має бути виділена ? частка спірної земельної ділянки. Також зазначив, що його покійна мати, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], за спільні кошти подружжя здійснювали будівництво будинку на спірній земельній ділянці. Будівельно-монтажні роботи цього ж будинку проводилися без відповідного дозволу та без належно затвердженого проекту. На теперішній час будівництво даного будинку не завершене. Згідно із роз'ясненнями, що містяться у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша ст. 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. У ч. 3 ст. 331 ЦК України визначено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). На його думку ? частка цього ж спірного домоволодіння також повинна бути включена до складу спадщини, оскільки до спадкоємців переходять права забудовника та відповідно право власності на будівельні матеріали та вартість будівельно-монтажних робіт, здійснених для будівництва даного домоволодіння. Крім цього зазначив, що укладений шлюб між його покійною матір'ю та [PERSON] 10 жовтня 2000 року був розірваний. 09 листопада 2006 року, тобто вже після розірвання шлюбу, між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір уступки права вимоги. Відповідно до п. 1 цього договору, [PERSON] (далі - Сторона 1) та [PERSON] (далі - Сторона 2) домовились про уступку Стороною - 1 Стороні - 2 права вимоги за договором на участь у пайовому будівництві № 42-02/С-3 від 22 грудня 2005 року (у відповідності до рішення правління Акціонерного товариства закритого типу «ДВК» № 4 від 21 березня 2005 року) на об'єкт договору, зазначеного у п. 1.3 даного договору, зокрема двокімнатної квартири [ADDRESS], укладеного між Акціонерним товариством закритого типу «ДВК» (далі - АТЗТ «ДВК») та членом Кредитної спілки «КСВУ» - [PERSON] Згідно із п. 6 договору уступки права вимоги від 09 листопада 2005 року, до [PERSON] переходять права і обов'язки за умовами договору № 42-02/С-3 від 22 грудня 2005 року на участь у пайовому будівництві двокімнатної квартири [ADDRESS]. Спадкодавець [PERSON] відповідно до умов договору на участь у пайовому будівництві № 42-02/С-3 від 22 грудня 2005 року сплатила за об'єкт фінансування (двокімнатну квартиру) 369252 грн., тим самим виконала умови вище вказаного договору повністю, що підтверджується довідкою виданою 13 листопада 2006 року АТЗТ «ДВК». Статтею 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» передбачено, що об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. У ч. 5 ст. 7 цього ж закону, визначено, що інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торгівельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Відповідно до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Виходячи з наведеного, враховуючи, що [PERSON] виконала взяті на себе зобов'язання за договором на участь у пайовому будівництві спірної двокімнатної квартири, тому після смерті останньої, до складу спадкового майна, яке не було придбане в період зареєстрованого шлюбу з відповідачем [PERSON], входять також і майнові права на цю ж двокімнатну квартиру. Крім цього до спадкового майна входить і автомобіль марки «ЗАЗ» (Славута), реєстраційний номер [NUMBER], який також був придбаний покійною [PERSON] у 2004 році, тому і він підлягає поділу між спадкоємцями. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] не визнає його права на спадкування на вищезазначене спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] та навмисно не надає правовстановлюючих документів до державного нотаріуса для подальшого оформлення ним, позивачем [PERSON], права власності на спадкове майно, тому він і звернувся із цим позовом до суду. Державний нотаріус Одинадцятої Київської нотаріальної контори Леонтьєв В.О. роз'яснив йому, що у спадковій справі відсутні будь-які документи, що підтверджують право власності померлої [PERSON] на транспортний засіб; відсутні оригінали документів (договори, довідки, тощо) підтверджуючі належність померлій майнових прав на заявлену спадкоємцем квартиру. Що стосується спадкування будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва, то дане питання не входить до компетенції нотаріального провадження, так як є спірним. Також зазначив, що у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування, тому і відмовив у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом. Також роз'яснив йому, що із питанням визнання у порядку спадкування права власності на нерухоме майно необхідно звертатися до суду. З урахуванням уточнення позовних вимог просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на: - ? частку земельної ділянки площею 0,050 га, цільове призначення для ведення садівництва, що розташована по [ADDRESS]; - ? частку будівельних матеріалів, обладнання, які були використані в процесі будівництва домоволодіння [ADDRESS]; - ? частку автомобіля марки «ЗАЗ», модель 110307, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; - майнові права на двокімнатну квартиру [ADDRESS], та стягнути на його користь судові витрати. Позивач [PERSON] та його представники [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеному вище та змісту позовної заяви, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у суді позов не визнали та пояснили, що спірна земельна ділянка знаходилась у користуванні відповідача, оскільки він, [PERSON] став членом СТ «Десенка», тому спірну земельну ділянку отримав у користування до укладення шлюбу із [PERSON] Таким чином, приватизація цієї земельної ділянки на ім'я [PERSON] відбулося з порушенням вимог земельного законодавства України. З цього питання він, [PERSON], звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області про визнання незаконними рішення Зазимської сільської ради та визнання недійсним державного акту про право власності на землю. Що стосується садового будинку, що знаходиться на спірній земельній ділянці, то він побудований ним особисто у 1984 році, ще до укладення шлюбу із [PERSON] Жодних вкладень в будівництво цього ж будинку під час шлюбу із [PERSON] не здійснювалося, а тому остання не набула права власності на будівельні матеріали та обладнання для будівництва цього ж садового будинку і не входять до складу спадкового майна. Крім цього, позивач не зазначив чітко на які саме будівельні матеріали необхідно визнати право власності. Різні споруди на території спірної земельної ділянки були збудовані у різний час, а тому і певні будівельні матеріали з'являлися в різний час. Так, у 2013 році був проведений ремонт спірного садового будинку та були замінені деякі частини будинку. Також не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо визнання права власності на майнові права на двокімнатну квартиру [ADDRESS], оскільки в договорі на участь у пайовому будівництві № 42-02/С-3 від 22 грудня 2005 року та в договорі уступки права вимоги від 09 листопада 2006 року не регулюються питання майнових прав на спірну двокімнатну квартиру. У зазначених договорах не визначається, що у сторін виникає право власності на майнові праві на цю квартиру, а тому відсутні правові підстави для визнання права власності на спірну квартиру. Вважає, що в даному випадку можливо ставити питання тільки про визнання правонаступництва по договорам, а також позивач має право лише тільки на ? частку майнових прав. Після смерті спадкодавця [PERSON] він, [PERSON] є спадкоємцем за законом, а тому також є правонаступником по зазначеним вище договорах. З приводу позовних вимог щодо визнання права власності на ? частку автомобіля марки «ЗАЗ», реєстраційний номер [NUMBER], то в цій частині позову у задоволенні також необхідно відмовити, оскільки він придбаний відповідачем у 2004 році, тобто після розірвання шлюбу із [PERSON] Просили у задоволенні позову відмовити. Треті особи: Зазимська сільська рада Броварського району Київської області і Садівниче товариство «Десенка» у судове засідання не з'явились, направили до суду заяви, у яких просили розглянути справу за відсутності їхніх представників, та винести рішення на підставі зібраних матеріалів справи. Треті особи: Акціонерне товариство закритого типу «ДВК» та Закрите акціонерне товариство «Банк НРБ» у суд не з'явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не надходили. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. У ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. За змістом положень ч. 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч. ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала із відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі у період з 04 жовтня 1985 року по 10 жовтня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а. с. 167, 165). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві 29 лютого 2008 року, був вдруге зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 116. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON]. (а. с. 166). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER], вбачається, матір'ю позивача [PERSON], [INFO] є [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO] року у віці 65 років. У судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] Ще за життя [PERSON] на випадок своєї смерті особистого заповітного розпорядження щодо свого майна не робила, а тому позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом. Із спадкової справи 153/46765865 до майна померлої [INFO] року [PERSON] вбачається, що 16 квітня 2009 року позивач [PERSON] після смерті матері звернувся до Четвертої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом у встановлений законом строк. 11 липня 2009 року відповідач, [PERSON], як переживший чоловік померлої [PERSON], у встановлений законом строк також звернувся до Четвертої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 19 вересня 2009 року посвідчених держаним нотаріусом Четвертої Київської держаної нотаріальної контори, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] стали власниками по ? частці, спадкової частини квартири [ADDRESS]. 08 вересня 1995 року рішенням 8 сесії ХХІІ скликання Зазимської сільської ради Броварського району Київської області [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,05 га, яка раніше була надана у постійне користування для садівництва. Згідно із державним актом на право власності на землю виданого 17 жовтня 1996 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,050 га, цільове призначення: ведення садівництва, що розташована на території СТ «Десенка» Зазимської сільської ради Броварського району Київської області. Із протоколу № 11-ІІ засідання президії профспілкового комітету науково - технічного комплексу «Інститут електрозварювання ім. Е.О. Патона» Академії наук УРСР (далі - НТК «ІЕС ім. Е.О. Патона») від 25 липня 1985 року вбачається, що на цьому засіданні враховуючи рішення Броварського районного виконкому та Київського облвиконкому було прийнято у своє ведення СТ «Десенка» земельною площею 12,5 га в урочище Зазим'є Броварського району Київської області в складі 178 ділянок, зайнятих учасниками та інвалідами Великої Вітчизняної війни і 25 неосвоєних земельних ділянок на болотистій місцевості. Крім цього, на цьому ж засіданні прийнято рішення про передачу 13 із 25 неосвоєних земельних ділянок у СТ «Десенка» співробітникам за найбільший вклад в роботу заводу в тому числі і відповідачу [PERSON], який на той час працював головним енергетиком. 20 жовтня 1985 року на загальних зборах товариства (оформлених протокол № 3) затверджено Статут СТ «Десенка» НТК «ІЕС ім. Е.О. Патона» у якому прийнято, що кожний член садівничого товариства має право розпочинати будівництво садового будинку і других будівель на виділеній земельній ділянці тільки після отримання письмового дозволу від адміністрації і профспілкового комітету інституту ім. Е.О. Патона на застосування типового проекту, затвердженого в республіці і дозволеного до застосування виконкомом Броварської районної ради народних депутатів. Із технічного паспорту виготовленого Комунальним підприємством «Броварське бюро технічної інвентаризації» на ім'я [PERSON] вбачається, що на земельній ділянці по [ADDRESS] збудовано двохповерховий з масандрою садовий будинок - «А-2» із господарськими будівлями і спорудами: літня кухня - «Б», баня - «В», колодязь - «К», оглядова яма - «Я», оглядова яма - «Я 1», огорожа - «N». Судом встановлено, що зазначений садовий будинок із господарськими будівлями і спорудами збудовано самовільно. У довідці № ф-608929202, виданою 05 серпня 2013 року КП «Лівобережне бюро технічної інвентаризації» зазначено, що згідно архівних даних, інформація про технічну документацію та реєстрацію права власності на садовий будинок [ADDRESS] за спадкодавцем [PERSON] відсутня (том. 1, а. с. 72). 22 грудня 2005 року між третьою особою АТЗТ «ДВК» і [PERSON] був укладений договір на участь у пайовому будівництві № 42-02/С-3. За умовами п. 1.1 цього договору в порядку та на умовах, визначених цим же договором АТЗТ «ДВК» приймає [PERSON] у пайове будівництво житлового багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS], шляхом фінансування останньою цього будівництва в обсягах та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до п. 1.3 вказаного договору, об'єктом договору є двокімнатна квартира, [ADDRESS] (том 1, а. с. 88-91). 19 листопада 2006 року між [PERSON] і спадкодавцем [PERSON] був укладений договір уступки права вимоги, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 8784. За умовами п. 1 цього договору Сторони домовились про уступку [PERSON] спадкоємцю [PERSON] права вимоги за договором від 22 грудня 2005 року за № 42-02/С-3 на участь у пайовому будівництві (у відповідності до Рішення Правління АТЗТ «ДВК» № 4 від 21 березня 2005 року) на об'єкт договору, визначеного у п. 1.3 вищевказаного договору, зокрема, двокімнатної квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та АТЗТ «ДВК» (том 1 а. с. 84-85). Із довідки № 360-11/06 виданої 09 листопада 2006 року АТЗТ «ДВК» вбачається, що [PERSON] не здійснювала проплату по договору на участь у пайовому будівництві № 42-02/С-№ від 22 грудня 2005 року (том 1 а. с. 95). У довідці № 366-11/06, виданій 13 листопада 2006 року АТЗТ «ДВК» зазначено, що [PERSON] сплачено 369252 грн. 00 коп. за двокімнатну квартиру площею 71,01 м.2 відповідно до умов договору на участь у пайовому будівництві № 42-02/С-3 від 22 грудня 2005 року (том 1 а. с. 96). Також, факт сплати товариству «ДВК» грошових коштів в розмірі 369252 грн. [PERSON] за умовами договору на участь у пайовому будівництві № 42-02/С-3 від 22 грудня 2005 року підтверджується і листом товариства від 14 серпня 2013 року за вих. № 14-08/13 (том 1 а. с. 71). Власником автомобіля марки «ЗАЗ», моделі 110307, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] є відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER](том 1 а. с. 249). У судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль придбано відповідачем у 2004 році після розірвання шлюбу із [PERSON] Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2012 року у цивільній справі № 1007/11370/12 провадження № 2/1007/3387/12 у задоволенні позову [PERSON] до Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про визнання права власності на частину земельної ділянки, будинку, гаражу та автомобіля відмовлено. Судом встановлено, що спадкоємцями за законом першої черги до майна померлої [PERSON] є син [PERSON] та її чоловік [PERSON], які у визначений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона є дружиною позивача [PERSON] з яким познайомилася у 2004 році. На той час на спірному садовому будинку будувався третій поверх. На теперішній час відповідач [PERSON] у спірний будинок їх не допускає. Свідок [PERSON] у суді показала, що вона є членом СТ «Десенка» з 1981 року і в цей же рік отримала земельну ділянку по [ADDRESS] на якій у 1987 році розпочала будівництво свого садового будинку. Членів садового товариства, а також і громадян які проживають в ньому знає добре, оскільки за професією вона лікар і за медичною допомогою та порадами до неї звертались і звертаються майже всі хто проживає у цьому товаристві. Також знає і відповідача [PERSON] та його покійну дружину [PERSON], які на своїй земельній ділянці після Чорнобильської катастрофи у 1986 році розпочали будівництво спірного садового будинку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона є тещею позивача. На спірній земельній ділянці, що розташована у СТ «Десенка» вона була вперше у 2005 році. В той час відповідач [PERSON] та покійна [PERSON] будували третій поверх, а на другому поверсі цього ж будинку завершувались будівельні роботи. Вона також допомагала у будівництві спірного будинку, неодноразово купувала необхідні будівельні матеріали. Про факт, що протягом декількох років [PERSON] та [PERSON] шлюб між ними був розірваний, взнала від останньої перед її смертю. Після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] у спірному садовому будинку став проживати з іншою жінкою. Свідок [PERSON] у суді показала, що вона є сусідом з відповідачем [PERSON] у СТ «Десенка». Членом цього товариства вона стала у 1981 році, а відповідача знає з серпня 1984 року. Належна їй земельна ділянка у товаристві розташована по [ADDRESS]. Коли познайомилась з відповідачем, то на його земельній ділянці вже був майже побудований будинок, зводили дах на ньому. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він є рідним братом відповідача і коли у 1984 році приїздив до останнього в гості у СТ «Десенка», то спірний садовий будинок вже було побудовано. На момент одруження із покійною [PERSON] коробка садового будинку вже була збудована. Свідок [PERSON] у суді показала, що у 1989 році вона придбала садовий будинок [ADDRESS]. На момент купівлі свого будинку, на сусідній земельній ділянці [ADDRESS] по цій же вулиці вже стояв трьох поверховий садовий будинок [PERSON] Покійну [PERSON] також знала і неодноразово бачила її на спірній земельній ділянці, остання також допомагала відповідачу у будівництві садового будинку, хоча майже всі будівельні роботи виконував [PERSON] На даний час своєю земельною ділянкою вона не користується, оскільки у 2005 році її продала разом із будинком. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що його батько у 1982 році отримав земельну ділянку у СТ «Десенка» на якій у 1984 році вони збудували будинок. Приблизно з цього часу знає і [PERSON], який також на своїй земельній ділянці у СТ «Десенка» у 1984 році збудував коробку садового будинку, а потім став займатися оздоблювальними роботами у цьому ж будинку. З покійною [PERSON] не знайомий. Судом встановлено, що спірний садовий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] самовільно побудовано [PERSON] та [PERSON] під час перебування їх у шлюбі. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в силу ст. ст. 58, 59 ЦПК України не надали до або під час попереднього судового засідання ні до початку судового розгляду справи по суті належних та допустимих, переконливих доказів того, що спірний спадковий садовий будинок із господарськими будівлями та спорудами побудовано у 1984 році до укладення шлюбу із [PERSON] та не надали суду доказів коли саме було прийнято в експлуатацію спірне домоволодіння. Оскільки правовідносини виникли починаючи з 1980 року та продовжують існувати на даний час, при вирішенні цього спору застосуванню підлягають, ЦК України (1963 року), КпШС України (1969 року), ЗК України (1990 року) та чинний ЦК України (2003 року), СК України (2002 року), ЗК України (2002 року). Згідно із ч. 1 ст. 22 КпШС України (1969 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У ч. 2 цієї статті зазначалося, що подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічні положення містить і ч. 1 ст. 60 СК України, чинна з 01 січня 2004 року, у якій визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом положень ч. 1 ст. 28 КпШС України (1969 року), ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. У ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У ч. 1 ст. 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкодавців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права документом Пленум Верховного суду України у п. 182 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснив, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 3К, 377 ЦК. Згідно із роз'ясненнями, що містяться у п. 221 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України відповідно до статей 1225 ЦК і 131 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За змістом положень пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. У ч. 1 ст. 131 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до п. «а» ч. 3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи той факт, що після смерті спадкодавця [PERSON] спадкоємцями за законом першої черги є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], які у визначений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом, тому позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на ? частку спірної земельної ділянки підлягають задоволенню. У пункті 7 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснено, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 6 постанови № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснив, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Пленум Верховного Суду України у п. п. 26, 27 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст.ст. 58, 59 ЦПК України) в порядку, передбаченому ст. ст. 85, 187, 189 ЦПК України. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Будь-яких належних і допустимих доказів того, які саме будівельні матеріали, обладнання (кількість, вартість, найменування), що були використані в ході будівництва спірного домоволодіння у періоди зареєстрованого шлюбу між спадкодавцем [PERSON] і відповідачем [PERSON], позивачем та його представниками суду не надано та судом не здобуто, тому позов в частині визнання у порядку спадкування за законом за [PERSON] права власності на ? частку будівельних матеріалів, обладнання, які були використанні при будівництві спірного садового будинку задоволенню не підлягає. Не підлягають також задоволенню і позовні вимоги щодо визнання за позивачем право власності на ? частку автомобіля марки «ЗАЗ», моделі 110307, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] у порядку спадкування за законом, оскільки останнім та його представниками в силу ст. ст. 58, 59 ЦПК України належних та допустимих доказів того, що спірний автомобіль придбаний у період зареєстрованого шлюбу між спадкодавцем [PERSON] і відповідачем [PERSON] суду не надано та судом не здобуто. У ч. 4 ст. 12 ЦК України передбачено, що, особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Статтею 177 ЦК України передбачено, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права. За змістом ч. 1 ст. 178 ЦК України об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. Згідно із ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. У ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» передбачено, що об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів) цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також і майнові права. За змістом положень ч. 5 ст. 7 цього ж Закону інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торгівельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Відповідно до ст. 3 Закону України «про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Отже, і право вимоги, і похідне від нього право власності на об'єкт будівництва, є майновими правами або правами безпосередньо чи опосередковано пов'язаними із нерухомим майном. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] права на майнові права на двокімнатну квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідач [PERSON] також є спадкоємцем за законом першої черги як і позивач. Інших спадкоємців за законом першої черги після смерті [PERSON] крім позивача і відповідача не має. Оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial