Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

У липні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, який у подальшому було уточнено. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період з 01.10.2004 року по 23.08.2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . 09.11.2004 року була придбана квартиру [ADDRESS] , яку вона зареєструвала на себе. Після розірвання шлюбу вона із [PERSON] проживали однією сім`єю в квартирі, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [INFO] [PERSON] помер. Вона фактично прийняла спадщину, оскільки на день смерті проживала зі спадкодавцем. Через те, що вона із спадкодавцем були розлучені, нотаріус відмовила їй в оформленні спадщини, оскільки не доведено факту проживання однією сім`єю без укладення шлюбу більше п`яти років. У зв`язку із чим позивач просить встановити факт спільного проживання із спадкодавцем однією родиною без реєстрації шлюбу з 03.09.2012 року по день його смерті та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частки квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою судді Заводського суду м. Запоріжжя від 17.07.2019 року позов прийнято до розгляду, відкрите загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06.04.2020 року закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та її представник просили позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених в уточненій позовній заяві. Представник відповідача Запорізької міської ради - Салата Н.П. на адресу суду подала заяву, відповідно до якої просила розглянути справу у її відсутності, рішення винести на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус ЗМНО - Сенченко К.В. у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача, покази свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 01.10.2004 року по 23.08.2012 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 8) та заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2012 року (а.с. 9). Звертаючись із зазначеним позовом, [PERSON] просила суд встановити факт її спільного проживання із [PERSON] однією родиною без реєстрації шлюбу з 03.09.2012 року по день його смерті - [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 10). Відповідно до копії паспорту серії [NUMBER] місцем реєстрації [PERSON] з 01.02.2005 року є - [ADDRESS] , що також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 24.06.2019 року (а.с.7, 84). Як вбачається з довідки Департаменту реєстрації послуг ЗМР від 27.06.2019 року та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про смерть № 00023234957 [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 01.02.2012 року по 08.12.2016 (а.с. 87-89). Свідок [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що [PERSON] та [PERSON] разом проживали однією сім`єю з 2004 року за адресою: [ADDRESS] . Спільних дітей у них не було. Про те, що вони були розлучені навіть не знали донедавна. Похованням [PERSON] займалась [PERSON] . У відповідності до п.5 ч.1 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії, при цьому факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Крім того, згідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 вказаної постанови, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадського стану. Таким чином, аналізуючи докази у справі в їх сукупності, враховуючи, що встановлення вказаного факту має для заявниці юридичне значення, суд приходить до висновку про повну обґрунтованість і доведеність заяви про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з 03.09.2012 року по 27.11.2016 року, у зв`язку з чим даний юридичний факт підлягає встановленню. Як зазначалось раніше [PERSON] помер [INFO] . На день смерті останній був зареєстрований за однією адресою із [PERSON] , з якою проживав однією сім`єю не менш як п`ять років. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зі спадкової справи № 18/2019 вбачається, що спадкоємців першої - третьої черги після померлого [PERSON] , які прийняли спадщину, немає. До спадкового майна входить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 76-100) Згідно постанови приватного нотаріуса Сенченко Катерини Валеріївни від 11.07.2019 року № 182/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку квартири [ADDRESS] у зв`язку із тим, що вчинення такої дії суперечить законодавству, а саме статті 71 Закону України «Про нотаріат» (а.с. 11). Статтею 71 Закону України «Про нотаріат» визначено, що на підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Шлюб між подружжям було розірвано 23.08.2012 року, однак згідно договору купівлі-продажу квартира [ADDRESS] була придбана 09.11.2004 року та оформлена на [PERSON] , тобто під час шлюбу (а.с. 12). Згідно зі ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зважаючи на ті обставини, що квартира була придбана під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , отже кожен із подружжя має право на 1/2 частину у спільному сумісному майні. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину в судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. На підставі вищенаведеного, суд доходить вмотивованого висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні та обґрунтовані, у зв`язку із чим підлягають задоволенню.

Outcome: approved