Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.11.2011 року та кредитним договором № DNU0RB213750956 від 23.12.2012 року у розмірі 16 140,17 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.11.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Відповідно до укладеного договору № DNU0RB213750956 від 23.12.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2 308,67 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.12.2015 року. [INFO] [PERSON] помер. За змістом ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час, як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Виходячи зі змісту ст. 1268 ЦК України спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 01.12.2014 року по 01.06.2014 року. В даному випадку спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначена: [ADDRESS] . На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивачем 28.04.2015 року була направлена претензія кредитора до третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори. 20.05.2015 року позивачем було отримано відповідь третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Посилаючись на ст.ст. 1269, 1270, 1273 ЦК України, позивач вважає, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 09.11.2018 року до спадкоємців [PERSON] та [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 07.11.2011 року становить 15 323,46 грн., а за кредитним договором № DNU0RB213750956 від 23.12.2012 року - 816,71 грн. У зв`язку з викладеним, АТ КБ «Приватбанк» вирішив звернутися до суду для стягнення з відповідачів вказаної вище суми заборгованості. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 07 листопада 2011 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 10). Крім того, 23 грудня 2012 року [PERSON] підписав Заяву позичальника № DNU0RB213750956, в якій просив Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» видати йому строковий кредит на суму 2 308,67 грн. на 36 місяців, з 23 грудня 2012 року по 22 грудня 2015 року (а.с. 11). [PERSON] скористався наданими кредитними коштами, проте зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість [PERSON] перед позивачем за договором б/н від 07 листопада 2011 року становить 15 323,46 грн. та складається з: заборгованість за кредитом - 14 988,46 грн., заборгованість за відсотками - 335,00 грн. (а.с. 6). Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість [PERSON] перед позивачем за договором № DNU0RB213750956 від 23 грудня 2012 року становить 816,71 грн. та складається з: заборгованість за кредитом - 816,68 грн., заборгованість за відсотками - 0,03 грн. (а.с. 7-9). Судом також встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 02 грудня 2014 року, актовий запис № 8613 (а.с. 49). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України вбачається, що у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки [PERSON] помер, то відповідати перед Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна одержаного у спадщину. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 пункту 32 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. 21 квітня 2015 року Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було складено претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України до спадкоємців [PERSON] вих. № CCODRLFZ0ZYA9 та вих. № SAMDN51000129687289, яку було направлено до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с. 53). Листом № 1456/02-14 від 13 травня 2015 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було повідомлено Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про те, що претензія кредитора з вимогами до спадкоємців [PERSON] одержана та долучена до спадкової справи № 289/2015, а також повідомлено, що коли стане відомо про наявність спадкоємців, які прийняли спадщину після [PERSON] , їм буде повідомлено про надходження претензії та роз`яснено ст. 1282 ЦК України (а.с. 54). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідачі є спадкоємцями померлого, прийняли після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначено: [ADDRESS] , у зв`язку з чим на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважає [PERSON] та [PERSON] такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] . З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Основною умовою для визнання спадкоємця таким, що своєчасно прийняв спадщину, є факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не факт однакового місця реєстрації за адресою, за якою зареєстрований спадкодавець. Також, сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме відповідач є спадкоємцем та прийняв після померлого [PERSON] спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Жодних доказів того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини [PERSON] дійсно постійно фактично проживали з останнім та прийняли спадщину після його смерті, позивачем не надано, у зв`язку з чим суд вважає такі твердження позивача недоведеними. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Наявна в матеріалах справи копія спадкової справи № 289/2015, заведеної Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , також не дає підстав вважати встановленими обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог. Інформації щодо спадкоємців [PERSON] вказана спадкова справа не містить, а заведена вона була 06 травня 2015 року на підставі претензії кредитора - Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк». Позивачем суду взагалі не надано жодних доказів того, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] за заповітом або за законом. При цьому, суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Жодних документів, які б підтверджували родинні зв`язки [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] позивачем суду не надано, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити до якої черги спадкоємців за законом можуть належати відповідачі та чи мають вони взагалі право на спадкування після смерті [PERSON] . Жодних доказів того, що [PERSON] та [PERSON] не були усунуті від спадкування іншими спадкоємцями позивачем суду також не надано. Таким чином, позивачем у справі не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76, 81 ЦПК України на підтвердження того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] та прийняли спадщину після його смерті, а отже і не має підстав стверджувати, що [PERSON] та [PERSON] успадкували зобов`язання за кредитним договором та мають відповідати за зобов`язаннями померлого [PERSON] і задовольнити вимоги кредиторів останнього. Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями статті 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки позивачем у справі не доведено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] та що вони прийняли спадщину після його смерті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.11.2011 року та кредитним договором № DNU0RB213750956 від 23 грудня 2012 року є недоведеними. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON] слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі підлягають віднесенню на рахунок позивача. На підставі ст.ст. 526, 1049, 1054, 1216, 1217, 1218, 1258, 1268, 1282 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed