Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

У липні 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про\~усунення перешкод\~в здійсненні\~права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 січня 2000 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 24 січня 2000 року №4/159-2000, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по ј частині кожному. 16 травня 2003 року позивач [PERSON] зареєстрували шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Незважаючи на те, що позивачі є власниками та зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , відповідач [PERSON] не дає їм можливості користуватися квартирою, вселитися в спірну квартиру та проживати в ній за своїм зареєстрованим місцем проживання, а також не надає позивачам ключі від вхідних дверей до квартири та тамбуру, що стало причиною звернення в 2017 році позивачем [PERSON] із заявою до поліції. Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили суд усунути їм перешкоди в здійсненні права користування та розпоряд\-ження своїм майном та вселити їх в квартиру [ADDRESS] , а також зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити їм перешкоди в користуванні цією квартирою та проживанні в квартирі, надати їм ключі від вхідних дверей квартири та дверей тамбуру (а.с.2-4). Відповідач [PERSON] , не погодившись із позовними вимогами, звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме: виділити в користування [PERSON] житлову кімнату площею 11,9 кв.м; виділити в користування [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 16,7 кв.м; у спільному користуванні залишити коридор площею 7,1 кв.м, санвузол площею 1,1 кв.м, ванну кімнату площею 2,1 кв. м, кухню площею 8 кв.м; комору площею 0,2 кв.м, комору площею 0,5 кв.м. (а.с.100-102). Ухвалою суду від 23 липня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.24). Ухвалою суду від 17 грудня 2019 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права власності, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням, та об`єднано позови в одне провадження (а.с.108). Ухвалою суду від 17 грудня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.110). 08 липня 2020 року справа розглянута по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON] первісний позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у ньому. Зокрема пояснив, що проживав в квартирі [ADDRESS] до 2010 року. В подальшому спілкувався з дідом і не мав перешкод у доступі до спірної квартири до моменту смерті свого діда [PERSON] у 2016 році. З вересня 2016 року доступу до квартири він не має. У грудні 2016 року він мав намір вселитися до даної квартири, але відповідач [PERSON] не дозволила цього зробити та досі перешкоджає йому та його матері у вселенні, зокрема змінила замки на вхідних дверях та дверях тамбуру. Позивач готовий сплатити заборгованість за сплату комунальних послуг, яка існує на теперішній час. Представник позивача [PERSON] - адвокат Петриков В.А. первісний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у ньому. Зокрема пояснив, що спірна квартира є спільною власністю сторін, є єдиним житлом позивачів, а тому є всі підстави для його задоволення. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити з підстав викладених у відзиві на зустрічний позов та просив врахувати, що порядок користування спірною квартирою, який просить визначити відповідач [PERSON] не відповідає часткам у праві власності на спірну квартиру, адже частки [PERSON] та [PERSON] є рівними і частка [PERSON] є меншою від сукупного розміру часток у праві власності на квартиру позивачів [PERSON] та [PERSON] . Крім того, просив врахувати, що житлова площа спірної квартири становить 28,6 кв.м. Доводи [PERSON] у позовній заяві про можливість відійти у незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, є безпідставними, оскільки цей відступ не буде незначним, співмірним і пропорційним та буде порушувати принцип рівності майнових та житлових прав співвласників (а.с.114-117). Представник позивача адвокат Цормутян Г.Х. просив задовольнити первісний позов в повному обсязі та підтримав відзив на зустрічний позов, просив залишити його без задоволення. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надавши заяву з проханням слухати справу у її відсутність, в якій зазначила, що з грудня 2016 року відповідачка [PERSON] , замінивши замки на вхідних дверях та додатково встановивши металеву решітку з замками у коридорі перед входом до квартири, виселила її та її сина [PERSON] з квартири [ADDRESS] , по 1/4 частині якої кожному з них належить на праві власності. З вказаного часу відповідач безпідставно перешкоджає позивачам у користуванні власністю, позбавляє їх доступу до приміщення квартири. Просила задовольнити первісну позовну заяву в повному обсязі (а.с.27), а також підтримала відзив [PERSON] на зустрічний позов та просила відмовити у його задоволенні (а.с.118). В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала проти заявлених вимог, підтримала поданий зустрічний позов, який просила задовольнити в повному обсязі з підстав заявлених у ньому. Пояснила, що не чинить перешкод у користуванні спірною квартирою [PERSON] та [PERSON] З 2016 року останні добровільно не проживають в квартирі та відмовляються сплачувати комунальні послуги. На тепер вона не бажає проживати в одній квартирі з позивачами. Представник відповідача адвокат Полтавець Т.О. заперечувала проти первісного позову, зазначивши, що викладені в позові доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки перешкоди в користуванні спірною квартирою з боку відповідача не чиняться. Підтримала та просила задовольнити в повному обсязі зустрічний позов, оскільки позивачі за первісним позовом протягом тривалого часу чинять відповідачу, особі похилого віку значні перешкоди у користуванні належною їй частиною квартири, неодноразово псували її особисті речі та майно, вчиняли на неї психологічний тиск, тому проживання сторін в одному житловому приміщенні без визначення порядку користування ним є неможливим. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] ) належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по ј частині кожному, що підтвержується свідоцтвом про право власності на житло виданого 24 січня 2000 року виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 24 січня 2000 року №4/159-2000 (а.с.15). 16 травня 2003 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.9). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.17). Після смерті [PERSON] спадкоємці першої черги за законом є [PERSON] та [PERSON] , які отримали спадщину в рівних частках, по 1/8 частці кожна квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтвом про право на спадщину за законом та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.62-63,64,65) . За таких обставин, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності - [PERSON] та [PERSON] по 3/8 частці кожній та [PERSON] - ј частина. Як вбачається з положень\~статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Відповідно до ст.ст.\~317,\~319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно вимог ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. За\~ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. В силу ч. 4\~ст. 9 ЖК УРСР\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно зі\~ст. 155 ЖК УРСР\~жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Положеннями\~ ст.386 ЦК України\~передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що право власника (співвласника) на проживання у належному йому майні є абсолютним та не підлягає обмеженню, в тому числі й з боку інших співвласників. У разі створення особі перешкод у проживанні в належному йому на праві власності майні, останній має право вимагати усунення таких перешкод. Наявність спору між сторонами, який полягає у перешкоджанні відповідачем у користуванні та володінні спірною квартирою підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, показами свідків. Так, свідок [PERSON] суду показала, що є тещею позивача [PERSON] . Останній та її донька почали зустрічатися влітку 2016 року, потім стали проживати разом. У грудні 2016 року хотіли проживати у спірній квартирі, проте [PERSON] змінила замки і не пустила їх у квартиру. Свідок [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , показала, що з липня 2016 року вони почали зустрічатися і проживали то у спірній квартирі, то в квартирі батька чоловіка. У спірній квартирі проживав дідусь [PERSON] , після смерті якого у спріну квартиру їх не пускають. Свідок [PERSON] суду показав, що у спірній квартирі [PERSON] проживав із матір`ю поки його батьки не розірвали шлюб. За життя свого дідуся, батька матері, [PERSON] надавав дідусеві кошти на оплату комунальних послуг. Після смерті дідуся, [PERSON] намагався заселитися у спірну квартиру, проте [PERSON] не впустила. З грудня 2016 року ані [PERSON] , ані [PERSON] доступу до спірної квартири не мають, поставлена нова загородка, ключі відсутні, у зв`язку із чим вони зверталися у поліцію. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює дільничним АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області і сторони по справі знає у зв`язку із роботою. Так, були звернення обох сторін з приводу користування квартирою, у зв`язку із чим було роз`яснено право звернення до суду. Крім того, складалися адміністративні протоколи за правопорушення насильство у сім`ї. Свідок [PERSON] , яка є рідною донькою відповідача, суду показала, що [PERSON] є її рідною сестрою, зловживає спиртними напоями. За життя батька приводила додому чоловіків і вони били батька. По квартирі маються борги за комунальні послуги. На тепер в квартирі проживає [PERSON] . Вона є особою похилого віку і заслуговує проживати нормальним життям у квартирі. Свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою сторін по справі. З грудня 2016 року ані [PERSON] , ані [PERSON] у спірній квартирі не бачила. Крім того, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні не заперечували, що між ними виникла конфліктна ситуація щодо користування спірною квартирою. Підсумовуючи наведене, враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеними позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] , а тому приходить до висновку, що вимоги позивачів щодо усунення перешкод у користуванні спірним житлом, вимога про їх вселення відповідають положенням закону, а порушене право користування житловим приміщенням - відновленню. Таким чином, слід усунути [PERSON] та [PERSON] перешкоди в здійсненні права власності своїм майном квартирою [ADDRESS] , вселити [PERSON] та [PERSON] в квартиру [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] та [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] , надавши ключі від вхідних дверей квартири та дверей тамбуру. Щодо зустрічної позовної заяви, то суд приходить до наступного. Суд установив, що згідно правовстановлюючих документів розмір часток співвласників квартири [ADDRESS] такий - [PERSON] та [PERSON] належить по 3/8 частці кожній та [PERSON] - ј частина. Згідно з технічною документацією квартира [ADDRESS] є двокімнатною, житлова площа якої складає 28,6 кв.м., у тому числі 1-а кімната 16,7 кв.м., 2-а кімната 11,9 кв.м., кухня - 8,0 кв.м., туалет - 1,1 кв.м., ванна кімната - 2,1 кв.м., коридор - 7,1 кв.м., вбудована шафа - 1,3 кв.м., лоджія 7,7 кв.м. Загальна площа квартири 55,9 кв.м. (а.с.16). Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно вимог частин першої-третьої\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до\~статті 150 ЖК Української РСР\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з частиною першою\~статті 156 ЖК Української РСР\~члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За умовами\~ст. 47 ЖК УРСР, норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] пропонуючи виділити їй в користування житлову кімнату площею 11,9 кв.м, а [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 16,7 кв.м, зазначені норми чинного законодавства не врахувала, як і не врахувала, що жодна з кімнат не відповідає за розміром частці, що належить на праві власності кожній із сторін. Крім того, в одній із кімнат знаходиться лоджія, а отже надання її у користування одного із співвласників, буде суттєво погіршувати права інших співвласників нерухомого майна. Суд також звертає увагу на те, що [PERSON] та [PERSON] , яким позивач за зустрічним позовом [PERSON] пропонує виділити одну кімнату, є дорослими особами різної статі. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та з урахуванням результату розгляду справи, судові витрати слід розподілити наступним чином за первісним позовом з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., за зустрічним позовом судові витрати слід віднести на рахунок позивача [PERSON] .

Outcome: approved