Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] комунальної власності Броварської міської ради Київської області (далі [PERSON] комунальної власності), у якому, враховуючи зменшення і уточнення позовних вимог, просили визнати за ними право на безоплатну приватизацію жилого приміщення кімнати № 52, житловою площею 23,95 м2, у гуртожитку, що знаходиться за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця Шевченка, буд. 12-А. В обґрунтування позову зазначали, що на підставі ордеру № 160, виданого 27 липня 1993\~ року згідно із наказом по Броварській центральній районній лікарні № 48 від 25 березня 1993 року, [PERSON], молодша сестра родильного відділення даної лікарні, разом із сімєю: чоловіком [PERSON] та двома синами [PERSON] і [PERSON] вселилися у вказану кімнату № 52 гуртожитку у місті Бровари Київської області по вулиці Шевченка, 12-А, з того часу вони постійно проживають у даній кімнаті. Із 08 жовтня 1996 року вони (позивачі) також постійно зареєстровані у вказаній кімнаті гуртожитку, власного житла не мають, тому відповідно до Закону України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків мають право на безоплатну приватизацію цього жилого приміщення. 26 лютого 2001 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, після чого останній із вказаної кімнати вибув. Маючи на меті приватизувати займану ними кімнату у гуртожитку, вони підготували усі необхідні документи та звернулися із відповідною заявою до Броварської міської ради Київської області. 14 серпня 2014 року Броварською міською радою Київської області було прийнято рішення № 1253-46-06, яким у приватизації зазначеної кімнати у гуртожитку їм відмовлено. 13 травня 2015 року постановою Броварського міськрайонного суду Київської області вказане рішення міської ради визнано нечинним та скасовано. Дане судове рішення набрало законної сили. Після цього вони знову звернулися до юридичного відділу Броварської міської ради із питанням про повторний розгляд їхньої заяви щодо приватизації кімнати у гуртожитку, на що отримали усну відповідь, що рішення міської ради з приводу даного питання буде аналогічним зазначеному вище, тому за захистом своїх прав вони змушені звернутися до суду. Позивач [PERSON], вона ж представник [PERSON], та їхній представник [PERSON] у суді позов підтримали, просили суд задовольнити його. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримує, просить суд задовольнити його. Представник відповідача [PERSON] комунальної власності [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, проти його задоволення та визнання за позивачами [PERSON], [PERSON] і [PERSON] права на приватизацію займаної кімнати у гуртожитку, де вони постійно проживають більше пяти років, не заперечувала. Розяснивши сторонам наслідки визнання позову, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. У ст. 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей врегульовано Законом України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків від 04 вересня 2008 року № 500-VІ. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1 даного Закону сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше пяти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках, які є обєктами права державної і комунальної власності, та фактично проживають у гуртожитках. Судом встановлено, що 27 липня 1993 року позивачу [PERSON] разом із сімєю: чоловіком [PERSON] і двома синами [PERSON] та [PERSON] видано ордер на зайняття кімнати № 52, площею 23,95 м2, у гуртожитку, що знаходиться за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця Шевченка, 12-А, куди вони вселилися та фактично проживають. 26 лютого 2001 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, з того часу останній в кімнаті гуртожитку не проживає. Із 08 жовтня 1996 року позивачі постійно зареєстровані у вказаній кімнаті гуртожитку. Іншого належного на праві власності нерухомого майна вони не мають. Із 21 липня 1987 року [PERSON] разом із двома синами, складом сімї три особи, перебувають на квартирному обліку у виконкомі Броварської міської ради. Приватизаційні майнові сертифікати, приватизаційні житлові чеки чи земельні бони позивачі не одержували. Рішенням Броварської міської ради Київської області за № 1253-46-06 від 14 серпня 2014\~ року позивачу [PERSON] у приватизації кімнати № 52 у гуртожитку за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця Шевченка, 12-А, відмовлено. У грудні 2014 року позивач [PERSON] разом з іншими мешканцями гуртожитку за вказаною адресою звернулася до суду з адміністративним позовом про скасування даного рішення міської ради. 13 травня 2015 року постановою Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленою в адміністративній справі № 361/9902/14-а, яка набрала законної сили, зазначене рішення Броварської міської ради Київської області № 1253-46-06 від 14 серпня 2014 року визнано нечинним та скасовано. Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із постанови суду вбачається, що гуртожиток за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця Шевченка, 12-А, відповідно до рішень Броварської міської ради від 24 березня 2009 року, 13 вересня та 01 листопада 2012 року належить до комунальної спільної власності територіальної громади міста Бровари, розпорядження яким здійснює Броварська міська рада. Оперативне управління цим гуртожитком здійснює Броварська центральна районна лікарня. Із матеріалів справи видно, що позивачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] займають у гуртожитку за зазначеною адресою кімнату № 52, житловою площею 23,95 м2. У ст. 4 Закону України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків визначено, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України Про приватизацію державного житлового фонду з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. За змістом ч. 1 ст. 2 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду до обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч. 1 ст. 3 цього ж Закону приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 м2 загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10\~м2 на сімю. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 8 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. У ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Відповідно до норми ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних і трудових відносин. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що позивачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] власного житла не мають, більше пяти років вони правомірно зареєстровані та фактично проживають у кімнаті № 52, житловою площею 23,95 м2, у гуртожитку, який знаходиться за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця Шевченка, буд. 12-А, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Бровари, розпорядження яким здійснює Броварська міська рада, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved