Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

У листопаді 2013 року позивачка звернулася до відповідачів з вказаним позовом посилаючись на те що її син [PERSON] двічі позичав у неї грошові кошти 12.05.2007 року отримав від неї у борг 25000 гривень та 05.06.2010 року 5500 доларів США про що складені відповідні розписки. Строк повернення грошових коштів у розписках не зазначений. На час отримання грошових коштів у борг [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Вказані грошові кошти відповідачем [PERSON] були використані в інтересах сім'ї, а саме на придбання автомобіля та житлового будинку. До теперішнього часу сума боргу за договорами позики позивачці відповідачами не повернута. Посилаючись на ч. 3 ст. 61, ст. 65 СК України позивачка просила стягнути з відповідачів в рівних частках по 37800 грн. боргу за договорами позики, а також 600 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У листопаді 2013 року відповідачка [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] в якому просила визнати недійсними договори позики від 12.07.2007 року та від 05.06.2010 року посилаючись на те, що вказані договори виходять за межі дрібних побутових та були укладені без її згоди. Також зазначила, що в провадженні Скадовського районного суду Херсонської області перебуває справа про розподіл спільного майна подружжя [PERSON]. Крім того, посилалася на те, що про існування вищевказаних договорів позики вона до часу звернення до суду з первісним позовом не знала, згоди на їх укладення не давала. Вони з [PERSON] заробляли достатньо коштів для того, щоб самостійно придбати автомобіль та житловий будинок. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позові. Пояснила, що у подружжя [PERSON] були відсутні кошти для того, щоб самостійно придбати автомобіль та житловий будинок в зв'язку з чим [PERSON], в інтересах сім'ї та з відома дружини [PERSON], позичив недостатні грошові кошти у матері [PERSON] Просила первісний позов задовольнити з підстав у ньому викладених та стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] борг за договорами позики в сумі 37800 грн. з кожного, а також 600 грн. моральної шкоди. Зустрічний позов не визнала, оскільки [PERSON] знала, що частина грошових коштів на придбання автомобіля та житлового будинку була взята у борг у [PERSON] і проти цього не заперечувала. Просила у задоволенні зустрічного позову відмовити. [PERSON] в судовому засіданні первісний позов визнав у повному обсязі. Підтвердив факт отримання від [PERSON] грошових коштів у борг 12.05.2007 року в розмірі 25000 грн. та 05.06.2010 року в розмірі 5500 доларів США під 5% річних. Зазначив, що вказані грошові кошти були ним використані в інтересах сім'ї, а саме на придбання автомобіля та житлового будинку. Вважає, що первісний позов підлягає задоволенню. Зустрічний позов не визнав, оскільки [PERSON] знала, що майно подружжя було придбано в тому числі за позичені грошові кошти і проти цього не заперечувала. Просив у задоволенні зустрічного позову відмовити. [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали, пояснили, що автомобіль та житловий будинок були придбані за кошти сім'ї [PERSON]. Про наявність боргових зобов'язань чоловіка перед [PERSON] вона не знала. Якщо [PERSON] і позичав кошти у матері, вони були використані ним на інші потреби. Згоди на укладення вищевказаних договорів позики вона, як дружина, не давала. Звернула увагу суду, що [PERSON] є пенсіонеркою, має на утриманні дитину-інваліда та не могла позичити подружжю будь-які грошові кошти, оскільки сама їх не мала. Під час перебування у шлюбі [PERSON] працював на крайній півночі і заробляв достатньо, щоб подружжя за власні кошти придбало автомобіль та житловий будинок. Просила відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, суд приходить до наступних висновків. З актового запису Скадовського райвідділу РАГС про одруження №197 від 15.12.1995 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились. Як вбачається з Розписки від 12.05.2007 року [PERSON] позичив 25000 грн. на придбання автомобіля у [PERSON] та зобов'язався повернути. Крім того, з Розписки від 05.06.2010 року також вбачається, що [PERSON] позичив гроші на придбання будинку в м. Скадовську в сумі 5500 доларів США у [PERSON] та зобов'язався повернути з відсотками 5% річних. Факт отримання грошових коштів за вказаними розписками сторонами не оспорювався. З Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 23.05.2007 року вбачається, що подружжям [PERSON] було придбано автомобіль DAEWOO LANOS TF69Y реєстраційний номер [NUMBER]. З розписки [PERSON] від 29.06.2010 року вбачається, що він отримав завдаток в рахунок оплати за будинок [ADDRESS]. Відомості про те ким переданий вказаний завдаток в розписці відсутні. З рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 19.12.2013 року вбачається, що судом розглядався спір між [PERSON] та [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, зокрема серед спільного майна були вищевказані автомобіль та житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Таким чином для покладення обов'язку з повернення боргу на подружжя мають бути подані докази того, що позичені грошові кошти використані в інтересах сім'ї. Позивачкою [PERSON] та її представником в порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів того, що грошові кошти взяті [PERSON] у борг були використані саме на придбання майна яке в подальшому стало об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. До відомостей зазначених у розписках суд ставиться критично і їх до уваги не приймає, оскільки вказані відомості не індивідуалізують автомобіль та житловий будинок на придбання яких бралися кошти. Також суд не приймає до уваги пояснення відповідача [PERSON] оскільки вони не підтверджуються іншими доказами і факт придбання автомобілю DAEWOO LANOS TF69Y реєстраційний номер [NUMBER] та будинку [ADDRESS] за позичені у [PERSON] кошти [PERSON] заперечувала. При цьому суд враховує, що під час перебування у шлюбі і на час придбання автомобілю та житлового будинку [PERSON] працював, про що свідчить копія трудової книжки останнього та розрахункові листки, мав стабільний високий дохід. Зокрема, з довідки про здійснення операції з готівковою валютою від 17.06.2010 року вбачається, що [PERSON] здійснив обмін російських рублів на суму 6400 доларів США. На підставі викладеного та враховуючи відсутність доказів того, що позичені грошові кошти використані на придбання спільного майна подружжя Солов'єнків суд не вбачає передбачених законом підстав для покладення обов'язку з повернення боргу у відповідній частині на [PERSON] З урахуванням викладеної думки суду позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання недійсними договорів позики також задоволенню не підлягають. При цьому суд враховує, що [PERSON] не є стороною вищевказаних договорів позики, і для неї вказані договори не зумовлюють правових наслідків. Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Однак положення вказаної норми закону розповсюджуються на випадки розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а не на зобов'язання позики. Разом з тим, враховуючи визнання позову [PERSON] та підтвердження ним боргових зобов'язань перед [PERSON] суд вважає, що первісний позов в частині позовних вимог до останнього підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі викладеного суд вважає, що між сторонами був укладений договір позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. До теперішнього часу відповідач не повернув борг позивачці. Суд вважає позов в частині стягнення з відповідача на користь позивачки боргу за договором позики таким, що підлягає частковому задоволенню і з відповідача має бути стягнуто на користь позивачки заборгованість за договором позики від 12.05.2007 року у сумі 25000 грн., а також за договором позики від 05.06.2010 року у сумі (5500 доларів США сума позики) + (5500 доларів США х 0,05 відсотки за договором х 3 роки прострочення в межах позовних вимог = 825 доларів США відсотків) = 6325 доларів США х (7,993 грн. вартість одного долара США за офіційним курсом НБУ станом на 06.02.2014 року) = 50555,72 грн. Загальний розмір заборгованості складає 25000 грн. + 50555,72 = 75555,72 грн. Курс НБУ суд визнає загальновідомою обставиною яка не підлягає доказуванню на підставі ч. 2 ст. 61 ЦПК України. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити позивачці в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди оскільки така шкода не виникає з договірних правовідносин, і законом, зокрема ст. 625 ЦК України, передбачені інші санкції за порушення строків виконання грошових зобов'язань. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави має бути стягнуто 755,55 грн. судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial