Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

У листопаді 2017 року до Баранівського районного суду звернувся [PERSON] та [PERSON] (надалі також позивачі) з позовом до [PERSON] (надалі також відповідач), третя особа [PERSON] про припинення права на частку у спільній частковій власності. Свої вимоги мотивували тим, що позивачі, відповідач та третя особа є співвласниками квартири [ADDRESS] Позивачам та відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 15.12.1999 року належить 35/100 часток цієї квартири, тобто по 11/67 % кожному із них. Крім того, [PERSON] належить ще 29/100 часток цієї квартири на підставі договору дарування від 21.09.2005 року. 36/100 часток цієї квартири належить брату [PERSON] [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 15.12.1999 р. Таким чином, [PERSON] належить 41/100 часток, [PERSON], 11/100 часток, [PERSON] 12/100 часток та [PERSON] 36/100 часток вказаної квартири. Позивачі, відповідач та третя особа між собою добровільно встановили порядок користування квартирою. [PERSON] зазначає, що з 03.10.1987 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], але шлюб між ними було розірвано рішенням Баранівського районного суду житомирської області від 06.03.2017 року з тих підстав, що відповідач [PERSON] почав зловживати спиртними напоями, скандалити, позбавляти всіх спокою і в день і в ночі. Таку поведінку відповідач продовжує до цього часу, на зауваження не реагує, доказами чого є відповідні протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Позивачі вважають, що виділити відповідачу [PERSON] в натурі його частину квартири є неможливим, оскільки його частка є незначною. З огляду на викладене, позивачі вирішили звернутися до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, через канцелярію Баранівського районного суду подала заяву, згідно якої наполягала на задоволенні позову, справу просила слухати без її участі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, згідно якої наполягала на задоволенні позову, справу просила розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, через канцелярію Баранівського районного суду подав заяву, згідно якої не заперечував проти задоволення позову, зазначив, що позивачі сплатили йому 13 000 (тринадцять тисяч) гривень грошової компенсації за його частку, справу просив розглядати без його участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про причини неявки в судове засідання чи про його відкладення до суду не надходило. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 15.12.1999 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить 35/100 квартири в [ADDRESS] (а.с. 6). Також, згідно договору дарування від 21.09.2005 року [PERSON] додатково належить 29/100 вказаної вище квартири (а.с. 7). Крім того, судом встановлено, що окрім решти, [PERSON] також є власником 36/100 частки квартири (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Аналізуючи всі докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що дійсно частка відповідача у порівнянні з іншими співвласниками, зокрема з [PERSON] та [PERSON] є незначною і не може бути виділена йому в натурі. При цьому, суд вважає доведеним той факт, що спільне володіння і користування майном (квартирою) усіх співвласників квартири разом з відповідачем є неможливим, адже відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (а.с. 16,17). З огляду на викладене, зважаючи на визнання відповідачем позову, суд вважає, що вимога позивачів про припинення права [PERSON] на його частку у вище вказаній квартирі підлягає задоволенню. При цьому, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення з позивачів на користь відповідача грошової компенсації в розмірі по 6480 грн. з кожного, адже відповідач підтвердив факт отримання коштів про що зазначив у заяві про визнання позову. Крім того,

Outcome: partial