Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

У квітні 2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу дійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06.01.1995 року між ним та [PERSON] укладено договір № 431 купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS], згідно якого [PERSON] продала , а він купив зазначений житловий будинок з надвірними спорудами. Договір було зареєстровано на Одеській товарній біржі за № 431 від 06.01.1995 року. Всі істотні умови договору для його реєстрації на біржі сторонами виконанні, грошовий розрахунок по даному договору здійсненний у повному обсязі, про що свідчить п. 6 договору, у виконання умов договору, позивачем проведено реєстрацію договору, про що свідчить штамп КП Ізмаїльське БТІ. Оскільки договір, на підставі якого він придбав майно, нотаріально не посвідчений, він позбавлений можливості розпоряджатися ним. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був сповіщен належним чином через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, у зв`язку з чим зі згоди представника позивача та на підставі ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. 05.09.2019 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON] продала , а [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS]. (а.с.9-10). Вказаний договір було зареєстровано на Одеській товарній біржі за № 431 від 06.01.1995 року. Усі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі виконано, грошовий розрахунок по даному договору здійснено, про що свідчить п.6 договору. Згідно ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або часткова виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2019 рік договір нотаріально не посвідчено. Згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved