Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , які діють в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , третя особа районна адміністрація ЗМР по Дніпровському району як Орган опіки та піклування про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення, в обґрунтування якого зазначив, що 12.02.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПУМБ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 5246247, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 36000,00 доларів США, строком до 12.02.2027 року для придбання квартири за адресою: [ADDRESS] В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] передав Банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] , про що 12.02.2007року був укладений Договір іпотеки № 5246383 від, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Грішиним Г.Г. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №251. У зв`язку з тим, що [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, банк вимушений був звернутись до суду. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2013 (провадження № 2/331/124/13) з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 48338,07 доларів США, а також судовий збір у сумі 1609,50 грн. На виконання рішення суду 20.12.2013 року було видано виконавчий лист, який було пред`явлено на примусове виконання до Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, постановою державного виконавця від 11.02.2016 року виконавчий лист повернуто стягувачеві, оскільки у боржника у наявності є лише квартира, на яку неможливо звернути стягнення згідно із Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». [PERSON] вказане рішення суду не виконувалось, у зв`язку з чим позивачем Банком було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку згідно зі ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом набуття його у власність на підставі застереження, яке міститься у п. 4.7. Договору іпотеки. Державним реєстратором Запорізької обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Севастьяновою В.В. зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк». Позивачем встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Проживання та реєстрація у квартирі відповідачів перешкоджає позивачу здійснювати своє право власника, у зв`язку з чим, Банк направив іпотекодавцю [PERSON] 07.05.2018, 24.05.2018цінним листом з описом вкладення вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю (квартирою) та виселення. Конверти з вказаними вимогами повернулися із позначкою «У зв`язку із закінченням строку зберігання».19.06.2018 позивач через ТОВ «ТЕКС Україна» кур`єрською доставкою направив відповідачам вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю (квартирою) та виселення № КНО-44.4.2/665 від 21.05.2018. Конверти з вказаними вимогами повернулися із позначкою «Двері не відчиняють. Телефону немає». Позивач просить вселити з квартири [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без надання іншого житла та зняттямз реєстраційного обліку, а також стягнути з [PERSON] , [PERSON] судовий збір у розмірі 17620,00 грн. Представник позивача в ході судового розгляду позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. У судове засідання 17.03.2020 не з`явився, суду подав заяву про слухання справи за відсутності представника. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.12.04.2019 року на адресу суду відповідачами надіслано заперечення проти позову, де вказується, що спірна квартира за обопільною домовленістю між ними та Банком у серпні 2018 року була звільнена, а ключі від неї були передані представнику Банку. Після врегулювання відносин з банком, було узгоджена мирова угода, після чого Банк 08.08.2018 року надав [PERSON] . Довідку про те, що Банк задовольнив свої вимоги як кредитор за Кредитним договором. Також у заяві зазначено, що всі особи стосовно яких розглядається вказана цивільна справа на теперішній час виписались з житлового приміщення та за вказаною адресою не зареєстровані. Лише у самого [PERSON] виникли проблеми з випискою у зв`язку з військовим обліком, але це питання наразі вирішується. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, під час розгляду справи в судовому засіданні 04.04.2019 року надала суду пояснення та просила при прийнятті рішення врахувати результати висновку органу опіки №05/01-27/0187 від 15.03.2019 року. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Частиною 1\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі\~статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені\~ЖК УРСР\~підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ч. 4\~ст. 9 ЖК\~УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Судом встановлено, що 12.02.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «ПУМБ», яке на підставі затвердженого позачерговими Загальними зборами акціонерів (протокол № 80 від 27.11.2018 року) Статуту змінило назву на Акціонерне товариство «ПУМБ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 5246247, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 36000,00 доларів США, строком до 12.02.2027 року для придбання квартири [ADDRESS] . В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, [PERSON] передав Банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] , про що 12.02.2007року був укладений Договір іпотеки № 5246383, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Грішиним Г.Г. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №251. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2013 (провадження № 2/331/124/13) з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 48338,07 доларів США, а також судовий збір у сумі 1609,50 грн. На виконання рішення суду, 20.12.2013 року було видано виконавчий лист, який пред`явлено на примусове виконання до Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції. Постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Гришунової Тетяни Андріївни від 11.02.2016 рокупро повернення виконавчого документа стягувачеві, виконавчий лист повернутий без виконання, оскільки у боржника у наявності є лише квартира, на яку неможливо звернути стягнення згідно із Законом України від 03.06.2014 № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У зв`язку з невиконанням рішення суду Банком було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку згідно зі ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом набуття його у власність на підставі застереження, яке міститься у п. 4.7. Договору іпотеки. Державним реєстратором Запорізької обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Севастьяновою Вікторією Віталіївною21.03.2018 року було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 121320385 від 19.04.2018 року. Тобто, на дату звернення до суду з вказаним позовом Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується вищевказаним документом. Згідно довідок Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 03.08.2018 року та 01.02.2019 року, у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Відповідно ч.\~2\~ст.\~40\~Закону України\~«Про іпотеку»\~після прийняття\~рішення про\~звернення стягнення\~на передані\~в іпотеку\~житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Положеннями ч.3 ст.109 ЖК УРСР передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з п.3.2.7. договору іпотеки після прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець зобов`язаний на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити його та максимально сприяти звільненню предметі іпотеки всіма іншими особами. Банк направив іпотекодавцю [PERSON] повідомлення № КНО- 44.4.2/623 від 07.05.18 року про виселення з квартири. 24.05.2018 року позивач повторно цінним листом з описом вкладення направив на ім`я відповідачів вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю (квартирою) та виселення № КНО-44.4.2/665 від 21.05.2018. Конверти з вказаними вимогами повернулися із позначкою «У зв`язку із закінченням строку зберігання». 19.06.2018 року позивач через ТОВ «ТЕКС Україна» кур`єрською доставкою направив відповідачам вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю (квартирою) та виселення № КНО-44.4.2/665 від 21.05.2018. Конверти з вказаними вимогами повернулися із позначкою «Двері не відчиняють. Телефону немає». Згідно надісланої [PERSON] заяви, спірна квартира за обопільною домовленістю між ним та Банком у серпні 2018 року була звільнена, а ключі від житла були передані представнику Банка. Після врегулювання відносин з банком була узгоджена мирова угода, після чого Банк 08.08.2018 року надав [PERSON] . Довідку про те, що Банк задовольнив свої вимоги як кредитор за Кредитним договором. Також у заяві зазначено, що всі особи стосовно яких розглядається вказана цивільна справа на теперішній час виписались з житлового приміщення та за вказаною адресою не зареєстровані. В обґрунтування вказаного відповідачем надано копію Довідки ПАТ «ПУМБ» № 44.4.2/1126 від 08.08.2018 року, з якої вбачається, що Банк не має до [PERSON] претензій, оскільки вже реалізував своє право щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та прийняв у власність квартиру, загальною площею 48,0 кв.м, житловою площею 34,4 кв.м за адресою: [ADDRESS] , чим задовольнив свої вимоги як кредитора за Кредитним договором № 5246247 від 12.02.2007 року. Факт того, що відповідачі станом на час розгляду справи в добровільному порядку виселились з квартири [ADDRESS] , підтверджується Висновком Запорізької міської ради по Дніпровському району як органу опіки та піклування 05/01-57/0187 від 15.03.2019 року, згідно якого 06.03.2019 року за результатами комісійного виїзду за вищевказаною адресою було складено акт обстеження умов проживання дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Доступ до житла забезпечили представники ПАТ «ПУМБ». Квартира порожня, без меблів та особистих речей дітей, зроблено косметичний ремонт. Комісією було з`ясовано, що на даний час у квартирі [ADDRESS] сім`я [PERSON] та [PERSON] не проживає, а враховуючи, що їх діти також фактично не проживають за вказаною адресою (квартира порожня, без речей та меблів) то відповідно діти не можуть створювати Банку перешкоди у користуванні квартирою, а відтак надати висновок про доцільність виселення /не виселення дітей не уявляється можливим. Згідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із указаної норми зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення, 2) позбавлення права користування житловим приміщенням, 3) визнання особи безвісно відсутньою, 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, рішення суду про виселення є підставою для зняття цієї особи з реєстрації за даним місцем проживання. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] разом зі своєю сім`єю в добровільному порядку звільнили житлове приміщення квартири [ADDRESS] , а тому підстави для їх примусового виселення відсутні. Крім того, доводи відповідача [PERSON] про те, що після добровільного виселення відповідачі знялися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, підтверджується наданими [PERSON] довідками Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про реєстрацію місця проживання особи, згідно яких відповідачі у справі зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч. 1, 3\~ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 2\~ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України\~збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вказані вище норми законодавства у сукупності з встановленими обставинами у даній справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed