Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що в травні 2015 року між нею та відповідачем була досягнута усна домовленість щодо укладення договору купівлі -продажу житлового будинку [ADDRESS] . 28 травня 2015 року вона, в присутності сина відповідача - [PERSON] , передала [PERSON] авансовий платіж в розмірі 25 903 дол. США, що підтверджується розпискою. В зазначеній розписці було також обумовлено, що вартість будинку складає 68 000 дол. США і що загальну суму покупець зобов`язується виплатити до 01 вересня 2018 року. 09 жовтня 2015 року позивач та відповідач уклали нотаріально посвідчений попередній договір про укладення договору купівлі - продажу вищевказаного житлового будинку і земельної ділянки не пізніше 01 вересня 2018 року за ціною 891 480 грн, що становить 39 100 дол. США станом на день укладення попереднього договору. В подальшому, впродовж 2015-2017 років позивач сплатила відповідачу ще 8 036 дол. США та 1000 Євро. Крім того, протягом 2016-2017 років позивач за особисті кошти та з дозволу власника [PERSON] виконала роботи в будинку на суму 64 746,16 грн. Оскільки відповідач відмовила їй в укладенні договору купівлі-продажу на умовах попередньої угоди, вона звернулася до останньої з проханням повернути їй сплачені авансом кошти, однак станом на дату звернення до суду кошти повернуті не були, позивач просила стягнути з відповідача на її користь 35 069 дол. США 58 центів сплачених авансом за житловий будинок загальною площею 105,4 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1855 га, яка розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Струмівка, по курсу НБУ на момент виконання рішення суду та 64 746,16 грн за виконані в житловому будинку невід`ємні поліпшення. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів задоволено частково, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 33 939 дол. США та 1000 Євро авансу за неукладеним договором купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , 64 746,16 грн витрат на поліпшення майна та 8 810 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено. Постановою Волинського апеляційного суду від 23 травня 2019 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2019 року в частині стягнення судового збору скасовано. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 27 квітня 2021 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 23 травня 2019 року в частині задоволених позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на поліпшення майна скасовано. Справу в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на поліпшення майна передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2019 року в нескасованій при апеляційному розгляді частині та постанову Волинського апеляційного суду від 23 травня 2019 року в частині задоволених позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення авансу залишено без змін. З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2019 року та постанова Волинського апеляційного суду від 23 травня 2019 року в скасованій частині втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають. Враховуючи наведене, суд розглядає справу [PERSON] до [PERSON] в частині позовних вимог про стягнення витрат на поліпшення майна. На обґрунтування позову позивач вказує, що впродовж 2016-2017 років вона за власні кошти та з дозволу власника житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , виконала невід`ємні поліпшення майна, а саме: 1) здійснено гідроізоляцію підлоги першого поверху будинку з облаштуванням теплої підлоги; 2) встановлено підвіконня та ремонт відкосів вікон, стін і стель в кімнатах, коридорах будинку; 3) на підставі виготовленого робочого проекту газифікації проведено газифікацію будівлі, де було змонтовано водяне опалення з встановленням батерей обігріву та встановлено двоконтурний котел опалення; 4) проведено водопостачання, змонтовано каналізацію і витяжна система. На вказані роботи та купівлю необхідних для проведення таких робіт матеріалів вона витратила 64 746,16 гривень. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] в свою користь 64 746,16 гривень за виконані в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , невід`ємні поліпшення. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, призначено підготовче провадження. В судовому засіданні від 04 серпня 2021 року суд ухвалив закінчити підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] адвокат Максимчук Ю. П. 26 жовтня 2021 року подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтрима, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Суд встановив, що починаючи з 24-25 листопада 2011 року та станом на 28 травня 2015 року [PERSON] належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] . Наведене підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію прав КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» №32213852 (а.с.13). 09 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали нотаріально посвідчений попередній договір про укладення договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] і земельної ділянки площею 0,1855 га, кадастровий номер 0722884800:03:001:6540 за цією адресою. Сторони дійшли згоди, що купівля-продаж предмету договору буде здійснена не пізніше 01 вересня 2018 року і за ціною 891 480,00 грн, що за комерційним курсом гривні до долара США на день укладення цього договору становило 39 100,00 дол. США. Сторонам відомо, що предмет договору переданий в іпотеку ПАТ «Мегабанк» за договором іпотеки, посвідченим 18 грудня 2012 року нотаріально та зареєстрованим в реєстрі за № 778, та що продавець зобов`язується на день укладення договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки отримати згоду іпотекодержателя на відчуження предмету іпотеки за договором іпотеки або погасити кредит, тобто припинити обтяження на предмет договору, а також здійснити всі дії щодо припинення арештів на нерухоме майно. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №151301309 [PERSON] 26 жовтня 2018 року відчужила належний їй житловий будинок [ADDRESS] , іншій особі. На підтвердження здійснених нею невід`ємних поліпшень вищевказаного житлового будинку [PERSON] надала такі докази: -договір підряду №157 від 02 червня 2016 року, укладений між замовником [PERSON] та підрядником ТОВ «СФ Комплект ЛТД». Предметом цього договору є газифікація житлового будинку в [ADDRESS] (а. с. 16); -акт прийомки виконаних робіт за 2016 рік, замовник - [PERSON] , підрядник -ТОВ «СФ Комплект ЛТД», об`єкт - [ADDRESS] , договір - №157 від 02 червня 2016 року, вартість проведених робіт та використаних матеріалів - 2 741,28 гривень (а. с. 18); -видаткова накладна №РН-851 від 14 червня 2016 року всього на суму 1759,80 гривень, постачальник ПП [PERSON] (а. с. 17); -рахунок-фактура №СФ-0007446 від 12 липня 2016 року про придбання в ТзОВ «Волиньсантехкомплект» товару на 12 874 гривень; -рахунок-фактура №СФ-0010177 від 29 серпня 2016 року про придбання в ТзОВ «Волиньсантехкомплект» товару на 623,21 гривень; -рахунок-фактура №СФ-0012395 від 03 жовтня 2016 року про придбання в ТзОВ «Волиньсантехкомплект» товару на 7 530,96 гривень; -бланк замовлення підвіконня на загальну суму 2 230 гривень; -акт виконаних [PERSON] будівельних робіт від 06 жовтня 2016 року на загальну суму 15 500 гривень; -акт виконаних [PERSON] будівельних робіт на загальну суму 19 950 гривень -копії розрахункових та платіжних документів на придбання будівельних матеріалів. Невід`ємне поліпшення нерухомого майна - результати заходів, спрямованих на покращення фізичного (технічного) стану та (або) якісних характеристик нерухомого майна. Частиною 3 ст. 390 ЦК України встановлено, що добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість (ч. 4 ст. 390 ЦК України) У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-389цс16 зазначено, що: «частина третя зазначеної норми матеріального права регулює права добросовісного або недобросовісного набувача чужого майна на відшкодування витрат, здійснених ним з часу, коли у власника виникло право на повернення цього майна або на отримання доходів від його використання. Разом з тим положення частини четвертої статті 390 ЦК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна, за неможливості їх відокремлення. Застосування зазначених норм матеріального права суттєво різниться залежно від визначення підстав та сум, які підлягають відшкодуванню. Зокрема за положеннями частини третьої підлягають відшкодуванню фактичні витрати, здійснені добросовісним або недобросовісним набувачем, які необхідно було зробити задля збереження майна або на його утримання з часу, коли власнику належало право зокрема на повернення майна. На відміну від норми частини третьої статті 390 ЦК України, за положеннями частини четвертої цієї статті добросовісному набувачу або володільцю належить право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень. Оскільки позивачка та відповідачка дійшли згоди щодо укладення договору купівлі-продажу майна на певних умовах, у т. ч. домовилися про оплату та проживання позивачки в будинку, суд дійшов вірного висновку, що позивачка є добросовісним володільцем. Однак, визначаючи суму відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки апеляційний суд на підставі частин третьої та четвертої статті 390 ЦК України виходив з вартості будівельних робіт, які здійснено позивачкою на поліпшення отриманого нею майна без установлення можливості відокремлення поліпшень, або суми, на яку збільшилась вартість будинку (частина четверта цієї статті), або часу, з якого майно підлягало поверненню та вартості необхідних витрат на його утримання та збереження, які вимушена була здійснити позивачка починаючи з цього часу (частина третя цієї статті). Проте, всупереч положенням частини четвертої статті 390 ЦК України про право добросовісного володільця на відшкодування здійснених ним витрат у сумі, на яку збільшилась вартість майна, суд не дослідив питання, чи забезпечили проведені в будинку ремонтні роботи приріст ринкової вартості будинку. Отже, стягнувши з відповідачки всю суму коштів на проведення ремонтних робіт, суд неправильно застосував вказану норму права. При цьому до спірних правовідносин суд одночасно застосував обидві зазначені норми, які за своєю суттю не є тотожними та регулюють різні права й обов`язки учасників правовідносин, різні підстави та розміри відшкодування здійснених витрат». За результатами касаційного перегляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, Верховний Суд дійшов висновку про передачу справи в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на поліпшення майна на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суди не встановили факт та розмір приросту ринкової вартості будинку та/або вартість необхідних витрат на його утримання та збереження, які вимушена була здійснити позивач починаючи з часу, з якого майно підлягало поверненню, у зв?язку з чим зробили передчасний висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача загальної суми витрат на ремонтні роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Згідно частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань (ч. 2 ст. 102 ЦПК України). Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд роз`яснював представнику позивача процесуальні права та обов`язки, в тому числі, процесуальне право на звернення з клопотанням про призначення експертизи. Сторона позивача, на яку процесуальним законом покладено обов`язок доказування заявлених позовних вимог, в ході розгляду справи не заявляла клопотання про призначення експертизи з метою встановлення факту та розміру приросту ринкової вартості будинку внаслідок здійснених позивачем невід`ємних поліпшень. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Підсумовуючи наведене, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові, покладаються на позивача (п. 2 ч.2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України). Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то судові витрати в цій справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed