Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

У квітні 2019 року до Менського районного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Орган опіки та піклування Менської міської ради Менського району Чернігівської області, про позбавлення материнських прав. Позовна заява мотивована тим, що позивач від спільного проживання з відповідачем у зареєстрованому шлюбі мають сина - [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини, сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення шлюбних відносин - відповідач пішла з сім`ї проживати окремо. За рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2018 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. З моменту розлучення мати дитини бачила сина кілька разів, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не піклується дитиною взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це вставлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Син не отримував від матері жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач про справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться життям, не відвідувала і не відвідує його ні вдома, ні в садочку. На даний час позивач одружився, його дружину син вважає матір`ю, між ними склались дружні сімейні відносини. Оскільки відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не бажає приймати участь у житті її дитини, позивач, в інтересах малолітнього сина, звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача материнських прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що йому на даний час невідомо місце перебування відповідача, вона припинила з ним всі зв`язки. Після того, як пішла з дому, деякий час телефонувала до матері позивача та запитувала про дитину, але з 2018 року відповідач взагалі перестала цікавитись сином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - органу опіки та піклування Менської міської ради Менського району Чернігівської області Васильчук О.М. в судовому засіданні пояснила, що їх служба тривалий час спостерігає на сім`єю позивача - з того часу, як відповідач залишила сім`ю. Дитина - малолітній [PERSON] проживає з бабусею, яка, в основному, і займається його вихованням - водить та забирає з садочка, доглядає, проводить з ним час. Батько дитини проживає в м . Чернігів , оскільки там працює. На даний час він одружився вдруге, часто з дружиною приїжджають в м. Мена, між ними нормальні сімейні відносини, вони проводять разом час, граються з дитиною, піклуються про неї. Крім цього, [PERSON] пояснила, що відповідач одного разу з`явилась на засідання комісії, де розглядалось питання про визначення місця проживання дитини. Службою їй було запропоновано надати документи, що підтверджують місце та умови проживання для дитини. Після цього [PERSON] перестала виходити на зв`язок. Орган опіки та піклування Менської міської ради намагався встановити місце проживання відповідача та вийти з нею на зв`язок, проте остання не виявила бажання спілкуватись, не пояснила причину свого поступку, не жалілась на стан здоров`я. З неофіційних джерел їм стало відомо, що на даний час вона проживає в іншій області, з чоловіком, в кінці 2018 року народила дитину. Представник третьої особи висловила думку щодо можливості задоволення позовних вимог. За клопотанням позивача в судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що давно товаришує з позивачем. Після того, як останній одружився і в них народився син свідок став його хрещеним батьком. Позивач з сім`єю проживали в [ADDRESS] . Свідок підтвердив, що через деякий час після народження дитини, мати дитини залишила сім`ю і пішла в невідомому напрямку. Свідок часто відвідує малолітнього [PERSON] , який постійно проживає з бабусею, та бачить, що мати дитини з ними не проживає. Як йому розповідав позивач та його матір, відповідачка не телефонує, дитиною взагалі не цікавиться. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з позивачем, який зареєстрований зі своїми батьками. Свідок підтвердила, що в 2015 році з ними разом проживала дружина позивача [PERSON] , у них народився син. На даний час (близько двох років) [PERSON] з позивачем не проживає, до дитини не приходить. Вихованням дитини займається бабуся, з якою він і проживає. Батько дитини - позивач - проживає в м. Чернігів, оскільки там працює, але часто приїздить додому і проводить час з дитиною. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а саме: оголошення про виклик до суду [PERSON] було розміщено на веб-сайті Менського районного суду Чернігівської області. За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, враховуючи пояснення свідків, дослідивши письмові докази справи, суд дійшов наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані: піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно норми ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вказаної постанови Пленуму передбачено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено в судовому засідання, [INFO] в м. Мена Чернігівської області народився [PERSON] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Менського районного управління юстиції у Чернігівській області, копія якого додана до матеріалів (а.с.8). Згідно рішення Менського районного суду від 07 лютого 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6-7). З довідки № 51/04-17 від 03.01.2019 слідує, що [PERSON] зареєстрований разом з батьком - позивачем [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.17). Згідно Акту обстеження депутата міської ради Л.Л.Попович від 04 січня 2019 року слідує, що [PERSON] проживає за вищевказаною адресою разом з батьком та повністю перебуває на його утриманні. Мати дитини [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає приблизно з лютого 2017 року, так як фактично з вказаного часу з дитиною не проживає (а.с.16). З пояснювальної записки вихователя групи «Казочка» [PERSON] від 04.01.2019 слідує, що [PERSON] відвідує ІІ молодшу групу «Казочка» Менського ЗДО «Сонечко». За період з 01.01.2018 по 04.01.2019 матір хлопчика [PERSON] жодного разу не відвідала дитячого закладу. Приводить та забирає дитину із садочка його бабуся, або тато. Матір [PERSON] жодного разу не відвідувала батьківських зборів, не приймала участь під час проведення ремонтних робіт (а.с.12). Аналогічна інформація міститься в довідці № 1 від 08 січня 2019 року, виданої директором Менського ЗДО «Сонечко» [PERSON] (а.с.13). Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Менським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, копія якого додана до матеріалів справи, слідує що [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] (а.с.18). Відповідно до характеристики з місця роботи та місця проживання [PERSON] має постійне місце роботи і постійний заробіток, характеризується позитивно (а.с.14-15). Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при міській раді та виконавчому комітеті Менської міської ради, де прийнято висновок виконавчого комітету Менської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який затверджено рішенням виконавчого комітету № 112 від 22 травня 2019 року (а.с.48-49). Таким чином, з наявних в матеріалах справи доказів слідує, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків по утриманню та вихованню малолітнього сина, залишила дитину і майже два роки не цікавиться його життям, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не створює належні умови для розвитку його природних здібностей, не готує до самостійного життя та праці. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач жодного разу не з`явилась в судове засідання, не надала суду будь - яких заперечень з приводу заявлених позовних вимог, не проявила бажання захистити свої права по відношенню до малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] 768 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування сплаченого ним судового збору. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved