Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

У липні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та вихідної допомоги у загальному розмірі 38428,18 грн., в якому зазначила, що згідно Наказу №568-к від 15.02.2018 року вона була звільнена з посади товарознавця на ПАТ «Запоріжжяобленерго». В день звільнення їй було надано Повідомлення № 123 про нараховану суму, належну працівнику при звільненні від 15.02.2018 року, згідно якого до виплати [PERSON] належать грошові кошти у розмірі 43570,52 грн., після часткової виплати заробітної плати станом на 25.06.2018 року заборгованість по заробітній платі і вихідній допомозі складала 38428,18 грн. Подавши уточнену позовну заяву, [PERSON] вказала, що 16.07.2018 року вся заборгованість по заробітній платі була виплачена, у звязку з чим відпали підстави для позову про стягнення 38428,18 грн. При цьому вона просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 26121,19 грн., з розрахунку, що середньоденний заробіток становить 175,31 грн., а з дня затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку минуло 149 календарних днів (175,31 грн. х 149 днів = 21121,19 грн.). Згідно уточненої позовної заяви просить стягнути з відповідача вказаний середній заробіток у розмірі 26121,19 грн. Згідно відзиву на позов, представник ПАТ «Запоріжжяобленерго» просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі, у заявку з тим, що сума середнього заробітку, яка зазначена в уточненні до позову є невірною, оскільки з неї повинно бути відраховано обовязкові платежі, утримувані з позивачки при виплаті заробітної плати, а саме ПДФО 18% та військовий збір 1,5%. Крім того, при нарахуванні середнього заробітку повинно враховуватися кількість не календарних, а робочих днів. ПАТ «Запоріжжяобленерго» заперечує проти позовних вимог, оскільки в затримці розрахунку з працівником відсутня вина підприємства. На підприємстві існує складна економічна ситуація, яка з липня 2017 року спричинила затримку своєчасної виплати заробітної плати його працівникам. А саме, протягом 2015-2018 років ПАТ «Запоріжжяобленерго» знаходиться в тяжкому фінансовому становищі, що, як наслідок, ускладнило виконання ним зобовязань. Вищенаведене свідчить про відсутність прямої вини Відповідача перед Позивачем, а отже затримка виплати спричинилася не з вини Відповідача. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, у звязку з недоведеністю. Вказана справа перебувала в провадженні судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя Добрєва М.В. Згідно розпорядження керівника апарата Ленінського районного суду м. Запоріжжя №80 від 31.10.2018 року, вказана справа 31.10.2018 року Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана на розгляд судді Турбіній Т.Ф. В судове засідання позивачка не зявилась, надала суду заяву про слухання справи без її участі, на задоволенні позву наполягає. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи без його участі, просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1 ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата Судом встановлено, що згідно Наказу 393-к від 21.11.2011 року [PERSON] було прийнято до ВАТ «Запоріжжяобленерго» на посаду завідуючої складом. Згідно Наказу № 420-од від 27.07.2016 року (Витяг з ЄДР № 22582175 від 02.02.2017 року) Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» з 01.02.2017 року перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго». Згідно Наказу № 568-к від 15.02.2018 року [PERSON] 16.02.2018 року була звільнена з посади товарознавця на ПАТ «Запоріжжяобленерго» на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до статті 116\~КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На виконання вимог ст.116 КЗпП України в день звільнення ВАТ «Запроріжжяобленерго» повідомило про нараховану суму, належну працівникові при звільненні. Згідно повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні №123 від 15.02.2018, [PERSON] до виплати належало 43570,52 грн. Згідно Довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго», станом на 25.06.2018 року, після часткової виплати нарахованих при звільненні сум, заборгованість підприємства перед позивачкою становила 38428,18 грн. 16.07.2018 року ПАТ «Запоріжжяобленерго» виплатило [PERSON] всі суми заборгованості по нарахованій але не виплаченій заробітній платі у розмірі 38428,18 грн., що підтверджується наданою Бухгалтерською довідкою ПАТ «Запоріжжяобленерго». Згідно зі статтею 117\~КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Здійснення розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів в період затримки. В уточненні до позову, [PERSON] надала розрахунок середнього заробітку за час затримки нарахованих але не сплачених при звільненні сум по день фактичного розрахунку, який було розраховано за формулою: сума нарахованих сум до виплат за грудень 2017 року та січень 2018 року поділена на кількість календарних днів за ці місяці, тобто 10869,19 грн. (4994,84 грн. + 5874,35 грн.) : 62 дні (31 календарний день у грудні 2017 року та 31 календарний день у січні 2018 року). З врахуванням вищенаведеного, позивачка вказує на те, що з дня затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку з нею минуло 149 календарних днів, а отже середній заробіток нею було розраховано наступним чином: 175,31 грн. х 149 днів = 21121,19 грн. Однак, суд не погоджується з вказаним розрахунком, оскільки зважаючи на вимоги Порядку нарахування виплат, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середнього заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, а тому, суд вважає розрахунок позивачки середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку невірним, оскільки нею помилково при обчисленні враховувались не робочі, а календарні дні. Разом з тим, згідно повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні №123 від 15.02.2018, заробітна плата [PERSON] за грудень 2017 року склала 4994,84 грн. за 20 робочих днів, заробітна плата за січень 2018 року 5874,35 грн. за 21 робочий день. Виходячи з наведеного, розмір середньоденної заробітної плати вираховується наступним чином: (4994,84 грн. +5874,35грн.) / 41 день = 265,10 грн. Як вірно зазначено у відзиві на позов, затримка розрахунку з дня звільнення до дня фактичного розрахунку ПАТ «Запоріжжяобленерго» з позивачкою [PERSON] становить 98 робочих днів, а отже середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку розраховується наступним чином: 265,10 грн. х 98 днів = 25979,80 грн. Доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у звязку з скрутним матеріальним становищем на підприємстві суд вважає необґрунтованими. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відсутність фiнансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України (правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03.07.2013 № 6-64цс13). Також судом приймається до уваги, що пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року № 13» передбачено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідним обовязком роботодавця та працівника, суд повинен визначати суму, що підлягає стягненню без утримання цього податку й інших обовязкових платежів. Згідно ст.18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. Таким чином, на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку починаючи з 17.02.2018 року по день фактичного розрахунку (16.07.2018 року) у розмірі 25979,80 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: approved