Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 2015 року. Під час перебування у шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що подружнє життя не склалось, мають різні погляди на шлюб та сім`ю, спільне господарство не ведуть з початку 2020 року. Примирення між ними не можливе, тому він дійшов висновку, що сім`я розпалась, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2021 року прийнято справу до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся з заявою, в якій вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводити за його відсутності. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, в якій просить розглянути справу без її участі, позов визнає в повному обсязі, строк на примирення просить не надавати, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. За змістом ч. 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22 серпня 2015 року сторони зареєстрували шлюб, про що 22 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, складено відповідний актовий запис № 186 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Під час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , про що свідчать долучені до матеріалів справи копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 22.10.2015 року (а.с.6) та серії [NUMBER] від 12.04.2019 року (а.с.7). Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства та не мають наміру поновлювати відносини, сім`я носить виключно формальний характер. Отже, мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно до ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного Кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. За змістом ч.3 ст. 109 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Встановлені судом обставини свідчать, що між сторонами шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям не можливе і збереження шлюбу буде суперечити інтересам обох сторін та інтересам їх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, необхідно розірвати, відповідно позов підлягає задоволенню повністю. Положенням ст.113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач надала суду заяву в якій бажає залишити прізвище « [PERSON] », тому суд залишає їй прізвище « [PERSON] ». Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, то згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Враховуючи приписи ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем у розмірі 908,00 грн. з низ 50% це 454,00 грн., покладається на відповідача з урахуванням приписів ч.1 ст.142 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved