Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулася із даним позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказується, що позивачу на підставі договору дарування від 21 січня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Єлістратовою С.В., зареєстрованого у реєстрі № 158 належить житловий будинок [ADDRESS]. Серед осіб, зареєстрованих у вказаному будинку значиться брат позивача [PERSON] - [PERSON], [INFO], який з 2014 року фактично у спірному житловому приміщенні не проживає. З підстав визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком позивач змушена звернутися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. 22 квітня 2019 року до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. 19 квітня 2019 року до суду подав заяву, в якій вказав, що заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі проти їх задоволення не заперечує. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 21 січня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу, Єлістратовою С.В., зареєстрованим у реєстрі № 158 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27 січня 2009 року. Відповідно до довідки від 04 квітня 2019 року № 742, виданої виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, за адресою: [ADDRESS] зареєстрованим значиться [PERSON] [INFO], з 05 квітня 1997 року і по теперішній час. Згідно із актом від 30 березня 2019 року, складеним депутатом Великодимерської об'єднаної територіальної громади Броварського району Київської області Гришком В.М., у житловому будинку [ADDRESS] зареєстрований брат позивача - [PERSON], [INFO]. Однак з 2014 року він не проживає за вище вказаною адресою. Факт не проживання відповідача у вказаному будинку підтверджується свідками: [PERSON] та [PERSON] Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Так, при розгляді справи по суті встановлено, що відповідач із 2014 року не проживає й не користується житловим будинком [ADDRESS], який добровільно залишив. Пред'явлені позовні вимоги відповідач визнав у повному обсязі, при цьому визнання ним позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому може бути прийнято судом. Згідно зі статтею 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 384 грн. 20 коп. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved