Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 11 серпня 2005 року в с. Івонівці Тиврівського району Вінницької області померла [PERSON], яка була її матірю. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй як члену КСП «Гнатківське» земельну частку (пай) в розмірі 1,56 гектара, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Спадщину [PERSON] прийняла шляхом фактичного прийняття спадщини, так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Оформити належним чином право власності на спадщину, позивач не може, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на зазначену земельну ділянку на імя спадкодавця, оскільки та їх не отримала та відсутністю документів які б підтверджували родинні звязки. Земельна ділянка належала спадкодавцеві [PERSON], оскільки остання була членом КСП «Гнатківське» с. Гнатків і в 1990 році вона вийшла на пенсію по старості як колгоспний пенсіонер. Таким чином позивачка [PERSON] просить суд встановити факт, що вона є дочкою [PERSON], яка проживала в [INFO] та померла 11.08.2005р. та визнати за нею [PERSON] право на належну [PERSON], яка померла 11.08.2005р. в с. Івонівці Тиврівського району Вінницької області земельну частку (пай) в розмірі 1,56 га в умовних кадастрових гектарах землі по [PERSON] сільській раді Томашпільського району Вінницької області. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Томашпільського району Вінницької області сільський голова [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що позивачка [PERSON] дійсно є дочкою [PERSON], яка померла 11.08.2005 р. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що 11 серпня 2005 року у с. Івонівці Тиврівського району Вінницької області померла [PERSON] Згідно довідки виданої Жахнівською сільською радою Тиврівського району на день смерті [PERSON], остання проживала з дочкою позивачкою у справі - [PERSON] Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Так, судом встановлено, що [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому зокрема містяться вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту родинних відносин між позивачкою [PERSON] та [PERSON] померлою 11.08.2005 р. Метою встановлення факту є реалізація позивачем права на спадщину. Доказами родинних відносин, а саме те, що позивачка [PERSON] (дошлюбне Мельник) О.І. є дочкою [PERSON], яка померла 11 серпня 2005 року у с. Івонівці Тиврівського району Вінницької області, є виписка з погосподарської книги [PERSON] сільської ради Томашпільського району, довідка Жахнівської сільської ради Тиврівського району № 422 від 12 жовтня 2015 року згідно якої [PERSON] є дочкою [PERSON] Також даний факт підтвердили в судовому засіданні свідки. Таким чином вимога про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Крім того, згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За змістом ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як було зазначено вище, згідно довідки виданої виконавчим комітетом Жахнівською сільською радою Тиврівського району на день смерті [PERSON], остання проживала з дочкою позивачкою у справі - [PERSON] Також єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] є дочка [PERSON], яка спадщину прийняла. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, судом установлено, що [PERSON] спадщину після смерті матері прийняла, тобто набула того прав та обовязків спадкодавця. Відповідно до п. 2 Указу Президента України № 720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Судом установлено, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON] починаючи з 1948 року остання була прийнятий у члени колгоспу «Червоний партизан» с. Гнатків. Відповідно до даної книжки значиться, що трудовий стаж [PERSON] становить з 1948 року по 1985 рік. \~ Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2, невнесення до списку осіб, які мають право\~ на земельну частку (пай) особи, яка є членом КСП не може позбавити її права на земельну частку (пай); при неможливості надати земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання, відповідно до п.7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», має бути надана із земель запасу Відповідно до п. 7 даної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобовязує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. № 899-ІV Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 5 червня 2003 року № 899-ІУ, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Частиною 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У листі від 10 грудня 2001 року Державний комітет України по земельних ресурсах зазначає, що виходячи з Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають тільки члени недержавного сільськогосподарського підприємства, а надання права на земельну частку (пай) здійснюється не за місцем проживання, а відповідно до встановленого членства в підприємстві (за місцем роботи або виходом на пенсію). Отже, невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) особи, яка є членом КСП не позбавляє її права на земельну частку (пай). \~Відповідно до довідки відділу Держгеокадастр у Томапшпільському районі від 1 вересня 2015 року № 0-28-0.2-515/2-15, згідно технічної документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю громадянам ПСП «Гнатківське» с. Гнатків Томашпільського району Вінницької області інв. № ДХ/19-1991 від 13.02.2003 року, середній розмір земельної частки (паю) по [PERSON] сільській раді становить 1,56 га. \~ Виходячи з викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за неюм права на земельну частку (пай) такими, що підлягають задоволенню, та вважає за необхідне визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) в розмірі 1,56 га в умовних кадастрових гектарах із земель [PERSON] сільської ради. На підставі викладеного,

Outcome: approved