Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

У листопаді 2014 р. позивач звернулася до суду з зазначеним позовом просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття та просить стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином трьох років, тобто до [INFO], аргументуючи тим, що сторонами перебували у зареєстрованому шлюбі від якого у сторін є дитина, однак відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, позивачка не має змоги піти працювати, оскільки син не досягнув трьохрічного віку, щоб забезпечувати всім необхідним свого сина. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляд справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила (а.с. 77). Відповідач у судове засідання не з'явився про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим слухати справу у його відсутності згідно ст. 224 ЦПК України (а.с. 78, 79). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, 3 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що мід сторонами 24.11.2012 р було зареєстровано шлюб у відділ реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.5). Від даного шлюбу сторін народилася дитина [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивача (а.с.6). Згідно статті 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей, інші обставини, що мають істотне значення для справи. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК УКраїни аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи обов'язок обох батьків утримувати дитину, а також обставини, зазначені у ст. 182 Сімейного Кодексу України та погодження сторін, щодо розміру аліментів, суд вважає необхідним призначити аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, а також призначити аліменти на утримання матері до досягнення дитиною трьохрічного віку. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Таким чином, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що передбачені законом підстави стягнення аліментів з відповідача підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved