Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

у квітні 2018 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визначити місце постійне проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 11.06.2005 між сторонами було зареєстровано шлюб в якому 08.12.2005 у них народився син [PERSON] , після чого рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано, з моменту чого відповідач фактично не приймав належної участі у вихованні дитини, не сплачував аліменти, відмовлявся надавати дозволи на виїзд дитини за кордон для оздоровлення, незважаючи на те, що дитина хвороблива та потребує додаткового проходження лікування за кордоном, також з 2009 р. по теперішній час позивач разом сином проживають однією сім`єю з теперішнім чоловіком позивача, а з 2017 р. позивач разом з чоловіком та сином проживають за адресою: [ADDRESS] де для дитини створені відповідні умови для виховання та проживання, однак відповідач фактично сином не цікавиться, не виявляє зацікавленості, не несе витрат на його утримання. Ухвалою суду від 05.04.2018 позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків (а.с. 36). 24.05.2018 позивач усунув недоліки (а.с. 39). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.07.2018 відкрито загальне позовне провадження та розпочато підготовче провадження (а.с. 47). 17.09.2018 відповідач по справі надіслав на адресу суду відзив в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що він не ухиляється від утримання власної дитини та інколи не ухилявся від батьківських обов`язків, завжди надавав дозволи на виїзд дитини за кордон та фінансував виїзд, брав участь в утриманні сина, із має з ним добрі та злагоджені стосунки (а.с. 52, 53). 31.01.2019 ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи службу у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с. 79). Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 07.10.2019 подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила задовольнити та долучити до матеріалів справи доказів та клопотання щодо витрат на правову допомогу (а.с. 118-131). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 97). Третя особа Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином (а.с. 98, 99). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб 11.06.2005 зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №449 (а.с. 24, 25). У вказаному шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 22). 10.02.2009 шлюб розірвано (а.с. 23). 12.05.2012 позивач уклала шлюб із [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Ромни Роменського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №63 (а.с. 21). Згідно довідки Центру комунального сервісу №02/10/02-187 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] , син [PERSON] , чоловік [PERSON] , син [PERSON] та син [PERSON] (а.с. 26). Як вбачається із матеріалів справи відповідач [PERSON] неодноразово надав дозволи на тимчасовий виїзд на кордон сина [PERSON] (а.с. 54-61). Як вбачається із висновку Києво-Святошинської РДА Київської області від 20.06.2019 №07-21/1897 батько [PERSON] 14.06.2019 надав письмову заяву до служби в якій зазначив, що не заперечує проти визнання місця проживання дитини з матір`ю, внаслідок чого на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській РДА Київської області від 18.02.2019 ООП вважає, що за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] .с. 109-111). Частиною 2 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Частиною 1 ст. 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною 2 ст. 159 СК України визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». З урахуванням вищевикладеного, встановлених судом обставин справи, суд приходить до висновку, що дитина повинна проживати разом з матір`ю з метою захисту прав та інтересів дитини Суд вважає, що встановлення саме такого порядку проживання буде повністю відповідати інтересам дітей, а також не буде порушувати права батьків щодо виховання та спілкування з дітьми. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених вище. Одночасно представник позивача подала до суду заяву про стягнення з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 8700 грн 00 коп. та підтвердження чого надала копії квитнацій на суму 2400 грн 00 коп від 10.05.2019 та 6300 грн 00 коп від 21.08.2019 (а.с. 120-122). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, витрати на правничу допомогу, заявленої позивачем можуть бути стягнуті на користь позивача у розмірі не більшому ніж визначено вищевказаним Законом, однак позивачем у судовому засіданні не надано доказів того, скільки часу було витрачено адвокатом на вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням, що унеможливлює розрахунок граничного розміру витрат, який підлягає стягненню з відповідача, а отже в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 8700 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 704 грн 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved