Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

У липні 2021 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили визнати за ними право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства: площею 06212 га з кадастровим номером 7423383200:02:001:0925; площею 0,6207 га з кадастровим номером 7423383200:02:001:0926; площею 2,1716 га з кадастровим номером 7423383200:02:001:0327; площею 2,1677 га з кадастровим номером 7423383200:02:001:0328, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Позов мотивовано тим, що мати позивачів [PERSON] , яка на момент смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , померла [INFO] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений Верескун Г. О. секретарем Григоро-Іванівської сільської ради Ніжинського району 12 червня 2003 року, зареєстрований у реєстрі за № 483, згідно з яким усе своє майно заповідала дочкам позивачкам у справі в рівних частках. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина і позивачки звернулися до Ніжинської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. На підставі цих заяв була заведена спадкова справа №\~470/2008, номер у спадковому реєстрі 45201831. До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельні ділянки з вищевказаними кадастровими номерами, які розташовані на території Григоро-Іванівської сільської ради (входить до складу Талалаївської ОТГ) Ніжинського району Чернігівської області. Після того, як позивачі звернулися до нотаріуса з метою оформлення спадщини, їм були видані свідоцтва на право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, по 1/3 частці кожній відповідно. Проте у видачі свідоцтв про право власності на спадщину за заповітом на земельні ділянки було відмовлено, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Відповідно до відповіді міськрайонного управління у Ніжинському районі та м. Ніжині Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області за вих. № 29-25-0.171-431/19-21 від 01 червня 2021 року на ім`я [PERSON] були видані 4 державних акта на право власності на земельні ділянки на території Григоро-Іванівської сільської ради Ніжинського району, але на цей час видати дублікати або видати нові акти спадкоємцям неможливо, оскільки це не передбачено чинним законодавством. Посилаючись на відсутність законної можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом та зареєструвати своє право власності на земельні ділянки у рівних частках, позивачки просили позов задовольнити. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05\~липня 2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09-00 год. 06 серпня, яке в подальшому відкладене на 10-00 год. 13 вересня 2021 року. Представник позивачів подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу в його та позивачів відсутність, позов підтримав, просив задовольнити. Від представника відповідача сільського голови Людмили Андрусенко надійшло до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника відповідача та визнання позову. Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12\~червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Судом установлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є дочками [PERSON] , яка померла [INFO] . За заявою позивачів щодо майна покійної матері [PERSON] у Другій чернігівській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу та видано їм свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належить спадкодавцю на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Постановою нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори від 08.06.2021 року № 503/02-31 відмовлено [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у вчиненні нотаріальної дії видачі по 1/3 частці у праві власності свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, що розташовані на території Ніжинської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, оскільки не надано документів, що підтверджують право власності на зазначені земельні ділянки. Відповідно до ч. 1\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Разом з цим у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відмова в оформленні права власності на земельну ділянку свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку. Відповідно до\~ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіривши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд вважає за можливе ухвалити в підготовчому засіданні рішення про задоволення позову, у зв`язку з визнанням позову відповідачем, з урахуванням того, що таке визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачами права власності на зазначені земельні ділянки порушує права та законні інтереси інших осіб.

Outcome: approved