Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно пайового товариства закритого типу «Батьківщина» Краснопільського району Сумської області розміром 5.08 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі нормативною грошовою оцінкою 69481 грн., по праву спадкування за законом після померлої 25 лютого 2001 року [PERSON], яке належало їй згідно Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 0112379 від 29.08.1996 на підставі розпорядження голови Краснопільської районної державної адміністрації від 16.07.1996 за № 321 та зареєстрованого 30.08.1996 у Книзі реєстрації сертифікатів за № 379. Вимоги обґрунтовані тим, що Позивач являється спадкоємцем першої черги за законом, спадщину прийняла шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, але позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку /пай/ у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно, і як встановлено, за життя власник права на земельну частку /пай/ не отримав Сертифікату на це майно, і постановою нотаріуса їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Позивач у судове засідання не прибула, повідомлялася належним чином. Представник позивача за дорученням [PERSON]П /довіреність від 18.08.2016, реєстр № 503, ас. 6/ підтримала позовні вимоги з наведених у позові підстав. Відповідач та третя особа не прибули, на адресу суду направили заяви, кожен окремо, про розгляд справи у їх відсутність, не заперечують проти задоволення позову / ас. 39-40/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Дослідивши письмові докази, суд приходить на наступних висновків. У відповідності з п. 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що право на земельну частку ( пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно пайового товариства закритого типу «Батьківщина» Краснопільського району Сумської області розміром 5.08 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі нормативною грошовою оцінкою 69481 грн., виникло у громадянки [PERSON] відповідно до Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 0112379 від 29.08.1996 на підставі розпорядження голови Краснопільської районної державної адміністрації від 16.07.1996 за № 321 та зареєстрованого 30.08.1996 у Книзі реєстрації сертифікатів за № 379, який власником за життя не отриманий /копії ас.14-20, 23,ас. 21-22/. 25 лютого 2001 року в селі Миропілля Краснопільського району Сумської області померла [PERSON], місце державної реєстрації виконком Миропільської сільської ради Краснопільського району Сумської області, запис за № 13 від 26 лютого 2001 року /копія ас.7/, після смерті якої відкрилась спадщина на її майно. На час відкриття спадщини 25 лютого 2001 року [PERSON] самотньо проживала за реєстрацією в селі Миропілля по вул. Жовтневій, 117 Краснопільського району Сумської області / ас.8/. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується свідоцтвами про народження, про укладення шлюбу, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища /копії ас. 10-13/, спадщину прийняла фактичним вступом в управління спадковим майном відповідно до статті 529, частини першої статті 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, і за даними інформаційних довідок зі спадкового реєстру №№ 45712809 та 45712826 від 08.11.2016 спадкова справа після померлої 25 лютого 2001 року [PERSON] не заведена і не видавалася /ас. 9,36-38/. 31 жовтня 2016 року позивачу [PERSON] приватним нотаріусом Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно пайового товариства закритого типу «Батьківщина» Краснопільського району Сумської області розміром 5.08 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі після померлої 25 лютого 2001 року [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу / ас.24/. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно. До правовідносин, що виникли необхідно застосувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963 року, так як спадщина після померлої [PERSON] відкрилась до 01.01.2004 року. Позивач згідно з правилами статтей 529, 549 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, є спадкоємцем після померлої 25 лютого 2001 року [PERSON] на все майно за законом першої черги, фактично вступила в управління спадковим майном, тобто прийняла спадщину, водночас, оформити спадщину на право на земельну частку /пай/ не може через відсутність у неї правовстановлюючого документу. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру (п. 4.20 Порядку), але позивач не має можливості надати правовстановлюючий документ на спірне майно, оскільки Сертифікат на право на земельну частку /пай/ не отриманий спадкодавцем за життя. Згідно ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) державною адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 392 ЦК України лише власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталася до відділу Держгеокадастру у Краснопільському районі Сумської області з заявою про видачу Сертифіката на земельну частку /пай/ СМ № 0112379 зареєстрований за номером 485 як невитребуваний на імя [PERSON], але їй в цьому було відмовлено по причині смерті власника та відсутності факту встановлення спадкоємця /ас. 21/. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що не отримання Сертифікату на право на земельну частку (пай) та неможливість отримання його спадкодавцем, який би підтверджував факт права на спірну земельну частку/пай/, унеможливило отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У теперішній час право позивача на спадщину за законом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Миропільська сільська рада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, не має. Відповідно до частини третьої статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі \~частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Заперечень проти позову і доказів відносно належності майна іншим особам в суд не надійшло, інших спадкоємців, які б вступили у спадщину, немає, спадщина не визнана відумерлою. Право, яке належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини, це право в порядку спадкування перейшло до позивача, котра є спадкоємцем за законом, прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказану земельну частки /пай/ в нотаріальній конторі не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, тому її право підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір не можливо. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved