overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 17 листопада 2012 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, у звязку з чим почали виникати сварки та непорозуміння. Позивач зазначає, що у них з відповідачем склалися неприязні відносини, подружніх стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Тому, вона змушена звернутися до суду із даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у ньому, просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Від примирення сторони відмовилися. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 листопада 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київській області, актовий запис № 371, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб. (а.с 8). Від вказаного шлюбу мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії I-ОК № 311546, від 22 вересня 2015 року (а.с 7). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання залишити собі прізвище «Міщенко». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сімя сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 551,20 грн., які були сплачені позивачем при подачі до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

у листопаді 2016 року позивач звернулася до суду із позовом у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 18 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 601. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, спільне життя не склалося через те, що у них різні життєві цінності, різні погляди на подружнє життя, ведення домашнього господарства, постійно виникають непорозуміння, що призвело до припинення шлюбних відносин, втрати кохання один до одного. Від вказаного шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач не з'явився, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу просить задовольнити, а в частині стягнення з відповідача судових витрат залишити без розгляду. Відповідач також не з'явився в судове засідання, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві шлюбі з 18 серпня 2012 року, актовий запис № 601 (а.с.5). Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові та поваги один до одного. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливим, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернулася до суду у власних інтересах та інтересах малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з позовом, в якому просилав порядку спадкування за законом майна [PERSON] визнати: за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0643 га у Святошинському районі міста Києва на [ADDRESS] (п'ятнадцятий) км., ділянка під номером 69 (шістдесят дев'ять), кадастровий номер ділянки: [NUMBER], земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0600 га на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області, право власності на гараж під номером [ADDRESS]. Також позивач просила визнати за [PERSON] (03191, [ADDRESS]) право власності на квартиру [ADDRESS], що складається з двох приміщень в комунальній квартирі (загального заселення) та стягнути з відповідача судові витрати. В обгрунтування позову посилалася на те, що позивач перебувала зі спадкодавцем у шлюбі з 25.06.2010р. від якого має малолітніх дітей спадкодавця: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] До кола спадкоємців першої черги за законом також входить відповідач [PERSON], [INFO], -син спадкодавця від першого шлюбу. Позивачка та відповідач погодили принципи розподілу спадкового майна, шляхом підписання попередніх договорів від 11.08.2016р., від 21.09.2016р., від 04.11.2016р. Зазначене у позові майно не може бути переоформлене у нотаріуса в силу відсутності правовстановлюючих документів та факту реєстрації майна на ім'я спадкодавця. 29 листопада 2016 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду на 19 січня 2017 року на 11 годин 45 хвилин. У судовому засіданні 19.01.2017р. представник позивача просив витребувати від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни належним чином засвідчену копію спадкової справи № 1/2016 заведеної 24.03.2016 року щодо майна померлого з метою виявлення інших спадкоємців та розміру спадкового майна. Клопотання було задоволено. 02 березня 2017 року суд задовольнив клопотання представника позивача про витребування з Комунального підприємства Київського міського бюро технічної інвентаризації інформацію щодо власника та підстави для реєстрації права власності на гараж під номером [ADDRESS]. 22 червня 2017 року суд ухвалив залучити попереднього власника гаражу, [PERSON] (03087,Київ, [ADDRESS])до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог. 19 лютого 2018 року суд ухвалив залучити Солом'янську району в м. Києві державну адміністрацію (03020, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 41) до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог, оскільки рішення по справі може вплинути на права або обов'язки дітей. 05 квітня 2018 року

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 07.09.2008 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна та утримання дітей на даний час відсутній. Сторони в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені судом належним чином, позивач та відповідач надіслали до суду заяви з проханням розглядати справу у їх відсутності та задовольнити позовні вимоги. Суд, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.09.2008 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що при укладенні шлюбу позивачка прізвище не змінювала.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 12.10.2002 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. Шлюбні відносини припинені з березня 2016 року, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги позову та просила суд їх задовольнити, шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав до суду заяву про визнання позову та просив розглядати справу у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.10.2002 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з березня 2016 року, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що позивачка бажає залишити собі прізвище «Реу».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 20.10.2007 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. Шлюбні відносини припинені з травня 2015 року, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги позову та просила суд їх задовольнити, шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та просив суд його задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.10.2007 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з травня 2015 року, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що позивачка бажає залишити собі прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 25.03.2016 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу спільних дітей не мають. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. Шлюбні відносини припинені приблизно з кінця липня - серпня 2016 року, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна на даний час відсутній. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду нотаріально засвідчену 03.02.2017 року заяву про визнання позову, в якій зазначив, що не заперечує проти проведення судового розгляду без його участі. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.03.2016 року, від шлюбу спільних дітей не мають. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені приблизно з кінця липня - серпня 2016 року, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що при укладенні шлюбу позивачка прізвище не змінювала.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 17.02.2012 року, який було розірвано згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.01.2015 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини регулярно не надає. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача ? частину заробітку /доходу/ відповідача щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.02.2012 року, який було розірвано згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.01.2015 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO].. В судовому засіданні встановлено, що дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини регулярно не надає. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки (ст.. 191 СК України). Враховуючи обставини справи, перебування дитини на утриманні позивачки, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дочки, аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/ щомісячно з 24.11.2016 року до повноліття дитини але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

У листопаді 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що [PERSON] є основним наймачем квартири [ADDRESS]. 19 липня 1989 року в квартирі був зареєстрований відповідач по справі [PERSON] який є сином [PERSON], однак за вказаною адресою з жовтня 2006 року не мешкає, його особистих речей в будинку не має, інше місце проживання невідоме. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивачі у судове засідання не зявились, направили заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у звязку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява [PERSON], [PERSON], [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі особового рахунку № 37905 є основним наймачем квартири [ADDRESS]. Згідно акту житлово- комунального підприємства Іллічівського району м. Маріуполя станом на 01 листопада 2016 року в квартирі [ADDRESS] фактично мешкають [PERSON], [PERSON], [PERSON], та згідно цього акту особисті речі [PERSON] в квартирі відсутні. [PERSON] в квартирі не проживає з жовтня 2006 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] надали письмові пояснення, відповідно до яких встановлено, що вони є сусідами [PERSON],[PERSON], [PERSON] знають їх сімю понад 10 років. Відповідач [PERSON] є сином позивачки [PERSON] та виїхав з будинку в 2006 році, не залишивши в будинку власних речей, теперішнє місце його проживання їм невідоме. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню та [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням, оскільки знайшов своє підтвердження факт того, що відповідач не мешкає за місцем реєстрації більше одного року.

Outcome: approved