Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

У липні 2020 року представник Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом, згідно якого просить суд: стягнути з [PERSON] на користь Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю заборгованість за надані послуги у розмірі 163 915,86 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Фірма «Т.М.М.» - ТОВ є експлуатаційною організацією і надає житлово-комунальні та інші послуги за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] загальною площею 200,20 кв.м. та квартири [ADDRESS] та є споживачем послуг, які постачає позивач. Разом з тим, позивач вказує, що відповідач у повному обсязі не сплачує кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, в результаті у відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги утворилась заборгованість у розмірі 163 915,86 грн. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2019 року справу передано за підсудністю на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва. 18 вересня 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 вересня 2020 року матеріали позову передані на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09 лютого 2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з викладенням заперечень проти неї. 25 лютого 2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив. 24 травня 2021 року від відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року клопотання про залучення третьої особи - задоволено. Залучено третьою особою, що не заявляє самостійних вимог - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Звіринецькі Вежі». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що Фірма «Т.М.М.» -Товариство з обмеженою відповідальністю з 14 липня 2008 року по теперішній час надає житлово-комунальні та інші послуги у будинку [ADDRESS] , що підтверджується Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, зареєстрованого 14 липня 2008 року за № 192 Інспекцією Держархбудконтролю м. Києва. [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] загальною площею 200,20 кв.м. та квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 20.05.2009 року Серії [NUMBER] та Свідоцтвом про право власності від 20.05.2009 року Серії [NUMBER] . З метою надання послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у кв. [ADDRESS] між Фірмою «Т.М.М. » -ТОВ та [PERSON] укладено Договір № 241ж/3659-11 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення 14.12.2011 року, згідно якого Фірма «Т.М.М.» -ТОВ зобов`язується надати відповідні послуги, а [PERSON] , як Споживач за договором зобов`язується вчасно оплачувати такі послуги. Послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у кв. [ADDRESS] » -ТОВ надає [PERSON] за Договором № 242ж/3659-11 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення 14.12.2011 року. Отримуючи комунальні послуги [PERSON] відмовляється від укладання Договору на утримання будинку, споруд та прибудинкової території та, відповідно, сплачувати за такі послуги, що по суті є зобов`язанням кожного співвласника багатоквартирного житлового будинку. Фірма «Т.М.М.»- Товариство з обмеженою відповідальністю неодноразово зверталася до Відповідача з пропозицією ознайомитись та підписати Договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений на основі типового договору, що підтверджується вимогами: № 3502-02356/3 від 24.10.2016 року з повідомленням про вручення, № 3502-02679/1 від 30.10.2017, № 3502-02881 від 26.06.2018. Згідно з розрахунком заборгованості за період з вересня 2015 року по серпень 2018 року включно за надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій Відповідачу по квартирі [ADDRESS] нараховано до сплати 84 810,06 грн., а по квартирі [ADDRESS] нараховано до сплати 79 105,80 грн. Згідно з п. 3.1 Договору, співвласник сплачує спожиті послуги до 10-го числа наступного місяця, в розмірі, зазначеному в наданому рахунку на оплату послуг, який є одночасно актом виконаних послуг. Разом з тим, як встановлено судом, відповідач не сплачує кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, в результаті чого у відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги утворилась заборгованість. При цьому, стороною позивача надано розрахунок суми заборгованості та акт звірки взаємних розрахунків, в якому зазначений розмір боргу в загальній сумі - 163 915,86 грн. В свою чергу, стороною відповідача будь-яких належних доказів, які б спростовували вищенаведену суму заборгованості відповідача перед позивачем, матеріали справи не містять. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості, суд дійшов наступних висновків. Ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. При цьому, вимоги ст.ст. 525, 526 ЦК України передбачають, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (далі - Закон). Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів (ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок (формування цін/тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг першої і другої груп (п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому право прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, вимоги ст. 162 ЖК УРСР передбачають, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Також, ст. 179 ЖК УРСР встановлено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На підставі викладеного, а також враховуючи те, що відповідачем не було доведено, що вищевказані послуги нею не отримувались, претензій чи скарг з приводу повноти, обсягу та якості наданих послуг, тарифів від неї на адресу позивача не надходило, а позивачем доведено факт надання послуг, про що, серед іншого, свідчать відповідні договори, додані до матеріалів справи, суд приходить до висновку, про необхідність захисту порушених прав позивача шляхом стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги в розмірі 163 915,86 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних витрат. Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00 грн. Враховуючи наведене, на підставі,

Outcome: approved