Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 13 листопада 2012 року в м. Кременчуці Полтавської області помер її онук, [PERSON]. Після смерті якого вона на підставі ст.1262 ЦК України є спадкоємицею другої черги за законом. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 99/100 частки житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Чайковського, 33, що належав спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу частки будинку від 19.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого вреєстрі за №4037. Проте, невдовзі після укладення договору, [PERSON] помер і зареєструвати даний договір в МБТІ не встиг. Вона звернулась до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, але при перевірці документів для оформлення спадщини після померлого [PERSON], постановою від 03.02.2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо 99/100 частки житлового будинку, розташованого в м. Кременчуці, вул. Чайковського, буд. 33, мотивувавши свою відмову тим, що юридичний аналіз поданих документів виявив відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на квартиру, що не відповідає вимогам ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності та інші речові права на нерухоме майно, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державній реєстрації. Просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на 99/100 частки житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Чайковського будинок 33. Позивач та її представник у судове засідання не прибули, попередньо надіславши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не прибув, попередньо надіславши до суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. Покладались на розсуд суду. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не прибула, попередньо надіславши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи Реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у судове засідання не прибув, попередньо надіславши до суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. Покладались на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного. Судом достовірно встановлено, що 13 листопада 2012 року в м. Кременчуці Полтавської області помер онук позивача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ №286665, актовий запис № 1446. Після смерті якого вона на підставі ст.1262 ЦК України є спадкоємицею другої черги за законом. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 99/100 частки житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Чайковського, 33, що належав спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу частки будинку від 19.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого вреєстрі за №4037. Проте, невдовзі після укладення договору, [PERSON] помер і зареєструвати даний договір в МБТІ не встиг. Звернувшись до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, постановою від 03.02.2015 року №29/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо 99/100 частки житлового будинку, розташованого в м. Кременчуці, вул. Чайковського, буд. 33, мотивувавши свою відмову тим, що юридичний аналіз поданих документів виявив відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на квартиру, що не відповідає вимогам ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності та інші речові права на нерухоме майно, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять\~ усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно п.4 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов:якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до пп. 1.4-1.7 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснюється БТІ за місцезнаходженням обєктів нерухомого майна. У відповідності до п.3.11 вказаного положення, після внесення запису до відповідного розділу Реєстру прав реєстратор БТІ видає витяг про державну реєстрацію прав, який є невід'ємною частиною правовстановлювального документа, а у разі проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на правовстановлювальному документі також робить відмітку (штамп) про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 8. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Оскільки [PERSON] за життя не зареєстрував право власності на вказаний будинок з господарськими будівлями, на підставі договору купівлі-продажу частки будинку від 19.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого вреєстрі за №4037, здійснити державну реєстрацію прав на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства за померлим неможливо. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п. 5 ч. 1\~ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,\~державна реєстрація прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved