Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову вказує на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем з 15 січня 2000 року. За час перебування у шлюбу сторони набули у спільну сумісну власність нерухоме майно, а саме: - житловий двоповерховий будинок, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначений будинок належить сторонам на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частині кожному на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.12.2013 року. Вартість житлового будинку складає 3 526 375,00 грн.; - земельну ділянку площею 0,0460 гектарів, кадастровий номер 2310400000:11:017:0261 розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить сторонам на праві приватної спільної часткової власності, по 1/2 частині кожному, на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 19.12.2011 року. Вартість земельної ділянки складає 929 444,00 грн. - вбудоване триповерхове приміщення консультаційної поліклініки, загальною площею 155,6 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належить сторонам на праві приватної спільної часткової власності по Ѕ частині кожному, на підставі розпорядження №385-р, виданого 15.10.2019р. міським головою м. Бердянськ; декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер:ЗП141192590916, видана 16.09.2019, видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, Документ отримано з ЄРД; заяви співвласників про розподіл часток у спільній власності, серія та номер б/н,виданий 17.10.2019р., видавник: [PERSON] , [PERSON] ; технічний паспорт, серія та номер б/н, виданий 05.07.2019р., видавник Комунальне підприємство з технічної інвентаризації Бердянської міської ради. Вартість вбудованого триповерхового приміщення консультаційної клініки складає 1\~975\~101,00грн. Загальна вартість нажитого спільного майна, яке підлягає поділу, складає 6\~430 920 грн. Позивач бажає за собою залишити нежитлове приміщення, а позивачеві залишити у власності житловий будинок та земельну ділянку, стягнувши з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 1\~240\~359,00 грн. Такий розподіл зумовлений тим, що відповідач продовжує мешкати у будинку вже з іншою жінкою, при цьому позивачка не має доступу до будинку. В нежитловому приміщенні розташований медичний заклад в якому веде свій власний бізнес [PERSON] в якості фізичної особи-підприємця та в якому розміщене обладнання та перебувають співробітники клініки, до чого не має жодного відношення [PERSON] . Посилаючись на ст.ст. 60,61,63,65,69,70,71 СК України, ст. ст. 368-372 ЦК України, [PERSON] просить суд: - визнати за нею право приватної власності на вбудоване триповерхове приміщення консультаційної поліклініки, загальною площею - 155,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , припинивши право спільної власності подружжя; - визнати за [PERSON] право приватної власності на житловий двоповерховий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , припинивши право спільної власності подружжя, і на земельну ділянку, загальною площею 0,0460га, кадастровий номер 2310400000:11:017:0261, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , припинивши право спільної власності подружжя; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію її частки у спільному сумісному майні подружжя, у розмірі 1 240\~359,00 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 11350,00 грн. та витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 28\~000,00 грн. Ухвалою суду від 23.07.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~ 09.08.2021\~року відповідач\~ [PERSON] \~подав до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~у якому заперечує проти задоволення позовної заяви. В обґрунтування заперечень зазначив, що за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] дійсно придбали у власність нерухоме майно, але не на праві спільної сумісної власності як зазначає позивач, а на праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Так, 19.12.2013 року було придбано на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку площею 0,0460 га, кадастровий номер 2310400000:11:017:0261, розташовану за адресою [ADDRESS] . Розмір часток у праві власності Ѕ частки кожного співвласника. 19.12.2013 року також придбано на підставі договору купівлі-продажу житловий будинок двоповерховий, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Розмір часток у праві власності Ѕ частки кожного співвласника. Також [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної власності вбудоване триповерхове приміщення консультаційної поліклініки загальною площею 155,6 кв. м., розташоване за адресою [ADDRESS] . Розмір часток у праві власності Ѕ частка кожного співвласника. Таким чином, вже при придбані нерухомого майна частки співвласників були визначені на підставі правовстановлюючих документів. Частиною другою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Позивачем не доведено неможливості надання їй у володіння та користування частки майна, що їй належить. Виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності, здійснюється відповідно до вимог ст.364 ЦК України. Співвласник має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки тільки, якщо не виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим. Відповідач також зазначає, що висновки про вартість майна, що надані позивачем, неможливо взяти до уваги, так як оцінювач не попереджений за надання завідомо неправдивого висновку. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовної заяви, а саме неможливості поділу спільного часткового майна, неможливості встановлення порядку користування таким майном, та як наслідок безпідставність стягнення з [PERSON] грошової компенсації вартості частки майна. Відповідач просить суд відмовити [PERSON] у задоволені позовних вимог в повному обсязі. 25.08.2021\~року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій вона зазначає, що незважаючи на те, на чиє ім`я було зареєстровано об`єкти нерухомості, і в яких частках, оскільки вони були придбані під час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, вони є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки підтверджують ті обставини, що вказане майно придбавалося сторонами як подружжям. Вбудоване триповерхове приміщення консультаційної поліклініки також поділено на дві частки: [PERSON] 1/2 частка, [PERSON] - 1/2 частка. Разом з тим відсутні жодні документи які б засвідчували що такий поділ об`єкту нерухомого майна є оформленням на власників саме часткової власності. Також відсутній нотаріально посвідчений договір про поділ майна подружжя у відповідності до вимог абз. 2 ч. 2 ст. 69 СК України. Шлюбний договір між сторонами не укладався. Таким чином, вищеперераховане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). \~ \~ \~ \~ Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17. Позивач вказує на те, що спірне майно зареєстроване за сторонами у справі в рівних частках, то воно належать позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності. При цьому частка кожної із сторін як окремий об`єкт майнових прав у розмір Ѕ частини належить кожному з подружжя на праві спільної сумісної власності як така, що набувалася у період шлюбу на підставі ч. 1 ст. 60 СК України. Таким чином, позивач та відповідач мають право на поділ часток у спільному нажитому майні подружжя, яке вони придбавали у шлюбі. Стосовно поділу майна спільно нажитого майна подружжя в натурі та присудження грошової компенсації позивачу за частку у спільно нажитому майні подружжя, то позивач вказує на те, що вона просить поділити майно шляхом визнання за нею майна, яке є меншим за вартістю, тому одночасно з поділом ставить питання присудження з відповідача грошової компенсації, що передбачено ст. 71 СК України. Звіти про експертну грошову оцінку, додані до справи на підтвердження вартості майна, яке підлягає поділу, не є висновками експерта в розумінні п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК України. Звіт про грошову оцінку є письмовим доказом, вимоги до якого закріплені у ст. 95 ЦПК України, тобто це документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином звіти про незалежну оцінку нерухомого майна є належними та допустимими доказами. У разі незгоди відповідача з вартістю майна, зазначеною у звітах, він має право надати суду докази на підтвердження іншої вартості спільно нажитого майна подружжя, якщо він заперечує проти вартості, визначеної позивачем. Інші доводи відповіді на відзив дублюють доводи, викладені позивачем у позові. Вислухавши пояснення учасників провадження, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єкти права спільної сумісної власності подружжя, згідно зі ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно із ст.64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений ( ст.69 СК України).\~ Відповідно\~до \~ст.\~70\~СК України\~у разі\~поділу майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними або\~шлюбним договором.\~ Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. За приписами ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають шлюбі, який був зареєстрований 15 січня 2000 року (а.с.9). У період шлюбу, а саме 19.12.2013 року. сторони уклали договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом Порохнею О.В. (а.с.12-14). Згідно із п.1.1, п.2.4 цього договору покупці подружжя [PERSON] і [PERSON] купили та прийняли у власність вказаний вище житловий будинок в рівних частках кожний. Право спільної часткової власності на житловий будинок (по Ѕ частці ) [PERSON] і [PERSON] 19.12.2013 року було зареєстровано приватним нотаріусом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с.15-20). Також 19.12.2013 року сторони уклали договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,0460 гектарів, кадастровий номер 2310400000:11:017:0261, за адресою: [ADDRESS] (а.с.27-29), посвідчений нотаріусом. Згідно із п.1.1, 3.2 договору покупці подружжя [PERSON] і [PERSON] купили та прийняли у власність цю земельну ділянки в рівних частках кожний. Право спільної часткової власності на земельну ділянку (по Ѕ частці ) [PERSON] і [PERSON] 19.12.2013 року було зареєстровано приватним нотаріусом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.30-33). Таким чином, судом встановлено, що подружжя під час укладання договорів купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки під ним дійшли згоди про визначення рівності часток на це майно - по Ѕ частці за кожним. Вказаний договір було посвідчено нотаріусом і він є дійсним. Тобто вказане майно використовується подружжям в режимі спільної часткової власності, а не спільної сумісної власності, що відповідає вимогам ст. 69 СК України, ст.ст. 355,356 ЦК України. Крім цього, судом встановлено, що 16.09.2019 року [PERSON] і [PERSON] подали до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) нового будівництва: добудова вбудованих триповерхових приміщень зі зміною цільового призначення під консультаційну поліклініку в житловому будинку [ADDRESS] . З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.186-189) судом встановлено, що 17.10.2019 року [PERSON] і [PERSON] звернулися до державного реєстратора виконкому Бердянської міської ради Запорізької області із заявою про реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. Того ж дня було зареєстровано право спільної часткової власності по Ѕ частці на вказаний вище об`єкт нерухомого майна за [PERSON] і [PERSON] . Підставою виникнення права власності, згідно із витягом, є розпорядження міського голови м. Бердянська №385-р від 15.10.2019 ( про присвоєння поштової адреси), декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ЗП141192590916 від 16.09.2019, заява співвласників [PERSON] і [PERSON] про розподіл часток у спільній власності від 17.10.2019, технічний паспорт від 05.07.2019. Так, згідно зі ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме\~майно\~та їх обтяжень» ( у редакції чинній на час реєстрації права власності на нерухоме майно), пункту 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12. 2015 р. № 1127, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність). Таким чином, згідно із ч.2 ст.321 ЦК України, з моменту державної реєстрації у сторін виникло право спільної часткової власності на вказане вище нерухоме майно. Закон не вимагає нотаріального посвідчення заяви про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна, оскільки розподіл часток не передбачає собою поділ цього майна, а визначає вид права спільної власності відповідно до вимог ст. 255 ЦК України. Таким чином, подружжя, перебуваючи у шлюбу самостійно здійснили розподіл часток у праві спільної власності на вбудоване триповерхове приміщення консультаційної поліклініки, що не суперечить чинному сімейному і цивільному законодавству України. Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до Сімейного кодексу України поділу підлягає тільки спільна сумісна власність подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).\~ Згідно із ст. 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Позовних вимог про виділ, поділ нерухомого майна або припинення права на частку у спільному майні позивачем не заявлялося. Звертаючись до суду із даним позовом [PERSON] фактично намагається здійснити перерозподіл часток у праві спільної часткової власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed