Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

У липні 2012 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON]; спадкоємцями першої черги являються він (позивач) та його брат - [PERSON]. На моменти смерті батька брат був прописаний та проживав у [ADDRESS], яка належала батьку на праві власності. Спору про поділ майна між братами не було. За взаємною згодою вони провели поділ меблів, бібліотеки, інших цінних речей, що залишилися після смерті батька, позивачу також відійшла ощадна книжка. Деякий час позивач сумісно з братом мешкав в квартирі батька, але після того, як у вересні 2001 року у вказану квартиру вселилася родина брата, позивач переїхав жити до матері. Вважає, що він із братом фактично прийняли спадщину після смерті батька в порядку ст. 549 ЦК України 1963 року. [INFO] після тяжкої хвороби помер брат позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями після смерті брата є : мати - [PERSON], дочка - [PERSON], 1990 року народження, дочка - [PERSON], 1998 року народження. У зв'язку із тим, що брат тривалий час хворів на рак, позивач купував для нього ліки, доглядав за ним, поховав його, вважає, що є всі підстави для зміни черги спадкування в порядку ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO] та змінити чергу спадкування за законом після смерті брата [PERSON], померлого [INFO], визнавши його спадкоємцем першої черги. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2014 року у задоволенні позову [PERSON] - відмовлено в повному обсязі (а.с. 142-144). В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі (а.с. 153-155). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06 жовтня 1990 року на праві власності належала квартира [ADDRESS] (а. с. 8), в якій він проживав та був зареєстрований, а [INFO] помер. Спадкоємцями першої черги після його смерті є: [PERSON], [INFO], який був зареєстрований у квартирі разом з батьком (а.с. 12), та позивач [PERSON], [INFO] (а. с. 13). [PERSON] помер [INFO], спадкоємцями першої черги після його смерті є: мати [PERSON], дочка [PERSON], які відмовились від своєї частки у спадщині на користь позивача, та донька [PERSON], [INFO] (а.с. 20-22). [PERSON] з 08 лютого 1994 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 14). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо зміни черговості одержання права на спадкування після смерті [PERSON], суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів про те, що він протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу своєму тяжкохворому братові - [PERSON] які б надавали право змінити чергу спадкування у відповідності до ч. 2 ст. 1259 ЦК України Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального права, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Так, згідно довідки ЖСК № 104 від 28 липня 2010 року поховання [PERSON] здійснювалося за рахунок власних коштів матері - [PERSON] (а.с.60). Крім того, на підставі заяви та представленого пакету документів [PERSON] було виплачено допомогу на поховання сина - [PERSON], у розмірі - 1098,00 грн. За таких обставин суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо зміни черговості спадкування, оскільки у встановленому законом порядку не доведено, що [PERSON] перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, а позивач таку допомогу надавав, а надані позивачем договори на організацію та проведення поховання, не свідчать про опікування та тривале матеріальне забезпечення брата до його смерті. Посилання в апеляційній скарзі на порушення норм процесуального права, оскільки судом не прийнято до уваги квитанції про оплату послуг по утриманню квартири після смерті брата позивача [PERSON], що свідчить про прийняття ним спадщини після смерті брата - не має правового значення для вирішення питання зміни черговості спадкування. Інші доводи апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зміну черговості спадкування зводяться до переоцінки доказів по справі, що протирічить ст. 212 ЦПК України, згідно із якою оцінка доказів відноситься до компетенції суду 1 інстанції. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду доказів прийняття спадщини після [PERSON] щодо фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Однак із вказаним висновком суду в повній мірі погодитись не можна, оскільки суд першої інстанції не застосував закон який підлягає застосуванню. На час відкриття спадщини (01.09.1999р.) не діяв Цивільний Кодекс України 2004 року, тому правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного Кодексу України від 1963 року. Відповідно до ч. 1,2 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно із ч.2 ст.553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Із матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори не звертався, спадкова справа не заводилась (а.с.112). У квартирі, окрім [PERSON], був зареєстрований лише [PERSON], а позивач [PERSON] з 08 лютого 1994 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач не заявляв. Відповідно до ст. ст. 27, 31 ЦПК України позивач має право змінити підстави або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, а згідно із ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тобто, лише позивач визначає предмет і підстави позову. Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, наданих сторонами. При розгляді справи позивач, забезпечений правовою допомогою (а.с.46-48), своїм правом на уточнення позову, зміну його предмету або підстав, - не скористався, однак, суд у своєму рішенні, у порушення зазначених норм, посилається на те, що позивачем не надано суду доказів прийняття спадщини після смерті [PERSON] щодо фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. За таких обставин та із врахуванням того, що судом не застосовано закон, який підлягає застосуванню, а саме ст.549 ЦК УРСР, яка діяла на час відкриття спадщини, рішення суду у цій частині на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні, а мотиви, якими суд встановлює відсутність підстав для відмови у задоволенні позову про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], - підлягають виключенню із мотивувальної частини рішення, оскільки позивач не позбавлений права на звернення до суду із позовом про встановлення факту прийняття спадщини.

Outcome: partial