Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

У липні 2015 року СТ «Арсеналець-6» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути заборгованості по сплаті членських, цільових внесків та вартості спожитої електроенергії за період з 01.07.2012 по 30.06.2015 р.р. - зі [PERSON] у сумі 10 136,92 грн. та зі [PERSON] у. сумі 20 876,36 грн. Також, позивач просив стягнути з відповідачів судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] є членом СТ «Арсеналець-6», як власники земельних ділянок [NUMBER] та [NUMBER] відповідно. Згідно пунктів 2.4.1, 2.4.7, 2.4.12. Статуту СТ «Арсеналець-6», відповідачі, як члени товариства, взяли на себе зобов'язання виконувати рішення Загальних зборів членів і правління СТ «Арсеналець-6» у т.ч. своєчасно і в повному обсязі сплачувати визначені вступні, членські і цільові внески, а також вартість спожитої електроенергії. Разом з тим, відповідачі не в повному обсязі виконують свої зобов'язання, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обовязки сторін та те, що відсутність заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі відповідно до протоколу засідання загальних зборів членів СТ «Арсеналець-6» від 16.07.2011 року є членами садового товариства. Відповідно до пунктів 2.4.1, 2.4.7, 2.4.12. Статуту СТ «Арсеналець-6», відповідачі, як члени товариства, зобов'язана виконувати рішення Загальних зборів членів товариства та його правління, своєчасно і в повному обсязі сплачувати встановлені правлінням та Загальними зборами внески і збори. Так, рішеннями Загальних зборів, оформленими протоколами від 16.07.2011 року та від 23.08.2014 року встановлено розміри членських внесків сезон 2014-2015 р.р. - 852,00 грн. Також, протоколом Загальних зборів СТ «Арсеналець-6» від 23.08.2014 р. затверджено розмір цільового внеску за розробку землевпорядної документації товариства в сумі 200,00 грн. Крім того, відповідачі, як члени СТ «Арсеналець-6» та кінцеві споживачі електроенергії мають своєчасно сплачувати вартість спожитої електроенергії, згідно даних індивідуального лічильника та втрат в електромережах товариства згідно розміру встановленої компенсації втрат, затвердженої протоколом Загальних зборів членів товариства від 05.03.2012 р. На адресу відповідача [PERSON] супровідним листом від 28.05.2015 року було направлено два акта звірки наявної заборгованості по взаєморозрахункам, що підтверджується копією опису вкладення у цінний лист з відміткою штампу відділення поштового зв'язку. Разом з тим, всупереч статуту СТ «Арсеналець-6», відповідачі свої обов'язки, як членів товариства, не виконують, та не сплачують заборгованість по членським та цільовим внескам, а також вартість спожитої електроенергії. Згідно п. 1, 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 11, 526 ЦК України та

Outcome: approved