Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та[PERSON], зареєстрований 05 травня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №\~138. В обґрунтування позову зазначала, що з 05 травня 2009 року вона перебуває у шлюбі з [PERSON], від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося не вдалим, внаслідок відсутності між ними взаєморозуміння, різних поглядів на права та обовязки чоловіка і жінки у шлюбі, виховання дітей. Із 20 червня 2015 року подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Вважає, що їхній шлюб існує лише формально, подальше його збереження є неможливим та суперечить її інтересам. Спору щодо виховання та утримання дитини і поділу спільного сумісного майна подружжя немає. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов вона підтримує, просила суд його задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він визнає повністю, просив суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 05 травня 2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №\~138. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає із матірю. Суд встановив, що з 20 червня 2015 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі цього позову позивач сплатила судовий збір у розмірі 640 грн., який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача згідно із вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved