Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

У липні 2017року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Дергільова О.Г. про визнання правочину недійсним. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 06.02.2016року між відповідачами по справі [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передав належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов`язання, яке виникло, начебто, на підставі договору позики від 06.02.2016року. Вважає договір іпотеки від 06.02.2016року недійсним, оскільки укладений без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином та з метою ухилення [PERSON] від відшкодування спричиненої йому джерелом підвищеної небезпеки моральної шкоди та витрат на правову допомогу за рахунок зазначеного в оспорюваному договорі майна. Так, 15.06.2015року близько 11:30 на перехресті вул. Українська та проспект Ушакова, [PERSON] керуючи мікроавтобусом «Ford» реєстраційний номер [NUMBER] , порушив правила безпеки дорожнього руху в наслідок чого скоїв наїзд на мопед «Sabur» під його керуванням. 15.06.2015року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за №12015230000000264 за ознаками вчинення [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України. У даному кримінальному провадженні він визнаний потерпілим. 15.06.2015року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а 08.12.2015року вручено обвинувальний акт. Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 16.11.2016року, зміненим ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 26.01.2017року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України, звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку у два роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну проживання, роботи або навчання , періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Цивільний позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100\~000,00грн. На теперішній час на виконанні Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області перебуває виконавче провадження №53382814 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 100\~000,00грн. Цей факт підтверджується відповіддю начальника Дніпровського районного відділу ДВС м. Херсона, від 26.06.2017року, із якої також вбачається, що за боржником [PERSON] зареєстровано нерухоме майно , а саме, квартира [ADDRESS] , яка згідно з договором іпотеки №210 від 06.02.2016року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г., є іпотечним майном. Вважає вказаний правочин недійсним з підстав ст.234 ЦК України, оскільки 04.01.2016року в ході проведення Суворовським районним судом м. Херсона підготовчого засідання у кримінальному провадженні №12015230000000264 ним було пред`явлено до обвинуваченого [PERSON] цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100\~000,00грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 10\~000,00грн. Отже, про факт наявності його, як потерпілого грошової вимоги до [PERSON] , внаслідок неправомірних дій якого, йому спричинена моральна шкода, відповідачу стало відомо 04.01.2016року. Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 10.03.2016року накладено арешт на майно [PERSON] , в тому числі, на належну йому двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Заявити клопотання про накладення арешту на майно обвинуваченого [PERSON] в період з 04.01.2016року по 10.03.2016року не було можливим, оскільки розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався з незалежних від нього причин. [PERSON] , будучи обізнаним про наявність перед ним грошових зобов`язань та про його наміри клопотати перед судом про накладення арешту на майно у випадку невиплати моральної шкоди, діючи умисно, протиправно та з метою уникнення від відповідальності по відшкодуванню завданою шкоди, уклав з відповідачем [PERSON] договору іпотеки, за умовами якого передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , в якості забезпечення виконання зобов`язання, яке виникло начебто, на підставі договору позики від 06.02.2016року. В силу ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ч. 5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Разом із тим, у разі невиконання або неналежного виконання [PERSON] основного зобов`язання [PERSON] , як іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] . Отже, [PERSON] стане власником квартири [ADDRESS] , а він в свою чергу буде позбавлений можливості отримати від [PERSON] грошові кошти в сумі 100\~000,00грн. в рахунок відшкодування спричиненої йому моральної шкоди шляхом звернення стягнення на зазначену квартиру. З огляду на викладене, норми ст.ст.202,203, 215, 234 ЦК України з урахуванням збільшених в ході розгляду справи позовних вимог позивач просив: визнати недійсним договір позики, укладений 06.02.2016року між [PERSON] та [PERSON] ; визнати недійсним договір іпотеки, укладений 06.02.2016року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою Оленою Григорівною, зареєстрований в реєстрі за №210; скасувати рішення, індексний номер 28189623 про державну реєстрацію прав та обтяжень, прийняте 11.02.2016року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою Оленою Григорівною при посвідченні договору іпотеки, укладеного 06.02.2016року між [PERSON] та [PERSON] , реєстровий номер №210; скасувати рішення, індексний номер 28116490 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийняте 06.02.2016року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою Оленою Григорівною при посвідченні договору іпотеки, укладеного 06.02.2016року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованим в реєстрі №210; стягнути з відповідачів солідарно сплачений ним судовий збір та витрати на правову допомогу. 12.07.2017року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у судовому засіданні. Ухвалою суду від 27.11.2019року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Дергільова О.Г. про визнання правочину недійсним. В судове засідання позивач не з`явився, надав повноваження представнику. Представник позивача адвокат Варняк Н.С. в судове засідання не звилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала і просила задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві з урахуванням збільшених позовних вимог. Відповідачі та їх представники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку. В судове засідання третя особа приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Дергільова О.Г. не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Суд враховуючи повідомлення учасників справи в передбаченому законом порядку про дату, час і місце судового засідання та подані заяви, вважає можливим розглянути справи у відсутність сторін. Дослідивши матеріали справи суд, установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до, або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.1 та ч.5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України. Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.06.2015року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за №12015230000000264 за ознаками вчинення [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України. У даному кримінальному проваджені [PERSON] визнаний потерпілим(а.с.11). 15.06.2015року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а 08.12.2015року вручено обвинувальний акт. 04.01.2016року в ході розгляду Суворовським районним судом м. Херсона кримінальної справи №908 за обвинуваченням [PERSON] за ст.286 ч.2 КК України, судом долучено до матеріалів кримінального провадження цивільний позов потерпілого [PERSON] та вручено його копії учасникам процесу(а.с.14-15). Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 10.03.2016року накладено арешт на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві приватної власності та приміщення №3 сараю літ. «А», за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 16.11.2016року, зміненим ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 26.01.2017року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України, звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку у два роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Цивільний позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100\~000,00грн. Як, встановлено вироком суду [PERSON] 15.06.2015року близько 11год.30хв, керуючи мікроавтобусом FORD Transit, реєстраційний номер [NUMBER] , здійснюючи рух по вул. Українська, зі сторони вул. Тираспольська, перебуваючи на перехресті з проспектом Ушакова, у порушення вимог п. 2.3б) та 16.6 Правил дорожнього руху проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася в момент прояву йому небезпеки, при здійсненні повороту не надав дорогу мопеду Sabur, під керуванням [PERSON] , який здійснював рух у зустрічному напрямку по вул. Червоного Хреста зі сторони вул. Потьомкінської у напрямку проспекту Ушакова. Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому [PERSON] заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя(а.с.17-20). На виконанні Дніпровського районного відділу ДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області перебуває виконавче провадження №53382814 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 100\~000,00грн.(а.с.21). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців, за боржником [PERSON] зареєстровано нерухоме майно, а саме, квартира [ADDRESS] . Також встановлено, що вказана квартира є предметом договору іпотеки від 06.02.2016року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] (а.с.23-25). 06.02.2016року між [PERSON] іпотекодержателем, та [PERSON] іпотекодавцем укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . За домовленістю сторін на момент укладення договору предмет іпотеки оцінено в розмірі 200\~000,00грн., що є еквівалентом 7\~719, 03доларів США. Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання грошового зобов`язання за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] 06.02.2016року, згідно якого позичальник [PERSON] зобов`язаний повернути позикодавцю [PERSON] 200000,00грн., що є еквівалентом 7\~719,03 доларів США в строк до 06.02.2031року. Договір іпотеки посвідчений Дергільовою О.Г. приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу 06.02.2016року, зареєстровано в реєстрі за №210(а.с.104-106). Під час розгляду даної справи суд враховує, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019року у справі № 369/11268/16-ц(провадження №14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6\~ст.3ЦК України) недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст.234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава передбачена ст.228 ЦК України. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із ч.2 та ч.3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір іпотеки ) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Боржник (іпотекодавець), який відчужує майно на підставі договору іпотеки на користь позикодавця після пред`явлення до нього позову потерпілого про відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно потерпілого, оскільки уклав договір іпотеки, який порушує майнові інтереси стягувача і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, суд враховує що: 1) відповідач передав майно в іпотеку після пред`явлення до нього позову про стягнення морального відшкодування; 2) мізерну ціну предмета іпотеки (двокімнатна квартира оцінено сторонами договору іпотеки в 200\~000,00грн.); 3) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїм зобов`язанням перед стягувачем. З урахуванням наведеного та встановивши за обставинами справи, що [PERSON] передавши належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] в іпотеку [PERSON] , був обізнаний про наявність до нього вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди в сумі 100\~000,00грн., а тому міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання вироку суду. Отже, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач [PERSON] діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки передача належного йому майна відбулася з метою уникнення звернення стягнення на його майно як боржника. Відтак, відповідно до правових висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 17.07.2019року у справі № 299/396/17, від 24 07.2019року у справі № 405/1820/17, які суд у відповідності до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Із матеріалів справи також вбачається, що при укладенні оспорюваних правочинів воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення грошових коштів, що підтверджується поведінкою відповідачів при розгляді даної справи, а тому суд дійшов висновку про визнання оспорюваних правочинів недійсними на підставі ст. 234 ЦК України. Доводи представника відповідача [PERSON] про те, що позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача, суд вважає неприйнятними. Матеріалами справи підтверджено, що боржник [PERSON] вчинив оспорюваний договір, який порушує майнові інтереси стягувача і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника, а отже «вжив право на зло». За таких обставин, саме боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими, а також доводити добросовісність своєї поведінки. Окрім того, поведінка відповідача [PERSON] , також свідчить про те, що договір позики та договір іпотеки укладався «про людське око». [PERSON] був обізнаний про розгляд справи в суді, 19.07.2018року уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Дробіковим Д.С., проте жодних заперечень проти позову не надав і за викликом суду не з`являвся. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, враховуючи, що вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є похідними від вимог про визнання правочину недійсним. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00грн. Крім того, як вбачається з прохальної частини позову, позивач також просить стягнути з відповідачів витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати, окрім судового збору, складаються також з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч. ч. 2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Порядок подання таких доказів визначено у ч. 8\~ст. 141 ЦПК України. Так, за змістом цієї норми розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивач долучив витяг з Договору про надання правової допомоги №б/н від 14.06.2017 року (а.с.52). Разом з тим, до матеріалів справи не долучено самого договору про надання правничої допомоги, на підставі якого встановлюється розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, не подано відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, а також не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З огляду на відсутність таких доказів суд відмовляє в стягненні з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного, ст.ст. 3,13, 202-203, 215, 234 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: partial