Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, яким просив суд стягнути з відповідача: середній заробіток за весь період затримки розрахунку у сумі 54700 грн. 74 грн.; моральну шкоду у розмірі 10000 грн.; стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 2012 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, обіймав посаду оператора ЧПУ цеху № 9. У лютому 2020 року позивача було звільнено за власним бажанням, однак, жодних документів щодо звільнення відповідач позивачу, не надав. При цьому, відповідач в день звільнення не видав позивачу трудову книжку, не повідомив про нараховані суми, які належать до виплати при звільненні, у тому числі про розмір компенсації за невикористану відпустку. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2020 року по справі № 204/5381/20, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 101441 грн. 87 коп. З позовними вимогами про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, позивач раніше не звертався. 15 березня 2021 року відповідач здійснив розрахунок з позивачем: сплатив заборгованість з заробітної плати у сумі 49771 грн.; компенсацію за невикористану відпустку у сумі 12035 грн. Після здійснення розрахунку відповідач видав позивачу трудову книжку, в якій неправомірно зазначено, що позивач звільнений за згодою сторін 15 березня 2021 року на підставі Наказу № 146к. Фактично позивач був звільнений 17 лютого 2020 року, що підтверджується рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2020 року, а також Індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, відповідно до якої будь - яких нарахувань заробітної плати [PERSON] після лютого 2020 року відповідач не здійснював. Таким чином, у зв`язку з несвоєчасно проведеним розрахунком при звільненні, відповідачем були порушені права позивача, у зв`язку з чим останній звернувся до суду з позовом. В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду представник позивача - адвокат Кошовий В.К. подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання, повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності суду, не надав. Заяв про перенесення розгляду справи, не подавав. Судом відповідно до ч.4 ст.223, ст.ст.280,281 ЦПК України ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 14.12.2012 року працював у Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод», що підтверджується копією його трудової книжки серії [NUMBER] (арк.с.8-17). Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод» перейменовано у Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод», зміни до статуту АТ (нова редакція) затверджені загальними зборами акціонерів (протокол від 15.11.2017 року № 22) та зареєстровані державним реєстратором 28.01.2019 року. 15 березня 2021 року на підставі наказу № 146к [PERSON] звільнений з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (арк.с.17). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2020 року у справі № 204/5381/20 позовну заяву [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати - задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 101441грн. 87 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (арк.с.18-19). Рішення набрало законної сили 11 лютого 2021 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до рішення суду від 24 грудня 2020 року позивач під час розгляду справи № 204/5381/20 вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку та моральної шкоди, не заявляв. Крім того, рішенням суду від 24 грудня 2020 року встановлено, що позивач працював у ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» з грудня 2012 року по лютий 2020 року, що підтверджується довідкою Пенсійного фонду за формою ОК - 5 від 04 серпня 2020 року. Таким чином, судовим рішенням встановлено, що позивач працював у Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод» по лютий 2020 року. За твердженням позивача, яке не спростовано відповідачем, розрахунок заборгованості по заробітній платі був з ним проведений 15 березня 2021 року, у цей же день видано наказ про звільнення та видано трудову книжку. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до з ч. 1, ч. 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно з пунктом 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 визначено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Позивач був звільнений з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» у лютому 2020 року, тому середня заробітна плата обчислюється судом за попередні два місяці роботи, виходячи з виплат за грудень 2019 року та січень 2020 року. Середньоденна заробітна плата позивача розраховується судом наступним чином: заробітна плата позивача за два останні відпрацьовані місяці складає - грудень 2019 року - 5189,62 грн., січень 2020 року - 6091,97 грн., а разом 11281, 59 грн., поділена на кількість робочих днів за ці два місяці (22 + 21 = 43 день) = 262 грн. 36 коп. Середньоденна заробітна плата позивача складає 262 грн. 36 коп. Середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 18 лютого 2020 року по 15 березня 2021 року, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог, а також з урахуванням того, що заборгованість по заробітній платі позивачу була виплачена 15 березня 2021 року. Кількість робочих днів за період з 18 лютого 2020 року по 15 березня 2021 року складає 267 днів, а саме: лютий 2020 року - 9 днів, березень 2020 року - 22 дні, квітень 2020 року - 22 дні, травень 2020 року - 20 днів, червень 2020 року - 22 дні, липень 2020 року - 23 дні, серпень 2020 року - 20 днів, вересень 2020 року - 22 дні, жовтень 2020 року - 21 день, листопад 2020 року - 21 день, грудень 2020 року - 22 дні, січень 2021 року - 19 днів, лютий 2021 року - 20 днів, березень 2021 року - 9 днів. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 18 лютого 2020 року по 15 березня 2021 року включно складає 70050 грн. 12 коп. Відповідно до вимог позовної заяви позивач просив суд стягнути з відповідача середній заробіток без урахування податків та обов`язкових платежів. Відповідно до п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами. Відповідно до п. 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, ставка військового збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування. Отже, усього з доходу фізичної особи відповідно до вимог чинного законодавства відраховується 19,5 %. Таким чином, середній заробіток, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з вирахуванням передбачених законом податків та обов`язкових платежів, дорівнює - 56390 грн. 35 коп. (70050 грн. 12 коп. (сума середнього заробітку) - 13659 грн. 77 коп. (сума податку 19,5%). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. З урахуванням зазначеного, та виходячи з вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні знайшла своє підтвердження у судовому засідання та підлягає стягненню з відповідача в межах заявлених позовних вимог у сумі 54700 грн. 74 коп. Розглядаючи вимогу позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський агрегатний завод» було порушено право позивача на своєчасне отримання всіх сум при звільненні. При цьому, суд враховує, що відповідач не виплачував позивачу заробітну плату понад рік, та прострочив проведення повного розрахунку при звільненні. Отже, суд вважає, що позивач, як працівник має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у порушенні його права на своєчасне отримання заробітної плати, що призвело до моральних страждань. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивач вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку додаткових джерел доходів. Відповідно до п. 3 Постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 вказаної Постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення. Згідно ст.12 та ст.81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи з принципу розумності і справедливості суд вважає, що заявлена до відшкодування сума моральної шкоди у розмірі 10000 грн. не відповідає глибині і ступеню перенесених моральних страждань, а тому має бути зменшена до 2000 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу надавав адвокат Кошовий В`ячеслав Костянтинович на підставі договору про надання правової допомоги від 04.серпня 2020 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 22 жовтня 2019 року № 21. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 11 травня 2021 року [PERSON] перерахував АБ [PERSON] 5 000 грн. (арк.с.48). Відповідно до Акту приймання - передачі виконаних робіт від 12 травня 2021 року, сторони підтвердили, що адвокатом Кошовим В.К. за договором від 04 серпня 2020 року надано [PERSON] правову допомогу в повному обсязі. Вартість наданих послуг складає 5000 грн. (арк.с.46). Таким чином, суд вважає, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн., та вказані витрати мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial