Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

у липні 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2261. З вересня 2014 року позивачка з відповідачем припинили фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Причина розпаду подружжя - різні погляди на роль і статус чоловіка та дружини в сім'ї, відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Збереження сім'ї неможливо і суперечить інтересам позивачки та відповідача. Позивачка бажає створити нову сім'ю. Від спільного шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження,актовий запис № 1269 від 13 вересня 2006 року, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. На теперішній час неповнолітній син позивачки та відповідача мешкає з позивачкою. Усі витрати, пов'язані з утриманням дитини позивачка несе одна. Відповідач працює у ТОВ «СНС» з 20.05.2009 року на посаді охоронця. Відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не дає, участі у вихованні дитини не приймає. У зв'язку із вищевикладеним, позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, [PERSON] в розмірі ? частини доходу, але не менш 30 % прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяви про розгляд справи за її відсутності, також зазначили, що вимоги позовної заяви підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, також зазначив, що проти позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем зареєстрований шлюб Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2261 від 26.09.2003 р. (а.с. 8). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин з вересня 2014 року, позивач примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження,актовий запис № 1269 від 13 вересня 2006 року, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. (а.с. 9) Частиною 2 ст. 51 Конституції України, яка прийнята 28 червня 1996 року, та ст. 180 СК України від 10 січня 2002 року № 2947-III чітко визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Аліменти є одним із способів виконання батьками обов'язку по утриманню дітей. Їх стягнення не залежить від того, чи знаходяться в шлюбі батьки, розлучені вони або взагалі не перебували в ньому. Аліменти стягуються на користь одного з батьків, з яким проживає дитина, є його власністю і повинні використовуватись за цільовим призначенням, тобто саме на утримання дитини. Як встановлено в ході розгляду справи, малолітня дітина сторін перебуває на повному утриманні позивача, в той час як відповідач матеріальну допомогу на їх утримання не надає. Відповідач працює у ТОВ «СНС» з 20.05.2009 року на посаді охоронця, що підтверджується довідкою про доходи відповідача (а.с. 5). Відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не дає, участі у вихованні дитини не приймає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при чому обов'язком особистим і індивідуальним. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених ст. 184 цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач працює водієм-експедитором ТОВ «Перший столичний хлібозавод». Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, а доказів протилежного, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, в розпорядження суду не надано, що відповідач є працездатним, отримує регулярний дохід, враховує його стан здоров'я, відсутність на його утриманні інших осіб, та вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення [PERSON], [INFO] - повноліття. На думку суду, такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для забезпечення належного утримання неповнолітніх, оскільки рівнозначний обов'язок щодо його утримання ст. 141 СК України покладається також на позивача по справі. Питання судових витрат по оплаті судового збору необхідно вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved