Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 01 вересня 2007 року виконкомом Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис № 36. В обґрунтування позову зазначала, що 01 вересня 2007 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу вони мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , і сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. Спільне сімейне життя у сторін не склалося. З 10 травня 2018 року вона з чоловіком разом не проживають, подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Їхній шлюб носить лише формальний характер, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Її намагання відновити подружні відносини, позитивних результатів не дали, тому строк для примирення подружжя просила не надавати, Притаманне сім`ї взаєморозуміння між подружжям на даний час відсутнє взагалі, відповідач має власні погляди на життя та повертатися до сім`ї він не бажає. Спір щодо поділу майна подружжя у сторін відсутній. Після розірвання шлюбу їхні діти будуть проживати з матір`ю. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направив до суду поштою заяву, у якій зазначав, що прибути у судове засідання він можливості не має, у зв`язку із сімейними обставинами, просив суд розглянути справу без його участі та розірвати шлюб між ним та дружиною [PERSON] , що свідчить про визнання позову відповідачем. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 01 вересня 2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконкомом Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис № 36. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Суд встановив, що з 10 травня 2018 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони більше року подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть та проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved