Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У липні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просить суд розірвати укладений між ними шлюб. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 22 серпня 2009 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від спільного подружнього життя у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO], яка в теперішній час та після розлучення буде мешкати разом з відповідачем. Позивач з відповідачем припинили шлюбні відносини, сторони разом не мешкають, проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбно-сімейних відносин, сторони мають різний погляд що до життєвої позиції, розуміння здорової атмосфери сімейного життя, тому просить розірвати їх шлюб. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засідання також не з'явилася, але надала до суду заяву в якій не заперечувала проти позовних вимог, та просила розглянути справу без її участі. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи сторони з 22 серпня 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, яке було видане Заводським відділом реєстрації АЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції в Дніпропетровської області та актовим записом № 317. Від спільного подружнього життя у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке було видане Заводським відділом реєстрації АЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції в Дніпропетровській області та актовим записом № 47, де в графі мати записано відповідачку, а в графі батько позивача. Судом встановлено, що сторони з січня 2013 року припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, дитина мешкає разом з відповідачем та знаходиться на її утриманні, у вихованні доньки позивач участі не приймає, не зважаючи на це, судом сторонам було надано термін для примирення строком на шість місяців, але строк сплинув, а сторони не примирились, та наполягають на розлученні. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. На підставі викладеного, враховуючи, що подальше збереження родини з урахуванням їх взаємних відносин неможливо і суперечить інтересам сторін, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved