Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

У липні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, який в серпні 2020 року уточнила та просила суд: встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем (її чоловіком), [PERSON] , померлим [INFO] , на час відкриття спадщини; визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 2,710 га, кадастровий номер 1221487000:01:055:0031, яка розташована на території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] ; визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки (пай № [NUMBER] ) площею 2,710 га, кадастровий номер 1221487000:01:055:0030, яка розташована на території Слобожанської селищної ради в селі Степове Дніпровського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач [PERSON] та її представники [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням(а.с.116,132,190) та довідкою про доставку SMS-повідомлення щодо документу «Судова повістка»(а.с.115, 129, 177, 183, 189), але в судове засідання не з`явився, подав до суду пояснення та заяву про застосування позовної давності. 10 червня 2021 року через канцелярію суду було надано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з укладенням договору про надання правової допомоги з адвокатом Шклярук Д.С., але доказів укладення такого договору до заяви не додано. Позивач та представник позивача заперечували проти відкладення справи вважали таку заяву зловживання правом з метою затягування розгляду справи. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутність відповідача , який повторно не з`явився у судове засідання без поважних причин. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Юрченко Л.Л. надала заяву про розгляд справи без її участі(а.с.27). Вислухавши пояснення сторони позивачки ,вивчивши матеріали справи, заслухавши свідка, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом встановлено, що позивач з 24 листопада 1995 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб(а.с.9) до дня його смерті. Від шлюбу з ним позивач має сина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження(а.с.65). Після укладення шлюбу позивач постійно проживала разом зі своїм чоловіком та їх сином у будинку матері свого чоловіка [PERSON] по [ADDRESS] . [INFO] померла свекруха позивачки (мати [PERSON] ) [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05 червня 2020 року, серія [NUMBER] (а.с.38). На підставі державного акту на право приватної власності на землю від 11 листопада 2001 року, виданого на підставі рішення 9 сесії 23 скликання Степнянської сільської ради народних депутатів від 03 грудня 1999 року, свекрусі позивачки (матері [PERSON] ), [PERSON] , належала земельна ділянка (пай № [NUMBER] ) площею 2,710 га, кадастровий номер 1221487000:01:055:0030, розташована на території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(а.с.10). На день її смерті разом з нею постійно проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] її син [PERSON] , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради №478 від 27 липня 2020 року(а.с.12). Відповідно до інформації наданої Дніпровською районною державною нотаріальною конторою(а.с.26) вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася. Тому єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , який відповідно до положень ст.548, 549 ЦК УРСР фактично прийняв спадщину, адже був зареєстрований та постійно проживав разом зі своєю матір`ю на день її смерті (час відкриття спадщини) та вступив у володіння спадковим майном. Зазначена обставина підтверджується довідкою сільради про реєстрацію (а.с.13). Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР(що діяли на час смерті [PERSON] ) «Дії, що свідчать про прийняття спадщини» визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до положень ч.2 ст. 548 ЦК УРСР «Прийняття спадщини» прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Так, [PERSON] , ще за його життя незалежно від того отримував він чи ні відповідне свідоцтво про право на спадщину, належала земельна ділянка площею 2,710 га, кадастровий номер 1221487000:01:055:0031, яка розташована на території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, яку він успадкував після смерті матері. [INFO] під час відбування покарання у місцях позбавлення волі помер чоловік позивачки [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть від 17 травня 2013 року, серія [NUMBER] (а.с.8) та актом про видачу тіла [PERSON] для поховання(а.с.155). З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 22 січня 2021 року вбачається, що право власності на земельну ділянку загальною площею 2,710 га, кадастровий номер 1221487000:01:055:0030, розташовану на території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано за [PERSON] , та право власності на земельну ділянку загальною площею 2,710 га, кадастровий номер 1221487000:01:055:0031, яка розташована на території Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано за [PERSON] . В судовому засіданні позивачка пояснила, що постійно проживала разом зі своїм чоловіком та їх сином (відповідачем) до дня смерті свого чоловіка у будинку його матері по [ADDRESS] . Не реєструвалася за фактичним місцем проживання до свого чоловіка позивач тому, що вона зареєстрована у неприватизованій квартирі у сусідньому селі за адресою: [ADDRESS] . Як тільки б вона виписалася зі своєї неприватизованої квартири, то відразу б втратила право на приватизацію цієї квартири. Зазначала, що зв`язку зі станом її здоров`я та тяжким матеріальним станом до сьогоднішнього дня вона так ще й не приватизувала свою квартиру, що підтверджується Інформаційною довідкою з ДРРПННМ від 27 липня 2020 року. Відповідно до\~положень ст.\~29\~ЦК України\~«Місце проживання\~фізичної особи» місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Тимчасове перебування особи у відрядженні, на лікуванні чи у місцях відбування покарання не змінює постійного місця проживання особи. Відповідно до\~положень ч.\~3-5\~ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї ; малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених\~частинами другою - четвертою\~статті 1273 цього Кодексу; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , наданої приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Юрченко Л.Л. вбачається, що позивачка єдина особа, яка звернулася до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на вищезазначені земельні ділянки. Але, у зв`язку з тим, що у позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вищезазначені земельні ділянки та позивачу необхідно встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем, нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 липня 2020 року(а.с.41). Крім того, відповідач, який є сином позивачки та який в силу положень ч.4 ст.1268 ЦК України (як малолітня особа станом на час відкриття спадщини) прийняв спадщину після смерті свого батька, не визнає права позивачки на Ѕ частину вищезазначених земельних ділянок, які вона успадкувала після смерті свого чоловіка. Тому позивач у позасудовому порядку позбавлена можливості захистити свої права. Верховний Суд України в пункті 2 Постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначає: «Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо». Постановою Верховного Суду від 18 лютого 2021 року по справі №609/1231/19 (провадження №61-13902св20) зазначено наступне: відповідно до частини першої статті 1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 1297\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане у встановленому законодавством порядку. Верховний Суд у постанові від 01 липня 2020 року по цивільній справі №222/1109/17 зазначив наступне: «Колегія суддів не погоджується з висновком апеляційного суду про те, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця є підтвердженням того, що спадкоємець Особа 2 не проживала зі спадкодавцем Особою 3, яка була її матір`ю, на час відкриття спадщини. Апеляційний суд не дав належної оцінки довідці про проживання Особи 3 в період з вересня 2012 року до жовтня 2014-го за Адресою 1 та свідоцтву про смерть, де вказано, що Особа 3 померла в м.Маріуполі (місто, в якому проживала її донька Особа 2), хоча, за довідкою Новокраснівської сільради, вона була зареєстрована на той час за Адресою 2.» Верховний Суд 10 січня 2019 року по цивільній справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) зазначив наступну позицію: «Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 ЦК України). Стаття 158 ЗК України\~передбачає, що судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно пункту 10\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~відповідно до\~статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 321 ЦК України\~визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~статті 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення; до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до п. 23\~постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1\~ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до\~ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам\~ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Статтею 1261 ЦК України\~визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом, свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом, захисту цивільних прав та інтересів зокрема є визнання права. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачка фактично прийняла спадщину і є спадкоємицею за законом, право власності спадкодавця не припинено відповідно до\~ст. 346 ЦК України, а згідно із\~ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір у розмірі 1\~924 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved