Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

У листопаді 2014 року Кредитна спілка «Буковина» (далі КС «Буковина») звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 21 червня 2012 року між Кредитною спілкою «Буковина» та членом кредитної спілки [PERSON] був укладений кредитний договір № 001/2497 від 21.06.2012 року, відповідно до умов якого КС «Буковина» надала позичальнику [PERSON] кредит в сумі 130 000,00 (сто тридцять тисяч) гривень на засадах зворотності, забезпеченості, платності та цільового характеру використання для придбання автотранспорту строком з 21.06.2012 року по 21.06.2017 pік, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування на умовах визначених даним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 001/2497 від 21.06.2012 р. між КС «Буковина» та Позичальником [PERSON] було укладено договір застави від 21.06.2012 року, відповідно до якого [PERSON] передав у заставу заставодержателю транспортний засіб: автобус пасажирський марки DAF SB 3000, 1992 року випуску, шасі [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] який і являється предметом застави. Даний договір застави було посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького MHO [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1085, про що зроблено запис в самому договорі. 22 березня 2013 року між КС «Буковина» та Позичальником [PERSON] було укладено Додатковий договір №01 до Кредитного договору №001/2497 від 21 червня 2012 р., відповідно до якого [PERSON] збільшено кредит на 45000.00 (сорок п'ять тисяч) гривень. В подальшому, 02 липня 2012 року між КС «Буковина» та [PERSON] укладено ще один Кредитний договір № 001/2500 від 02.07.2012 р., відповідно до умов якого КС «Буковина» надала Позичальнику кредит в сумі 90 000,00 (дев'яносто тисяч) гривень на засадах зворотності, забезпеченості, платності та цільового характеру використання для придбання автотранспорту строком до 02.07.2017 p., а Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування на умовах визначених даним договором. 26 березня 2013 року між КС «Буковина» та Позичальником було укладено Додатковий договір №01 до Кредитного договору №001/2500 від 02.07.2012 р. відповідно до якого Позичальнику збільшено кредит на суму 25000,00 (двадцять п'ять тисяч) грн. Крім того, 21 червня 2012 року з відповідачем укладено договір застави, за умовами якого для забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором, в тому числі по поверненню суми кредиту, сплати відсотків , відшкодуванню збитків, завданих простроченням виконання зобов'язань, сплаті неустойки, заставодавець передає в заставу заставодержателю транспортний засіб - автобус пасажирський марки DAF SB 3000, 1992 року випуску, шасі № [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER]. Однак, у порушення умов укладених сторонами договорів, відповідач свої зобов'язання за кредитними договорами не виконує, що призвело до того, що станом на 17 листопада 2014 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 114721,52 грн., яка складається з: Згідно Кредитного договору №001/2497 від 21.06.2012 p. 108586,72 грн., з яких: сума кредиту - 9300,10 грн.; проценти за користування кредитом - 19632,32 грн.; пеня - 15008,23 грн.; страхування майна - 4646,07грн.. Згідно Кредитного договору №001/2500 від 02.07.2012 p. разом - 6134,80 грн, з яких: сума кредиту - 3994,41 грн.; проценти за користування кредитом - 582,20 грн.; проценти за користування кредитом - 582,20 грн.; пеня - 7555,79 грн. Таким чином, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами №001/2197 від 24.06.2012 р. та №001/2500 від 02.07.2012 року. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Кредитною спілкою «Буковина» за вказаними вище кредитними договорами просив звернути стягнення на предмет застави, а саме автобус пасажирський марки DAF SB 3000, 1992 року випуску, шасі № [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1148,00 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився. Надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Також вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, у разі неявки в судове засіданні відповідача. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином за останньою відомою адресою місця його проживання, в судове засідання також не з'явився, про що у справі маються належні докази. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо у суду немає відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Тому, враховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, ч.2 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, відповідно до роз'яснень п.п. 29, 30 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частками (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено, - право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) може бути заявлено лише в чітко визначених законом або договором випадках. Як убачається з матеріалів справи, 21 червня 2012 року між Кредитною спілкою «Буковина» та членом кредитної спілки [PERSON] був укладений кредитний договір №001/2497 від 21.06.2012р., відповідно до якого КС «Буковина» надала Позичальнику [PERSON] кредит 130 000,00 (сто тридцять тисяч) гривень на засадах зворотності, забезпеченості, платності та цільового характеру використання з для придбання автотранспорту строком з 21.06.2012 р. по 21.06.2017 p., а Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування на умовах визначених даним договором. (а.с.6-8). 22 березня 2013 року між КС «Буковина» та Позичальником [PERSON] було укладено Додатковий договір № 01 до Кредитного договору № 001/2497 від 21 червня 2012 р. відповідно до якого [PERSON] було збільшено кредит на 45000.00 (сорок п'ять тисяч) гривень. (а.с.9). 02 липня 2012 року між КС «Буковина» та [PERSON] було укладено ще один Кредитний договір № 001/2500 від 02.07.2012 р., відповідно до якого КС Буковина» надала Позичальнику кредит 90 000,00 (дев'яносто тисяч) гривень на засадах зворотності, забезпеченості, платності та цільового характеру використання для придбання автотранспорту строком до 02.07.2017 pоку, а Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування на умовах визначених даним договором. (а.с.13-15). 26 березня 2013 року між КС «Буковина» та Позичальником було укладено Додатковий договір №01 до Кредитного договору №001/2500 від 02.07.2012 р. відповідно до якого Позичальнику збільшено кредит на суму 25000,00 (двадцять п'ять тисяч) грн. Крім того, 21 червня 2012 року з відповідачем укладено договір застави, за умовами якого для забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором, в тому числі по поверненню суми кредиту, сплати відсотків , відшкодуванню збитків, завданих простроченням виконання зобов'язань, сплаті неустойки, заставодавець передає в заставу заставодержателю транспортний засіб - автобус пасажирський марки DAF SB 3000, 1992 року випуску, шасі [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.10-11). Однак, у порушення умов укладених сторонами договорів, відповідач свої зобов'язання за кредитними договорами не виконує, що призвело до того, що станом на 17 листопада 2014 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 114721,52 грн., яка складається з: Згідно Кредитного договору №001/2497 від 21.06.2012 p. 108586,72 грн., з яких: сума кредиту - 9300,10 грн.; проценти за користування кредитом - 19632,32 грн.; пеня - 15008,23 грн.; страхування майна - 4646,07грн.. Згідно Кредитного договору №001/2500 від 02.07.2012 p. разом - 6134,80 грн, з яких: сума кредиту - 3994,41 грн.; проценти за користування кредитом - 582,20 грн.; проценти за користування кредитом - 582,20 грн.; пеня - 7555,79 грн. (а.с.30-31). Так, частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України)). Відповідно до ст.625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із положеннями ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК). Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч.1 ст.572 ЦК України за договором застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідно витратити на утримання заставленого майна, а також витратити на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ст. 20 Закону України « Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Оскільки боржник у порушення умов кредитного договору свої зобов'язання належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості, банк відповідно до умов кредитних договорів та договору застави, направив відповідачу повідомлення-вимогу, згідно якої останнього було зобов'язано у тридцятиденний термін достроково повернути всю суму заборгованості, проте дана вимога залишилась без виконання. (а.с.20-21). Таким чином, враховуючи наведені вимоги закону, а також те, що відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитними договорами, що призвело до утворення заборгованості за кредитом, та жодним чином не відреагував на повідомлення позивача про усунення порушень за кредитним договором, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3654,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved