Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом із уточненнями до [PERSON] про стягнення боргу, в обґрунтуванні посилаючись на те, що 18 жовтня 2010 року між ним з одного боку та [PERSON] з другого боку був укладений договір позики, за умовами якого відповідач позичив у нього грошові кошти в сумі 7 000 доларів США, і зобовязався повернути цю ж суму на протязі 10 днів після заявлення вимоги про витребування коштів, про що відповідачем було складено розписку. Однак відповідач неналежно виконував свої обовязки по договору і на його звернення до відповідача 7 травня 2014 року здійснити виплату позики в строк до 17 травня 2014 року відповідач кошти повністю не повернув. Позивач вказав, що відповідач [PERSON] в період 2011-2012 років та у травні 2015 року за договором позики від 18 жовтня 2010 року дійсно перерахував на його користь суму основної заборгованості на загальну суму 5 546 грн 50 коп. Позивач [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 154 956 грн 74 коп., у тому числі: - за договором позики від 18 жовтня 2010 року 143\~956 грн 04 коп. основний борг, 4 351 грн 20 коп. три проценти річних від простроченої суми боргу, 10\~000 грн на відшкодування моральної шкоди, 1\~000 грн витрати за послуги адвоката, 952,40 грн витрати на судовий збір. (а.с. 2, 111-112) Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, підтвердив обставини справи і просив позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, його інтереси у судовому засіданні представляла представник [PERSON], яка надала письмові пояснення на позов щодо невизнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі (а.с. 40-41, 125). Представник відповідача [PERSON] [PERSON] на підстави невизнання позову посилається на те, що дійсно 18 жовтня 2010 року [PERSON] отримав у [PERSON] в борг грошові кошти в сумі еквівалентній 7\~000 доларів США, про що написав розписку, й хоча умовою розписки було передбачено повернення коштів протягом 10 днів після отримання вимоги [PERSON] про повернення, [PERSON] старався повернути кошти частинами по мірі можливості, а саме [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON]: - 24 грудня 2011 року 18\~000 грн, що є еквівалентом 2 553,01 доларів США згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.12.2011 року в розмірі 7,9893 грн; - 25 січня 2012 року 15\~000 грн, що є еквівалентом 1\~877,39 доларів США згідно офіційного курсу НБУ станом на 25.01.2012 року в розмірі 7,9898 грн; - 25 липня 2012 року 10\~000 грн, що є еквівалентом 1\~251,09 доларів США згідно офіційного курсу НБУ станом на 25.07.2012 року в розмірі 7,9930 грн; - 28 липня 2012 року 10\~000 грн, що є еквівалентом 1\~251,09 доларів США згідно офіційного курсу НБУ станом на 25.07.2012 року в розмірі 7,9930 грн; - 29 вересня 2012 року 12\~200 грн, що є еквівалентом 1 526,34 доларів США згідно офіційного курсу НБУ станом на 29.09.2012 року в розмірі 7,9930 грн. Всього [PERSON] повернув [PERSON] грошових коштів за договором позики в сумі 65\~200 грн, що склало еквівалент 8\~158,92 доларів США, та з урахуванням комісій на послугу банку, які отримував [PERSON], та процентів у розмірі коштів еквівалентних 100 доларів США, визнаних добровільно сторонами, тому зобов'язання щодо повернення грошових коштів виконано [PERSON] перед [PERSON] достроково та у повному обсязі до 29.09.2012 року, про що [PERSON] було відомо. Але [PERSON] скористався наявністю у нього розписки, про яку [PERSON] навіть забув та не просив повернути, подав до суду позов про стягнення коштів. Підтвердила, що в процесі розгляду справи у травні 2015 року [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] за договором позики від 18 жовтня 2010 року суму 1 044 грн 00 коп. [PERSON] не визнає вимоги позивача на відшкодування моральної шкоди в сумі 10\~000 грн, так як вказані вимоги не передбачалися умовами договору позики і тому не передбачено нормами законодавства України. [PERSON] не визнає вимоги позивача про стягнення суми 3% річних в розмірі 4\~351 грн 20 коп., так як [PERSON] такого прострочення виконання договору позики не допускав. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] просить суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] та представника позивача [PERSON], пояснення представника відповідача [PERSON], перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 3, 4, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Судом під час розгляду справи встановлено, що 18 жовтня 2010 року відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 7 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на момент укладання договору складало 55 363 грн 00 коп. (7,9090 грн за 1 долар США)тазобовязався повернути цю ж суму на протязі 10 днів після заявлення вимоги про витребування коштів, про що відповідачем було складено розписку (а.с. 5). Однак відповідач неналежно виконував свої обовязки по договору і в зазначений у звернені позивача вимоги здійснити виплату позики в строк до 17 травня 2014 року відповідач кошти повністю не повернув. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач надав суду письмову розписку як доказ про укладення договору позики між сторонами від 18 жовтня 2010 року (а.с. 5). Надані відповідачем [PERSON] дані щодо перерахування грошових коштів клієнтом приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» [PERSON] на рахункові рахунки отримувача [PERSON], в період з 24 грудня 2011 року по 29 вересня 2012 року, а саме: - за квитанцією № Р24А139608114319987 від 24.12.2011р., спосіб оплати Р24, ФІО клієнта [PERSON], № карти платника [NUMBER], банк платника ПРИВАТБАНК, банк отримувача ПРИВАТБАНК, отримувач [PERSON], код отримувача 14360570, р/р отримувача [NUMBER], МФО отримувача 305299, сума 18\~000,00 гривень, призначення перевід особистих коштів, платник ФІО [PERSON] (а.с. 42); - за квитанцією № Р24А139608142994025 від 25.01.2012р., спосіб оплати Р24, ФІО клієнта [PERSON], № карти платника [NUMBER], банк платника ПРИВАТБАНК, банк отримувача Харківське ГРК ПРИВАТБАНКУ, отримувач [PERSON], код отримувача [NUMBER], р/р отримувача [NUMBER], МФО отримувача 351533, сума 15\~000,00 гривень, призначення перевід особистих коштів, платник ФІО [PERSON] (а.с. 43); - за квитанцією № Р24А139608157128082 від 25.07.2012р., спосіб оплати Р24, ФІО клієнта [PERSON], № карти платника [NUMBER], банк платника ПРИВАТБАНК, банк отримувача Харківське ГРУ ПРИВАТБАНКУ, отримувач [PERSON], код отримувача [NUMBER], р/р отримувача [NUMBER], МФО отримувача 351533, сума 10\~000,00 гривень, призначення перевід особистих коштів, платник ФІО [PERSON] (а.с. 44); - за квитанцією № Р24А139608160865394 від 28.07.2012р., спосіб оплати Р24, ФІО клієнта [PERSON], № карти платника [NUMBER], банк платника ПРИВАТБАНК, банк отримувача Харківське ГРУ ПРИВАТБАНКУ, отримувач [PERSON], код отримувача [NUMBER], р/р отримувача [NUMBER], МФО отримувача 351533, сума 10\~000,00 гривень, призначення перевід особистих коштів, платник ФІО [PERSON] (а.с. 45); - за квитанцією № Р24А139608115150038 від 29.09.2012р.,спосіб оплати Р24, ФІО клієнта [PERSON], № карти платника [NUMBER], банк платника ПРИВАТБАНК, банк отримувача Харківське ГРУ ПРИВАТБАНКУ, отримувач [PERSON], код отримувача [NUMBER], р/р отримувача [NUMBER], МФО отримувача 351533, сума 12\~200,00 гривень, призначення перевід особистих коштів, платник ФІО [PERSON] (а.с. 46), не знайшло свого підтвердження у розмірі коштів в судовому засіданні та спростовується виписками приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за 24.12.2011р., 25.01.2012р., 25.07.2012р., 28.07.2012р., 29.09.2012р. по рахункам, відкритим на ім'я [PERSON] (а.с. 72-73, 94-99, 104-109). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] в період з 24 грудня 2011 року по 29 вересня 2012 року та після подачі позову у травні 2015 року за договором позики від 18 жовтня 2010 року перерахував на користь позивача [PERSON] кошти на загальну суму 5 546 грн 50 коп., що за офіційним курсом Національного банку України на 29.09.2012 року складає 430 доларів США (12,91 грн за 1 долар США)(а.с. 72-73, 94-99, 104-109). На усне звернення [PERSON] 7 травня 2014 року до відповідача [PERSON] виконати умови правочину і повернути суму позики, відповідач у добровільному порядку відмовився. У звязку з неналежним виконанням умов грошового зобов'язання позичальник [PERSON] допустив заборгованість за позикою. Як вбачається з позовної заяви з уточненнями, предметом позову є також відповідальність за порушення виконання договору позики стягнення суми боргу з урахуванням нарахованих трьох процентів річних від простроченого боргу на підставі ст. 625 ЦК України (а.с. 111-112). Факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України. Відповідач [PERSON] зобовязувався повернути [PERSON] таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) в розмірі 7 000 доларів США у визначений строк до 17 травня 2014 року, але своїх зобовязань позичальника повністю не виконав. Внаслідок дій відповідача [PERSON] має місце заборгованість по виплаті позики, яка станом на 8 травня 2015 року становить 6 570 доларів США (7\~000 430), що за офіційним курсом Національного банку України на 08.05.2015 року (2072,2460 грн за 100 доларів США) складає 136 146 грн 56 коп. основний борг, 4 084 грн 40 коп. 3% річних від простроченого боргу, а разом складає загальну суму 140 230 грн 96 коп. (а.с. 113). Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача суми 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного: позивач [PERSON], як позикодавець, передав у власність позичальникові [PERSON] грошові кошти 7 тис. доларів США добровільно, та мав передбачити ризик неналежного виконання умов грошового зобов'язання позичальником [PERSON] за позикою. Крім цього, вказані вимоги не передбачалися умовами договору позики і тому не передбачені нормами законодавства України Враховуючи вищевказане, позивач не довів суду, що неналежним виконанням умов грошового зобов'язання за позикою відповідачем [PERSON] нанесена моральна шкода, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в аналізі практики застосування статей 625, 1046-1047, 1167 ЦК України в цивільному судочинстві. За таких установлених судом обставинах суд частково задовольняє позов [PERSON]. Згідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі, які документально підтверджуються в сумі 952,40 грн на судовий збір та в сумі 1 000 грн на правову допомогу, суд стягує з відповідача на користь позивача (а.с. 1, 8, 114). На підставі викладеного,

Outcome: partial