Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, якою просила виключити з акту опису й арешту майна від 15 жовтня 2013 року та звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS] загальною площею 129,4 кв.м. та житловою площею 67,3 кв.м., що належить [PERSON] на підставі договору дарування від 17 вересня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Дніпропетровського міського нотаріального округу Демуш Є.В. за реєстром №3-2938 та зареєстрований 17.09.2009 року в Державному реєстрі правочинів. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказала на те, що їй належить квартира [ADDRESS], загальною площею 129,4 кв.м. та житловою площею 67,3 кв.м., на підставі договору дарування від 17 вересня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Дніпропетровського міського нотаріального округу Демуш Є.В. за реєстром №3-2938 та зареєстрований 17.09.2009 року в Державному реєстрі правочинів. 22 жовтня 2013 року їй стало відомо, що державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції був складений акт опису й арешту майна від 15 жовтня 2013 року в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 квітня 2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики у розмірі 593754 грн. 58 коп. Позивач вважає, що державним виконавцем незаконно було накладено арешт на майно, яке жодного відношення до майна боржника [PERSON], не має, у зв'язку з чим, позивач вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи - Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надавши на адресу суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, просили прийняти рішення на розсуд суду. Вислухавши представників позивача, відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що спірною є квартира [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору дарування від 17 вересня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Дніпропетровського міського нотаріального округу Демуш Є.В. за реєстром №3-2938 та зареєстрований 17.09.2009 року в Державному реєстрі правочинів, що підтверджено копією договору дарування квартири (а.с.6). З матеріалів справи вбачається, що на виконанні Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист №2-1977/2011 року від 10.04.2013 року, виданий Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики у розмірі 593754 грн. 58 коп. (а.с.24). 15 травня 2013 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.25,26). Спірна квартира [ADDRESS], згідно акту опису й арешту майна від 15 жовтня 2013 року державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, була описана та арештована на виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 квітня 2008 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 травня 2013 року було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (а.с.26). Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», з відповідними змінами та доповненнями, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно ч.1 ст.60 вказаного Закону, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги зміст позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з ухваленням рішення про виключення з акту опису й арешту майна від 15 жовтня 2013 року та звільнення з-під арешту квартири [ADDRESS] загальною площею 129,4 кв.м. та житловою площею 67,3 кв.м., що належить [PERSON] на підставі договору дарування від 17 вересня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Дніпропетровського міського нотаріального округу Демуш Є.В. за реєстром №3-2938 та зареєстрований 17.09.2009 року в Державному реєстрі правочинів. Таким чином, представник позивача, відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини того, що спірна квартира [ADDRESS], на яку накладено арешт, належить [PERSON], а не боржникові [PERSON]. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представник позивача в судовому засіданні довів, за допомогою належних та допустимих доказів, заявлені позовні вимоги. З огляду на наведені беззаперечні докази представника позивача, доводи представника відповідача, судом не беруться до уваги, оскільки є безпідставними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, оскільки позивачем не було заявлено вимоги про стягнення судових витрат, зазначене питання судом не вирішувалось. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved