Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

У липні 2018 року позивач до суду із даним позовом, свої вимоги обґрунтував тим, що 08.11.2011 між ним, як адвокатом, та [PERSON] був укладений Договір (угода) про участь захисника у кримінальному процесі (далі - Договір), предметом якого є те, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу Підзахисному при провадженні у будь-якій кримінальній справі, використовувати передбачені Кримінально-процесуальним кодексом України (редакція 1960 року) та іншими законодавчими актами засоби, способи і методи захисту з метою з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підзахисного, а підзахисний зобов`язується виплатити адвокату гонорар за надання юридичних послуг захисника. Позивач стверджував, що відповідач, скориставшись його правовими послугами, зобов`язаний був здійснити оплату або доручити здійснення оплати його юридичних (правових) послуг згідно з Договором, але свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 147000 грн 00 коп. Зі слів позивача, під час здійснення захисту прав та інтересів [PERSON] адвокатом [PERSON] був проведений великий об`єм роботи. 05.07.2016 позивачем було складено Акт приймання-передачі наданих послуг за період з 08.11.2011 по 05.07.2016 (далі - Акт), який містить детальний перелік робіт та послуг, наданих відповідачу [PERSON] на підставі Договору, а також їх вартість. Позивач вказував, що 17.10.2016 він листом направив на адресу місця реєстрації та проживання [PERSON] супровідний лист та Акт. Однак, вказаний лист повернувся на адресу позивача без вручення через закінчення терміну зберігання. 14.05.2018 позивачем було направлено на адресу місця реєстрації та проживання [PERSON] письмову претензію адвоката, у додатках якої містився Акт. У змісті вказаної претензії [PERSON] повідомив [PERSON] про існування в останнього грошової заборгованості перед ним за вказаним Договором. Згідно з роздруківкою повідомлення про доставку посилки із офіційного веб-сайту «Нова пошта» [PERSON] отримав претензію 16.05.2018. Позивач вказував, що так як умови Договору відповідач належним чином не виконує, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Посилаючись на викладене та вимоги законодавства, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за Договором (угодою) про участь захисника у кримінальному процесі від 08.11.2011 у розмірі 147 000 грн. 00 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1470 грн 00 коп. Ухвалою судді від 19.07.2018 було відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, призначено підготовче засідання. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.12.2018 вказаний позов було задоволено, стягнуто із [PERSON] суму боргу 147 000,00 грн. та судовий збір 1470,00 грн. Ухвалою суду від 27.07.2020 вищевказане заочне рішення суду було скасоване, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження. 17.08.2020 відповідач подав до суду відзив, у якому повідомив, що дійсно між ним та позивачем було укладено Договір (угоду) про участь захисника у кримінальному процесі від 08.11.2011, проте заборгованості за вказаним договором у відповідача немає, так як за всі дії адвоката він здійснював оплату, звертав увагу суду на те, що позивачем не доведено розмір заборгованості, яку він просить суд стягнути, просив у позові відмовити повністю. Представник позивача в судове засідання 12.03.2021 з`явився. Позовні вимоги у повному обсязі підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання 12.03.2021 також з`явились, просили в позові відмовити з підстав, наведених у відзиві. В судовому засіданні 12.03.2021 була оголошена перерва до 12.03.2021 до 16 год. 35 хв.. В подальшому учасники справи в судове засідання не з`явилися. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши свідків, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.11.2011 між [PERSON] та [PERSON] (як адвокатом) було укладено Договір (угоду) про участь захисника у кримінальному процесі, згідно з яким позивач, як адвокат, взяв на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу [PERSON] при провадженні у будь-якій кримінальній справі, використовувати передбачені у Кримінально-процесуальному кодексі України (редакція 1960 року) та в інших законодавчих актах засоби, способи і методи захисту з метою з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність [PERSON] , а [PERSON] зобов`язується виплатити [PERSON] , як адвокату, гонорар за надання юридичних послуг захисника. Відповідно до пп. 3.2 п. 3 «Обов`язки Підзахисного» вказаного Договору підзахисний зобов`язаний здійснити або доручити здійснення оплати юридичних послуг адвоката згідно з цим Договором. Відповідно до пп. 5.1 п. 5 «Виплата гонорару та компенсація додаткових витрат» вказаного Договору, за надання правової допомоги підзахисний зобов`язується виплатити адвокату гонорар у «-» грн. та в строк до «-», в разі визначення почасової оплати година праці адвоката (60 хв.) обчислюється в розмірі 1000 гривень за одну годину. 05.07.2016 позивачем було складено Акт за період з 08.11.2011 по 05.07.2016, який містить детальний перелік робіт та послуг, наданих відповідачу на підставі Договору, а також їх вартість, який був направлений відповідачу цінним листом 17.10.2016, який повернувся позивачу у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Позивачем було надано суду лише докази виконання ним письмових робіт, вказаних у згаданому Акті. 14.05.2018 на адресу місця реєстрації та проживання [PERSON] позивач направив письмову претензію, у додатках якої містився Акт, який отримано особисто відповідачем у відділенні «Нова пошта» - 16.05.2018, що підтверджується роздруківкою з сайту «Нової пошти» про отримання відправлення [PERSON] . Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] показали суду, що відповідач здійснював оплату позивачу. Разом з тим, відповідачем не було надано доказів того, що він оплачував позивачу, як адвокату, за спірним Договором саме ті послуги, які позивач заявляє, із показів свідків суд також не зміг це встановити. З огляду на встановлені обставини суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. Відповідно до частини першої ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 4 частини першої ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Частиною першою ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З огляду на ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Як встановлено частиною першою ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Станом на 08.11.2011 діяв Закон України «Про адвокатуру» від 19.12.1992, відповідно до частини першої ст. 2 якого встановлено, що адвокатом може бути особа, яка має вищу юридичну освіту, підтверджену дипломом України або відповідно до міжнародних договорів України дипломом іншої країни, стаж роботи у галузі права не менше двох років, володіє державною мовою, склала кваліфікаційні іспити, одержала в Україні свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та прийняла Присягу адвоката України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об`єднанням чи адвокатом. З 20.11.2012 діє Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012, відповідно до ст. 30 якого гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм суд приходить до наступних висновків. Аналіз вищенаведених норм законодавства свідчить, що між сторонами цього спору виникли договірні відносини на ґрунті необхідності отримання відповідачем правової допомоги у зв`язку з притягнення його до кримінальної відповідальності, арешту та вилучення грошових коштів і майна. Сторонами укладений письмовий договір, яким визначено розмір погодинної оплати послуг - 1 000 грн./год. Відповідач не надав належних доказів оплати послуг, наданих позивачем на підставі спірного Договору відповідно до складеного позивачем Акту, проте й позивач не надав доказів того, що він дійсно надав відповідачу всі перелічені ним в Акті послуги з огляду на те, що відповідач не визнав факту надання цих послуг. Матеріали справи містять лише докази складання, подання та надсилання позивачем письмових документів з метою захисту відповідача в рамках кримінального процесу, що згідно з Актом коштують 70 000 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимоги лише в частині і стягує з відповідача на користь позивача лише кошти за надані правові послуги, підтверджені доказами, у розмірі 70 000 грн. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 700 грн., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). На підставі наведеного,

Outcome: partial