Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

У липні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що відповідно до укладеного договору №DNH4KS95100806 від 21 листопада 2006 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 10425,92 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим (після уточнення позовних вимог) станом на 21 листопада 2013 року складає 51225,04 гривень та складається із заборгованості за кредитом в розмірі 3847,98 гривень, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 17646,45 гривень, пені в розмірі 26815,13 гривень та штрафів: штраф (фіксована частина) 500,00 гривень, штраф (відсоткова складова) 2415,48 гривень, яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача. Також просив стягнути понесені судові витрати у розмірі 507,06 гривень. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 11 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 2027,85 гривень, заборгованість з пені у розмірі 187,12 гривень, судовий збір у розмірі 22,12 гривень. Додатковим рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 17 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом та штрафами відмовлено. З вказаним рішенням суду не погодилось ПАТ КБ «Приватбанк» та подало апеляційну скаргу, яка разом зі справою надійшла до апеляційного суду Донецької області. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить змінити рішення суду першої інстанції, в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором після 21 травня 2008 року та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, висновки суду є помилковими. В судове засідання апеляційного суду представник ПАТ КБ «Приватбанк» не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, апеляційну скаргу просив задовольнити. В судове засідання апеляційного суду відповідач [PERSON] не зявилася, повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи. Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено, що 21 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №DNH4KS95100806, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 10 425,92 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік з кінцевим терміном повернення до 21 травня 2008 року (а.с.6). Відповідач зобовязання за цим договором не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 20977,69 гривень. Також судом першої інстанції встановлено, що 19 червня 2009 року Пролетарським районним судом міста Донецька було видано судовий наказ, за яким з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто вказану суму заборгованості за договором. Крім цього судом встановлено, що судове рішення про стягнення заборгованості було виконано 17 жовтня 2013 року. (а.с.87-120) Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції керувався ст. 625 ЦК України та виходив з того, що оскільки судовий наказ від 19 червня 2009 року про стягнення з [PERSON] заборгованості було виконано 17 жовтня 2013 року, нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору не передбачено, та дійшов о висновку про стягненн заборгованості за процентами та пені. Але з висновками суду погодитися неможливо, оскільки вони не відповідають нормам матеріального та процесуального закону. Так, частиною 1 статті 1054 ЦК України, визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або судом. Згідно з абз. 1, 2 п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом ( ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Як убачається зі змісту позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» ставить питання про стягнення сум за прострочення виконання зобовязання. (а.с.2) Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи спір по суті суд послався на ст. 625 ЦК України, але фактично вирішив спір на підставі вимог, заявлених у позовній заяві, позовні вимоги не уточнив та вийшов за межі заявлених вимог. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Зазначені вище положення процесуального закону також залишились поза увагою суду першої інстанції, отже суд, На підставі викладеного, а також, враховуючи, що апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку не має повноважень щодо прийняття уточнення позовних вимог, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позов залишенню без задоволення.

Outcome: partial