Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

У квітні 2019 року військова частина [NUMBER] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 140 550,03 грн. Свої вимоги військова частина [NUMBER] мотивувала тим, що\~\~під час проведення внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини [NUMBER] представниками Центрального територіального управління внутрішнього аудиту встановлено факт дебіторської заборгованості у розмірі 140\~547 грн. за період з 01.04.2009 року по 08.10.2012 року № 234/3/2/57/А за результатами якого були визначені рекомендації щодо прийняття рішення про відшкодування суми завищення вартості отриманих послуг з перевезення військової техніки та завищення обсягів виконання робіт по пранню білизни. По даному факту у лютому 2019 року було призначено службове розслідування та за його результатами встановлено, що вини посадових осіб військової частини не встановлено, а документи щодо претензійно-позовної роботи з підприємствами, які надавали відповідні послуги по забезпеченню відшкодування завданих державі збитків у військовій частині відсутні. Натомість відповідно до Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України командир військової частини (з`єднання) несе особисту відповідальність за організацію матеріального, медичного, ветеринарного, технічного, фінансового та іншого забезпечення та при виявленні втрат, нестач, навмисного пошкодження військового майна має право вживати у встановленому законом порядку заходів щодо відшкодування завданих державі збитків. Оскільки відповідачем, який на той час був командиром військової частини [NUMBER] не було вжито дієвих заходів щодо притягнення винних посадових осіб до матеріальної відповідальності за заподіяну шкоду, тому вказана майнова шкода відповідно до положень ст. 1166 ЦК України повинна бути відшкодована у повному обсязі особою, яка її завдала. Із урахуванням зазначеного позивач просив позов задовольнити, стягнути з [PERSON] на свою користь вказану суму, а також вирішити питання щодо відшкодування судового збору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю з підстав, у ньому зазначених. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив у їх задоволенні відмовити повністю за безпідставністю. Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом командира військової частини [NUMBER] № 32 від 12 лютого 2019 року полковника [PERSON] у відповідності до наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 26.12.2018 року № 692 звільнено у запас за підпунктом «б» пунктом 2 частини п`ятої статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоров`я)(а.с. 9). Згідно довідки військової частини [NUMBER] № 4407 від 14 серпня 2019 року розмір місячного грошового забезпечення [PERSON] у грудні 2012 року становив 3 963,50 грн., у січні 2019 року 16 800 грн. (а.с. 49). Відповідно до витягу із аудиторського звіту № 234/3/5/аз від 20 лютого 2019 року за результатами фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини [NUMBER] за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року встановлено, що на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] від 25.12.2018 року № 221 [PERSON] дебіторську заборгованість у розмірі 104\~594,59 грн. безпідставно списано з обліку військової частини. Факт дебіторської заборгованості у розмірі 140\~547 грн., яка виникла в результаті завищення обсягів виконаних робіт по пранню білизни та завищення вартості отриманих послуг з перевезення військової техніки, був облікований за результатами проведеного аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини [NUMBER] за період з 01.04.2009 року по 08.10.2012 року № 234/3/2/57/А. Згідно акту службового розслідування, затвердженого командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] 13.02.2019 року, встановлено, що в період з 14.12.2012 року по 08.02.2019 командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] вини відповідних посадових осіб військової частини [NUMBER] щодо завищення вартості отриманих послуг з перевезення військової техніки та завищення обсягів виконання робіт по пранню білизни не встановлено, документи щодо претензійно-позовної роботи з підприємствами, які надавали відповідні послуги, по забезпеченню відшкодування завданих державі збитків у військовій частині [NUMBER] відсутні. Статтею 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого\~постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти. Згідно пункту 3 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності. Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність (пункт 8 Положення). Згідно пункту 11 Положення Командири (начальники) військових частин за шкоду, заподіяну державі їх підлеглими, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення, якщо вони своїми розпорядженнями порушили встановлений порядок обліку, зберігання, використання, перевезення військового майна. У разі, якщо командири (начальники) військових частин не вжили належних заходів, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню військового майна або щодо притягнення винних до відповідальності, вони несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. Вказані правові висновки висловив ВС у постанові від 03 вересня 2018 року по справі № 642/468/17, провадження № 61-1858св18. Зазначене також кореспондується з положеннями норм трудового законодавства, зокрема, відповідно до вимог ч.1 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Аналізуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку, що відповідач, будучи командиром військової частини [NUMBER] , не вжив належних заходів, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню військового майна або щодо притягнення винних до відповідальності. Зокрема, за результатами службового розслідування винних осіб не було встановлено. Також безпідставними суд вважає заяви відповідача, що частиною велася претензійна робота на належному рівні, оскільки до матеріалів справи долучена копія ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду, якою залишено без змін ухвалу суду першої інстанції та закрито провадження по розгляду позовних вимог військової частини [NUMBER] про визнання протиправними та скасування рекомендацій ТЦУ ВА та ФК від 14.12.2012 року у зв`язку з порушенням правил підсудності (спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства). До господарського суду з такими вимогами військова частина не зверталася (а.с. 54-55). Позов про визнання недійсним договору про перевезення спеціалізованим автотранспортом великогабаритних вантажів та стягнення коштів повернуто військовій частині, оскільки вони не оплачені судовим збором (а.с. 52). Долучені копії рішень вказують на низький рівень ефективності заходів, що вживалися командиром військової частини [NUMBER] по відшкодуванню державі заподіяної шкоди. Враховуючи розмір завданої шкоди і межі відповідальності, оцінивши дії (бездіяльність) командира військової частини, суд приходить до переконання, що застосуванню підлягає обмежена матеріальна відповідальність у розмірі місячного грошового забезпечення, враховуючи його розмір на момент звільнення відповідача за січень 2019 року. Відтак встановлені підстави для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог, тому необхідно стягнути на користь військової частини 2108,25 грн. судового збору (як мінімальний розмір судового збору для юридичної особи 1,5 % від ціни позову).

Outcome: partial