Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі рішення виконавчого комітету Жданівської ради народних депутатів № 33 від 28.09.1994 року та ордеру на житлове приміщення № 018478 від 29.09.1994 року його батькові [PERSON] , а також членам його родини - матері позивача [PERSON] , його брату [PERSON] та [PERSON] була надана для проживання квартира [ADDRESS] . [INFO] батько позивача помер, а у листопаді 2016 року- [PERSON] знялась з реєстрації та переїхала за іншою адресою. У теперішній час у вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який не проживає у спірному житлі з початку 2015 року, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в її утриманні. Також у квартирі відсутні його особисті речі. Просив визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Темір І.В., який діє на підставі ордеру від 03.04.2019 року, у судове засідання не з`явились, надали заяву про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 24.07.2019 року ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, двічі не з`являвся до судового засідання, про причини неявки суд не повідомляв, відзив не подав, позивачка не заперечувала проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Стаття 61 ЖК України передбачає, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Як наголошує ст.163 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім,ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків встановлених ч.1, п.п.1 та 5 ч.3 та ч.4 ст.71 ЖК України. Судом встановлено, що відповідно до ордеру №018478 від 29.09.1994 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жданівської ради народних депутатів №33 від 28.09.1994 року, [PERSON] надано для проживання трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] . До складу його родини входили: дружина [PERSON] та сини [PERSON] й [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 23.06.2014 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 819. Як вбачається з особового рахунку № [NUMBER] від 12.03.2019 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1982 року народження, [PERSON] , 1979 року народження, та [PERSON] , 2016 року народження. При цьому [PERSON] , 1956 року народження, 15 листопада 2016 року була знята з реєстрації за вказаною адресою. Згідно акту про фактичне проживання №127 від 14.03.2019 року, складеного головою КСН «Центральний 1», у квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] , його дружина [PERSON] , а також діти [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку із смертю основного квартиронаймача квартири [ADDRESS] за ордером №018478 від 29.09.1994 року, його син, позивач у справі, наділений повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов`язані з володінням та користуванням цим майном. Відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , але з 2015 року в ній не мешкає, його особисті речі у квартирі відсутні. Свідки [PERSON] та [PERSON] у письмових поясненнях вказали, що доводиться позивачу сусідками, у лютому 2015 року відповідач по справі виїхав з квартири [ADDRESS] на постійне місце проживання до АР Крим, до теперішнього часу за місцем реєстрації відсутній. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України особа у судовому порядку втрачає право користування жилим приміщенням, якщо вона відсутня понад строки встановлені ЖК України. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом родини позивача, понад чотири роки в квартирі [ADDRESS] не проживає, не мав перешкод в користуванні спірним житлом, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по її утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинив. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживав понад шість місяців, що відповідно до вимог ст.ст.71, 72 ЖК України дає підстави суду визнати відповідача таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням,зокрема квартирою [ADDRESS] а тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved