Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], Відділу реєстрації прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, де третя особа [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначила, що вона є рідною донькою [PERSON]. Однак її батьки [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували. У [PERSON] від першого шлюбу є син [PERSON], відповідач по справі, та донька [PERSON], яка померла. [INFO] року батько позивача [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] та 33/36 частин домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги після смерті батька є позивачка, як донька померлого, відповідач, як син померлого та [PERSON], яка є спадкоємцем за правом представлення після смерті своєї матері [PERSON]. В передбачений законом шестимісячний строк позивач звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON]. Листом від 22.11.2012 за № 3218 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно. Правовстановлюючі документи на домоволодіння [ADDRESS] утримує відповідач [PERSON], який взагалі не визнає право позивача на спадкове майно. Що стосується квартири [ADDRESS], то правовстановлюючі документи на неї взагалі не зареєстровані в КП МБТІ, оскільки квартира є кооперативною. Таким чином позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] та зобов'язати Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції здійснити реєстрацію речового права на вищезазначену квартиру; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] та зобов'язати Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції здійснити реєстрацію речового права на вищезазначену квартиру; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] та зобов'язати Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції здійснити реєстрацію речового права на вищезазначену квартиру. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог. Представник відповідача Відділу реєстрації прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, про причини не явки суд не повідомила. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Дана норма права кореспондується з положеннями ст.19-1 Закону України «Про кооперацію». Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 своєї постанови №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз'яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що: б) при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Судом встановлено, що [PERSON] був членом Житлово-будівельного кооперативу №92 « 8 Березня». Відповідно до довідки голови ЖБК №92 «8 Березня» від 25 квітня 2013 року пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] був сплачений останнім в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Таким чином, оскільки [PERSON] було сплачено вартість квартири, то він став її власником. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 8185. У абз. 2 п. 8 своєї постанови від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] та домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги після померлого [PERSON] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Із дослідженої в судовому засіданні спадкової справи №26/2010, яка була відкрита після смерті [PERSON], вбачається, що із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк звернулися [PERSON], [PERSON] та [PERSON], однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом не отримали, оскільки не надані правовстановлюючі документи на спадкове майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Таким чином, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO] року є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про зобов'язання Відділу реєстрації прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області здійснити реєстрацію речового права на вищезазначену квартиру суд зазначає наступне. Чинним законодавством України на Відділи реєстрації прав на нерухоме майно реєстраційної служби відповідного управління юстиції покладено обов'язок щодо реєстрації прав власності. Позивачем не надано доказів того, що відповідачем Відділом реєстрації прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області не виконуються покладені на них обов'язки, чим порушується право позивача. Крім того, позивач також просить визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Разом з тим, правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, принцип чого закріплений ст. 3 ЦПК України. Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Обов'язок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Ані відповідач [PERSON], ані третя особа [PERSON] до суду з позовними вимогами не зверталися. Позивачем не надано доказів того, що звертаючись до суду з такими позовними вимогами, вона дії в інтересах [PERSON] та [PERSON], на підставі наданих їй повноважень від останніх, а відтак у суду відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Судом роз'яснювалися права сторонам по справі, в тому числі відповідачу [PERSON] та третій особі [PERSON], але останні не скористалися правом подати позови в даному судовому процесі, що не позбавляє їх права в майбутньому, у разі порушення їх прав, звернутися до суду із відповідними позовами. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Вирішуючи відповідно до вимог ст.88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку судові витрати з відповідача не стягувати, оскільки вимога про розподіл судових витрат позивачем не заявлялася.

Outcome: partial