Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищевказаним позовом за змістом якого просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 0861881801/Т/972116 від 25 липня 2013 року у розмірі 34 307 грн., яка складається з наступного: 15 556 грн. - заборгованість за основним боргом; 2 грн. - заборгованість за процентами; 15 599 грн. - заборгованість за комісією, 3 150 грн. - штраф, пеня, а також судовий збір у розмірі 1921 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 25 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «АктаБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0861881801/Т/972116, відповідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 20 000,00 гривень з процентною ставкою 0,01 % річних, строком до 24 липня 2016 року. ПАТ «АктаБанк» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. 23 березня 2018 року між ПАТ «АктаБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір № 2 про відступлення права вимоги, в тому числі й права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Між тим, відповідачка ухиляється від виконання зобов`язання, заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, відповідно до якої просив позовні вимоги задовольнити, розглядати справу без його участі та у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення. Відповідач повністю заперечувала проти заявлених вимог через пропуск позивачем строку позовної давності. Так, останній платіж позивачем було внесено ще у вересні 2013 року, а тому, на думку позивача, позивачем було пропущено передбачений законом строк позовної давності. Крім того, відповідач звернула увагу, що у справі відсутні докази набуття позивачем права звернення до неї за кредитним договором № 0861881801/Т/972116, оскільки суду не було надано документи, що свідчать про виконання договору про відступлення прав вимоги. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що 25 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «АктаБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0861881801/Т/972116, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 20 000,00 гривень з процентною ставкою 0,01 % річних, строком до 24 липня 2016 року. ПАТ «АктаБанк» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. Вказані обставини відповідачем не заперечуються. Згідно п. 5.3. вказаного договору, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю в 10 років. Як вбачається з графіку платежів з детальним розписом сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту (додаток № 1 до договору 0861881801/Т/972116 від 25 липня 2013 року), останнім днем погашення заборгованості є 24 липня 2016 року. Згідно протоколу електронного аукціону № UA-EA-2018-02-21-000031-а, власник активів є ПАТ «АКТАБАНК», переможцем вказаного аукціону є ТОВ «ФК «ЄАПБ». 23 березня 2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір № 2 про відступлення прав вимоги. Згідно витягу з додатку № 1 до договору № 2 про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ПАТ «АКТАБАНК» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» кредитний договір № 0861881801/Т/972116 від 25 липня 2013 року. У відповідності до копії платіжного доручення № 14408 від 22 березня 2018 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило ПАТ «АКТАБАНК» кошти у розмірі 3\~160 375, 00 грн., призначення платежу: протокол електронного аукціону № UA-EA-2018-02-21-000031-а від 15 березня 2018 року. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 0861881801/Т/972116 від 25 липня 2013 року до позичальника [PERSON] . Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно приписів ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Відповідно до приписів ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до пункту 5.3. кредитного договору № 0861881801/Т/972116 від 25 липня 2013 року, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за вказаним договором встановлюється сторонами у 10 років, а з позовною заявою ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду у липні 2019 року, таким чином, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з в межах процесуального строку на звернення до суду з позовною заявою. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначені умови за яких договір вважається укладеним, а саме договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Під час судового розгляду судом встановлено, що відповідач під час укладення кредитного договору жодних заперечень щодо його умов не заявляла, будь-яких претензій щодо непроведення з нею переддоговірної роботи та незгоди з окремими пунктами цього договору або щодо нерозуміння нею окремих його частин не зазначала та в подальшому його виконувала, у зв`язку із чим суд прийшов до висновку, що зазначеними діями остання погодилася з умовами кредитного договору. Так, враховуючи що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку повернуті не були, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15\~556,00 грн. та заборгованість за процентами у розмірі 2 грн. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1,2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, у договорі № 0861881801/Т/972116 від 25 липня 2013 року, відсутні умови щодо встановлення відповідальності для боржника у вигляді пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу та пені в сумі 3\~150,00 грн., оскільки позивачем не було надано конкретного окремого розрахунку розміру штрафу та пені (неустойки). Крім того, в кредитному договорі плата комісії встановлена за обслуговування кредиту, що не є додатковою послугою банку, а є дією банку, яка випливає з умов кредитного договору та здійснюється банком на власну користь, за що законодавством не передбачено встановлення додаткового платежу з боржника, що виключає можливість стягнення нарахованої банком заборгованості за комісією в сумі 15\~599, 00 грн. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам (15558х1921/34307).

Outcome: partial