Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому зазначає, що між нею та відповідачем [PERSON] 17 квітня 2001 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося із-за несумісності характерів та поглядів на життя, зловживання останнім спиртними напоями, що призводить до сварок та застосування до неї насильства, а тому просить розірвати укладений між ними шлюб. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з викладених у позові підстав і просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак причину неявки суду не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов належить задовольнити, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17 квітня 2001 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЕГ № 027514, виданим Мельнико-Мостищенською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області (а.с. 3). Від шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 7). Позивачка [PERSON] шлюбних відносин з відповідачем не підтримує і примиритися не бажає. Відповідач ніяких дій щодо збереження сім'ї не вчиняє. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'ю сторін зберегти неможливо, а тому їх шлюб належить розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не висловила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, а тому змінювати їй прізвище немає підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] належить стягнути понесені останньою та документально підтвердженні (а.с. 1) судові витрати у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved