Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Уточнивши позовні вимоги, просила суд поновити їй строк із зверненням до суду. Свої вимоги мотивує тим, що 08.07.1997 р. вона придбала у відповідача [PERSON] двокімнатні квартиру [ADDRESS], загальною площею 37,9 кв. м., житловою площею 22,7 кв.м. Договір купівлі продажу нерухомого майна було зареєстровано у Ізмаїльському представництві Одеської товарної біржі за № 2037. Згідно договору купівлі-продажу в подальшому останній нотаріальному посвідченню не підлягав. Оскілки умови вказаного договору купівлі-продажу було виконано сторонами, позивач просив визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним, визнати за нею право власності на двокімнатну квартиру, що розташований за адресою: [ADDRESS] та поновити строк позовної давності, як пропущений нею з поважних причин. Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги можуть бути задоволені, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] придбала у відповідача [PERSON] двокімнатні квартиру [ADDRESS], загальною площею 37,9 кв. м., житловою площею 22,7 кв.м Договір було зареєстровано у Ізмаїльському представництві Одеської товарної біржі за № 2037 від 08.07.1997 р. Згідно ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст. 47 ч. 2 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або часткова виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. На підставі договору купівлі-продажу - на імя [PERSON] внесено зміни у технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Проте до теперішнього часу договір нотаріально не посвідчено. Згідно ст. 71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст. 80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, а позивач про порушення свого права дізнався нещодавно, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved