Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

У листопаді 2016 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості звернулось ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК». Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказав, що відповідно укладеного договору б/н від 21.07.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 600 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому відповідач дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. В порушення умов договору та відповідного законодавства відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту, в результаті чого станом на 30.09.2016 року виникла заборгованість у розмірі 19623,11 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 510,02 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 14002,47 грн., заборгованості за пенею та комісією 3700,00 грн., а також штрафів відповідно до пункту п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн. штраф (процентна складова) 910,62 грн. Позивач просить стягнути з відповідача всю суму заборгованості та судові витрати за розгляд справи судом у розмірі 1378,80 грн. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності (а.с. 33), на неодноразові виклики суду (а.с.46, 50, 57, 71), в т.ч. для надання особистих пояснень, у судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 38). Представник відповідачки [PERSON], що діє на підставі відповідної довіреності (а.с.52) направив до суду заперечення на позов в якому просив застосувати позовну давність і відмовити у задоволенні позову (а.с. 51). В судовому засіданні пояснив, що відповідачка не сплачувала 13.12.2013 коштів в сумі 50 грн. на погашення заборгованості, як зазначено в розрахунку та виписці по рахунку. Відповідач [PERSON], яка була належним чином викликаною в судові засідання, до суду не зявилася, направила до суду заперечення на позовну заяву в якому позовні вимоги визнала частково в сумі 11692,00 грн. (а.с.83). Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до заяви відповідача від 21.07.2010 р. (а.с. 6) вона згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку і виразила свою згоду на те, що вказана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.9-31). Отже між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та відповідачем 21.07.2010 року укладено договір, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 600,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Умови договору відповідачем [PERSON] порушені, про що свідчить розрахунок, наданий позивачем (а.с. 4-5), та виписка по рахунку відповідача (а.с.68-70, 78-80). Як вбачається з вказаної виписки, остання операція по зняттю коштів з карткового рахунку була проведена відповідачем 24.10.2012 року, отже, відповідно до умов кредитування (а.с.7) погашення цієї заборгованості, або сплату щомісячного платежу в розмірі 7% від заборгованості, в т.ч. заборгованості, яка виникла раніше, але не менше 50 грн., відповідач повинен був провести не пізніше 25 листопада 2012 року, але це зобовязання відповідачем виконане не було. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно з ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, і відповідно до ст.360-7 ЦПК України він має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Будь-яких доказів того, що відповідачем після 25.11.2012 вчинялися дії, що свідчили б про визнання нею свого боргу по згаданому вище договору, позивачем суду не надано, зокрема позивачем не доведено, що поповнення рахунку 13.12.2013 року в розмірі 50,00 грн., було здійснене саме відповідачем і з метою погашення кредиту, а не для інших цілей. Списання банком в рахунок погашення заборгованості по договору коштів з карткового рахунку відповідача суд не може прийняти до уваги як підставу переривання перебігу позовної давності, оскільки вказані дії були вчинені позивачем, а не відповідачем, а згоду на подібне списання коштів відповідач давала під час укладення кредитного договору, тобто до початку перебігу позовної давності, а відтак вони не можуть свідчити про визнання нею свого боргу в розумінні положень ст. 264 ЦК України. Як вбачається з позовної заяви, позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду 4 листопада 2016 року, тобто з пропущенням трирічного строку позовної давності, останнім днем якої було 26 листопада 2015 року, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Але, оскільки відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд і відповідачка [PERSON] користуючись своїм правом, передбаченим ч.2 ст.31 ЦПК України частково визнала вимоги позивача в сумі 11692,00 грн., тому, на переконання суду, позовні вимоги в частині стягнення боргу по кредитному договору в сумі 11692,00 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Але, оскільки мінімальний судовий збір за майновими вимогами стягується у розмірі 1378 грн.00 коп., то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає саме ця сума судового збору.

Outcome: partial