Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] \~\~звернувся до суду з позовом до\~\~ [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 4000,00 євро за договором позики, укладеним між сторонами. Позовна заява мотивована тим, що позивач надав [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 4000,00 євро для відкриття власного бізнесу і зазначені обставини підтверджуються розпискою від 01.09.2019 року. Відповідач зобов`язався повернути кошти до 01.01.2021 року, однак кошти останній позивачу не повернув, чим порушив свої зобов`язання. У зв`язку з викладеним, [PERSON] , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 111748,80 грн, суму інфляційного корегування боргу у розмірі 2581,38 грн та 890,92 грн 3 % річних; а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн та 1152,00 грн судового збору. У судове засідання з`явились сторони. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Погодився з остаточною сумою заборгованості; не визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього інфляційного корегування боргу та витрат на професійну правничу допомогу; щодо стягнення 3% річних від суми бору поклався на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні правовідносини. Відповідно до положень ст. ст.\~55,\~124 Конституції України,\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) та\~ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одними з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1\~ст. 626 ЦК України). 01.09.2019 року позивач надав [PERSON] суму позики в розмірі 4000,00 євро, які останній зобов`язався повернути в повному обсязі до 01.01.2021 року, на підтвердження чого позичальником була надана розписка, оригінал якої був досліджений у судовому засіданні та долучений до матеріалів справи (а.с. 41). Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У той же час Верховний Суд України в постанові від 02 липні 2014 року у справі № 6-79 цс14 вказував на те, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складення розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. З урахуванням наведених положень закону, суд проаналізувавши зміст договору - розписки, дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами виникли відносини позики і [PERSON] свої зобов`язання за вказаною розпискою від 01.09.2019 року належним чином не виконав, а тому сума боргу за договором позики у розмірі 111748,80 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог позивача в частині стягнення 2581,38 грн інфляційного корегування боргу та 890.92 грн 3 % річних в порядку вимог ст. 625\~ЦПК України, то вони підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом\~статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення»\~індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої\~статті 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою\~статті 625 ЦК України\~інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Враховуючи вищевикладене, а також те, що умовами договору позики сторони визначили, що позичальник бере на себе зобов`язання повернути кошти в тому ж розмірі (еквівалент Євро) нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню з відповідача не підлягає. Щодо стягнення з позивача судових витрат на правничу допомогу. Згідно ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За умовами ч. ч. 3, 4\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч. 3\~ст. 141 ЦПК, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Ч. 4 вказаної статті передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. У ч. 2\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~зазначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. У матеріалах справи міститься договір від 01.03.2021 року про надання правової допомоги, укладений між адвокатським бюро «Дубок і партнери» та [PERSON] (а.с. 27-29). Оплата послуг адвоката позивачем здійснена у повному обсязі, що підтверджено меморіальним ордером № 118996309 на суму 10000,00 грн (а.с. 30). Суд вважає, що понесені позивачем витрати у зв`язку з пред`явленням позову та розглядом справи в суді є обґрунтованими та підтверджені матеріалами справи (а.с. 27-30). Враховуючи викладене, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, заперечення відповідача щодо стягнення понесених позивачем витрат при розгляді даної справи, зазначені витрати підлягають частковому відшкодуванню відповідачем у сумі 2000,00 грн. Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1125,71 грн.

Outcome: partial