Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

У липні 2016 р. представник позивача звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02.02.2006 р. між позивачем - ПАТ «Фінанси та кредит» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 48-06-И/09, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів у розмірі 42390 дол. США з оплатою відсотків за користування кредитними ресурсами по ставці - 11,5% річних на суму залишку заборгованості по основному боргу строком до 01.02.2021 р. Як вказано у позові, п. 2.3 Договору передбачено цільове призначення кредитних коштів - для придбання кв. [ADDRESS]. Позивач зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, здійснивши видачу кредиту на визначених кредитним договором умовах. Відповідач належним чином не виконує передбачені договором зобов'язання, внаслідок чого станом на 11.04.2016 р. перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» утворилась заборгованість у розмірі 34122,62 дол. США та 709464, 50 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 29306,18 дол. США, що еквівалентно в сумі 751111,53 грн; заборгованості по відсотках у розмірі 4816,44 дол. США, що еквівалентно у сумі 123444,39 грн.; заборгованості по сплаті щомісячної комісії у розмірі - 5694,22 грн.; заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків, комісії 703770,28 грн. Як вказано у позові, у забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором № 48-06-И/09 від 02.02.2006 р. між позивачем та відповідачем було укладено Іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л.В. та зареєстровано за № 100, за яким відповідач передав в іпотеку позивачу наступне майно: кв. [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.02.2006, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. за реєстровим № 86. Тому посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд в рахунок погашення частини заборгованості [PERSON] перед позивачем за кредитним договором № 48-06-И/09 від 02.02.2006 р. в сумі 34122,62 дол. США та 709464,50 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме кв. [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.02.2006, р. посвідченого приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л.В. за реєстровим № 86, шляхом передачі у власність зазначеного майна ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Представник позивача в судове засідання не з'явився. До початку розгляду справи надав суду оголошення відносно відповідача та заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розглядати справу заочно на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив обставини, що викладені нижче. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Фактичні дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так судом встановлено, що 02.02.2006 р. між банком - позивачем та відповідачем [PERSON] був укладено кредитний договір № 48-06-И/09, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів у розмірі 42390 дол. США з оплатою відсотків за користування кредитними ресурсами по ставці - 11,5% річних на суму залишку заборгованості по основному боргу строком до 01.02.2021 року.(а.с. 11). П. 2.3 Договору передбачено цільове призначення кредитних коштів - для придбання квартири [ADDRESS]. Позивач зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, здійснивши видачу кредиту на визначених кредитним договором умовах. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як з'ясовано судом, відповідач належним чином не виконує передбачені договором зобов'язання, внаслідок чого станом на 11.04.2016 р. перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» утворилась заборгованість у розмірі 34122,62 дол. США та 709464, 50 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 29306,18 дол. США, що еквівалентно в сумі 751111,53 грн; заборгованості по відсотках у розмірі 4816,44 дол. США, що еквівалентно у сумі 123444,39 грн.; заборгованості по сплаті щомісячної комісії у розмірі - 5694,22 грн.; заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків, комісії 703770,28 грн. При цьому у забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором № 48-06-И/09 від 02.02.2006 р. між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. та зареєстровано за № 100, за яким відповідач передав в іпотеку позивачу наступне майно: кв. [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.02.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л.В. за реєстровим № 86 (а.с. 17). Як з'ясував суд, на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем не погашена. Згідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки зокрема здійснюється також на підставі рішення суду. У відповідності до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно до вимог ст. 39 Закону України « Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. У відповідності до роз'яснень п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України « Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. Разом з тим, вирішуючи питання початкової ціни предмета іпотеки, слід виходити з того, що дана ціна встановлюється в самому договорі, якщо остання не оспорюється сторонами. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку»вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Як з'ясовано судом, у відповідності до п. 5 іпотечного договору передбачена вартість предмета іпотеки, що визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем та становить 237855 грн. (а. с. 17). Тому враховуючи вищевикладене вимоги позовної заяви підлягають частковому задоволенню, з відстроченням виконання рішення до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України на користь позивача - АТ «Банк «Фінанси та Кредит» підлягають стягненню з [PERSON] судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в розмірі 3567,83 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial