Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в остаточній редакції якого просив визнати недійсною заяву про видачу патенту на винахід, яка входить до складу заявки № а 2005 09067 і яка є двостороннім правочином, вчиненим з порушенням його прав бути заявником вказаної заявки; визнати недійсним рішення про видачу патенту на винахід, заявлений у заявці № а 2005 09067, яке є одностороннім правочином, вчиненим Державним департаментом інтелектуальної власності України з порушенням його права бути власником патенту; визнати недійсним патент № 80027 в частині складу його власників через видачу цього патенту внаслідок подання заявки № а 2005 09067 з порушенням його права бути у ній заявником, і , відповідно, - власником патенту № 80027; визнати його право бути власником патенту № 80027 від дати публікації відомостей про видачу цього патенту, тобто з 10 серпня 2007 року; визнати недійсним рішення про припинення з 26.09.2008 р. дії патенту № 80027, яке є одностороннім правочином, що вчинений Державним департаментом інтелектуальної власності України, шляхом внесення у Державний реєстр патентів України на винаходи відомостей про припинення дії вказаного патенту; зобовязати Державну службу інтелектуальної власності України внести до Державного реєстру патентів України на винаходи відомості про рішення судових органів щодо: визнання позивача власником патенту № 80027 з 10.08.2007 р., а також визнання недійним рішення Державного департаменту інтелектуальної власності України про припинення з 26.09.2008 р. дії патенту № 80027; визнати його право позивача сплатити по рахунку Державної служби інтелектуальної власності річні збори за підтримання чинності патенту № 80027 за період з 26.09.2005 р. до 26.09.2017 р., в одинарному розмірі через відсутність вини позивача у порушенні строків сплати вказаних зборів; визнати його право на відшкодування заподіяного йому матеріального збитку внаслідок незаконного використання в печах СНЦ ПАТ «ХМЗ «Світло шахтаря» поданої ним пропозиції № 2358 від 01.12.2003 р., яка не була визнана цим підприємством раціоналізаторською; визнати його право на відшкодування заподіяного йому матеріального збитку внаслідок незаконного використання в печах СНЦ ПАТ «ХМЗ «Світло шахтаря» винаходу, захищеного патентом України № 105733, який належить позивачу; припинити незаконне використання ПАТ «ХМЗ «Світло шахтаря» поданої позивачем пропозиції № 2358 від 01.12.2003 р. і винаходу, захищеного патентом № 105733, від дати набрання чинності судового рішення по справі № 639/6243/15-ц. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що відповідно до публікації в офіційному бюлетені «Промислова власність», № 12 за 10.08.2007 р., Державний департамент інтелектуальної власності України (зараз має назву - Державна служба інтелектуальної власності України) на підставі заявки № а 2005 09067 від 26.09.2005 р. зареєстрував винахід «Відкритий знім\-ний нагрівач для електропечей опору» на імя відкритого акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» та видав цьому підприємству патент України № 80027 на винахід. Єдиним винахідником у цьому патенті вказаний він - [PERSON] Воло\-димир Іванович. 01.07. 2013 року він відправив в Укрпатент заявку на винахід «Відкритий знімний нагрівач для електропечі з контро\-льованою атмосферою», на яку йому видано патент України № 105733 від 10 черв\-ня 2014 року. В цьому патенті він вказаний як його одноособовий власник і винахідник. Прототипом нагрівача, захищеного цим патентом, є відкритий знімний нагрівач, який описаний в патенті України № 80027 від 10 серпня 2007 року. Для встановлення дійсного власника патенту № 80027 необхідна одночасна участь вказаних у цій позовній заяві відповідачів, тому що без них не можна з'ясувати всі суттєві обставини відносно подання і експертизи заявки № а 2005 09067, а також реєстрації патенту № 80027, в якому його одноособовим власником вказаний завод «Світло шахтаря», який ще 20 січня 2006 року втратив право на одержання цього патенту. В результаті дій чи бездіяльності установи, завдана шкода його майновим правам інтелектуальної власності на винахід, а саме: неможливість пере\-шкоджати неправомірному використанню його винаходу заводом «Світло шахтаря». Місце завдання цієї шкоди знаходиться у Жовтневому районі м. Харкова. Тому уста\-нова повинна після встановлення дійсного власника патенту № 80027 відшкодувати вказану шкоду шляхом внесення відповідних змін до Державного реєстру патентів України на винаходи і корисні моделі. Крім цього, для визначення збитків, завданих йому в результаті незаконного використання винаходу, треба встановити який саме винахід і від якої дати незаконно використовує завод «Світло шахтаря» у власному виробництві. Зазначає, що в період подання і експертизи заявки № а 2005 09067 від 26.09.2005 р. завод «Світло шахтаря» був його роботодавцем. Законних підстав, необхідних для визнання служ\-бовим створеного ним винаходу не було по наступним причинам. Він працював у термічному цеху заводу «Світло шахтаря» заступником начальника термічного цеху по підготовці виробництва. У його посадовій інструкції, затвердженій керівником заводу «Світло шахтаря», відсутні службові обов'язки, виконання яких може привести до створення винаходу. Більше того, у тексті цієї інструкції не використовуються такі слова, як «винахід», «рацпропозиція», «промислова власність», «патент» чи інші терміни, пов'язані з інтелектуальною власністю на винаходи і рацпропозиції. Письмовий трудовий договір або контракт, у якому могли бути зазначені його функ\-ціональні обов'язки, які можуть привести до створення винаходу, завод з ним не укладав. Письмових доручень від свого роботодавця, які можуть привести до створення винаходу, позивач також не одержував. Були тільки письмові доручення по досвідченій перевірці корисності вже створеного ним відкритого знімного нагрівача. Твердження керівництва заводу «Світло шахтаря», що позивач створив винахід, описаний у патенті № 80027, за рахунок використання досвіду, виробничих знань, секретів виробництва і обладнання заводу, не мають під собою ніяких підстав, тому що ніхто до сьогоднішнього дня не відповів йому який саме досвід, які саме виробничі знання, які саме секрети виробництва і яке саме обладнання заводу «Світло шахтаря» він використовував при створенні зазначеного винаходу. На підставі представлених ним документів і перерахованих фактів можна зробити однозначний висновок, що винахід, описаний в патенті № 80027, не відноситься до службових винаходів. Однак позивач вирішив погодитися з пропозицією патентознавців цього заводу вважати його винахід службовим тому, що був упевнений, що керівництво заводу «Світло шахтаря» поважає закони і виконає вимоги ч. З ст. 9 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», а саме: подасть заявку на його винахід протягом 4 місяців від дати письмового повідомлення позивача про створений винахід і у цей же строк укладе з ним письмовий договір щодо розміру та умови виплати винагороди відповідно до економічної цінності його винаходу. Першу частину цієї вимоги закону завод «Світло шахтаря» виконав протягом декількох днів, тому що всі матеріали заявки, окрім заяви про видачу патенту України на винахід, підготував він. Письмового повідомлення про створений службовий винахід він не подавав, тому що в дійсності цей винахід не є службовим. Тому датою письмового повідомлення роботодавця про створений ним винахід стало 19 вересня 2005 року - дата підписання ним і повноважним представником заводу «Світло шахтаря» заяви про видачу патенту України на вина\-хід, яку склали патентознавці цього заводу після одержання від нього опису, реферату, графічних зображень і формули винаходу. У графі під кодом (71) и) «Заявник (и)» цієї заяви вказаний тільки завод «Світло шахтаря», а також його юридична адреса і код за ЄДРПОУ. Зазначає, що не підписувати цю заяву він не міг, тому що згідно нормі Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» у заводу «Світло шахтаря» було ще майже 4 місяці для того, щоб укласти із ним договір про винагороду. Крім того, під час підписання вказаної заяви він ще не знав, що керівництво заводу «Світло шахтаря» взагалі не збирається укладати із ним договір, відповідно до якого повинен платити винагороду протягом усього часу дії патенту на його винахід . Повністю оформлена і підписана сторонами заява про видачу патенту України на службовий винахід має деякі ознаки письмового договору - двостороннього чи багатостороннього правочину, вчиненого у письмовій формі роботодавцем і його працівником чи його працівниками. Якщо припустити, що заява про видачу патенту України на винахід має усі необхідні ознаки письмового договору, то обов'язок роботодавця укласти у встановле\-ний законом строк договір про винагороду зі своїм працівником, який створив винахід, є умовою, що визначена законом як істотна, складеного у виді вказаної заяви договору про передачу роботодавцю права бути одноособовим заявником у заявці на винахід, тому що у випадку невиконання цієї істотної умови право на одержання патенту і, відповідно, усі майнові права інтелектуальної власності на службовий винахід переходять від роботодавця до винахідника на підставі ч. 4 ст. 9 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі». У випадку із договором, складеним у виді заяви про видачу патенту, такою певною дією є виконання роботодавцем його обовязку укласти у встановлений законом строк оплатний договір зі своїм працівником, який створив службовий винахід. Але ця певна дія не виконана заводом «Світло шахтаря» у встановлений законом строк, тобто протягом чотирьох місяців від дати подання йому письмового повідомлення про створений винахід. Тому офіційне прийняття Державною службою інтелектуальної власності України рішення про встановлення подання заявки під № а 2005 09067, а також затвердження у цьому рішенні заявника цієї заявки відбулося до закінчення встановленого законом строку для укла\-дання між позивачем і заводом «Світло шахтаря» письмового договору про винагороду, а також при відсутності факту укладання цього договору. Це рішення прийнято на основі заяви про видачу патенту, яка по суті згідно ч. 2 ст. 640 ЦК України була неукладеним договором заводу «Світло шахтаря» із ним. Адже завод не виконав певної дії, після вчинення якої договір є укладеним, а саме: не уклав із ним у встановлений строк договір про винагороду. Таким чином, заявка № а 2005 09067 мала заяву про видачу патенту України на винахід, в графі а) Заявник(и)» якої вказаний завод «Світло шахтаря», але який не мав права на одержання патенту по цій заявці, тому що не вчинив і взагалі не збирався вчиняти певну дію, а саме: укладати з позивачем договір про винагороду згідно вимогам ч. З ст. 9 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі». Зазначає, що можна зробити висновок що заявка на винахід № а 2005 09067, у якій за законом він, а не завод «Світ- шахтаря», повинен бути одноособовим заявником, подано з порушенням його майнових прав інтелектуальної власності на створений ним винахід. Патент № 80027 може бути визнано у судовому порядку недійсним в частині указаного в ньому власника цього патенту. В заяві про видачу патенту із заявки № а 2005 09067 немає запису, тобто в ній не встановлено, що завод «Світло шахтаря» одержує право одноособового заявника безвідплатно. Немає також у цій заяві і запису того, що саме роботодавець передає винахіднику в обмін на право бути одноособовим заявником і, відповідно, одержувачем патенту. Вважає, що фактично дана заява являє собою як би частину тексту договору, в якій повністю відсутні зобов'язання однієї із сторін. Така частина договору не може бути еквівалентною заміною цілого договору. Крім того, заява про видачу патенту України на винахід має затверджену форму, для заповнення якої розроблені і затверджені спеціальні правила, які викладені у главі 5 «Правил складання і подання заявки на винахід та заявки на корисну модель». Затверджена форма цієї заяви та правила її заповнення виключають можливість записати в ній хоча б основні умови передачі роботодавцеві права бути йому одноособовим заявником, тому якщо в заяві не передбачені необхідні для цього графи, а також відсутні правила їхнього заповнення. Тому заяву про видачу патенту України взагалі не можна розглядати як документ, тотожний договору про передачу майнових прав інтелектуальної власності на винахід. Отже при відсутності такого договору в заяві про видачу патенту на створений ним винахід у графу «Заявник(и)» необхідно було записати позивача і завод «Світло шахтаря», за умови, що у його трудовому договорі із заводом «Світло шахтаря» на нього покладені обов'язки, які можуть привести до створення ним винаходу. Але такого трудового договору чи посадової інструкції з такими функціональними обовязками він із заводом не підписував. Тому одноособовим заявником заявки № а 2005 09067 повинен бути він. Але в заявці записаний завод «Світло шахтаря», через що він втратив свої майнові права інтелектуальної власності на винахід, тобто внаслідок подання заявки з неправильно складеною заявою про видачу патенту на винахід. Введення його в оману полягало тому, що під час підписання заяви про видачу патенту України на створений ним винахід, яку підготували патентознавці заводу «Світло шахтаря», повноважний представник цього ж заводу замовчував існування обставин, які перешкоджають підписанню позивачем цієї заяви. А саме: він замовчував про те, що завод «Світло шахтаря» взагалі не буде укладати із позивачем ніякого договору, згідно якого завод повинен бути платити йому винагороду за використання винаходу. Вищевказані обставини, про існування яких замовчував повноважний представник заводу «Світло шахтаря», мають істотне значення тому, що через ці обставини повністю втрачалися зміст та особистий інтерес позивача в підписанні заяви про видачу патенту на його винахід, у якій завод «Світло шахтаря» є одноособовим заявником. Повноважний представник заводу «Світло шахтаря» усвідомлював, що замовчування існування вищевказаних обставин, які мають істотне значення, дасть йому можливість отримати від позивача згоду на підписання заяви про видачу патенту, в якій завод «Світло шахтаря» вказаний одноособовим заявником. За допомогою цієї заяви даний завод став також і одноособовим одержувачем патенту на винахід позивача і, відповідно, позбавив його майнових прав інтелектуальної власності на створений ним винахід. Тому дії (бездіяльність) повно\-важного представника заводу «Світло шахтаря» мали намір одержання шляхом обману його підпис у заяві про видачу патенту України, в графі «Заявник(и)» якої вказано тільки завод «Світло шахтаря», що забезпечило йому одержання патенту для наступного безоплатного використання його винаходу шляхом припинення дії патенту № 80027. Із цих причин заява у заявці № а 2005 09067 є двостороннім правочином, вчиненим у письмовій формі під впливом обману, і тому є недійсним згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України. Таким чином, внаслідок подання заявки із заявою про видачу патен\-ту, яка підписана ним шляхом навмисного введення в оману з боку повно\-важного представника заводу «Світло шахтаря», він незаконно позбавлений майнових прав інтелектуальної власності. У судовому засіданні позивач позовні вимоги у остаточній редакції підтримав, надав пояснення аналогічні вищевикладеним , просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник Державної служби інтелектуальної власності у судове засідання не з,явився надав суду заперечення проти позовної заяви [PERSON] і просив проводити розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги не визнав, зазначає, що позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, який не відповідає вимогам закону, вважає вимоги не обгрунтованими. Твердження позивача вважає оціночними та суб,єктивними. Представники відповідача ПАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували. Суду пояснили, що позивач, працював у ВАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» з 21.05.2001 р. по 26.11.2012 р. на посадах старшого майстра, та заступника начальника термічного цеху . Наказом № 301/ок від 23.05.2002 р. переведено на посаду заступника начальника термічного цеху з 17.05.2002р. Згідно з посадовою інструкцією заступника начальника термічного цеху з технічної підготовки виробництва від 26.01.2005р., з якою позивач був ознайомлений під розпис, до кола обовязків позивача (п.2.9) відносилось оформлення технічної документації по раціоналізаторству та винахідництву. Аналогічний за змістом пункт містився і в посадовій інструкції заступника начальника термічного цеху з технічної підготовки виробництва 2001року. 25.09.2003р. термічному цеху видано технічне завдання на проведення дослідної роботи по використанню відкритих нагрівачів нової конструкції для печей СНЦ, робота якої була доручена позивачу, про що зроблена відповідна віза начальником термоцеху [PERSON] 16.11.2003 р. (вх. № 676) позивач звернувся до ВАТ «Світло шахтаря» з заявою на раціоналізаторську пропозицію під найменуванням «Швидкознімний відкритий нагрівач для механізованої печі СНЦ», за результатами розгляду якої зроблено відповідні висновки про необхідність дослідної перевірки пропозиції. В липні 2005 р. позивач звернувся з письмовим повідомленням про створення обєкта промислової власності, з якого вбачається особисте поінформування позивачем про розроблення в результаті виконання покладених на нього посадових обовязків технічного рішення існуючої проблеми, яка відповідає вимогам, які предявляються до відкритих знімних нагрівачів для електропечей опору. 19.09.2005р. завод оформив заяву на видачу патенту України на винахід «Відкритий знімний нагрівач для електропечей опору», яка листом від 22.09.2005 р. № 32-9/2497 разом з супровідними документами була надіслана до Державного підприємства «Український інститут промислової власності». Поданій заяві та доданим документам було присвоєно номер заявки № а 2005 09067, датою подання заявки - 26.09.2005 р. 10.08.2007 р. в Державному реєстрі патентів України на винаходи зареєстрований патент на винахід № 80027 «Відкритий знімний нагрівач для електропечей опору», за яким права на винахід були визнані чинними з 10.08.2007р., винахідником вказано [PERSON], власником - Відкрите акціонерне товариство «Харківський машинобудівний завод Світло шахтаря». Відповідно до формули винаходу за патентом України N 80027 захист надається Відкритому знімному нагрівачу для електропечей опору, який містить металевий нагрівальний елемент, два виводи, керамічні трубки, тепло ізолятор, фасонні ізолятори для підтримання геометричної форми нагрівального елемента і кришку для герметичного закріпленні нагрівача на кожусі електропечі, який відрізняється тим, що виводи мають різну довжину, нагрівальний елемент виконаний у формі спіралі, у внутрішньому просторі якої розташована частина більш довгого виводу, а кожний з фасонних ізоляторів для підтримування спіральної форми нагрівального елемента знаходиться в безпосередньому контакті з двома сусідніми витками спіралі нагрівального елемента і з циліндричною поверхнею керамічної трубки, розташованої усередині цієї спіралі. Захищений патентом нагрівач відрізняється тим, що усі фасонні ізолятори мають профіль, що дозволяє підтримувати спіральну форму нагрівального елемента з різним діаметром навивання його спіралі, а частина більш довгого виводу, рівна довжині теплоізолятора, виконана з металу з істотно більш високою електропровідністю, ніж інша частина цього в вводу. Відповідно до формули винаходу за патентом України N 105733 захист надається Відкритому знімному нагрівачу для електропечі з контрольованою атмосферою, що містить металевий нагрівальний елемент, який складається з спіралі і двох хвостовиків, два виводи різної довжини, тепло ізолятор, кришку для герметичного закріплення нагрівача на кожусі електропечі, керамічні трубки, опорне кільце, яке закріплене на кінці довгого виводу, фасонні ізолятори для підтримування спіралі нагрівального елемента, кожен з яких знаходиться в контакті з двома сусідніми витками спіралі і з зовнішньою поверхнею керамічної трубки, розташованої всередині цієї спіралі, який відрізняється тим, що містить притискне кільце з отвором, діаметр якого дорівнює зовнішньому діаметру керамічної трубки, надітої на довгий вивід, і яке з єднань з хвостовиком нагрівального елемента і з коротким виводом, елементи фіксації кожної пари сусідніх один з одним фасонних ізоляторів відносно ділянок проводу спіралі, розташованих між цими парами, а відстань між опорним і притискним кільцем є регульованою. Нагрівач відрізняється тим, що елементи фіксації виконані з клею для керамічних виробів з максимальною температурою його застосування не нижче 1100 *С, а також тим, що спіраль нагрівального елемента має непарне число піввитків. В патенті № 105733 завод не зазначений у жодному статусі. Як вбачається з матеріалів заяви про видачу патенту від 19.09.2005р., завод зазначений як заявник, позивач - винахідником. Вказане свідчить, що позивач не заперечував право заводу на отримання спірного патенту та порушення своїх прав в частині подання такої заявки не вбачав. Позивач був обізнаний з тим, що у заяві на видачу патенту України на винахід завод зазначений в якості заявника, позивач - в якості винахідника. Позивач не заперечує свого підпису, який міститься в заяві на винахід в графі під кодом (72) як винахідника винаходу «Відкритий знімний нагрівач для електропечей опору». При цьому власноручним підписом висловив прохання не згадувати його як винахідника при публікації відомостей стосовно заяви на видачу патенту. Позивач жодним чином не заперечував проти оформлення заяви на видачу патенту та безпосердньо видачу патенту з зазначеними в заяві відомостями. У патенті України на винахід № 80027 позивача визначено в якості винахідника, завод - в якості власника патенту, що відповідає вимогам закону та поданої заяви на видачу патенту. Вважають, що обрані позивачем способи захисту своїх прав та інтересів не відповідають вимогам ст.16 ЦК України та статті 35 Закону № 3687 «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі». До всіх позовних вимог позивача просили застосувати позовна давність, передбачену ст. 257 ЦК України, оскільки позовні вимоги заявлені з пропуском трирічного строку позовної давності та без будь-якого обґрунтування поважності причин такого пропуску. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідача ПАТ «Харківський машинобудівний завод» Світло шахтаря», дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] з 21.05.2001 р. по 26.11.2012 р перебував у трудових відносинах з ВАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря», працював на посадах старшого майстра, та заступника начальника термічного цеху . 19 травня 2005 року позивач склав заяву на винахід та передав роботодавцю, яка була підписана заст. головного інженера ВАТ ХМЗ «Світло шахтаря», та 22.09.2005 року направлена до Укрпатенту. 10 серпня 2007 року Державний департамент інтелектуальної власності при Міністерстві освіти і науки України зареєстрував патент на винахід «Відкритий знімний нагрівач для електропечей опору» під №80027., автором якого вказаний позивач, а власником - ВАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря». Відмовляючи позивачу у задоволенні вимог у повному обсязі суд виходить із того, що відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України, це 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Обраний, на думку суду, позивачем спосіб захисту прав, а саме: про визнати недійсною заяви про видачу патенту на винахід, яка входить до складу заявки № а 2005 09067; визнання недійсним рішення про видачу патенту на винахід, заявлений у заявці № а 2005 09067; визнання його право бути власником патенту № 80027 від дати публікації відомостей про видачу цього патенту, визнати недійсним рішення про припинення з 26.09.2008 р. дії патенту № 80027, яке є одностороннім правочином, що вчинений Державним департаментом інтелектуальної власності України, шляхом внесення у Державний реєстр патентів України на винаходи відомостей про припинення дії вказаного патенту, визнати його право сплатити по рахунку Державної служби інтелектуальної власності річні збори за підтримання чинності патенту № 80027 за період з 26.09.2005 р. до 26.09.2017 р., в одинарному розмірі через відсутність вини позивача у порушенні строків сплати вказаних зборів; визнати його право на відшкодування заподіяного йому матеріального збитку внаслідок незаконного використання в печах СНЦ ПАТ «ХМЗ «Світло шахтаря» поданої ним пропозиції № 2358 від 01.12.2003 р., яка не була визнана цим підприємством раціоналізаторською; визнати його право на відшкодування заподіяного йому матеріального збитку внаслідок незаконного використання в печах СНЦ ПАТ «ХМЗ «Світло шахтаря» винаходу, захищеного патентом України № 105733, який йому належить не передбачено чинним законодавством в якості способу захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Окрім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 грудня 2011 року, яке набрало законної сили , встановлено, що винахід «Відкритий знімний нагрівач для електропечей опору» відповідно патенту №80027 відноситься до категорії службових винаходів, оскільки позивач тривалий час працював у відповідача на посаді заступника начальника термічного цеху. Відповідач , ВАТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря», є його роботодавцем. На цій посаді [PERSON] працював і на час видачі патенту, винахід «Відкритий знімний нагрівач для електропечей опору» створений ним в силу виконання позивачем службових обов'язків та з використанням досвіду, виробничих знань, секретів виробництва і обладнання роботодавця. Тобто в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України цей факт є встановленим і доказуванню не підлягає. До того ж відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Так, відповідно до ст.ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч наведеному, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження порушення його прав відповідачами. Стосовно вимог позивача визнати недійсним патент № 80027 в частині складу його власників через видачу цього патенту внаслідок подання заявки № а 2005 09067 з порушенням його права бути у ній заявником, і , відповідно, - власником патенту № 80027 та про припинення незаконного використання ПАТ «ХМЗ «Світло шахтаря» поданої ним пропозиції № 2358 від 01.12.2003 р. і винаходу, захищеного патентом № 105733, від дати набрання чинності судового рішення по справі № 639/6243/15-ц. суд вважає їх необгрунтованими та суб,єктивними і вважає за необхідне у їх задоволенні відмовити за їх недоведеністю. Враховуючи вище викладене та виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного статтею 11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на нормах матеріального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Не вбачає суд і підстав для покладення на Державну службу інтелектуальної власності України зобовязань щодо внесення до Державного реєстру патентів України на винаходи відомості про рішення судових органів щодо: визнання позивача власником патенту № 80027 з 10.08.2007 р., а також визнання недійсним рішення Державного департаменту інтелектуальної власності України про припинення з 26.09.2008 р. дії патенту № 80027; оскільки у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено у повному обсязі. Суд не приймає до уваги доводи представників відповідача про застосування до виниклих правовідносин строку позовної давності, оскільки вони застосовуються лише у разі визнання вимог сторони обгрунтованими і за наявності підстав для їх задоволення. Відповідно до ст..88 ЦПК України суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів на його користь судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed