Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

У липні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на її користь 103 651,00 грн. страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 23 лютого 2020 року близько 08.45 год. на вул. Криворізьке шосе, 17-А у м. Дніпрі відбулась дорожньо-транспортна пригода, де водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Scania Р380 LА4Х2HNА», номерний знак [NUMBER] , з напівпричепом «Fliegl SDS 350», номерний знак [NUMBER] , виконуючи маневр розвороту допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21053», номерний знак [NUMBER] , під керування водія [PERSON] . Внаслідок даної ДТП водій [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер під час транспортування до лікарні. Померлий [PERSON] є сином позивача [PERSON] . Станом на дату настання ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду була застрахована у відповідача згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО3391179, який діяв на момент настання ДТП станом на 23 лютого 2020 року. 23 лютого 2020 року за фактом настання даної ДТП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань з кваліфікацією по ч. 2 ст. 286 КК України. Дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 1.3, 1.5, 10.1 та 10.4 та дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали. 26 березня 2020 року представником позивача - [PERSON] було надіслано на поштову адресу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами. Відповідачем було відшкодовано страхове відшкодування пов`язане з моральною шкодою - 48 174,50 грн., страхове відшкодування пов`язане з витратами на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника - 21 578,50 грн., страхове відшкодування пов`язане з витратами на поховання - 26 596,00 грн. Позивачем також було подано заяву до відповідача щодо сплати страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, яка була незаконно проігнорована останнім. Оскільки відповідач вже здійснював виплату страхового відшкодування матері загиблого [PERSON] , то слід дійти висновку, що відповідачем дана дорожньо-транспортна пригода визнана страховим випадком. Позивач є особою, яка за життя свого сина була на його утриманні та мала право на утримання, оскільки досягла пенсійного віку встановленого законом та відносилась до непрацездатних осіб, а тому підпадає під дію п. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України та ч. 1 ст. 202 СК України. Таким чином, позивач має право на відшкодування шкоди у зв`язку з загибеллю сина, оскільки на день його смерті була на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Позивач просить стягнути суму страхового відшкодування у мінімальному розмірі. На день настання страхового випадку статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня - 4 723,00 грн. Отже, загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника становить 170 028,00 грн. [PERSON] офіційно в шлюбі не перебував, дітей не мав, проживав з позивачем. Оскільки ліміт страхового відшкодування пов`язаного із втратою здоров`я чи життя потерпілого становить 200 000,00 грн., враховуючи, що відповідачем попередньо було відшкодовано 96 349,00 грн. по даному страховому випадку, сума, яка підлягає до стягнення становить 103 651,00 грн. Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З обвинувального акта у кримінальному провадженні № 12020040000000201 від 23 лютого 2020 року, складеного старшим слідчим в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області майором поліції Неборачко О.В., затвердженого прокурором першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Дніпропетровської області Супрун М.О. 31 серпня 2020 року (а.с. 10-13), вбачається, що 23 лютого 2020 року близько 08.46 год. в районі АЗС «Авіас» на вул. Криворізьке шосе, 17-А у м. Дніпрі відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Scania Р380 LА4Х2HNА», номерний знак [NUMBER] , з напівпричепом «Fliegl SDS 350», номерний знак [NUMBER] , виконуючи маневр розвороту допустив зіткнення боковою лівою частиною керованого ним напівпричепа «Fliegl SDS 350», номерний знак [NUMBER] , з передньою частиною автомобіля марки «ВАЗ 21053», номерний знак [NUMBER] , під керування водія [PERSON] . Своїми діями водій [PERSON] грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 10.1, 10.4 та дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України. Порушення вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху водієм [PERSON] знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер під час транспортування його до лікарні, а пасажир [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Факт смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , підтверджується також свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 25 лютого 2020 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 657 (а.с. 14). Позивач [PERSON] є матір`ю померлого внаслідок вищезазначеної ДТП [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16 лютого 19825 року Відділом РАЦС Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 574 (а.с. 15). Згідно зі статтею 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Scania Р380 LА4Х2HNА», номерний знак [NUMBER] , на час ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Євроінс Україна», поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3391179, який діяв станом на 23 лютого 2020 року. За вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. 26 березня 2020 року представник [PERSON] за довіреністю - [PERSON] , відповідно до ст. 33, 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» з повідомленням про вищевказану дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 23 лютого 2020 року за участю транспортних засобів «Scania Р380 LА4Х2HNА», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та «ВАЗ 21053», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] (а.с. 16), а також відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з заявами про виплату страхового відшкодування, в яких просила виплатити страхове відшкодування пов`язане з моральною шкодою у розмірі 56 676,00 грн. (а.с. 17), а також страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника (для батьків) - 143 324,00 грн. (а.с. 18). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У позовній заяві позивач зазначила, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» було виплачено страхове відшкодування у наступних розмірах: страхове відшкодування пов`язане з моральною шкодою - 48 174,50 грн., страхове відшкодування пов`язане з витратами на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника - 21 578,50 грн., страхове відшкодування пов`язане з витратами на поховання - 26 596,00 грн. Жодних доказів протилежного відповідач суду не надав. Отже, оскільки страхове відшкодування у зазначених вище розмірах Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» [PERSON] виплачено, то очевидним є висновок про те, що подія ДТП, яка відбулась 23 лютого 2020 року на вул. Криворізьке шосе, 17-А у м. Дніпрі, була визнана страховим випадком. Однак, позивач наполягала на тому, що її заява про виплату страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника була проігнорована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна», у зв`язку з чим у липні 2021 року вона вирішила звернутись до суду з даним позовом. Згідно з ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого, що закріплено у пункті 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У частині 1 ст. 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів (ч. 3 ст. 1200 ЦК України). Позивач [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером за віком, що підтверджується Пенсійним посвідченням № [NUMBER] , виданим 31 липня 2019 року Пенсійним фондом України, термін дії - довічно (а.с. 21). Отже, оскільки мати загиблого в ДТП [PERSON] - позивач [PERSON] досягла пенсійного віку і отримувала пенсію за віком в органах Пенсійного фонду України, слід дійти висновку, що вона є непрацездатною особою. Повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, що закріплено у ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України. Враховуючи, що на день смерті сина - [PERSON] , тобто станом на 23 лютого 2020 року, [PERSON] була непрацездатною, то вона мала право на одержання від [PERSON] утримання. При цьому, у позовній заяві позивач наполягала на тому, що на день смерті [PERSON] вона перебувала на його утриманні та проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до пункту 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Як вже було зазначено вище, загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Станом на день настання страхового випадку, тобто станом на 23 лютого 2020 року, статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» було встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4 723,00 грн. Отже, мінімальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого становить 170 028,00 грн. (4 723,00 грн. х 36 = 170 028,00 грн.). У позовній заяві позивач посилався на те, що оскільки ліміт страхового відшкодування пов`язаного із втратою здоров`я чи життя потерпілого становить 200 000,00 грн., враховуючи, що відповідачем попередньо було відшкодовано 96 349,00 грн. по даному страховому випадку, сума, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить 103 651,00 грн. Однак, стороною позивача до матеріалів справи не долучено жодних доказів того, що ліміт страхового відшкодування пов`язаного із втратою здоров`я чи життя потерпілого по вищевказаному страховому випадку становив 200 000,00 грн., у зв`язку з чим суд вважає такі твердження сторони позивача недоведеними. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). У зв`язку з цим, при визначенні розміру страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, яке належить позивачу до виплати відповідачем, суд виходить з мінімального розміру страхового відшкодування утриманцям одного померлого, який на дату смерті [PERSON] становив 170 028,00 грн. Як вже було зазначено вище, Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» було виплачено позивачу пов`язане з моральною шкодою у розмірі 48 174,50 грн., страхове відшкодування пов`язане з витратами на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 21 578,50 грн. та страхове відшкодування пов`язане з витратами на поховання у розмірі 26 596,00 грн., що разом становить 96 349,00 грн. (48 174,50 грн. + 21 578,50 грн. + 26 596,00 грн. = 96 349,00 грн.). За таких обставин, оскільки Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» вже було виплачено страхове відшкодування [PERSON] у розмірі 96 349,00 грн., суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника у розмірі 73 679,00 грн. (170 028,00 грн. - 96 349,00 грн. = 73 679,00 грн.), а отже позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, а саме на суму 73 679,00 грн., а позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи), то у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 908,00 грн. (у мінімальному розмірі для позовних вимог майнового характеру). На підставі ст.ст. 979, 1187, 1200 ЦК України, 6, 22, 23, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та

Outcome: partial