Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.02.2015 року у справі № 521/22245/14-ц шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. 06 лютого 2020 року Малиновським районним судом м. Одеси винесено наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини заробітку (доходу). Позивачка вказувала, що спільний син сторін по справі має діагноз рубцевий після- опіковий стеноз середньої третини стравоходу, часткова непрохідність стравоходу, у зв`язку з чим потребує регулярних медичних втручань, що супроводжується значними витратами. Стверджувала, що дитина регулярно проходить коштовні обстеження стану здоров`я, тягар по сплаті за які несе виключно позивачка. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі до суду позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, та стягнути фактично понесені додаткові витрати на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 16 965 гривень. Позивачка в судове засідання не з`явилася, представник позивачки - адвокат Чумаченко С.О. надав через канцелярію суду заяву про підтримання позовних вимог, згідно якої просив суд задовольнити позов в повному обсязі та розглянути справу в порядку заочного провадження за його відсутності та відсутності позивачки. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, відзив на позов, у встановлений судом строк, не надав. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди сторони позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони у справі з 09.06.2007 року перебували у шлюбі. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.02.2015 року у справі № 521/22245/14-ц шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17 жовтня 2018 року. Спільний син сторін по справі хворіє на рубцевий післяопіковий стеноз середньої третини стравоходу, часткову непрохідність стравоходу та потребує регулярного обстеження та лікування, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного (амбулаторного) хворого №198, виданою Національною дитячою спеціалізованою лікарнею «Охматдит», консультативним висновком спеціаліста від 20.03.2020, виданим медичним центром ТОВ «Кардіка Асістанс» та висновком про обстеження від 23.04.2020. У зв`язку з хворобою та потребою у регулярному лікуванні дитини, позивачка вимушена нести додаткові витрати на її утримання, що підтверджується чеками №41694 від 20.03.2020 на суму 500,00грн., №43984 від 23.04.2020 на суму 16890,00грн., та №41942 від 23.03.2020 на суму 16540,00грн. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі до суду позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, та стягнути фактично понесені додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 16 965 гривень. Досліджуючи позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до статті 185 СК України - той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Дана позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 22 травня 2019 року у справі № 201/15248/16-ц (провадження № 61-4862св18). Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч.ч. 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Зважаючи на те, що дитина потребує додаткових витрат на своє утримання у зв`язку з хворобою та позивачка фактично несе такі витрати самостійно, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки Ѕ частину фактично понесених додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 16 965 грн. та стягувати з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 грн. щомісячно, з моменту звернення до суду з даним позовом та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1681,60 грн., оскільки позивачкою заявлено дві позовні вимоги (840,8 грн. х 2= 1681,60 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: approved