Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення штрафних санкцій у вигляді: 3% річних - 4 225 грн. 40 коп.; інфляційних втрат - 13 079 грн. 00 коп.; процентів за користування чужими грошовими коштами - 65 444 грн. 43 коп. Свій позов обґрунтовував тим, що 02 листопада 2015 року, відповідач отримала в позику від позивача грошові кошти в розмірі 123 000 грн, які повинна була повернути до 31 грудня 2015 року. На підтвердження отримання позики, сторонами було складено розписку 02 листопада 2015 року, згідно якої відповідач отримала від позивача грошові кошти. Відповідач свої зобов`язання згідно розписки не виконала, та не повернула борг, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та штрафних санкцій. Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2018 року [PERSON] було зобов`язано сплатити на користь позивача суму боргу за розпискою в сумі - 123 000 грн.; 3% річних з 01 січня 2016 року по 18 квітня 2018 року в сумі - 8 481 грн. 95 коп.; інфляційні втрати з 01 січня 2016 року по 31 березня 2018 року в сумі - 34 686 грн.; витрати на правничу допомогу в сумі - 11 453 грн. Борг станом на 10 червня 2019 року не повернуто, в добровільному порядку відповідач виконати судове рішення та повернути борг відмовляється, тому окрім сплати суми боргу за рішенням Броварського міськрайонного суду, відповідач повинна сплатити - 3% річних від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення виконання за весь період прострочки починаючи з 19 квітня 2018 року по 10 червня 2019 року, в сумі: 4 225 грн. 40 коп., а також витрати понесені на правничу допомогу. Також позивач просив стягнути із відповідача на його користь сплачені судові витрати в розмірі 827 грн. 49 коп. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київській області Радзівіл А.Г. від 19 липня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правиламиспрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання. 20 серпня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача, в якому він просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки вважає, що позивач приховує справжню правову природу укладеного договору, тому що жодних застережень про отримання відповідачем грошових коштів в борг розписка не містить, а гроші були передані на тимчасове зберігання, відповідно до цього відповідач не користувалася грошовими коштами переданими на тимчасове зберігання. Щодо витрат понесених позивачем на правничу допомогу, відповідач вважає, що вони не підтверджені належними доказами, тому що в матеріалах справи міститься копія квитанції про сплату грошових коштів в сумі 7 048 грн. 00 коп., за надання правової допомоги, при цьому представником позивача не долучено до матеріалів справи доказів, що він зареєстрований в органах державної фіскальної служби як самозайнята особа. 29 серпня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача, в якому вона просить в позовні вимоги задовольнити повністю, обґрунтовуючи це тим, що заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 02 листопада 2015 року в розмірі 123 000 грн. 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 34 686 грн. 00 коп., 3% річних в розмірі 8 481 грн. 00 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 11 453 грн. 00 коп., та судовий збір у розмірі 1 661 грн. 68 коп. За період розгляду справи, відповідач жодного разу не заперечила, що дана позика не є позикою, а отримані кошти надавались їй на зберігання, а також не оскаржила дане рішення. Щодо твердження відповідача про відсутність доказів реєстрації представника позивача, це підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю, долученого до позовної заяви. Представник позивача у судовому засіданні надала пояснення аналогічні позову, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розглядсправи за її відсутностідо суду не надала. Суд, вислухавши представника позивача, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно ч. 4, 5, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 02 листопада 2015 року [PERSON] надав в позику [PERSON] грошові кошти в розмірі 123 000грн. 00 коп., які [PERSON] зобов`язалася повернути до 31грудня 2015 року, що підтверджується розпискою (а.с.9). Згідно із вимоги № 9 від 24 лютого 2018 року, відомо, що представник позивача звертався до відповідача про погашення заборгованості (а.с. 10). Відповіднодо акту виконаних робіт від 07 червня 2019 року та квитанції № 414462 від 07 червня 2019 року, [PERSON] сплатив 7 048 грн. 00 коп. за надання правничої допомоги (а.с. 13,14). Згідно із орієнтованого переліку витрат від 07 червня 2019 року, встановлено, що орієнтована вартість відшкодування витрат на правничу допомогу, становить 11 399 грн., 49 коп. (а.с. 15). Відповідно до заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2019 року, вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] вирішено стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 123 000 грн., інфляційні втрати в розмірі 34 686 грн., 3% річних простроченої суми у розмірі 8 481 грн. 95 коп., витрати на правничу допомогу в розмірі 11 453 грн., та судовий збір у розмірі 1 661 грн. 68 коп. (а.с. 54, 55). На даний час рішення суду не виконано, борг не повернуто. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Окрім того, підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України та стаття 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов`язання. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що своїх зобов`язань [PERSON] не виконала, надану їй позику, не повернула, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню у межах заявлених вимог і наданих позивачем доказів, тому підлягає стягненню із відповідача на користь позивача 3% річних за період з 19 квітня 2018 року по 10 червня 2019 року в сумі 4 225 грн. 40 коп., інфляційні втрати за період за період з 01 квітня 2018 року по 10 червня 2019 року в сумі 13 079 грн. 00 коп., проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 01 січня 2016 року по 10 червня 2019 року в сумі 65 444 грн. 43 коп., а також витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 7 048 грн. 00 коп., що підтверджено квитанцією за № 414462 від 07 червня 2019 року, та судовий збір в розмірі 827 грн. 49 коп.

Outcome: partial