Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні належною їй на праві власності 1/2 частиною квартири [ADDRESS], шляхом її вселення. Також просила зобов'язати відповідача у подальшому чинити будь-які перешкоди у здійснені нею права користування та розпорядження квартирою. Крім того, просила встановити між нею та відповідачем порядок користування квартирою [ADDRESS]. В позовній заяві позивач зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі до 06.12.2009 року. 18.03.1997 року ними було придбано квартиру [ADDRESS], право власності на яку було зареєстровано за [PERSON] За Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва №2/487/360/13 від 30.09.2013 року за нею було визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Право власності на вказане нерухоме майно, було зареєстровано нею 15.01.2014 року Реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області. На даний час, відповідач перешкоджає їй у вселені в квартиру, тим самим, порушуючи її права власника на користування та розпорядження вказаною квартирою. Також зазначила, що квартира складається з двох кімнат, загальною житловою площею 28,2 кв.м. Посилаючись на неприязні стосунки, що склалися між нею та [PERSON], просила встановити порядок користування спірною квартирою виділивши їй у користування кімнату площею 16,3 кв.м., [PERSON] житлову кімнату площею 11,9 кв.м. з лоджією площею 2,9 кв.м., інші приміщення залишити у загальному користуванні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, підтвердив викладені в заяві фактичні обставини. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, посилаючись на наявність конфліктної ситуації між сторонами, що унеможливлює їх спільне проживання та користування квартирою. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного Як встановлено в судовому засіданні позивачці на підставі рішення Заводського районного суду м.Миколаєва №2/487/360/13 від 30.09.2013 року, зареєстрованому Реєстраційною службою Миколаївського МУЮ Миколаївської області 15.01.2014 року 14.07.2008 року за реєстраційним номером 268481248101, належить ? частина квартири [ADDRESS]. Як було встановлено, судом та не спростовувалась відповідачем, на даний час [PERSON] дійсно чинить перешкоди [PERSON] у користуванні належною їй на праві власності частиною квартири, перешкоджаючи позивачці у вселенні, вказана обставина також підтверджується, дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами по справі, а саме: заявами позивачки до правоохоронних органів, щодо прийняття мір реагування, Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 19.03.2012 року. Згідно ст..150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати. Відповідно до ст..155 ЖК України власник не може бути позбавлений права користуватися житловим будинком (квартирою), крім випадків передбачених законом. При цьому згідно ст..ст.321,391 ЦК України право власності є непорушним, та власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження майном. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що діями відповідача були порушені права позивачки як власника жилого приміщення, які підлягають поновленню шляхом вселення її у квартиру [ADDRESS]. Щодо заявлених вимог [PERSON] про визначення порядку користування спірною квартирою, суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Як було встановлено судом, на підставі рішення Заводського районного суду м.Миколаєва №2/487/360/13 від 30.09.2013 року, сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] з часткою кожного ? . Відповідно до копії технічного паспорту, спірна квартира загальною площею 54,9 кв.м, яка розташована на четвертому поверсі дев'ятиповерхового будинку, складається з двох житлових кімнат площею 11,9 кв.м (приміщення № 4), 16,3 кв.м (приміщення № 5), кухні (приміщення № 6), коридору (приміщення № 1), ванної ( приміщення №3). вбиральні поєднаної (приміщення № 7). Житлові кімнати є ізольованими. Ідеальна частка позивачки та відповідача у спірній квартирі складає 14,1 кв.м. житлової площі В зазначеній квартирі зареєстровані сторони та їх неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час у квартирі проживає відповідач зі своєю співмешканкою та неповнолітня донька сторін Між сторонами існує спір щодо користування квартирою. Згідно до положень ст.355 ч.1 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до положень ст.356 ч.1ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до роз'ясненнь, наданих Пленумом Верховного Суду України в Постанові «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, з наступними змінами - квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов (пункт 14). Право кожного із співвласників на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, передбачене ч. 3 ст. 358 ЦК України. Таким чином, порядок користування, який позивач просить встановити, шляхом виділення їй кімнати площею 16,3 кв.м., та відповідно [PERSON] кімнати площею 11,9 кв.м. не може бути встановлено судом, оскільки це не відповідає їхнім часткам у праві спільної часткової власності на спірну квартиру. Встановлення вказаного порядку призведе до порушення прав відповідача на володіння та користування тією частиною майна в натурі, яка відповідає його частці у спільній частковій власності. Також суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню вимоги [PERSON], щодо заборони [PERSON] у подальшому чинити будь-які перешкоди у здійснені нею права користування та розпорядження квартирою, оскільки, на даний час порушене право [PERSON] поновлено судом, шляхом її вселення до вказаної квартири. В подальшому, сторони, як співвласники зобов'язані за взаємною згодою здійснювати дії по користуванню та розпорядженню належним їй на праві спільної власності майном. На підставі викладеного,

Outcome: partial