Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 вересня 2015 року відповідач отримала від нього грошові кошти у розмірі 5000 грн., про що власноручно написала розписку та поставила свій підпис. Цим самим вона взяла на себе зобовязання повернути грошові кошти позивачу не пізніше 30 січня 2016 року. На сьогоднішній день свої зобовязання відповідач не виконала, борг не повернула. Просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 5000 грн., індекс інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми у розмірі 339,51 грн. та судові витрати. Позивач у судове засідання не прибув, попередньо надавши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не прибула по невідомій суду причині, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 вересня 2016 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000 грн., про що власноручно написала розписку та поставила свій підпис. Цим самим вона взяла на себе зобовязання повернути грошові кошти позивачу не пізніше 30 січня 2016 року. На момент розгляду справи відповідач не виконала своїх зобовязань. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. На підставі встановлених обставини, а також те, що на момент розгляду справи відповідач не виконав своїх зобов'язань перед позивачем, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються наданими суду доказами, які є належними та допустимими, в зв'язку з чим підлягають задоволенню. Станом на день розгляду справи, заборгованість за договором позики, яку необхідно стягнути з відповідача становить 5000 грн., 3% річних від простроченої суми (5000 * 0,03 * 284 дні прострочення / 365) у розмірі 116,71 грн., та інфляційні втрати у сумі 420,72 грн., проте, враховуючи положення ч.1\~ст.11 ЦПК України\~та роз'яснень наведених в п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009р. за № 14\~від 18 грудня 2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», обмежуючись позовними вимогами слід стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми та індекс інфляції у розмірі 339,51 грн. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем подано квитанцію про отримання ТОВ «Юридична консультація «ЛіАС» в особі директора [PERSON] 450 грн., як оплату за надану правову допомогу, які просив стягнути з відповідача. Вказані відносини регулюються також Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року. Згідно статті 1 зазначеного Закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у сумі 450 грн. та судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved