Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є сином його колишньої співмешканки та зареєстрований у вищевказаному житловому будинку, однак тривалий час, а саме після смерті матері [PERSON] з лютого 2019 року в ньому не проживає. Позивач здійснює догляд за житловим будинком, сплачує всі комунальні послуги, здійснює експлуатаційні витрати по його збереженню. У добровільному порядку відповідач не знімається з реєстрації за вказаною адресою, внаслідок чого позивач позбавлений можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі вищевикладеного позивач вимушений звернутися до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності у зв`язку зі станом здоров`я, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не надав, у судове засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.02.2004 року, бланк серії [NUMBER] (а.с.7) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2906193 від 24.02.2004 року (а.с.8). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб №1293, яка видана 22.03.2021 року виконавчим комітетом Новоайдарської селищної ради, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Факт реєстрації місця проживання відповідача за вищевказаною адресою також підтверджується відповіддю на запит суду щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача, яка надана 14.04.2021 року Новоайдарською селищною радою (а.с.17). Разом з тим, з акту, складеного 24.03.2021 року депутатом Новоайдарської селищної ради Коробкою О.В., в присутності громадян [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] не проживає, покинув даний будинок одразу після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , після від`їзду жодного разу не з`являвся за даною адресою (а.с.10). З пояснень позивача вбачається, що у добровільному порядку відповідач не знімається з реєстрації за вказаною адресою, внаслідок чого він позбавлений можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до п. 1 ст.\~8\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статтею 41\~Конституції\~України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.\~15\~ЦК\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.\~317\~ЦК\~України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст.\~321\~ЦК\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.\~\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом достовірно встановлено, що відповідач не користується житлом за місцем реєстрації з лютого 2019 року, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» як інвалід І групи, позов задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі ст. ст. 15, 317, 319, 321, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 150 ЖК України,

Outcome: approved