overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 12 липня 2002 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 807. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що подружнє життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на подружнє життя та сімейні відносини. Вважає, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. За таких обставин, позивач просила суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Позивач у судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 12 липня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 807. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Згідно зі ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. Суд не вважає за можливе зберегти шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та зміну прізвища посилаючись на те, що 14 серпня 2013 року вона уклала шлюб з відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалось. Шлюбні відносини сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Тому просила суд шлюб з відповідачем розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, надійшла заява в якій просить суд розглядати справу у її відсутність. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 14 серпня 2013 року вступили в зареєстрований шлюб (а.с.7). Від шлюбу сторони дітей не мають. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у своїй заяві зазначила, що після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довір'я та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами не можливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати щомісячно з урахуванням індексації з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 884,61 грн. на своє утримання, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що вона перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON] з 2012 року по 2013 рік. [INFO] року у них народилася донька - [PERSON], яка проживає разом з позивачем. Посилалася на те, що вона перебуває у тяжкому матеріальному становищі, оскільки чоловік не надає їй матеріальної допомоги на виховання їх спільної дитини, додаткових доходів вона не отримує, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, тому змушена звернутись до суду із даною позовною заявою. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши на адресу суду письмові заперечення, згідно яких, просив позовні вимоги позивача задовольнити частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], трирічного віку. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували, що визнано позивачем в судовому засіданні. Сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №1294 (арк.с.20). [PERSON] знаходиться в декретній відпустці по догляду за донькою [PERSON], яка мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім'ї №65 від 14.10.2014 року (арк.с.21). Згідно ч.2 ст.84 СК України, на яку в позові посилається позивач, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки, позивач по справі не є дружиною відповідача, та ніколи нею не була, а просить стягнути аліменти на утримання дружини з посиланням на норми ст. ст. 79, 80, 81, 84 СК України, то відсутні правові підстави для стягнення аліментів на утримання дружини, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, просила стягнути з нього аліменти на її користь у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму щомісячно на період свого навчання. У судове засідання позивач не з'явилась, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до ст.199 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей до 23 років, якщо їх повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. Встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON], народилася донька - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.04.1996 року (арк.с.6). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.10.2013 року, [PERSON] померла [INFO] (арк.с.9). Встановлено, що відповідач [PERSON] доводиться батьком повнолітній [PERSON], [INFO], яка навчається на першому курсі Державного вищого навчального закладу «Дніпропетровський політехнічний коледж», форма навчання - денна (арк.с.11). Отже, позивач, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені нею обставини того, що вона потребує додаткової матеріальної допомоги на навчання у Державному вищому навчальному закладі «Дніпропетровський політехнічний коледж». При визначені розміру аліментів, суд також виходив з вимог ст.182 СК України. Так, відповідач будь-якими хронічними захворюваннями не страждає, не є інвалідом будь-якої групи, нікому іншому аліменти не сплачує і може надавати таку допомогу, тому з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на утримання повнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], враховуючи можливість відповідача платити таку суму і потребу позивачки в отриманні даної суми. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-16 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, при цьому сімейне життя із [PERSON] не склалося. Від цього шлюбу вони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка постійно хворіє і потребує, крім іншого, додаткових витрат на її лікування. Відповідач працює, отримує заробітну плату і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Однак в добровільному порядку допомогу у належному розмірі не надає, тому позивач бажає стягувати аліменти у встановленому законом порядку. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд позов задовольнити. А саме, стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини, а також понесені витрати на оплату юридичних послуг. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. В порядку ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних стосунків дитина залишилась проживати разом із матір»ю. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Згідно з ст.ст. 180, 182 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, при визначенні розміру аліментів, крім іншого, суд враховує стан здоров'я дитини. Із наданих матеріалів та виписки медичної картки [PERSON] вбачається, що дитина страждає на (дискенизію жовчовивідних шляхів) і потребує додаткових витрат на лікування. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В судовому засіданні встановлено, що відповідач працює, регулярно отримує заробітну плату, інших непрацездатних, неповнолітніх осіб на утриманні не має і в змозі надавати кошти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усіх доходів щомісячно. У відповідності до Акту прийому-передачі послуг адвоката та квитанцій №405, №410 від 21.11.2014 року [PERSON] за юридичні послуги сплачено 650 грн., які відповідач не заперечував компенсувати. Оцінивши зібрані по справі матеріали та беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає необхідним задовольнити вказаний позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] вони перебувають у шлюбі з 05 жовтня 2002 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], 2003 року народження. Спільне подружнє життя не склалося по тій причині, що під час сумісного проживання у них виявилась несумісність характерів, поглядів на сімейне життя, в результаті чого почали виникати сварки та непорозуміння, що призвело до розпаду сім'ї. Шлюбні відносини з відповідачем та проживання припинилося, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] У судовому засіданні позивач позов підтримала та просить його задовольнити, просить після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, що шлюб необхідно зберегти. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 05 жовтня 2002 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 141. Від сімейного проживання позивач і відповідач мають сина - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 104. Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові один до одного. Судом були вжитті заходи щодо збереження шлюбу, а саме ухвалою суду від 10 грудня 2014 року надано подружжю строк для примирення на три місяці. Однак у судовому засіданні позивач наполягала на розірванні шлюбу, оскільки вона не бажає проживати з відповідачем, як подружжя та підтримувати шлюбно-сімейні відносини. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливими, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] вони перебувають у шлюбі з 28 серпня 2010 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося по тій причині, що під час сумісного проживання у них виявилась несумісність характерів, поглядів на сімейне життя, в результаті чого почали виникати сварки та непорозуміння, що призвело до розпаду сім'ї. На даний час ведення між позивачем та відповідачем спільного господарства та сумісне проживання припинено. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] У судовому засіданні позивач позов підтримав та просить його задовольнити, після розірвання шлюбу просить повернути прізвище «[PERSON]». Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечувала, посилаючись на те, що з позивачем бажає розірвати шлюб у зв'язку з небажанням в подальшому підтримувати шлюбно-сімейні відносини. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28 серпня 2010 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії 1-ОК № 104218 видане виконкомом Лютізької сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 11. Від сімейного проживання позивач і відповідач мають дочку [PERSON], [INFO]. Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові один до одного. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливими, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] вони перебувають у шлюбі з 30 липня 1983 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Спільне подружнє життя не склалося по тій причині, що під час сумісного проживання у них виявилась несумісність характерів, поглядів на сімейне життя, в результаті чого почали виникати сварки та непорозуміння, що призвело до розпаду сім'ї. Шлюбні відносини з відповідачем припинилися біля одного року, спільного господарства не ведуть.. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] У судовому засіданні позивач позов підтримала та просить його задовольнити, просить після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30 липня 1983 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане Демидівською сільською радою народних депутатів, актовий запис № 23. Від сімейного проживання позивач і відповідач неповнолітніх дітей не мають. Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові один до одного. Судом були вжитті заходи щодо збереження шлюбу, а саме ухвалою суду від 08 січня 2015 року надано подружжю строк для примирення на два місяці. Однак у судовому засіданні позивач наполягала на розірванні шлюбу, оскільки вона не бажає проживати з відповідачем, як подружжя та підтримувати шлюбно-сімейні відносини. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливими, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернулась із вказаним позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким поділити між нею та відповідачем спільне сумісне майно подружжя та визнати за нею право власності на ? частину будинку [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2004 року по 2013 рік. Під час шлюбу в 2006 році вони придбали за 14386,00 грн. житловий будинок [ADDRESS], але договір купівлі-продажу оформили на відповідача [PERSON] Після розірвання шлюбу з відповідачем позивач бажає, щоб за нею було визнано часткову власність на будинок в розмірі ? частини, так як добровільно розподілити майно відповідач відмовляється. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити його в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно статті 70 СК України у разі поділу майна - частки дружини та чоловіка є рівними. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 липня 2004 року по 02 березня 2013 року. В період шлюбу сторонами придбаний житловий будинок [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 жовтня 2006 року №2904, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Вказаний будинок зареєстрований за [PERSON]. Враховуючи те, що житловий будинок [ADDRESS] була придбана в період шлюбу при поділі майна позивачу необхідно виділити у власність 1/2 вказаної частини будинку, а іншу частину будинку залишити у власності відповідача. На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності, а також повне визнання позовних вимог,

Outcome: approved