Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

У листопаді 2016 року ТОВ «Мед ексім» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту неправдивості інформації та її спростування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у жовтні 2016 року в мережі Інтернет на сайті, доступ до якого є вільним, в режимі відкритого доступу була розміщена недостовірна інформація про ТОВ «Мед ексім» у вигляді статті за електронною адресою: [INFO] під назвою «[INFO]», у згаданій статті, зокрема зазначається наступне, цитата дослівно на мові оригіналу (російська мова): «По результатам тендера, проведенного в системе электронных торгов Prozorro, Одесский национальный медуниверситет приобрел аппарат ультразвуковой диагностики MyLab Seven стоимостью 2 миллиона 392 тысячи гривен. Договором на поставку оборудования был заключен с победившим ООО «Мед Эксим» (фирма с уставным фондом в размере 5- тысяч гривен, зарегистрированная на жительницу города Нежин Черниговской области, руководитель - [PERSON]). Единственным конкурентом фирмы на торгах выступало ООО «Ливин», предложившее систему ультразвуковой диагностики за 2 миллиона 392 тысячи гривен. Отметим, что следственные органы Государственной фискальной службы открыли уголовное производство по факту реализации ООО «Мед Эксим» медицинской техники бюджетным учреждениям по завышенным ценам. Так, 13 января этого года во время проведений следственных действий в офисах и складских помещениях указанной компании были изъяты документы по ввозу оборудования в Украину, контракты на его поставку в государственные медучреждения, документальные материалы, подтверждающие двойную бухгалтерию, компьютерная техника, банковские карточки, бланки коммерческих офшорных компаний и оборудование на 50 миллионов гривен. Следователи установили, что «Мед Эксим» ввозило медтехнику по завышенной белее чем в 3 раза стоимости и затем реализовывало в учреждения здравоохранения Украины за средства Государственного и местных бюджетов, что привело к убыткам на 5 миллионов гривен». Тобто, в мережі Інтернет поширюється наступна недостовірна інформація про заявника, а саме: заявник навмисно завищує ціни на продажу медичного обладнання для бюджетних установ, веде подвійну бухгалтерію, співпрацює з офшорними компаніями, що призвело до нанесення збитків державі у розмірі 5 мільйонів гривен та про відкриття органами Державної фіскальної служби України кримінального провадження щодо ТОВ «Мед Ексім». Крім того, зазначає, що у проваджені першого відділу кримінальних розслідувань СУ ФР ГУ ДФС у м.Києві дійсно знаходилось кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України. Однак, проведеним досудовим розслідуванням по вище зазначеному кримінальному провадженню будь-які об'єктивні докази, які б свідчили про наявність в діях ТОВ «Мед Ексім» прямого умислу на ухилення від сплати податків не виявлено та 27 січня 2016 року вказане кримінальне провадження закрито. У зв'язку з чим просив суд, встановити факт недостовірної інформації щодо ТОВ «Мед Ексім» (ідентифікаційний код 38203897, 01032, м.Київ, вул..Назарівська, 1), поширену у мережі Інтернет в частині розміщення тверджень по те, що: «ТОВ «Мед Ексім» навмисно завищує ціни на продажу медичного обладнання для бюджетних установ»; «ТОВ «Мед Ексім» веде подвійну бухгалтерію, співпрацює з офшорними компаніями, що призвело до нанесення збитків державі у розмірі 5 мільйонів гривен»; «органами ДФС України відкритті кримінальні провадження щодо ТОВ «Мед Ексім». Спростувати недостовірну інформацію щодо ТОВ «Мед Ексім» (ідентифікаційний код 38203897, 01032, м.Київ, вул..Назарівська, 1), поширену у мережі Інтернет в частині розміщення тверджень по те, що: «ТОВ «Мед Ексім» навмисно завищує ціни на продажу медичного обладнання для бюджетних установ»; «ТОВ «Мед Ексім» веде подвійну бухгалтерію, співпрацює з офшорними компаніями, що призвело до нанесення збитків державі у розмірі 5 мільйонів гривен»; «органами ДФС України відкритті кримінальні провадження щодо ТОВ «Мед Ексім». В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав з викладених в ній підстав та просив її задовольнити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до Глави 3 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про інформацію», реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 9 судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК ( 1618-15 ). Тобто, в конкретному випадку заявник, в порядку окремого провадження з метою судового захисту гідності, честі та ділової репутації може звернутися у разі поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 9 належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). При цьому, дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет, а у разі складності у отриманні такої інформації, заявник не позбавлений права звернутися до суду із заявою в порядку ст. 133, 137 ЦПК України про забезпечення чи витребування доказів. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначеній інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст.234 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, дані про те, що автор поширеної інформації невідомий та власника сайту заявник установити не має можливості, заявником не надані. Між тим, звертаючись із заявою в окремому провадженні, заявник зазначає, що власників веб-сайтів та осіб встановити не вдалося, хоча жодних доказів цьому не надає. За таких обставин, оскільки, належних та допустимих доказів того, що заявник не може встановити належних відповідачів та власників веб-сайтів не надано, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви в повному обсязі.

Outcome: dismissed