Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про звільнення спадкового майна з-під арешту. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з ? частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Після смерті мати позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, своїм листом Шоста державна нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку, з тим, що спадкове майно знаходиться під арештом. 02 жовтня 2014 року позивач звернувся до Головного управління юстиції у Дніпропетровської області з заявою про зняття арешту з нерухомого майна, на що отримав відмову. На підставі ст.37 та ч.1 ст.38 ЗУ «Про виконавче провадження», посилаючись на те, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку зі смертю боржника, припиняється чинність арешту боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення просив звільнити спадкове майно з-під арешту. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити, в обґрунтування посилався на обставини викладені у позовній заяві. Представник Індустріального ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції у судовому засіданні позов визнав, зазначивши, що дійсно виконавче провадження завершено державним виконавцем 19 березня 2010 року у зв'язку зі смертю боржника на підставі п.3 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог п.п.9.9-9.13 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», на підставі розпорядження в.о. начальника Індустріального ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, актом від 27 січня 2014 року зазначене виконавче провадження було знищено. Причини не скасування арешту майна боржника, як того передбачає ч.1 ст.38 ЗУ «Про виконавче провадження» їй невідоме. Представник Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав. Представник КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав. Представник реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10 березня 2007 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з ? частини квартири за адресою: [ADDRESS]. 30 червня 2015 року позивач отримав лист вих.№1290/01-16 від державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори про неможливість видати свідоцтво про право власності на спадщину після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, а саме на ? частини квартири за адресою: [ADDRESS], оскільки в реєстрі прав власності на нерухоме майно є арешт, що накладений Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на підставі постанови державного виконавця державної виконавчої служби в Індустріальному районі м. Дніпропетровська Щербиною Т.М., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 березня 2006 року. 02 жовтня 2014 року позивач звернувся до Головного управління юстиції у Дніпропетровської областіз заявою про зняття арешту з нерухомого майна, на що отримав відмову в зв'язку з знищеним виконавчим провадженням у зв'язку закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п.3 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у випадку смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ. Відповідно до ст. 38 вищезазначеного Закону у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За положеннями п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.08 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Таким чином, враховуючи, що знищено може бути лише закінчене виконавче провадження, за яким припиняється чинність арешту, то постанова про накладення арешту та заборони на відчуження майна повинна були бути скасована державним виконавцем. Наявність арешту обмежує право позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, а тому, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] до Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи: Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту. На підставі викладеного,

Outcome: approved