Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця м. Білицьке Донецької області, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . З 15 грудня 2004 року за даною адресою зареєстрований [PERSON] . Позивачу відомо, що відповідач на початку 2018 року виїхав до м. Краматорська Донецької області, та з лютого 2018 року і по день звернення до суду в даній квартирі не проживає. Таким чином, оскільки за вищевказаною адресою [PERSON] не проживає вже понад рік, а позивач має нести витрати по комунальних платежах і за зареєстрованого за даною адресою відповідача, та не може оформити субсидію, тому просила задовольнити позов. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, в якій заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився,\~про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З заявою про відкладення розгляду справи з повідомленням причин неявки до суду не звертався. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій статті. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін. З урахуванням ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським І.Ю., належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05 квітня 2019 року. (а.с.10) Як вбачається з рішення Добропільського міськрайонного суду від 18 березня 2019 року по справі № 227/4803/18, судом було встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , та яка перебувала у шлюбі з [PERSON] та проживала разом з ним у квартирі [ADDRESS] . А рішенням суду [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Частинами 4,\~5\~статті 82\~ЦПК України\~передбачено,\~що \~обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом.\~ Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, вищенаведеним рішенням підтверджується, що відповідач є колишнім членом сім`ї власника квартири, [PERSON] , а саме, він є її колишнім зятем. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області № 1574 від 25 березня 2019 року про склад сім`ї, за вищевказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] , 1975 року народження. (а.с.13) Що також підтверджується витягом з домової книги для прописки громадян у кв. 4 буд [ADDRESS] (а.с.11-12), а також відповіддю виконавчого комітету Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області від 02 травня 2019 року підтверджується, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою з 15 грудня 2004 року. (а.с.19) Довідкою голови ОСББ «НІКА» від 25 березня 2019 року підтверджується, що [PERSON] , 1975 року народження, у кв. [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає з лютого 2018 року. Місце його проживання невідоме. Всі комунальні платежі за цією адресою сплачує [PERSON] (а.с.14) Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~\~ Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316.\~317,\~319,\~321 ЦК України). Частиною 1 ст.\~317\~ЦК\~України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1\~статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~статті 391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Як роз`яснено у пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є власником спірного житла, а відповідач є колишнім членом сім`ї позивача, та понад один рік без поважних причин не мешкає в квартирі [ADDRESS] , суд вважає, що він втратив право користування спірним житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved