Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-24 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачкою він знаходився у шлюбі з 2011 по листопад 2012 року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. За рішенням суду від 21.11.2012 року він сплачує аліменти на користь відповідачки на утримання сина. З 01 серпня 2014 року син мешкає разом з ним, так як відповідачка стала вести аморальний спосіб життя, дитиною не цікавиться, не турбується про неї, залишає вдома сина одного. З розмови з відповідачкою йому стало зрозуміло, що останній дитина не потрібна і вона сама запропонувала йому забрати сина до себе. Його житлово-побутові умови дозволяють проживати сину разом з ним та перебувати на його повному утриманні. У звязку з цим просив визначити місце проживання дитини з ним і звільнити його від сплати аліментів, які він сплачує на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON]. В судовому засіданні позивач підтримав позов і суду пояснив, що з відповідачкою вони перебували у шлюбі, який в 2012 році розірваний. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON] [INFO]. Після розірвання шлюбу вони в період з восени 2013 року до липня 2014 року ще мешкали однією сім»єю без шлюбу. З липня 2014 року вони мешкають окремо. В серпні 2014 року вони домовились про те, що їх спільний син буде мешкати разом з ним за місцем його мешкання за адресою м.Білозерське вул..Комсомольська13 \\1, де він мешкає разом зі своєю матірю. Відповідачка не заперечувала проти вказаного. Він не перешкоджає відповідачу бачитися з сином. Але остання великого бажання зустрічатися з дитиною не має, не цікавиться його життям. На прохання відповідачки він привозить до неї сина. Коли ж відповідачка і забирає сина, то через деякий час, в той же день, повертає йому його, а саме дзвонить і просить забрати від неї сина. Зазначив, що до теперішнього часу, незважаючи на те, що син з серпня 2014 року мешкає разом з ним, [PERSON] отримує аліменти на утримання сина, які стягуються з нього за рішенням суду. Позивач не заперечував той факт, що за період з серпня 2014 року і по теперішній час, один раз відповідачка, на лікування сина, дала йому 200,00 гривень, купила кросівки сину, і під час зустрічей з сином купує йому фрукти, йогурти. Також зазначив, що в березні 2015 року, коли син хворів, він просив відповідачку побути з дитиною на час лікування, але остання відмовила йому в цьому. В зв»язку з цим він вимушений був просити свого батька і його теперішню дружину побути з сином, в той час коли він був на роботі. З серпня 2014 року до теперішнього часу саме він виховує дитину, відповідачка не цікавиться ні розвитком дитини ні його життям. Також зазначив, що за весь час спільного с відповідачкою життя, дитина їй також не була потрібна. Відповідачка могла залишити дитину з ним і піти вночі гуляти. Крім того, в той час коли вони вже не мешкали разом, а дитина мешкала разом з відповідачкою, був випадок, коли, в лютому 2013 року, відповідачка взагалі залишила сина, якому було 1 рік 6 місяців, вдома самого без нагляду. Внаслідок чого сестра відповідачки [PERSON] дзвонила йому і просила приїхати, так, як у нього були ключі від квартири, бо в квартирі плакала та кричала їх дитина, а мати дитини не відчиняла і на телефонні дзвінки не відповідала. Приїхавши він забрав дитину, яка була налякана, кричала і плакала, бо в квартирі нікого з дорослих не було. Це було зранку в 9-10 годині. Відповідачка в той день зв»явилася лише в 16-17 годин, а саме подзвонила йому на телефон і вибачалась бо їй було соромно за такий вчинок. Враховуючи наведене позивач просить задовольнити його позовні вимоги, а саме визначити місце проживання [PERSON] 14.08.2011 року саме з батьком, тобто з ним і звільнити його від сплати аліментів, які стягуються з нього на утримання останнього на користь [PERSON], так як син фактично мешкає разом з ним. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і суду пояснила, що [PERSON] є їх спільним з відповідачем сином. Після розірвання з відповідачем шлюбу їх син мешкав разом з нею за адресою м.Білозерське вул.Ватутіна, 13/24. На утримання сина на її користь з відповідача були за рішенням суду стягнуті аліменти. Відповідач до 2014 року не цікавився сином, а в серпні місяці 2014 року, без узгодження з нею, забрав сина до себе і перевір його в інший дитячий садочок. Позивач шантажує її дитиною, то привозить та залишає дитину в неї, то забирає сина і не дає бачитися з сином. На даний час вона працює в УЖТФ «Котельна 2», мешкає в квартирі за адресою м.Білозерське, вул.Ватутіна, 13/24 і має всі умови для проживання з нею дитини. Зазначила, що зазначені позивачем обставини відносно неї не відповідають дійсності. Також зазначила, що коли вона забирає сина до себе, то аліменти, які отримує від відповідача тратить на сина. Просила відмовити в позові позивача. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач є його сином. На даний час його онук [PERSON] мешкає разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою м.Білозерське вул.Комсомольська 13/1. Так, як його син працює, він і його дружина [PERSON] допомагають йому наглядати за онуком. Під час хвороби онука в березні 2015 року син привозив до них онука, а після роботи забирав його додому. Охарактеризував колишню дружину свого сина [PERSON], як таку, що не цікавиться життям своєї дитини [PERSON]. Зазначив, що в березні 2015 року, коли [PERSON] хворів і знаходився, в день, під їх наглядом, [PERSON], знаючи про те, що її син хворіє, жодного разу не приходила до сина і не подзвонила їм і не спитала про стан здоров»я свого сина. На його думку це свідчить про те, що дитина останній не потрібна. Крім того зазначив, що йому відомі випадки коли [PERSON], перебуваючи ще у шлюбі з [PERSON] залишала свого малолітнього сина, неодноразово, самого без нагляду. Свідок [PERSON] суду пояснив, що сторін він знає давно, він був присутній у них на свадьбі, ходив зі своєю дружиною, яка є хрещеною [PERSON], до них у гості. Зазначив, що він замічав за [PERSON], що вона зловживає спиртними напоями, в той час, як її чоловік [PERSON] спиртні напої не вживав. Йому відомо, що з цього приводу [PERSON] і розлучились. На даний час він спілкується лише з [PERSON]. Знає, що на даний час малолітній [PERSON] мешкає разом зі своїм батьком позивачем по справі. За весь цей час, коли дитина мешкає з батьком, матері біля дитини він взагалі не бачив. Дитиною на даний час займається та опікується лише батько. Від останнього йому відомо, що [PERSON] життям дитини не цікавиться, були випадки коли остання залишала малолітню дитину вдома без нагляду, внаслідок чого батько [PERSON] вимушений був відпрошуватися з роботи і їхати забирати дитину. Коли позивач зі своїм сином приходить до них у гості, дитина про матір взагалі не згадує. Коли питаєш у дитини де її мати він починає плакати. На його думку це свідчить про те, що мати не належним чином займається дитиною раз він так реагує на слово «мати». Свідок [PERSON] пояснила, що вона є дружиною [PERSON], який є батьком позивача у справі, знає як позивача, так і відповідачку. Вона вважає, що для безпеки їх спільної дитини [PERSON], для нормального його розвитку та здоров»я його місце мешкання краще буде визначити з батьком позивачем по справі, так як відповідачка не належним чином займається своєю дитиною. Їй відомі випадки, коли відповідачка залишала свого сина, якому було 1 рік 6 місяців самого вдома без нагляду дорослих. Пояснила, що 15 лютого 2013 року особисто вона, разом з позивачем, їздили додому до [PERSON]І.(в той час як сторони вже не мешкали разом) і забирали малолітнього [PERSON], так як останній був залишений матірю один вдома без нагляду, у зв»язку з чим кричав і плакав. Так як, а ні у сестри відповідачки [PERSON], ані у матері відповідачки ключів від квартири відповідачки не було, тому сестра відповідачки [PERSON] зателефонувала [PERSON] і повідомила про даний випадок, на що останній миттєво відреагував, поїхав і забрав свого сина. Разом з сином позивач до вечора знаходився у неї вдома. Відповідачку в цей день їм так і не вдалося знайти, до них вона не приходила і на телефонні дзвінки позивача не відповідала. Також їй відомі випадки коли [PERSON] залишала 11 місячну дитину на позивача, а сама уходила гуляти. Вважає, що поведінка [PERSON] свідчить про те, що дитина для неї не стоїть на першому місці. Зазначила, що з 06 по 10 березня 2015 року вона разом зі своїм чоловіком [PERSON], на прохання позивача доглядали [PERSON], який хворів. Їй відомо, що так як позивач працює, він просив відповідачку посидіти з хворою дитиною, але остання відмовила йому в цьому, тому він попросив свого батька [PERSON] і її доглянути за дитиною. Позивач приводив дитину до них у восьмій годині ранку і забирав після 16.00 години. За весь цей час, відповідачка, знаючи про те, що її дитина хвора ні разу не навідала свою дитину і ні разу не поцікавилась станом її здоров»я навіть по телефону. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матірю відповідачки. Зазначила, що позивач до виповнення дитині [PERSON] 3 років взагалі ні цікавився сином. Вважає, що питання про визначення місця мешкання дитини виникло у позивача лише у зв»язку з тим, що він боїться, що його заберуть до збройних сил України. Крім цього він має багато непогашених кредитів, тому йому потрібні кошти і він хоче забрати аліменти. Зазначила, що її донька є нормальною матірю, з якою і повинен жити її онук, так як у останньої є житло і все необхідне для мешкання з нею онука. Позивач же по справі не має житла. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає відповідачку по справі, як хорошу матір, дитина якої завжди чиста, охайна та доглянута. Зі слів матері відповідачки їй відомо, що у [PERSON] проблеми з чоловіком, який її зраджує. Свідок [PERSON] пояснила, що вона знає відповідачку, як доньку [PERSON], з якою вони разом працюють. [PERSON] часто приходила з сином до матері на роботу. Дитина завжди була чиста. [PERSON] завжди піклувалася про свого сина і є нормальною мамою. Так, як тільки дитина захворіє, [PERSON] дзвонила одразу ж до своєї матері. [PERSON] в свою чергу викликала лікарів і брала участь в житті дитини. Також зазначила, що неодноразово, коли [PERSON] приходила до матері на роботу, остання скаржилася матері на те, що у них вдома не має чого їсти, так чоловік [PERSON] не давав їй грошей і у зв»язку з цим [PERSON] завжди допомогала своїй доньці. Їй відомо, що з 2014 року син [PERSON] мешкає разом з батьком і нібито вони домовилися про те, що останній буде давати їй дитину коли вона захоче. Також зазначила, що не раз, в її присутності, відповідачка та [PERSON] дзвонили до позивача і говорили, що вони бажають взяти дитину. Як вона зрозуміла [PERSON] забирає дитину до себе в дні коли у неї випадають вихідні від праці дні. Більше їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є завідувачем ДНЗ № 22 «Радуга», який з вересня 2014 року відвідує малолітній [PERSON]. Зазначила, що хлопчик нормально розвинутий, його розвиток відповідає його віку. Дитину до дитячого садочка водить і забирає батько. Вона жодного разу не бачила, щоб дитину приводила або забирала мати. Матір [PERSON] вона бачила у дитячому садочку, з вересня 2014 року лише один раз, коли вона приходила на свято, яке було присвячено 8-му Березню. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює вихователем в ДНЗ № 22 «Радуга» і веде групу, яку відвідує вихованець [PERSON]. Зазначила, що дитина є абсолютно нормальною, її розвиток відповідає її віку. [PERSON] в дитячий садочок водить і забирає батько - [PERSON] або бабуся з боку батька. Батько завжди питає у неї про свого сина, цікавиться його життям в дитячому садочку. Крім цього батько завжди приймає участь в вирішені будь-яких питань, що пов»язані з відвідуванням дитиною садочка. Матір дитини вона перший раз побачила в березні 2015 року, коли та прийшла на свято, присвячене 8-му Березня. Будь-яких питань з приводу життя дитини у садочку [PERSON] їй не задавала. Зазначила, що дитина майже про матір не згадує. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Добропільської міської ради [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримала, не заперечували проти обставин і суті його вимог, підтримала висновок і вважала за доцільне визначити місце мешкання малолітнього [PERSON] з батьком. Крім цього зазначила, що висновок органу опіки про доцільність визначення місця проживання дитини був зроблений без врахування матеріально-побутових умов [PERSON], так як остання будучі завчасно повідомленою про час обстеження її умов мешкання, за місцем свого мешкання не перебувала. Вказане на її думку свідчить про байдужість [PERSON] до вказаного питання, незважаючи на те, що в судовому засіданні остання заперечує проти позову. Вислухавши пояснення позивача і його представника, відповідача і його представника, представника органу опіки та піклування, свідків, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визначення місця мешкання дитини з батьком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Сімейного кодексу (СК) України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом в судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач з 19 лютого 2011 року перебували між собою у зареєстрованому шлюбі (а.с.8). Від цього шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину -сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). В зв'язку з погіршенням стосунків сторін сім'я розпалася і шлюб був розірваний рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2012 року (а.с.8). Фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені, сторони мешкають окремо. Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 21.11.2012 року з [PERSON] на користь відповідачки на утримання сина стягнуті аліменти в розмірі ? частки його доходу. Позивач [PERSON] мешкає у м.Білозерське вул.Комсомольська 13/1, а відповідачка [PERSON] мешкає в м.Білозерське вул.Ватутіна 13/24. З серпня місяця 2014 року з позивачем за його адресою мешкає його малолітній син [PERSON]. У відповідності до частин 2-4 статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить до висновку про те, що вони врегульовані положеннями ст. 161 СК України, згідно якій місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою її батьків, а у випадку недосягнення такої згоди може бути визначене у судовому порядку. Вирішуючи таке питання, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них. Вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, і не може передати дитину тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Виходячи з встановленого ст. ст. 7, 141 СК України принципу рівності прав батьків щодо дитини, при вирішенні цього питання жоден з них не має заздалегідь визначених переваг. З пояснень позивача судом встановлено, що в серпні 2014 року він з відповідачкою домовились про те, що їх спільний син буде мешкати разом з ним за місцем його мешкання за адресою м.Білозерське вул..Комсомольська 13\\1, де він мешкає разом зі своєю матірю. Відповідачка не заперечувала проти вказаного. Він не перешкоджає відповідачу бачитися з сином. Факт мешкання малолітнього [PERSON] разом з батьком за адресою м.Білозерське вул.Комсомольска 13/1 підтверджується актом від 20.10.2014 року, затвердженим головою ОСББ [PERSON] (а.с.9). Відповідачка ж в судовому засіданні наполягала на тому, що позивач забрав сина без узгодження з нею, шантажує її дитиною, то привозить та залишає дитину в неї, то забирає сина і не дає бачитися з сином. Вона ж хоче, щоб син мешкав разом з нею. Дослідивши надані в судовому засіданні докази, суд до доводів відповідачки відноситься критично і вважає, що вишевказані доводи не відповідають дійсності і спростовуються як показаннями самої відповідачки, так і показаннями свідків, а також письмовими доказами, що були досліджені в судовому засіданні. Так, в судовому засіданні позивач зазначав, що він не чинить перешкод відповідачу для зустрічі з сином і взагалі, коли відповідачка просить дати їй сина, привозить останнього до неї, але через деякий час відповідачка ж сама і дзвонить до нього і просить забрати сина назад. Вищевказані доводи позивача, відповідачка в судовому засіданні не оспорювала і пояснювала, що дійсно коли їй позивач дає сина через деякий час вона просить позивача забрати сина назад, бо вона працює і не може весь час знаходитися з сином. Тобто, з наведеного вбачається, що позивач не чинить відповідачу перешкод у спілкуванні з дитиною та вихованні дитини. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] відвідує ДНЗ № 22 «Радуга» з 16 вересня 2014 року (а.с.12). З психолого-педагогічних характеристик на вихованця молодшої групи ДНЗ № 22 «Радуга» [PERSON] від 17.11.2014 (а.с.15), від 20.03.2015 року (а.с.72) вбачається, що останній володіє всіма знаннями, уміннями та навичками відповідно до свого віку. Дитина виховується одним батьком, який приводить та забирає його з садочку, відвідує батьківські збори, приймає активну участь в житті групи та дитячого закладу. Дитина охайна, вихована. З вказаних характеристик також вбачається, що мати не приводить і не забирає дитину з садочку та не цікавить життям дитини. З пояснень відповідачки [PERSON] встановлено, що їй відомо про те, який дитячий садочок відвідує її дитина, але дитину з садочку вона не забирає у зв»язку з тим, що це їй не дозволяє робити її режим праці, а також відстань, яка існує між дитячим садочком і її будинком. З пояснень позивача встановлено, що їх син ходить до дитячого садочка «Радуга», з часу коли син мешкає з ним. Він ніколи не заперечував проти того, щоб відповідачка забирала з дитячого садочку сина, але з якої причини остання ніколи цього не робила йому не відомо. Також зазначив, що від дому де мешкає відповідачка до дитячого садочку, який відвідує їх син, відстань, яку можливо подолати пішки за 15 хвилин і цей факт в судовому засіданні відповідачка не заперечувала. Судом також з пояснень відповідачки було встановлено, що остання до жовтня місяця 2014 року працювала продавцем у магазині. З грудня 2014 року по теперішній час відповідачка працює на котельній кочегаром. Її графік роботи складається з 3 днів роботи і 4 день вихідний. Працює вона по змінам: перша зміна з 6.00 до 14.00 годин, друга зміна з 14.00 до 22.00 годин і третя зміна нічна. Тобто, з вищевказаних пояснень в суді було достовірно встановлено, що відповідачка працюючи в першу зміну мала і має можливість забирати сина з дитячого садочка, спілкуватися з ним, але з грудня 2014 року по день розгляду справи у суді цього не робила. Крім цього судом встановлено, що з жовтня 2014 року по грудень 2014 року відповідачка взагалі не працювала, але в цей період, з пояснень самої ж відповідачки, встановлено, що остання також не забирала дитину з дитячого садочку і не намагалася цього робити. Крім того, суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні було встановлено, що в березні 2015 року малолітній [PERSON] хворів, що підтверджується показаннями позивача, свідків, медичною довідкою (а.с.69). З пояснень позивача судом було встановлено, що останній звертався до відповідачки з проханням побути з дитиною на час лікування, але остання відмовила йому в цьому. Ці пояснення позивача, відповідачка в судовому засіданні не оспорювала. На питання суду з приводу того, чому відповідачка не погодилася бути з сином під час його хвороби, остання суду пояснила, що їй відомо було, що її син [PERSON], в березні 2015 року захворів, але вона свого сина під час його хвороби не навідувала. З її слів судом встановлено, що вона в телефонному режимі спілкувалась з позивачем і цікавилась здоров»ям дитини, бо знаходитися з сином, під час його хвороби, не могла, так як працювала. Також зазначила суду, що їй відомо, що позивач працює і їй не було відомо, про те, що дитина знаходилась під наглядом діда, батька позивача та [PERSON], так як вона думала, що хвора дитина знаходиться під наглядом матері позивача. В той же час в судовому засіданні відповідачка не заперечувала щодо того, що їй відомо, що мати позивача також є працюючою особою. Встановлені вищевказані обставини, на думку суду, свідчать про байдужість відповідачки до дитини, і свідчать також про те, що мати дитини самоусунулась від виконання своїх обов»язків щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З медичної довідки від 15.04.2015 року (а.с.79) вбачається, що стан здоров»я [PERSON], [INFO] відноситься до ІІІ групи здоров»я. Останній, з 2012 року, перебуває на «Д» обліку з діагнозом «Диспластична кардіоміопатія» у кардіолога та у алерголога з діагнозом «Атопічний дерматит». В судовому засіданні встановлено, що відповідач працює в ТДВ «Шахта Білозерська» і має стабільну заробітну плату (а.с.13,73). Побутова та виробничі характеристики на [PERSON]С.(а.с.10-11) свідчать про те, що останній характеризується як за місцем мешкання, так і за місцем праці позитивно. Побутова характеристика на [PERSON] (а.с.57) свідчить про те, що остання мешкає за адресою м.Білозерське вул.Ватутіна 13/24 і за місцем мешкання характеризується як позитивний жилець. Виробнича характеристика на [PERSON] (а.с.56) свідчить про те, що остання працює учнем машиністів котлів на ділянці ТЖФ котельна № 2 ТОВ «Шахта Білозерська» і за місцем роботи характеризується позитивно. Документів, які свідчили про те, який заробіток має відповідачка, останньою суду надано не було. З акту обстеження умов проживання, складеного спеціалістами служби у справах дітей Добропільської міської ради, вбачається, що проведено обстеження умов мешкання родини [PERSON] за адресою м.Білозерське вул.Комсомольська 13/1. З акту вбачається, що родина складається з 3 осіб [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Родина мешкає в 2-х кімнатній квартирі. Умови проживання добрі. Санітарно-гігієнічні норми витримані. В квартирі є всі умови для проживання та розвитку дитини. Є спальне місце, іграшки, шафа для одягу, письмовий стіл, диван, телевізор (а.с.37). З актів обстеження умов проживання, складеного спеціалістами служби у справах дітей Добропільської міської ради (а.с.35.40), вбачається, що провести обстеження матеріально-побутових умов проживання родини [PERSON] за адресою м.Білозерське вул.Ватутіна 13/24 не вдалося, так як останньої на момент відвідування вдома не було. З пояснень представника органу опіки та піклування [PERSON] було встановлено, що відповідачка [PERSON] будучі завчасно повідомленою про час обстеження її умов мешкання, за місцем свого мешкання не перебувала. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] не заперечувала того, що її дійсно було завчасно повідомлена, після судового засідання в січні місяці 2015 року, про день і час обстеження її матеріально-побутових умов проживання представником органу опіки - [PERSON] і зазначила, що в установлений день та час вдома її не було. З пояснень відповідачки судом також було встановлено, що після того вона не зверталась до органу опіки та піклування з проханням щодо обстеження умов її життя. З акту обстеження житлово-побутових умов та матеріального стану [PERSON] від 18 березня 2015 року (а.с.55), який складено депутатом Білозерської міської ради - [PERSON] вбачається, що [PERSON] мешкає за адресою м.Білозерське вул.Ватутіна 13/24 в 2-х кімнатній квартирі. Квартира суха, тепла, мебльована. Кімнати роздільні. В акті зазначено, що в квартирі є дитячі меблі, але які саме дитячі меблі знаходяться в квартирі у вказаному акті не зазначено. Також у вказаному акті депутатом зазначено, що в квартирі створені всі умови для мешкання та виховання дитини [PERSON]. Згідно із ч. 4\~ст. 19 СК України\~при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини тощо обовязковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5\~ст. 19 СК України). З наданого Добропільською міською радою висновку від 04.02.2015 року № 05/0109-10/02 (а.с.41) вбачається, що орган опіки і піклування дійшов висновку доцільним визначити місцем проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом із батьком [PERSON] Сергійовичем. Вказаний висновок в передбаченому законом порядку відповідачкою не оспорений і підтверджений в ході судового засідання. Відповідно до вимог діючого законодавства, а саме ст.161 Сімейного кодексу України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За результатами проведеної психологічної роботи з малолітнім [PERSON] щодо визначення думки дитини про місце його мешкання та з»ясування питання особистої прихильності дитини до кожного з батьків надано висновок від 16.04.2015 року про те, що дитина комфортно себе відчує і біля матері і біля батька (а.с.78). Згідно зі\~ст.157 СК України, той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, який проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно з п.1 ст.9 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р., дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Статтею 33 Конституцією України\~передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, що кореспондується з нормами\~Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».\~\~ Згідно зі\~ст. 64 ч.1 Конституції України\~конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно з ч.7, ч.8\~ст.7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Частиною 4\~ст.29 ЦК України\~визначено, що місцем\~\~проживання\~\~фізичної особи,\~\~яка не досягла десяти років,\~\~є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, вік дитини, стан її здоров»я, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, висновок органу опіки та піклування, а також те, що з серпня місяця 2014 року малолітній [PERSON] мешкає разом з батьком, який піклується про нього, в повній мірі виконує свої батьківські обов»язки щодо свого сина, цікавиться життям сина, створив належні умови для проживання дитини та ставлення матері відповідачки по справі до дитини, яка на думку суду самоусунулась від виконання своїх обов»язків щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виявляє байдужість до дитини, суд вважає за необхідне визначити місце проживання дитини\~\~\~[PERSON] разом із батьком, що не позбавляє права відповідачки по справі спілкуватися з дитиною і не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов»язків. Що стосується вимог позивача з приводу припинення стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина на користь відповідачки, то вказані вимоги також підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог\~ст.180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У судовому засіданні встановлено, що за рішенням Добропільського міськрайонного суду від 21.11.2012 року з [PERSON] на користь відповідачки на утримання сина стягуються аліменти в розмірі ? частки його доходу. З серпня місяця 2014 року малолітній [PERSON] мешкає разом зі своїм батьком [PERSON], з заробітку якого на користь [PERSON] утримуються аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON]. Незважаючи на те, що малолітній [PERSON], з серпня 2014 року став мешкати разом з батьком та перебуває на його повному матеріальному утриманні, відповідач стягнення аліментів на свою користь не припинила, що підтверджується довідкою про доходи позивача № 151 від 30.03.2015 року, з якої вбачається, що розмір сплачених аліментів за період із серпня 2014 року по лютий 2015 року склав 7697,37 грн. (а.с.73). Вирішуючи питання визначення місця мешкання дитини, суд прийшов до переконання про те, що місцем мешкання дитини\~-\~\~[PERSON] слід визначити за місцем мешкання його батька [PERSON]. За змістом ст. ст.\~181,\~182 СК України\~аліменти на утримання дітей стягуються на користь того з батьків, з ким проживають діти. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON], щодо припинення стягнення з нього аліментів на утримання сина на користь [PERSON]. У зв'язку з тим, що позовні вимоги щодо припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне відкликати на адресу Добропільського міськрайонного суду виконавчий лист, виданий Добропільським міськрайонним судом Донецької області на підставі рішення суду від 21.11.2012 року щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\4 частини усіх видів його доходів.

Outcome: approved