Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] предявила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 12 серпня 2000 року по 31 січня 2005 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача, проте відповідач, проживаючи окремо від позивача з дитиною, не бере у повному обсязі участі у вихованні і витратах необхідних для виховання та лікування дитини, яка має серйозні вади здоровя, хоча має такий обовязок, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1500,00 грн. всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання 22 грудня 2014 року не зявилася, у поданій 22 грудня 2014 року через канцелярію суду заяві клопотала про розгляд справи у її відсутність, підтримуючи вимоги у повному обсязі, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав та, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання для розгляду справи по суті 22 грудня 2014 року не зявився, свого представника до суду не направив, про розгляд справи в його відсутність не клопотав та про причини неявки не повідомив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 12 серпня 2000 року по 31 січня 2005 року перебували у шлюбі, розірваному Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №31, що підтверджується довідкою Жовтневого РУЮ м. Дніпропетровська від 03 листопада 2004 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу, долученими до матеріалів справи в копії (а.с. 4, 3). Сторони є батьками, народженої у цьому шлюбі дитини [PERSON], [INFO], про що до матеріалів справи долучено в копії свідоцтво про народження серії І-КИ №3240800, видане Відділом РАГС Красногвардійського РУЮ м. Дніпропетровська 11 листопада 2003 року (а.с. 5). Дитина проживає разом із матірю, що підтверджується довідкою КП «Житлове господарство Кіровського району» ДМР від 07 жовтня 2014 року №3406 (а.с.7) та, відповідно перебуває на її утриманні. Позивач не працює у звязку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років [PERSON] Анною-Марією [INFO] (а.с.6) у звязку з чим знаходиться на обліку в УПСНЗ Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради де отримує допомогу при народженні дитини в розмірі 860,00 грн. та допомогу одинокій матері на цю дитину в розмірі 309,60 грн. щомісяця (а.с.41). Судом також встановлено, що відповідач є працездатним, за трудовим договором з 31 травня 2010 року не працює, про що свідчить трудова книжка в копії (а.с.22-24), та на даний час є приватним підприємцем, від чого має різного розміру дохід, що відповідач визнав у судовому засіданні до початку розгляду справи по суті. Інших осіб, окрім сина [PERSON], на утриманні не має. Доказів протилежного відповідно до своїх обовязків за ст.ст. 27, 60 ЦПК України відповідач не надав. Оскільки судом зясовано, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, відповідач з дитиною не проживає, регулярного утримання їй не надає, то належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обовязок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Водночас, визначаючи розмір аліментів, які підлягають присудженню до стягнення з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181 ч. 1 ч. 2 ст. 183 та ч.2 ст.182 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька, розмір яких, у будь-якому випадку, не може бути меншим на одну дитину, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд зважає на те, що аліменти у твердій грошовій сумі стягуються на підставі ст.ст. 181, 184 СК України лише у випадку, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, тощо. Відтак, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів та їх розміру, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є малолітньою, мешкає разом із матірю (позивачем), перебуває на її утриманні, потребує піклування, утримання, лікування, що вбачається з медичних довідок за даними яких [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у офтальмолога, невролога, алерголога (а.с.14-19), а також стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, який має постійний дохід від підприємницької діяльності, інших дітей та непрацездатних членів сімї на утриманні не має, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, матеріальне становище позивача, яка немає самостійного заробітку у звязку з перебуванням у відпустці по догляду за другою дитиною, розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, який з 01 жовтня 2014 року становить 1373,00 грн., суд приходить до висновку, що справедливим та співмірним буде визначити аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial