Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

У квітні позивач звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON] , який проживає разом з позивачем. Так, позивач зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини закордон для відпочинку, однак відповідач з яким позивач розлучена не надає згоди на виїзд дитини за кордон, у зв`язку з чим остання звернулась до суду. 18.05.2020 ухвалою Київського апеляційного суду було визначено підсудність по розгляду даної справи, за Печерським районним судом м. Києва. 21.04.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яку передано судді Ільєвій Т.Г. 23.04.2020, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Ухвалою суду від 28.05.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення виявлених недоліків. 22.06.2020 до суду надійшла заява про усунення недоліків, при вивченні якої встановлено, що вимоги ухвали від 28.05.2020 виконано. 24.06.2020 ухвалою суду було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 24.09.2020 ухвалою суду було закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилась, разом з цим, спрямувала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення про судове засідання на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Окрім цього, відповідачем не було подано жодних документів на спростування доводів позивача. Представники третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення про судове засідання на сайті Печерського районного суду м. Києва. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, про що зазначено у позовній заяві. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, судом встановлено, що у період з 27.09.2008 р. по 20.04.2012 р., позивач офіційно перебувала у шлюбі із відповідачем - [PERSON] 1982 р.н.. Рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 20.04.2012 року шлюб між стронами було розірвано (а.с.12) Від шлюбу позивач та відповідач мають сина - [PERSON] [INFO] (а.с.9). Позивач зазначає, що з моменту фактичного припинення сімейних стосунків, а саме: з листопада 2011 року, і по теперішній час позивач з сином проживають окремо, дитина знаходиться на повному утриманні та вихованні позивача. В період з 2011 р. по 2014 р. відповідач майже не приймав будь-якої участі у вихованні та утриманні сина. У 2014 році позивач з сином виїхала з території АР Крим та оселилася у Одеській області (а.с. 10), з цього часу відповідач взагалі припинив будь-які стосунки з сином, та до теперішнього часу взагалі не спілкується з ним. Позивач звертає увагу суду, що має можливість та бажання оздоровити сина, розширити його кругозір, у період осінніх канікул з 24.10.2020 р. по 08.11.2020 р., а саме: відвідати разом із дитиною Єгипет. Про відповідний намір, позивач повідомила відповідача та звернулась до нього із письмовою заявою про надання дозволу на виїзд неповнолітнього сина до Єгипту у супроводі матері та без супроводу батька, однак, відповідач на заяву позивача дозволу не надав, в усній бесіді відмовив у наданні дозволу. Крім того, у березні 2020 року, позивач зверталася до відповідача із заявою про надання дозволу на виїзд неповнолітнього сина у супроводі матері та без супроводу батька у період весняних канікул до Республіки Болгарія, однак відповідач відповідного дозволу так і не надав, у зв язку із чим позивач не мала можливості виїхати за кордон у сплановану разом із сином подорож. Таким чином, позивач вважає, що є об`єктивні, обгрунтовані сумніви стосовно добровільного надання відповідачем дозволу на виїзд неповнолітнього сина у супроводі матері та без супроводу батька цього разу, до Єгипту. З врахуванням зазначеного, просить суд, надати [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON] [INFO] , за межі України до Єгипту, без дозволу (згоди) батька дитини - [PERSON] [INFO] , у супроводі матері [PERSON] у період з 24.10.2020 р. по 08.11.2020 року. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі предявлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В силу положень вказаних нормативно-правових актів, судом здійснено висновок, що законодавством встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обовязках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обовязків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обовязки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки виїзд дитини [PERSON] [INFO] , за кордон відповідає інтересам дитини, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дитини, в той же час відповідач не реагує на розгляд даної справи та не надає згоду на виїзд дитини за кордон, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Разом з цим, суд при постановленні даного рішення, звертає увагу позивача, що Постановою Кабінету Мінстірів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», в країні, станом на день розгляду справи, встановлено карантин. Таким чином, позивач з врахуванням зазначених обставин справи, повинна піклуватись про стан здоров`я дитини та вживати всі необхідні заходи для збереження життя і здоров`я [PERSON] [INFO] . На підставі викладеного, ст. ст. 3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 313 ЦК України,

Outcome: approved