Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, у якому просив стягнути з відповідача 65 000,00 грн. боргу, посилаючись на те, що 10 січня 2012 року він позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 67 000,00 грн., з яких відповідач йому повернув 2 000,00 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у межах судового засідання 13.11.2013 року надав суду квитанції про часткову оплату боргу. У межах судових дебатів представник позивача просив стягнути з відповідача 37 000,00 грн. у зв'язку з частковим погашенням боргу перед позивачем. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 10 січня 2012 року між сторонами було укладено договір позики, у підтвердження чого позичальником, [PERSON] було складено відповідну боргову розписку, за змістом якої [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 67 000,00 грн. із кінцевим терміном повернення грошових коштів - до вересня 2012 року. Факт складення даної розписки відповідачем не заперечувався. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Відтак, враховуючи факт часткової сплати відповідачем боргу і враховуючи заяву представника позивача про стягнення з відповідача 37 000,00 грн., суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову і стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 37 000,00 грн. При поданні позовної заяви було сплачено судові витрати у розмірі 650,00 грн., а відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, із відповідача на користь позивача відповідно до статей 81, 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 370,00 грн.

Outcome: partial