Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди,завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Так, позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, просить суд стягнути з відповідача на відшкодування завданої позивачу матеріальної шкоди у сумі 29 532,08 грн. та стягнути судові витрати 5 768,40 грн. 18.07.2019 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. 23.09.2019 ухвалою суду клопотання директора ТОВ «Август - Україна» Мар`янчика О.А. про розгляд справи №757/37396/19-ц у порядку загального позовного провадження було задоволено та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, у підготовчому судовому засіданні. 19.11.2019 року представник відповідача ТОВ «АВГУСТ-УКРАЇНА» подав заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що ступінь вини водія Volkswagen Polo, державний номерний знак [NUMBER] Volkswagen Polo, державний номерний знак [NUMBER] більший ніж відповідача, тому позов не підлягає задоволенню. 21.10.2019 представник відповідача ТОВ «АВГУСТ-УКРАЇНА» подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з даним позовом відповідач не згоден в повному обсязі, з наступних підстав. Так, автомобіль Sсаnіа, державний номерний знак [NUMBER] , застрахований згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно Договору зі страховою компанією «Брокбізнес», поліс АК/6121730 від 26.04.2017 року. Згідно Договору і законодавства відповідачем була подана заява про страховий випадок. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані: вжити заходів для невідкладеного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди (п.33.1.2). Статтею 38 цього ж Закону встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умови визначених у підпунктах 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Таким чином, з викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних ТОВ «Август Україна» у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес». В той же час, встановлено, що позивач звертався до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» телефоном про сплату страхового відшкодування, та відповідно отримував відмову страховика у виплаті страхового відшкодування по неясним причинам для відповідача. Більш того, як зазначає представник відповідача, при ДТП було запропоновано обмінятись телефонами страхових компаній, однак у позивача не виявилось поліса страхування. Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АК/6121730 від 26.04.2017 року, тому, у даному випадку, позивач мав самостійно звернутись до ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» про виплату страхового відшкодування за полісом, при цьому саме страховик ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при цьому, між позивачем та відповідачем будь-яких договірних відносин не виникало. Так, підпункт 33.1.4 (до набрання чинності Законом № 3045-VI від 17 лютого 2011 року - підпункт 33.1.2) пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. З огляду на це, необґрунтованим є висновок про те, що шкода має бути відшкодована її заподіювачем, якщо він не виконав обов`язок щодо надання письмового повідомлення про ДТП встановленого зразка третій особі. Окрім цього, представник відповідача вказує, що сума відшкодування викликає сумнів, так в протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 122240 від 29.07.2017 року не вказані всі пошкодження, які вказані позивачем, тобто позивач намагається відремонтувати автомобіль за рахунок відповідача, видавши поломки за результат ДТП. Таким чином, представник відповідача ТОВ «АВГУСТ-УКРАЇНА» просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , до ТОВ «Август Україна», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] в повному обсязі та стягнути з позивача судові витрати відповідача, які очікує понести відповідач, в зв`язку із розглядом цієї справи, які становлять 15000,00 грн. 11.11.2019 від представника позивача було подано відповідь на відзив, в якому заперечував щодо доводів представника відповідача ТОВ «АВГУСТ-УКРАЇНА». 21.11.2019 ухвалою суду клопотання позивача про заміну первісного відповідача ТОВ «АВГУСТ-УКРАЇНА» належним відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС»,було задоволено, та як наслідок, замінено первісного відповідача ТОВ «АВГУСТ-УКРАЇНА» належним відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС». 23.01.2020 ухвалою суду клопотання позивача задоволено та залучено ТОВ «Август-Україна» в якості співвідповідача у справі №757/37396/19-ц. 18.02.2020 представником позивача було подано уточнену позовну заяву, в якій останній просив суд солідарно стягнути з відповідачів майнову шкоду у розмірі 29 532,08 грн. 22.04.2020 до суду надійшов відзив від відповідача ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС», в якому зазначено, що позовні вимоги позивача є неаргументованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Так, між ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» та ТОВ «АВГУСТ-УКРАЇНА» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АК/ 6121731) діючий на дату ДТП (29.07.2017 р.), забезпеченим транспортним засобом є сідловий тягач «Scania» р.н.зн. [NUMBER] . Між ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» та ТОВ «АВГУСТ-УКРАЇНА» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АК/ 6121730) діючий на дату ДТП (29.07.2017 р.), забезпеченим транспортним засобом є причіп «Kogel» р.н.зн. [NUMBER] . Зазначено, що 29.07.2017 р. у м. Києві по бул. Дружби Народів, 30-А сталася дорожньо- транспортна пригода за участю належного позивачу транспортного засобу «Volkswagen» р. н. зн. [NUMBER] , яким керувала [PERSON] та транспортного засобу «Scania» р. н. зн. [NUMBER] з причепом «Kogel» р. н. зн. [NUMBER] , яким керував [PERSON] ,внаслідок даної ДТП транспортні засоби зазнали механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 28.02.2018 р. у справі № 757/47427/17-п винним у вчиненні вказаної ДТП визнано водія транспортного засобу «Volkswagen» р. н. зн. [NUMBER] , [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 26.11.2018 р. у справі № 33/824/97/2018 винним у вчиненні вказаної ДТП визнано водія транспортного засобу «Scania» р. н. зн. [NUMBER] з причепом «Kogel» р. н. зн. [NUMBER] , [PERSON] . Таким чином, судами встановлено обоюдну вину всіх учасників дорожньо-транспортної пригоди. 04.11.2019 р. (вх. № 6058), тобто, через два роки та чотири місяці після дат дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] було подано ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» заяву про страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «Volkswagen» р. н. зн. [NUMBER] . Відповідач стверджує, що відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо - транспортної пригоди. Враховуючи наведене, відповідачем-1 було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, про що [PERSON] повідомлено листом від 18.11.2019 р. за вих. № 1884-05. Таким чином, відповідач зазначає, що позивач за власним волевиявленням просить суд застосувати до відповідачів саме солідарний порядок відшкодування, який не передбачено ні договором страхування, ні Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та неможливість суду виходу за межі позовних вимог, тому відповідач-1 вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. 26.05.2020 представником ТОВ «АВГУСТ-УКРАЇНА», було подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просиd відмовити в задоволенні позовних вимог. 09.12.2020 ухвалою суду було закінчено підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справи по суті. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з цим, позивачем подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача, вимоги підтримав. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідачі вважаються повідомленими про розгляд справи належним чином. В судове засідання третя особа, не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що позивач зазначає, що йому на праві приватної власності належить автомобіль Volkswagen Polo,державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстраціютранспортного засобу [NUMBER] (дублікат [NUMBER] ). 29 липня 2017 року, о 09 год. 55 хв. на бульв. Дружби Народів, ЗОА у м. Києві, сталося зіткнення між автомобілем Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER] підкеруванням невістки позивача [PERSON] і автомобілем Scania,державний номерний знак [NUMBER] з причепом Kogel, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Так, згідно постанови Київського апеляційного суду по справі №33 824 97/2018 від 26 листопада 2018 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у зв`язку з тим, що 29 липня 2017 року о 09 год. 55 хв., керуючи автомобілем Scania, державний номерний знак [NUMBER] з причепом Коgе1, державний номерний знак [NUMBER] по бульв. Дружби Народів 30А у м. Києві, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Polo, державний номерний знак № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у попутному напрямку чим порушив вимоги п.2.3 (б). 13.3 ПДР України. На підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення, закрито. Згідно постанови Печерського районного суду міста Києва по справі №757/47427/17-ц від 28 лютого 2018 року [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з тим, що 29 липня 2017 року о 09 год. 55 хв., керуючи Volkswagen Polo, державний номерний знак [NUMBER] по бульв. Дружби Народів, ЗОА у м. Києві, не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не зреагувала на її зміну, не дотрималася безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем Scania, державний номерний знак [NUMBER] з причепом Коgе1, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався у попутному напрямку з лівої сторони, чим порушила вимоги п.2.3 (б), 13.3 ПДР України. [PERSON] звільнена від адміністративної відповідальності, у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Внаслідок вищевказаної ДТП автомобілю Volkswagen Polo, державний номерний знак [NUMBER] заподіяні технічні пошкодження, а саме: пошкоджені: крило заднє ліве, двері задня ліва, двері передня ліва, ручка двері задньої лівої, дзеркало заднього виду, накладка А-стійки лівої, ручка двері передньої лівої, скло двері передньої лівої, молдинг вікна двері передньої лівої, накладка А-стійки лівої кутової. Згідно звіту № 6599 про визначення вартості матеріального збитку ФОП [PERSON] (дата оцінки: 20.11.2017 р., складений 25.11.2017 р.) вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу станом на 20.11.2017 р. складає 59 046,16 грн. Водій [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди працював у відповідача водієм ТОВ «АВГУСТ-УКРАЇНА», що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №122240 від 29.07.2017 р. Таким чином, позивач вказує, що у зв`язку з тим, що винними в дорожньо-транспортній пригоді визнані обидва водії, водій [PERSON] завдав шкоду під час виконання своїх трудових обов`язків у ТОВ «АВГУСТ-УКРАЇНА», то відповідачі зобов`язані відшкодувати половину від заподіяної шкоди, а саме: 59046,16 : 2 = 29532,08 грн. За своєю правовою природою зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої ДТП є деліктним зобов`язанням. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 (далі - Постанова), передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст. 1166, 1187 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 11 вищевказаної постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи. Аналогічні правові позиції висловлені колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 роз`яснюється про те, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;(частина 1 статті 1188 ЦК України). За змістом ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Таким чином, враховуючи норми ст. ст. 1166, 1187 ЦК України саме фізична особа, яка на відповідній правовій підставі (наприклад, договору оренди автомобіля) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, відшкодовує шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху України). Враховуючи вищевикладене, відповідальність має нести винна в завданні шкоди особа, яка керувала автомобілем та з вини якої сталося ДТП. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Так, дослідивши матеріали справи, суд, прийшов до висновку, що позивач не в повній мірі довів обставини справи, на які він посилається, позиція позивача, що саме йому має бути відшкодована шкода, з врахуванням того, що останній звернувся до страхової компанії з пропущенням строку, є необґрунтованою та недоведеною. Окрім цього, суду не надано доказів, яку шкоду було нанесено іншій особі, яка теж визнана винною в дорожньо-транспортній пригоді та її майну завдано шкоди, тобто суд не може встановити вірність розміру завдання шкоди, оскільки у відповідності до вимог ст. 1188 ЦК України, в якій зазначено, що за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення, тому стороною позивача не було доведено обставин, з яких би суд зробив висновки про співмірність вимог. Відтак, з врахуванням зазначеного та позиції відповідачів, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed