Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Інтернаціональна група вин №1» про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.10.2013 року між сторонами укладеного договір позики згідно якого ТОВ «Інтернаціональна група вин №1» позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 84 150 грн. з кінцевим терміном повернення 31.12.2013 року. Заочним рішенням Хустського районного суду від 20.12.2017 року стягнуто з ТОВ «Інтернаціональна група вин №1» на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 205 437,97 грн. та судові витрати. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 09.07.2019 року змінено заочне рішення Хустського районного суду від 20.12.2017 року, позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Інтернаціональна група вин №1» на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 02.10.2013 року в сумі 164 620,80 грн., з яких: 84 150 грн. основний борг, 6736,61 грн. три відсотки річних та 73 734,19 грн. інфляційні втрати, а також 1034,38 грн. судового збору. Постановою Верховного Суду від 14.01.2021 року заочне рішення Хустського районного суду від 20.12.2017 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 09.07.2019 року в частині задоволених позовних вимог залишено без змін. На\~ примусове виконання рішення стягувач у лютому 2021 року отримав виконавчий лист. У період лютого-березня 2021 року відповідач грошове зобов`язання виконав частково та оплатив кошти на суму 90 000 грн., що встановлено в ухвалі Хустського районного суду від 14.06.2021 року. Судове рішення приватним виконавцем виконано повністю лише 16.06.2021 року. А отже позивач на підставі ст. 625 ЦК України вправі ставити питання про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 10 липня 2019 року по 01 лютого 2021 року. З урахуванням наведеного просить стягнути з відповідача на його користь три відсотки річних в сумі 7739 грн. та інфляційні втрати в сумі 53 201,59 грн., тобто на загальну суму60 940.59 грн. У відзиві на позов ТОВ «Інтернаціональна група вин №1» просить відмовити в його задоволенні. В обґрунтування посилається на те, що відповідач уже сплатив три відсотки річних у сумі 6736,61 грн. та інфляційні втрати в сумі 73 734,19 грн., а тому повторне їх стягнення є протиправним. Також позивачем не надано жодного розрахунку інфляційних втрат на суму 60 940 грн, а є лише розрахунок пені на таку суму, а отже такі вимоги є недоведеними. Крім того позивачем пропущено строки позовної давності. Також вказує, що матеріали справи не містять доказів оплати за надання правової допомоги. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив у задоволенні позову відмовити з підстав наведених у відзиві на позов. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного . Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що 02.10.2013 року між сторонами укладеного договір позики згідно якого ТОВ «Інтернаціональна група вин №1» позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 84 150 грн. з кінцевим терміном повернення 31.12.2013 року (а.с.6). Заочним рішенням Хустського районного суду від 20.12.2017 року стягнуто з ТОВ «Інтернаціональна група вин №1» на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 205 437,97 грн. та судові витрати (а.с.8, 9). Постановою Закарпатського апеляційного суду від 09.07.2019 року змінено заочне рішення Хустського районного суду від 20.12.2017 року, позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Інтернаціональна група вин №1» на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 02.10.2013 року в сумі 164 620,80 грн., з яких: 84 150 грн. основний борг, 6736,61 грн. три відсотки річних та 73 734,19 грн. інфляційні втрати, а також 1034,38 грн. судового збору (а.с.10, 11). Постановою Верховного Суду від 14.01.2021 року заочне рішення Хустського районного суду від 20.12.2017 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 09.07.2019 року в частині задоволених позовних вимог залишено без змін (а.с.12, 13). У період лютого-березня 2021 року відповідач грошове зобов`язання виконав частково та оплатив кошти на суму 90 000 грн., що встановлено в ухвалі Хустського районного суду від 14.06.2021 року (а.с.20, 21). Постановою приватного виконавця Романа Р.М. від 10.06.2021 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №309/3133/16-ц від 11.02.2021 року про стягнення стягнуто з ТОВ «Інтернаціональна група вин №1» на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 02.10.2013 року в сумі 164 620,80 грн., з яких: 84 150 грн. основний борг, 6736,61 грн. три відсотки річних та 73 734,19 грн. інфляційні втрати, а також 1034,38 грн. судового збору (а.с.15). Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини першої статті 193 Господарського кодексу України. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Такий правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2016 року\~ у справі № 916/190/18. А отже кредитор вправі нараховувати суми, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України, після ухвалення судового рішення про стягнення боргу і до повного його виконання. У даному випадку позивачем ставиться питання про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 10.07.2019 року (наступний день після ухвалення постанови Закарпатського апеляційного суду, якою остаточно визначено суму боргу) та до 01.02.2021 року (момент коли розпочалося фактичне виконання постанови апеляційного суду, що встановлено ухвалою Хустського районного суду від 14.06.2021 та не заперечується відповідачем), а отже такі вимоги є правомірними та ґрунтуються на приписах ч.2 ст. 625 ЦК України. При цьому суд відхиляє твердження відповідача у відзиві про те, що ним уже сплачено 3% річних та інфляційні втрати, оскільки таким було сплачено лише 3% річних та інфляційні втрати визначені постановою Закарпатського апеляційного суду від 09.07.2019 року. Як слідує з вказаної постанови, зазначені суми були нараховані 31.08.2016 року. Натомість наразі позивач ставить питання про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 10.07.2019 року та до 01.02.2021 року, тобто за інший період. Такі вимоги є правомірними та не свідчать\~ про подвійне стягнення, як вважає відповідач. З приводу суми, яка підлягає до стягнення, суд зазначає наступне. Так, на підтвердження своїх вимог позивачем надано розрахунок (а.с.18). У даному розрахунку міститься розрахунок 3% річних на суму 7739 грн., і такий розрахунок\~ в цій частині є правильним. Зокрема сума боргу встановлена постановою Закарпатського апеляційного суду та становить 164 620 грн. Кількість днів прострочення за період з 10.07.2019 по 01.02.2021 становить 572 дні. А отже 3% річних складатиме 7739 грн. (164 620 *572/365 * 3%). Водночас доречним є посилання відповідача у відзиві щодо відсутності розрахунку інфляційних втрат. Зокрема у наданому позивачем розрахунку не наведено розрахунку даної складової боргу, а наведено розрахунок пені, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ. Суд констатує, що предметом даного позову є саме стягнення 3% річних та інфляційних втрат, вимог про стягнення пені позивач у позові не ставить, а отже наданий позивачем розрахунок в цій частині є неналежним. Водночас, зважаючи на те, що позивачем у позовні заяві чітко ставить вимога про стягнення\~ у\~ тому числі й інфляційних втрат, порядок розрахунку яких є чітко встановленим, то на думку суду, не надання позивачем відповідного розрахунку таких інфляційних втрат не є безумовною підставою для відмови в задоволенні даних позовних вимог, оскільки суд в такому випадку повинен сам визначити суму інфляційних втрат, навівши відповідні розрахунки у судовому рішенні. Так, згідно даних Державної служби статистки України за період з 10.07.2019 по 01.02.2021 встановлено наступні індекси інфляції: липень 2019 року 99,40; серпень 2019 року 99,70; вересень 2019 року - 100,70 ; жовтень 2019 року 100,70; листопад 2019 року 100,10; грудень 2019 року 99,80; січень 2020 року 100,20; лютий 2020 року 99,70; березень 2020 року - 100,80; квітень 2020 року 100,80; травень 2020 року 100,30; червень 2020 року 100,20; липень 2020 року 99,40; серпень 2020 року 99,80; вересень 2020 року 100,50; жовтень 2020 року 101,00; листопад 2020 року 101,30; грудень 2020 року 100,90; січень 2021 року 101,30. Розрахунок здійснюється за формулою: ІІс = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,\~ ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. IIc = (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) = 1.06775624 Отже інфляційні втрати становлять 164 620,00 x 1.06775624 - 164 620,00 = 11 154,03 грн., і саме таку суму інфляційних втрат слід стягнути з відповідача. Відтак загальна сума боргу становитиме 18 893,03 грн., що складається з 7739 грн. трьох відсотків річних та 11 154,03 грн. інфляційних втрат. Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, то суд визнає його необґрунтованим, позаяк ставиться питання про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 10.07.2019 по 01.02.2021, тобто в межах трирічного строку позовної давності, і такий позивачем не пропущено. З урахуванням наведено, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем пред`явлено позов на суму 60 940,59 грн., і судом такий позов задоволено на суму 18 893,03 грн, що складає 31% від ціни позову. Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 281,48 грн. (908 * 31%).

Outcome: partial