Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

У липні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: Амур-Нижньодніпровський районний відділ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та скасування реєстрації. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Позивачка зазначає, що з відповідачем вона познайомилась у 2008 році, мали спільні погляди на життя та у майбутньому планували створити сімю. Оскільки відповідач власного житла не мав, [PERSON] запропонувала [PERSON] пожити разом у неї, після чого відповідач переїхав проживати до позивача та був зареєстрований в даній квартирі. Відношення у позивача з відповідачем не склалися, останній почав зловживати спиртними напоями, влаштовувати сварки, та тривалий час не зявлявся за місцем реєстрації та проживання. Позивачка зазначає, що у липні місяці 2015 року відповідач після чергової сварки почав вимагати ключі від квартири та після відмови надати ключі наніс позивачу тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми та численних колото-різаних ран. Зважаючи на те, що співжиття з відповідачем є небезпечним та неможливим, відповідач не перебуває в родинних відносинах з позивачем та відповідач тривалий час не проживає в [INFO], позивач просить визнати його таким, що втратив право користування квартирою та виселити. Позивач в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи у її відсутність та зазначили про підтримання своїх позовних вимог. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки судові не повідомив. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, направленим до суду листом просила розглядати справу у його відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS]. За згодою позивача, в 2008 році відповідач зареєструвався на жилу площу вказаної вище квартири та вселився в неї. Відносини між позивачем та відповідачем не склалися, відповідач почав вживати спиртні напої, за місцем проживання неодноразово вчиняв сварки, в ході якого наніс позивачу тілесні ушкодження. Згідно висновку спеціаліста судово-медичного експерта №257 від 21.01.2015 року , відповідачем були заподіяні позивачу легкі тілесні ушкодження у вигляді рани голови, синця та садна тулубу, що спричинені від дії тупого предмету. Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного хворого від 27.07.2015 року, позивачка перебувала на лікуванні у стаціонарі з 05.07.2015 року по 27.07.2015 року у звязку з закритою черепно-мозковою травмою та численними колото-різані ранами, спричиненими їй відповідачем. Крім того, відповідач тривалий час не зявлявся в квартирі№ 39 в будинку № 9 по вул.. Дарницькій в м. Дніпропетровську квартирою не користується, за комунальні послуги не сплачує. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно ст.. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.21985 р. «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Так, як відповідач порушує правила співжиття, його проживання в одній квартирі з позивачкою є небезпечним для її життя, зважаючи, що відповідач тривалий час не проживає у [INFO], суд вважає, його слід визнати таким, що втратив право користування жилою площею квартири та він підлягає виселенню без надання іншого житла.

Outcome: partial