Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

У липні\~2021\~року [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом,\~у якому\~просила розірвати\~шлюбміж нею та [PERSON] , зареєстрований 14 вересня 2019 року Носівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис №\~74. В обґрунтування позову зазначала, що 14 вересня 2019 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб виявився невдалим, спільне сімейне життя у неї з відповідачем не склалося, оскільки у них виявилися різні характери та погляди на життя, у результаті чого між ними постійно виникали непорозуміння та сварки. Із грудня 2020 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство вони не ведуть, мають різні бюджети. Спір майнового характеру відсутній. Їхня сім`я фактично розпалася, шлюб носить суто формальний характер. Час для примирення подружжя надавати не потрібно. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Після розірвання шлюбу їх малолітній син залишиться проживати із матір`ю. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, у поданій до суду позовній заяві просила розглянути справу у її відсутність та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він визнає повністю, просив суд розглянути справу у його відсутність. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 вересня 2019 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Носівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис №\~74. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що із грудня 2020 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнав. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. При подачі до суду цього позову позивач [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією №\~0.0.2185559099.1 від 06 липня 2021 року. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене вище, визнання відповідачем [PERSON] позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу [PERSON] із державного бюджету підлягає поверненню 50\~% сплаченого судового збору в розмірі 454 грн., така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved