Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 19 березня 2009 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті матері є вона на її брат [PERSON]. Проте, [PERSON] 06 серпня 2008 року, було складено заповіт, згідно якого належні їй 2/3 частини вищевказаної квартири, остання заповіла позивачці [PERSON]. Позивач зазначає, що вона прийняла спадщину після смерті матері через своєчасне подання заяви нотаріусу, внаслідок чого в Фастівській міській нотаріальній конторі було відкрито спадкову справу. Прийнявши спадщину, вона звернулася до нотаріуса за її оформленням, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріусом їй було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкову квартиру. Тому, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала просила суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частиною першою статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] померла, 19 березня 2009 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, Серія I-ОК № 145434, від 20 березня 2009 року. (а.с.8). Як вбачається, із Свідоцтва про народження Серія V-УР № 0426831 від 20 червня 1964 року, [PERSON] є матірю [PERSON], яка народилася 08 червня 1964 року. (а.с. 53). Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу Серія II-БК № 449389 від 24 березня 1984 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу змінила прізвище на «Раінчук». (а.с.54). 06 серпня 2008 року померла [PERSON] заповіла 2/3 частини квартири номер 9 по вулиці Соборній, будинок № 52 в місті Фастів Київської області своїй дочці позивачу по справі [PERSON], [INFO]. (а.с.9). Із матеріалів спадкової справи № 252/2009, заведеної після смерті [PERSON], яка померла 19 березня 2009 року, вбачається, що 02 вересня 2009 року позивач звернулася до Фастівської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері. (а.с.52). Разом з тим, 08 липня 2009 року до Фастівської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої 19 березня 2009 року [PERSON], звернувся її син [PERSON], що підтверджено його заявою поданою нотаріусу. (а.с.44). 04 грудня 2009 року, відповідачу [PERSON], Фастівським міським державним нотаріусом [PERSON] було розяснено, що він не має право на спадкове майно, а вразі незгоди рекомендовано до 20.01.2009 року звернутися з позовом до Фастівського міськрайонного суду. (а.с.59). Як вбачається з копії спадкової справи, відповідно до листа Фастівського міськрайонного суду № 4281/10 від 29.03.2010 року, станом на 26.03.2010 року цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту в алфавітному показчику не зареєстрована. (а.с.63). 14 липня 2016 року, Фастівським міським державним нотаріусом [PERSON], позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на 2/3 частини квартири [ADDRESS], оскільки останньою не було надано правовстановлюючого документу на вищевказану квартиру та рекомендовано звернутися до суду. (а.с.67). Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 36 від 30 грудня 1993 року, квартира [ADDRESS] (Леніна) в м. Фастів Київської області на праві спільної сумісної власності належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. (а.с.15). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 липня 2006 року, [PERSON] успадкувала 1/3 частину [ADDRESS] (Леніна) в м. Фастів Київської області, після смерті чоловіка [PERSON], померлого 22 жовтня 2005 року. (а.с.12). Окрім того, відповідно до Довідок Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації», від 29 червня 2016 року № 869 та від 08 листопада 2016 року № 1533, станом на 01 січня 2013 року, 1/3 частину квартири № 9 в житловому будинку № 52 по вул. Соборній в м. Фастів, зареєстровано на ім»я [PERSON], на підставі Дублікату виданого органом приватизації Фастівської міської ради 11.01.2010 року Свідоцтва про право спільної сумісної власності виданого органом приватизації Фастівської міської ради 20.01.1994 року, згідно Розпорядження органу приватизації № 36 від 30.12.1993 року; 2/3 частини квартири зареєстровано на ім»я [PERSON] майї Тихонівни, на підставі Свідоцтва про право спільної сумісної власності киданого органом приватизації Фастівської міської ради 20.01.1994 року, згідно Розпорядження органу приватизації № 36 від 30.12.1993 року (1/3 частина), та свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори 14.07.2006 року р. 1-1617 (1/3 частина). (а.с.17,20). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано суду достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам суд вважає вимоги позивача доведеними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved