Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача - [PERSON], про визнання договору поруки № 375М Р від 08.09.2008 року недійсним. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до умов укладеного між ним і відповідачем договору поруки № 375М Р від 08.09.2008 року він як поручитель зобов'язався солідарно і в повному обсязі відповідати перед відповідачем за виконання зобов'язань [PERSON] на умовах укладеного між останнім і відповідачем кредитного договору № 375М від 08.09.2008 року, та цим договором поруки передбачено сплату процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 15 % річних й при укладенні цього договору йому був наданий для ознайомлення кредитний договір № 375М від 08.09.2008 року, умови якого також передбачали сплату за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 15 % річних, але цей кредитний договір станом на 08.09.2008 року не був підписаний позичальником [PERSON], а був підписаний 09.09.2008 року та умови цього кредитного договору передбачають сплату процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 24 % річних, що на 9% більше ніж у договорі поруки, хоча він як поручитель не давав своєї згоди на таку зміну забезпеченого зобов'язання із збільшенням обсягу його відповідальності як поручителя. В судовому засіданні третя особа [PERSON], який також є представником позивача [PERSON], підтримав позов, а представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Акбарова О.М. не визнала позов та подала адресовані суду свої письмові заперечення на позовну заяву позивача, які приєднані судом до матеріалів справи, а також просила відмовити позивачу у задоволенні позову в зв'язку з пропуском ним строку позовної давності без поважних причин. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно кредитного договору № 375М від 08.09.2008 року закрите акціонерне товариство «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк», надало [PERSON] кредит у розмірі 3000,00 дол. США, із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 24 % річних, з погашенням кредиту та сплатою процентів за його користування щомісячними платежами у розмірі, строки і на умовах визначених цим договором, з кінцевою датою повернення кредиту та усіх нарахувань за ним - 08.05.2009 року. У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Наданий кредит [PERSON] забезпечений порукою [PERSON], про що 08.09.2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» і поручителем [PERSON] був укладений договір поруки № 375М Р, відповідно до п. 1.1. якого предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання боржником [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № 375М від 08.09.2008 року, згідно якому кредитор надав боржнику кредит в сумі 3000,00 дол. США, а боржник зобов'язаний : повернути кредит в строк до 08.05.2009 року, сплачувати за його користування 15 % річних в дату сплати процентів, якою є 15 число кожного місяця, а у випадку порушення строків повернення кредиту - сплачувати 40 % річних в дату сплати процентів, зазначену вище, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, з договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. За приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній форі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Пункти 2., 3. договору поруки № 375М Р від 08.09.2008 року встановлюють, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів пені та інших платежів, відшкодування збитків. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.11.2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», за участю третьої особи [PERSON], про визнання договору поруки № 375М Р від 08.09.2008 року припиненим, встановлено, що на момент укладання цього договору поруки позивач не заперечував свого вільного волевиявлення та своєї вільної згоди щодо всіх умов кредитного договору № 375М від 08.09.2008 року, не зазначив будь-яких заперечень або зауважень щодо цих договорів, а також, що згадані кредитний договір та договір поруки були укладені в один день - 08.09.2008 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Крім того, вирішуючи дану справу, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п. 12 договору поруки № 375М Р від 08.09.2008 року, сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється у 5-ть років. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, строк позовної давності для звернення позивачем до суду з даним позовом сплив 08.09.2013 року. Доказів поважності причин пропуску позовної давності позивачем не надано суду. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спору, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що в позові позивача належить відмовити саме через безпідставність та недоведеність позову. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed