Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що квартира [ADDRESS], належала на праві часткової власності [PERSON] та [PERSON] по ? частці кожному. 08.04.2009 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповів [PERSON] належну йому ? частку квартири. 26.12.2012 року [PERSON] помер, після смерті якого спадкоємцями першої черги за законом є його дружина - [PERSON] та донька [PERSON], а спадкоємцем за заповітом є [PERSON] Оскільки у шестимісячний термін жодний із спадкоємців спадщину не прийняв, то [PERSON] була єдиною особою, яка фактично прийняла спадщину у встановлений законом строк після смерті її чоловіка. 20.01.2016 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді частки квартири [ADDRESS]. За життя остання склала заповіт від 08.12.2014 року, за яким все належне їй майно, у тому числі і належну їй на праві власності частину квартири за № 34 по пр. Миру, 24 в м. Миколаєві, заповіла [PERSON] Після звернення до нотаріальної контори дізнався, що видати свідоцтво про право на спадщину на всю квартиру не є можливим, оскільки [PERSON] на підставі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14.04.2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія то номер: 981, виданий 27.05.2016 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] на 3/8 частки квартири. Однак рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 21.11.2016 року рішення суду від 14.04.2016 року скасоване і ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у звязку із чим відповідача слід вважати такою, що не звернулась у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини і тим самим втратила свої спадкові права. З цих підстав позивач просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія то номер: 981, виданий 27.05.2016 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] на 3/8 частки квартири [ADDRESS], із застосуванням наслідків його недійсності у вигляді скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень із виключенням (скасуванням) запису про право власності № 14717170 від 27.05.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.02.2007 року, видане Управлінням з використання та розвитку комунальної власності міської ради, належала на праві спільної часткової власності по ? частці квартири [ADDRESS]. 08.04.2009 року [PERSON] склав на імя [PERSON] заповіт, за яким заповів належну йому на праві приватної власності ? частку квартири за № 34, що розташована в м. Миколаєві по проспекту Миру, буд. 24. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ФП №174437 [PERSON] помер 26.12.2012 року. Після його смерті заведена спадкова справа №44/2016. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась [PERSON], якій 27.05.2016 року видано свідоцтво на спадщину за заповітом. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.11.2016 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 981, виданий 27.05.2016 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], належить на праві спільної часткової власності 3/8 частки квартири [ADDRESS]. У відповідності до свідоцтва про смерть серії 1-ФП № 232658 [PERSON] померла 20.01.2016 року, після смерті якої заведена спадкова справа № 32/2016. За життя остання склала заповіт від 08.12.2014 року, за яким все належне їй майно заповіла [PERSON], який звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Як вбачається із спадкової справи № 32/2016 із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася також відповідач. Відповідно до рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14.04.2016 року задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 21.11.2016 року вище вказане рішення скасовано і ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено. Згідно з ст. 3 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством (абз. 2 п. 23). Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Серед підстав визнання свідоцтва недійсним дана стаття прямо називає лише відсутність права спадкування у особи, на імя якої було видане свідоцтво (наприклад, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, які давали б їй підстави для закликання до спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване). Проте свідоцтво може бути визнане недійсним також в інших випадках, встановлених законом, що дозволяє стверджувати про те, що перелік підстав визнання свідоцтва недійсним не є вичерпним і може бути розширений шляхом аналізу й тлумачення інших норм спадкового права. Відповідно до абз. 3 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво відповідно до ст. 1301 ЦК України про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним; визнання відмови від спадщини недійсною; визнання шлюбу недійсним; порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на те, що підставою недійсності свідоцтва про право на спадщину за заповітом є відсутність в особи права на спадкування. Враховуючи те, що рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 21.11.2016 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відсутні підстави для видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а тому позовні вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації підлягають задоволенню. Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача слід стягнути 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved