Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

У липні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі окрім позивачки зареєстрована і відповідачка, яка виселилась з спірного житла ще в 2008 році, проте знятись в добровільному порядку з реєстрації не бажає, особистих, побутових речей та меблів відповідачка у квартирі немає, вона не приймає участі в утриманні квартири та не сплачує вартість комунальних послуг. У зв'язку з реєстрацією [PERSON] в належній позивачці квартирі остання повинна сплачувати комунальні послуги та інші платежі, що складають додаткові матеріальні витрати, та порушує її право на володіння та розпорядження своєю власністю. Позивачка в судове засідання не з'явилася. Представник позивачки - адвокат [PERSON] звернулася до суду із заявою про розгляд справи за їх відсутності, підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка відзив на позов не подала, в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлялась згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, у зв'язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди позивачки, суд ухвалює заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. За положеннями частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно приписів частини 4 статті 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Разом з тим, частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Тобто, з урахуванням викладеного можливо дійти висновку, що відсутність члена сім'ї або особи, сімейні відносини з якою припинені, за адресою реєстрації місця проживання понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати особою права користування житлом, яке їй не належить. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб'єктивне право власності є абсолютним. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні майном, яке належить йому на праві власності. В судовому засіданні встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 55611735 від 22.03.2016 року на підставі Довідки «Житлово-будівельного кооперативу №258 «Перетворювач- 2» №16/17 від 25.02.2016 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно відповіді Відділу реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-42/3-4/1977 від 19.06.2018 року, у вищевказаній квартирі окрім позивачки зареєстровані: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно пояснень [PERSON], не спростованих відповідачкою, станом на теперішній час остання з грудня 2008 року у вказаній квартирі не проживає, її місце проживання позивачці невідоме. Вказане підтверджується актом Житлово-будівельного кооперативу №258 «Перетворювач-2» від 21.06.2018 року, згідно якого [PERSON], [INFO], починаючи з 20.12.2008 року не мешкає за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, [PERSON] фактично більше року не проживає у належній позивачці квартирі, житловим приміщенням квартири не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, не сплачує комунальні послуги, а в добровільному порядку знятись з реєстрації він не бажає, оскільки з позивачкою не підтримує родинних стосунків, тому в силу статті 405 ЦК України втратила право користування цим приміщенням, а зняття її з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення про позбавлення її права користування житловим приміщенням. Таким чином, вивчивши надані в обґрунтування позовних вимог письмові докази та проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] втратила право користування квартирою [ADDRESS] у зв'язку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved