Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до Київської міської ради, Звенигородської міської громади(далі по тексту - відповідачі) про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , гаражний бокс [ADDRESS], квартира [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , яке частково приватизовано та успадковано [PERSON] після чоловіка [PERSON] . Згідно заповіту від 12 травня 1999 року все своє майно померла заповіла своїй дочці [PERSON] . З метою прийняття спадщини позивач звернулася у встановленому законом порядку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а в подальшому із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Разом з тим, оскільки постановами приватного нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з причин того, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на майно, тому позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 07.07.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 26.07.2021 року від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву з якого вбачається, що представник відповідача просить суд ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства та розглядати справи за відсутності представника Київської міської ради. Ухвалою суду від 22.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідачі в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 20.05.1999 року [PERSON] , на випадок своє смерті, зробила розпорядження, за яким все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належить на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , що підтверджується заповітом посвідченим державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Василевською О.П., який зареєстрований в реєстрі за №3-1679. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть №002393/2020 від 20.01.2020 року. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Подаваленко М.С., 18.06.2020 року заведена спадкова справа за заявою [PERSON] . Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до довідки ЖБК від 27.07.1995 року №29/7 вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 13.02.1996 року вбачається, що кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] . Гаражний бокс [ADDRESS] на праві власності зареєстрований за [PERSON] , Ѕ на підставі свідоцтва про право власності від 13.02.1996 року та Ѕ на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.02.1996 року. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03.04.2021 будинок [ADDRESS] ,на праві приватної власності зареєстрований за [PERSON] . Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 14.10.2005 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2307 кв. м. за адресою [ADDRESS] . Як встановлено судом, що 20.05.1999 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла [PERSON] все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належить на день смерті і на що вона за законом матиме право. Відповідно до ст.ст. 1268, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Таким чином, 18.06.2020 року [PERSON] як спадкоємець за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] з метою прийняття спадщини звернулася у встановленому законом порядку до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Подаваленко М.С. із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією матеріалів спадкової справи від 18.06.2020 року № 14/2020. Постановами приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Подаваленко М.С. від 30.04.2021 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом, з причин відсутності правовстановлюючих документів. Згідно зі ст.ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Судом приймається до уваги, що відповідно до пп.4.15 п.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з пп.4.18 п.4 Глави 10 Розділу ІІ зазначеного вище порядку за відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Одним із способів захисту цивільних прав, встановлених ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що позивач, як спадкоємець за заповітом, вчасно звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом порядку, що залишилась після смерті [PERSON] , а саме квартири [ADDRESS] , загальною площею 47,30 кв.м., квартири [ADDRESS] , загальною площею 45,6 кв.м., гаражного боксу що знаходиться за адресою; [ADDRESS] загальною площею 18,00 кв.м., житлового будинку, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , загальною площею 76,60 кв.м., земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7121288000:01:002:0040, загальною площею 0,2307 га., що належала останній на праві приватної власності, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 11350,00 грн. у рівних частках, а саме по 5675,00 грн. з кожного.

Outcome: approved