Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

У листопаді 2012 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві позивач посилався на те, що 21.04.2006 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KP60530270, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 8645,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 21.10.2009 року. Вимоги до відповідачки, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідачка [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість, станом на 26.09.2012 року, у розмірі 65599,98 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 55599,98 грн., та сплачений судовий збір, стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 10 000 грн. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2012 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» були задоволені. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2013 року заочне рішення від 26 листопада 2012 року по даній справі скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача в судовому засіданні при новому розгляді справи не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача - ПАТ «Акцент-Банк» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні не з'явилася, подала до суду письмові заперечення у яких просила застосувати позовну давність у зв'язку зі спливом строків та відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.04.2006 року на підставі заяви [PERSON] №DNH4KP60530270 Публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» відповідачу було видано споживчий кредит у розмірі 8645,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2,09% на рік з кінцевим терміном повернення 21.10.2009 року. Вимоги до відповідача, що випливають із даного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Так, згідно з ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. З огляду на викладене суд вважає за доцільним застосувати до даних спірних правовідносин позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з відповідача не стягуються.

Outcome: dismissed