Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

У липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 01.04.2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 15011,26 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та Правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується його підписом у заяві. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на 01.07.2019 року має заборгованість у розмірі 29099,37 грн., яка складається з: 7366,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5849,41 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 14560,76 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 1322,90 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачений судовий збір. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.51-52). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02.10.2019 року задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.81-82). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні з підстав спливу строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.04.2014 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»,правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт б/н, за умовами якої відповідач отримала кредит у сумі 15011,26 грн. на строк 24 місяці, з 01.04.2014 року по 30.04.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі потреби зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 751,16 грн. для погашення заборгованості за кредитом, відсотків, а також інших витрат у відповідності до Умов і правил. Дана останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.04.2016 року (а.с.92). У генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 01.04.2014 року б/н зазначено, що відповідач згодна, що ця Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приват Банк» Умовами та Правилами і Тарифами становить між нею та банком кредитний договір. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань станом на 01.07.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 29099,37 грн., з яких: 7366,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5849,41 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 14560,76 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 1322,90 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди (а.с.4-5). З розрахунку заборгованості також вбачається, що останній платіж погашення за кредитом відповідач здійснила 23.10.2015 року на суму 457,41 грн. Представник відповідача заявив про застосування позовної давності за пред`явленим зобов`язанням, про що подав відповідну заяву (а.с.97-99). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до змісту ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність тривалістю один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. Як вбачається з матеріалів справи, кредит був виданий на 24 місяці, відтак сплинув 30.04.2016 року, останній платіж здійснено 23.10.2015 року, тому для стягнення тіла кредиту обчислення строку давності починається з 30.04.2016 року, а для решти платежів - з 23.10.2015 року. Із позовом до суду банк звернувся 19.07.2019 року (а.с.43), тобто поза межами трирічного строку давності за тілом кредиту, по процентам за користування кредитом, а також по пені та штрафу, для яких існує скорочений строк позовної давності. При цьому позивач не обґрунтував свою позицію щодо дотримання ним строку позовної давності, не зазначив обставин, які заважали йому звернутися до суду з відповідним позовом, з моменту настання строку погашення чергового платежу, який не сплатив відповідач. Обставин, які б свідчили про зупинення чи переривання перебігу строку позовної давності судом також не встановлено. У зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» про стягнення заборгованості не обґрунтовані та не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, а тому суд вважає, що у задоволенні таких вимог слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed