Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

У липні 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення в порядку позовного провадження факту, який має юридичне значення про прийняття спадщини за заповітом шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном, в якому просила визнати факт прийняття [PERSON], [INFO], який помер 18.09.2013 року, спадщини за заповітом від 27.12.1990 року після померлої 14.01.1992 року [PERSON], [INFO], шляхом вступу в управління і у володіння спадковим майном. Ухвалою суду від 30.11.2015 року клопотання представника позивачки [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано у [PERSON] домову книгу на будинок №3 по вул. 9-1 Проїзд у м. Полтава ( для огляду в судовому засіданні). Витребувано з Ленінського сектору м. Полтави Управління державної міграційної служби у Полтавській області письмову довідку з інформацією про адресу реєстрації місця проживання (прописки) [PERSON], [INFO], при зверненні з приводу отримання у вересні 2012 року паспорта КО 435745, а також з інформацією про те, на підставі чого до згаданого паспорта було внесено відомості про те, що останній був зареєстрований (прописаний) у м. Полтава по вул. 9 Травня будинок №3 з 16.08.1986 року. Цивільну справу № 553/2762/15ц, провадження № 2/553/1033/2015 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення в порядку позовного провадження факту, який має юридичне значення - про прийняття спадщини за заповітом шляхом вступу в управління і володінням майном та цивільну справу № 545/2956/15ц, провадження № 2/553/1645/2015 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення в порядку позовного провадження факту, який має юридичне значення - про прийняття спадщини за заповітом шляхом вступу в управління і володінням майном обєднано в одне провадження. Згідно ухвали суду від 27 січня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за первісним та зустрічним позовами [PERSON]. Ухвалою суду від 21 березня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу [PERSON]. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Полтави залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу [PERSON]. В судове засідання зявилась представник позивачки за первісним позовом відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю - [PERSON], яка позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі,,вимоги за зустрічним позовом визнала в повному обсязі. Представник відповідачки за первісним позовом позивачки за зустрічним позовом [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON], який вимоги за первісним позовом визнав в повному обсязі, зустрічний позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні. В судове засідання позивачка за первісним позовом - відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про день та час слухання справи. Відповідачка за первісним позовом позивачка за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про день та час слухання справи. Третя особа на стороні відповідача за первісним та зустрічним позовом , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] в судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про день та час слухання справи. Треті особи на стороні відповідача за первісним позовом, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявились, але надали на адресу суду заяви, в яких прохали проводити судовий розгляду справи у їх відсутність, при вирішенні спору покладались на розсуд суду. В судове засідання треті особи на стороні відповідачки за первісним позовом які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зявились, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча завчасно та належним чином були повідомлені про день та час слухання справи Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, свідків, вважає первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] такими, що підлягають до задоволення за наступних обставин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 258745, виданого 24 грудня 2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, 18 вересня 2013 року помер [PERSON], про що здійснено актовий запис № 1405 (т.1 а.с.64). Як вбачається з витягу державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133,135 СК України, [PERSON] - народився [INFO] та його батьками були [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 293407, виданого 23 квітня 2015 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, 14 січня 1992 року померла [PERSON], про що здійснено актовий запис № 157 ( т. 1 а.с.24). В ході судового розгляду справи сторонами вказувалось про те, що 27 грудня 1990 року [PERSON], яка померла 14.01.1992 року, було складено заповіт, яким належну їй повністю частину будинку з частиною надвірних будівель, що у м. Полтава по вул. 9-й Проїзд, №3 остання заповідала своєму сину [PERSON]. Відповідно до заповіту від 27.12.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Полтавської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] належну їй частину будинку з частиною надвірних будівель, що у м. Полтаві по вул. 9-й Проїзд, №3 заповідала сину [PERSON] ( т.1 а.с.23). Згідно витягу з Спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи) від 17.06.2015 року заповіт складений [PERSON] від 27.12.1990 року, зареєстрований у Спадковому реєстрі № 225251 є чинним ( т. 1 а.с. 25-26,27). Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В судовому засіданні представниками сторін вказувалось про те, що від спадщини, [PERSON], яку йому заповідала його мати [PERSON] за заповітом від 27.12.1990 року останній не відмовлявся та не був усунутим від спадкування за цим заповітом при цьому, спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилась. При цьому, судом встановлено, та не заперечувалось сторонами по справі, що на момент смерті [PERSON] її син [PERSON] проживав за однією адресою з нею м. Полтава, вул. 9-й Проїзд, 3. Так, згідно довідки адресно - довідкового підрозділу УДМС України в Полтавській області [PERSON], [INFO], знято з реєстрації 12 листопада 2013 року за адресою м. Полтава, вул. 9-й Проїзд, 3, у звязку зі смертю 18.09.2013 року а/з 1405( т. 1 а.с.30). При цьому, згідно відповіді № 50/3051 від 04.12.2015 року, Ленінського районного сектору у м. Полтаві Управління державної міграційної служби України в Полтавській області вбачається, що відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою м. Полтава, вул. 9-й Проїзд, будинок №3 були внесені до паспорта громадянина України КО 435745 від 02.09.2002 року, з заяви про видачу паспорта та паспорта ІІІ-КЕ №624328 від 04.10.1978 року, який був поданий для обміну (т. 1 а.с.88,89). Більше того, факт проживання [PERSON] на момент смерті матері [PERSON] у м. Полтава по вул. 9-й Проїзд,3 підтверджується копією домової книги, яка міститься в матеріалах справи ( т.1 а.с.163-174). При цьому, дані обставини були встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27 травня 2016 року у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання в порядку позовного провадження факту належності майна подружжю на праві спільної сумісної власності, визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя (т.1 а.с.247-248). Таким чином, з огляду на встановлені вище обставини та фактичні обставини справи [PERSON] фактично вступив в управління і володіння спадковим майном за заповітом [PERSON] від 27.12.1990 року, бо і він і [PERSON] станом на день її смерті 14 січня 1992 року, а [PERSON] і після смерті [PERSON] до кінця свого життя 18.09.2013 року, були зареєстровані та фактично проживали в [INFO] та після смерті своєї матері [PERSON] вів управління і володіння спадковим майном. Так, судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження серії ІІ КЕ № 480078 та серія ІІ КЕ №318834, свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 082998, свідоцтвом про одруження серії І-КЕ № 099043, свідоцтвом про зміну імені серії І-КЕ № 0004171 (т.1 а.с. 28, 32,33,39,40,41). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43525234 від 07.04.2016 року після смерті [PERSON] 18 вересня 2013 року Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] було заведено 10.06.2015 року спадкову справі за № 25/2015 ( т.1 а.с.188,189). При цьому, [PERSON] та [PERSON] було подано заяви про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON], як єдиними спадкоємицями ( т. 1 а.с. 35,36). В ході судового розгляду справи представником позивачки за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON]. вказувалось про те, що оскільки за життя [PERSON] не встиг скористатися своїм правом на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.12.1990 року і не встиг здійснити її оформлення і реєстрацію, тому є необхідність у встановленні факту фактичного вступу [PERSON] в управління і володіння спадковим майном, тобто фактичного прийняття ним спадщини за заповітом, в звязку з необхідністю в подальшому звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування після померлого 18.09.2013 року [PERSON]. При цьому, вказані вище факти були підтверджені в ході судового розгляду показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитаних в судовому засіданні. Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених у листі від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визначено, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину за ст. 1297 ЦК України або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину у відповідності до ст. 1299 ЦК України, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих прав різні правові наслідки. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Положенням ст. 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину ( ст.ст. 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації ( ст. 1299 ЦК України). При цьому, визначено, що якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від її оформлення права на спадщину. Статтею 256 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановчих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документів, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON]М за первісним позовом та [PERSON] за зустрічним позовом є законними і обґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved