Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , у якому просили суд визначити, що частка кожного із них у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] , становить ⅓ частку квартири. В обґрунтування позову зазначали, що двом позивачам і відповідачу на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 вересня 1998 року органом приватизації АТ\~Броварисільбуд згідно із розпорядженням (наказом) від 18 вересня 1998 року за №\~360, зареєстрованого Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за №\~1-10612, належить квартира [ADDRESS] . Право власності на цей об`єкт нерухомого майна сторонами набуте шляхом реалізації ними права на безоплатну приватизацію відповідно до Закону України Про приватизацію державного житлового фонду. При видачі вказаного свідоцтва про право власності на житло, частки кожного із співвласників у спільній власності на квартиру визначені не були. У зв`язку з невизначеністю розміру часток у праві спільної сумісної власності, вони (позивачі) не можуть в повній мірі реалізовувати своє право власності, самостійно розпоряджатися належними їм частками у праві спільної власності на квартиру. Відповідач [PERSON] у вказаній вище квартирі не проживає, спілкування з ними уникає, визначити частки кожного співвласника у праві спільної сумісної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за згодою всіх співвласників квартири є неможливим. Згідно із ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, тому кожному з трьох співвласників квартири належить по ⅓ частки. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, їхній представник [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за відсутністю сторони позивача, позовні вимоги підтримують повністю, просили суд задовольнити їх. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки на даний час вона проживає на тимчасово окупованій території України у місті Донецьку, відзив на позов до суду вона не подавала. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на сторонам у справі: позивачам [PERSON] і [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить трикімнатна квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 вересня 1998 року, виданого органом приватизації АТ\~Броварисільбуд згідно із розпорядженням (наказом) від 18 вересня 1998 року за №\~360, зареєстрованого Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за №\~1-10612. Відповідно до технічного паспорта на вказану квартиру вона складається з трьох кімнат житловою площею 18,6 м2, 10,5 м2, 11,9 м2, кухні площею 7,8 м2, ванної кімнати площею 2,8 м2, вбиральні площею 1,4 м2, коридору площею 13,2 м2, вбудованої шафи площею 1,1 м2. Квартира обладнана балконом (терасою) площею 0,9 м2 та лоджією площею 1,5 м2. Загальна площа цієї квартири становить 69,7 м2, житлова площа складає 41,0 м2. Дана квартира набута зазначеними особами у спільну власність шляхом її приватизації в порядку, встановленому Законом України Про приватизацію державного житлового фонду. Під час приватизації цієї квартири та видачі вказаного свідоцтва про право власності на житло частки кожного із співвласників квартири у спільній власності на квартиру визначені не були, відповідно на даний час квартира перебуває у спільній сумісній власності сторін у справі. Із позовної заяви вбачається, що [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з цим позовом, у зв`язку з тим, що співвласники квартири не досягли згоди щодо визначення розміру часток кожного з них у спірній квартирі, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Не визначення розміру часток у праві спільної власності на зазначену квартиру, перешкоджає позивачам розпоряджатися на власний розсуд цим нерухомим майном, зокрема, шляхом укладення ними будь-яких угод щодо належного їм нерухомого майна. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено міжнародний принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне, мирне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом норм ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови №\~20 від 22 грудня 1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності роз`яснив, що, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонд). При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними. У ч. 1 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно із ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За змістом п. п. 3.1, 3.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року за №\~551, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. У п. 3.3 даної Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Провести розрахунок часток у спільній власності на вказану вище квартиру в порядку, встановленому зазначеною Інструкцією, на даний час є неможливим, у зв`язку з відсутністю відповідної заяви відповідача [PERSON] , що свідчить про відсутність домовленостей між співвласниками про розмір належних їм часток у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна. Існування обставин, які б могли бути підставою для збільшення або зменшення часток співвласників у праві спільної власності на приватизовану квартиру, судом не встановлено. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи обставини справи, належність сторонам на праві спільної сумісної власності спірної квартири, відсутність домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток у праві спільної власності, бажання позивачів щодо виділу належних їм часток в об`єкті нерухомого майна, визначену законом рівність часток співвласників, суд вважає, що частка позивачів [PERSON] і [PERSON] та відповідача [PERSON] у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] становить ⅓ частку кожного. У зв`язку з наведеним, згідно із вимогами ч. 3 ст. 372 ЦК України право спільної сумісної власності сторін на зазначену вище квартиру припиняється. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У зв`язку з невизначеністю часток кожного співвласника у праві спільної сумісної власності на квартиру, позивачі не можуть належним чином користуватися належним їм правом власності на спірне нерухоме майно на власний розсуд, зокрема, укладати будь-які правочини щодо відчуження частки належного їм майна, що за своєю суттю є перешкодою у здійсненні ними права власності, поданий позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved