Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення із відповідача на його користь вартості за речі, які пропали із його квартири та гаражу, які він здавав у піднайом відповідачу, коштів за невиплачену квартирну плату та судові витрати по справі. При цьому в судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пояснивши, що саме [PERSON] він здавав у піднайом свою квартиру із якої відповідач виніс та продав належні [PERSON] меблі та інші речі, в тому числі викрадені із гаражу до якого відповідач мав доступ. На загальну суму в 16 700 грн. Крім того, як стверджує позивач, [PERSON] заборгував йому квартирну плату за помешкання, яке він винаймав у [PERSON] в сумі 14 850 грн. Також позивач просив суд стягнути із [PERSON] на його користь судові витрати по справі. Представник позивача адвокат [PERSON] вимоги свого довірителя підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі, пославшись, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти вказані позивачем, а отже саме відповідач [PERSON] завдав позивачеві матеріальну шкоду, оскільки речі які зникли із квартири [PERSON] міг забрати та розпорядитися ними на свій розсуд тільки він. Крім того [PERSON] на думку представника, заборгував грошові кошти позивачу, в якості квартирної плати, оскільки винаймав у нього вказану квартиру. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити посилаючись на те, що він проживав у помешканні позивача тільки по 2010 рік і сплачував йому кошти за користування його кімнатою у відсутність позивача, маючи в цьому будинку і свої кімнати. Тобто він не укладав із позивачем ні усного ні письмового договору оренди або піднайому квартири. Що стосується зниклих речей, то на момент свого виселення із помешкання позивача всі речі на які вказує [PERSON] були на своїх місцях, а кімнаті залишилася проживати колишня дружина [PERSON], в розпорядженні якої і перебували всі хатні речі позивача. Куди вони поділися після його відїзду він не знає. Ключів від гаражу, яким користувався [PERSON] у відповідача взагалі не було. Таким чином [PERSON] вважає позов [PERSON] надуманим і необґрунтованим. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON], кожна окремо в судовому засіданні також заперечили проти позовних вимог [PERSON], посилаючись на те, що [PERSON] не має ніякого відношення до пропажі речей [PERSON], оскільки він з 2011 року проживав у своєї сестри і відсутні будь які дані, що він вивозив із помешкання [PERSON] будь-які речі. Кім того відсутні будь-які відомості про укладення між [PERSON] і [PERSON] договору оренди або піднайому житла, а отже позовні вимоги позивача необґрунтовані. Суд вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, його представників, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини по справі та вимоги на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних обставин. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] прийшов проживати у помешкання за адресою м. Полтава, вул. Сакко, 8, яке належало [PERSON] у 2005 році за усною домовленістю із позивачем, де проживав із [PERSON] із якою він пізніше зареєстрував шлюб і яка стала матірю його сина [PERSON], [INFO] до серпня 2011 року. Що стосується позовної вимоги позивача [PERSON] про стягнення із відповідача на його користь вартості зниклого із квартири та гаражу майна, то згідно пояснення сторін відповідач [PERSON] ніколи не укладав з позивачем ніякого договору оренди житла, жодного акту про прийняття речей у користування не підписував. В свою чергу, [PERSON] і на даний час зареєстрована у помешканні [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Крім того в матеріалах справи міститься розрахункова книга обліку електроенергії за адресою [ADDRESS] за 2011 рік, видана на імя [PERSON], якою зокрема підтверджується факт сплати електроенергії за вказане приміщення [PERSON] Згідно довідки про місце проживання виданої головою селищного комітету мікрорайону «Терновщина» [PERSON] з 01 серпня 2011 року по вересень 2013 року проживав за адресою: [INFO] у помешканні своєї сестри [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні, свідок [PERSON], сусід [PERSON] показав, що [PERSON] не проживав у помешканні позивача із серпня 2011 року по липень 2014 року. Крім того він повідомив, що при виїзді із вказаного житла [PERSON], вона вивозила речі, в тому числі і меблі, які він допомагав їй завантажувати. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] показали, що дійсно 20 років назад у квартирі [PERSON] були меблі і речі. Але вони не бачили щоб [PERSON] щось виносив із помешкання позивача. Крім того, в судовому засіданні позивач пояснив, і не заперечував, що мав доступ до помешкання, з якого на його думку [PERSON] було викрадено речі. Згідно витребуваного із Ленінського райвідділу УМВС України в Полтавській області відмовного матеріалу, який міститься у матеріалах даної справи, вбачається, що ще 02.12.2010 р. [PERSON] звертався до органів УМВС з заявою в якій звинувачував [PERSON] у заміні замків у його гаражі і помешканні та висловлював занепокоєння за свою особисту безпеку. Але 10 грудня 2010 року було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, якою також встановлено відсутність спричинення [PERSON] матеріальної шкоди. Що стосується позовної вимоги позивача [PERSON] про стягнення із відповідача на його користь коштів за невиплачену квартирну плату, то із досліджених вище доказів і пояснень свідків і відповідача, [PERSON] проживав у помешканні позивача до серпня 2011 року, без укладення договору оренди або найму житла. Разом з тим, згідно статті 811 ЦК передбачено обовязковість укладення договорів найму житла у простій письмовій формі. Але позивач [PERSON] ні під час подання позовної заяви, ні під час розгляду справи по суті, не надав жодного письмового доказу укладення договору найму житла. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно пункту 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при застосуванні положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Проте, за весь час розгляду справи позивач [PERSON] не надав суду жодного доказу, який би свідчив про причетність відповідача [PERSON] до незаконного заволодіння якимись речами і їх перебування у [PERSON] на час розгляду справи. Таким чином, суд вважає, що відповідачем та здобутими в судовому розгляді доказами було доведено, що він не причетний до зникнення речей, які належали [PERSON], та не має ніякого відношення до сплати на користь позивача, ніби то існуючої заборгованості за квартирну плату. Крім того, відповідно до положення ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed