Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що в шлюбі з відповідачем перебуває з 09.08.1996 року, який зареєстрований в РАГС Жовтневої райадміністрації м. Запоріжжя, актовий запис №196, від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між позивачем та відповідачем фактично припинилися з червня 2015 року, спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки не підтримують, внаслідок чого поступово були втрачені почуття любові, поваги та взаєморозуміння. Позивач [PERSON] вважає, що шлюб не може бути збережено та його збереження суперечить її інтересам, у звязку з чим, просить позов задовольнити та розірвати шлюб між подружжям. В судовому засіданні позивач позов підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог, після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище «Романець». Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив, з заявами, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не звернувся. Виходячи з наведеного, матеріалів справи, з письмової згоди позивача і на підставі ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Факт укладення шлюбу підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-ЖС №277704 від 09.08.1996 року, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої рай адміністрації м. Запоріжжя, актовий запис №196. Вивчивши матеріали справи та, беручи до уваги, що сторони однією родиною не проживають, не ведуть спільного господарства, суд вважає, що родина сторін розпалася остаточно та збережена бути не може, а її збереження суперечило б інтересам позивача, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved