Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

У липні 2020 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем з 6 листопада 1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 11 січня 2006 року, і мають від цього шлюбу двох дітей: синів [PERSON] , 2001 року народження, та [PERSON] , 2002 року народження, які проживають разом з нею /позивачкою/ та перебувають на її утриманні. Рішенням Бородянського районного суду від 11 січня 2006 року з відповідача стягнуто на її (позивачки) користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 листопада 2005 року і до досягнення дітьми повноліття. В 2019 році менший син [PERSON] вступив до Університету державної фіскальної служби України та за 2019-2020 навчальний рік вона (позивачка) сплатила за навчання сина 14 105 грн. Вважала, що відповідач повинен відшкодувати їй половину вказаних витрат в розмірі 7052,50 грн. Тому просила стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на навчання сина у вказаному розмірі, а також зобов`язати відповідача й надалі відшкодовувати половину її витрат на навчання дитини. Ухвалою суду від 14 серпня 2020 року було відкрито провадження у даній справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, сторонам роз`яснено їх право на подання відповідних заяв по суті справи. Однак, відповідач відзив на позов не подав. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони мають двох дітей: синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою /а.с. 6-7/. Рішенням Бородянського районного суду від 11 січня 2006 року з відповідача [PERSON] стягнуто на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 листопада 2005 року і до досягнення дітьми повноліття /а.с.6/. Як вбачається з матеріалів справи /а.с. 9-14/, син сторін [PERSON] , [INFO] , з 1 вересня 2019 року навчається в Університеті державної фіскальної служби України з терміном навчання до 30 червня 2023 року та за період з 9 вересня 2019 року по 9 червня 2020 року позивачкою було сплачено за його навчання в цьому навчальному закладі 14105 грн. /а.с.9-14/. Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. До особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які одержуються одним з батьків на утримання дитини (постанова Верховного Суду від 21.02.2018 р. у справі №127/16614/15-ц ). Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить також до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року N 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК (2947-14) участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Проаналізувавши викладене, суд приходить до переконання, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. З огляду на зазначене, оскільки вказані витрати позивачки пов`язані із розвитком певних здібностей їх з відповідачем сина, то суд вважає такі витрати додатковими витратами, що викликані особливими обставинами, а так як вони є доведеними позивачкою і чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі у додаткових витратах на дитину і відсутні підстави для зменшення розміру частки відповідача у цих витратах, то суд вбачає необхідним, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , на відшкодування додаткових витрат на навчання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , 7052,50 грн. В частині вимог щодо зобов`язання відповідача відшкодовувати половину витрат позивачки на навчання дитини в подальшому суд визнає за необхідне відмовити, зважаючи на наступне. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , на даний час є повнолітнім, а тому позивачка має право на отримання аліментів на утримання повнолітньої дитини на час її навчання, до досягнення нею /дитиною/ 23-річного віку, а не на відшкодування додаткових витрат в зв`язку з цим. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір у розмірі 840,8 грн.

Outcome: partial