Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

У листопаді 2014 [PERSON], правонаступником якого після його смерті є [PERSON], звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], проте у даному житловому приміщенні проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] вселилась та зареєструвалась при житті свого чоловіка - попереднього власника ? житлового приміщення [PERSON], в подальшому стала власником 1/6 житлового приміщення по спадкуванню за законом. Відповідач [PERSON] являється донькою відповідача [PERSON], вселилась та зареєструвалась у спірному житловому приміщенні як член родини відповідача [PERSON] Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31.10.2014 право власності відповідача [PERSON] на 1/6 частину спірного житла визнано за [PERSON], а відтак відповідач [PERSON] втратила право користування даним житловим приміщенням і, як наслідок, [PERSON] також втратила право користування даним житловим приміщенням. Посилаючись на викладені обставини а також те, що відповідачі не є членами сім'ї нового власника житлового приміщення, а відтак вони підлягають виселенню зі спірного житлового приміщення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю, просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з»явились повторно, про день та час розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого. Судовим розглядом встановлено, що власниками житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], були позивач [PERSON] (5/6) та відповідачка [PERSON] (1/6). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31.01.2014, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.07.2014, право власності відповідачки [PERSON] на 1/6 частини спірної квартири припинено, право власності на цю частину визнано за [PERSON] з виплатою відповідачу [PERSON] в рахунок компенсації припинення права власності кошти в розмірі 185 740 грн. 00 коп. [INFO] позивач [PERSON] помер, після чого відкрилась спадщина. 18.06.2015 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 частини та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 спірної квартири. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.06.2015 [PERSON] являється єдиним власником спірного житлового приміщення. Відповідачка [PERSON] була вселена та зареєстрована в спірній квартирі за згодою колишньої власниці частини квартири відповідача [PERSON], як члени її сім'ї. Також судовим розглядом встановлено, що після даного судового рішення відповідачі продовжують проживати у спірному житловому приміщенні, чим порушують право власності позивача, яка вимушена проживати за іншою адресою. У відповідності до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Зі змісту даних норм, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою та їх виселення підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що відповідачі порушують право власності позивача, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved