Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 07.09.2018, від якого неповнолітніх дітей не мають. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач їздив на заробітки за кордон, при поверненні додому між ними відбувались сварки та скандали, які виникали на ґрунті різних поглядів на права та обов`язки подружжя, відсутності спільних інтересів та порозуміння під час вирішення спірних питань, що призвело до поступового погіршення стосунків між ними, втрату почуття любові. В травні 2020 остаточно припинили подружні відносини, проживають окремо, зв`язків не підтримують, кожен займається своїм власним життям. мають протилежні погляди на спілкування, у зв`язку з чим втратила почуття любові та поваги до відповідача. Відповідач не бажає розривати шлюб добровільно в органах РАЦС, тому змушена звернутись до суду. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач в заяві до суду просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлений вчасно та належним чином, відповідно до вимог розділу І глави 7 ЦПК України. Про причини неявки до суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі, без фіксації судового процесу на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе. Судом встановлено,\~що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.09.2018. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивач наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім`ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не надав жодного заперечення та не прибув в судове засідання, що свідчить про погодження з позовними вимогами. Згідно ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. Судові витрати позивач просила покласти на неї.

Outcome: approved