Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики №963489579 від 12.07.2014 у сумі 5697,00грн. та судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - позивач/позичальник) та [PERSON] (далі - відповідач/позичальник) було укладено договір позики №963489579 від 12.07.2014, на суму 2000,00грн., зі сплатою відсотків за користування позикою 2,00% в день від суми позики за кожний день її користування та комісії у розмірі 40,00грн., строком на 14 календарних днів. Позивач вказує на те, що ним належним чином виконані зобов'язання договором позики, перераховано зазначені у договорі позики грошові кошти на банківський рахунок позичальника, зазначений у заявці. Проте, відповідач умови договору позики не виконав, у зазначений в договорі термін повернення позики, а саме, 26.07.2014, позику не повернув та не сплатив проценти та комісію, у зв'язку з чим, станом на 25.09.2014, має заборгованість у загальному розмірі 5697,00грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. У відповідності до вимог ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір позики №963489579 від 12.07.2014, (далі-договір позики), разом із правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.10-11) (далі - Правила) які є невід'ємною частиною договору позики, на підставі якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2000,00грн., строком на 14 днів, на споживчі цілі, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов'язався повернути позику та сплатити проценти за її користування у розмірі 2,00% від суми позики за кожний день користування позикою та сплатити комісію за обслуговування договору позики у розмірі 40,00грн., згідно з графіком розрахунків (а.с.6-8). Виконання позивачем умов договору позики щодо надання грошових коштів у вказаній сумі підтверджується платіжним дорученням №147 від 12.07.2014 (а.с.9). Відповідно до п.1.5 договору строк дії договору 14 днів, але в будь якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов, яке мало місце під час дії цього договору та не припиняє нарахування позикодавцем процентів за користування позикою. Відповідно до п.п.3 п.2.2.2 договору позики у випадку прострочення сплати заборгованості за цим договором в повному обсязі або частково, позичальник зобов'язаний сплатити нараховані проценти за користування позикою, виходячи з фактичного строку користування, включаючи день погашення. Згідно з п.п.7.5 Правил за несвоєчасне повернення суми позики і сплати процентів за її користування більш ніж на три банківські дні, позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцю разовий штраф у розмірі дев'яти відсотків від суми позики, при цьому проценти за користування позикою нараховуються в розмірі трьох відсотків в день від суми позики до дня повного погашення заборгованості включно, але у будь-якому випадку не більше ста календарних днів. Однак, відповідач умови договору позики не виконувала належним чином, у визначений в договорі термін повернення позики, позику не повернула та не сплатила проценти та комісію за її користування, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за договором позики. Згідно із розрахунком заборгованості за договором позики (а.с.4), станом на 25.09.2014, заборгованість відповідача перед позивачем, у загальному розмірі складає 5697,00грн., з яких: сума позики - 2000,00грн., проценти за користування позикою - 3657,00грн., комісія за обслуговування договору позики - 40,00 грн. Разом з тим, з наявних матеріалів справи судом встановлено, що представником позивача до суду була надана заява про зменшення розміру позовних вимог від 11.02.2015, в якій представник позивача просив суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики №963489579 від 12.07.2014 в розмірі 2957,00грн., у зв'язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості в розмірі 2740,00грн. (а.с.23). Так, відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч.1 ст.530 ЦК України ). Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, умов договору позики та вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором №963489579 від 12.07.2014 у розмірі 2957,00грн. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем і підтверджені документально судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60грн.

Outcome: approved