Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 27 листопада 2014 року вона позичила [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 доларів США, на підтвердження чого остання видала їй розписку. [PERSON] мала повернути їй кошти на першу вимогу. У січні 2017 року вона звернулась до відповідачки із вимогою повернути грошові кошти, однак в добровільному порядку відповідачка кошти не повертає. За таких обставин просить стягнути з [PERSON] на свою користь 26640 грн. заборгованості за договором позики, що є еквівалентом 1000 доларів США на час пред'явлення нею позову до суду, а також на підставі ст.625 ЦК України 3% річних з період з 01 лютого 2017 року по 23 листопада 2017 року, що становить 648 грн. 11 коп., та на підставі ст.549 ЦК України 4400 грн. 89 коп. пені за період з 01 лютого 2017 року по 23 листопада 2017 року. 28 березня 2018 року представник позивачки [PERSON] адвокат [PERSON] подав заяву про зменшення позовних вимог і просить стягнути з [PERSON] на користь позивачки лише суму боргу в розмірі 1000 доларів США, що на дату подачі позову еквівалентно 26640 грн. (а.с.65). В судовому засідання представник позивачки [PERSON] адвокат [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги і з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить позов задоволити та стягнути з відповідачки на користь позивачки борг за договором позики від 27 листопада 2014 року в сумі 1000 доларів США, що станом на 23 листопада 2014 року дату подачі позову еквівалентно 26640 грн. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечила та пояснила, що будь-яких коштів у [PERSON] не позичала, а зазначені у розписці грошові кошти це завдаток, який вона отримала від [PERSON] в рахунок вартості земельної ділянки, яку вона мала намір їй продати, однак продаж не відбувся. Вказує, що розписка дійсно була нею написана, однак під диктовку та під примусом чоловіка позивачки на ім»я Олексій. При цьому, відповідачка визнала факт отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі 1000 доларів США та факт написання нею власноручно розписки від 27 листопада 2014 року. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] проти позову заперечив, посилаючись на те, що розписка від 27 листопада 2014 року не може бути належним доказом отримання відповідачкою грошових коштів, оскільки написана нею під тиском та погрозами, про що свідчить її неграмотне написання. Фактично грошові кошти, які отримала [PERSON] від [PERSON] є завдатком на підтвердження наміру купівлі у відповідачки земельної ділянки. Оскільки в подальшому [PERSON] відмовилась від укладення договору купівлі-продажу, тому завдаток має залишитись у [PERSON] Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 листопада 2014 року [PERSON] власноручно написала розписку, згідно якої вона взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 доларів США і зобов'язалась їх повернути на першу вимогу. Із вимогою про повернення коштів [PERSON] звернулась 23 листопада 2017 року, подавши відповідний позов до суду. Однак, борг відповідачкою досі не повернуто, що підтверджується оригіналом розписки від 27 листопада 2014 року, яка зберігалась у позивачки та надана суду. Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст.1047 ЦК України). В силу ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із норм ст.1051 ЦК України слідує, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до ч.1, ч.5 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У свою чергу, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в борг, а остання видала їй розписку про одержання цих коштів. Зміст указаної розписки вказує на те, що між сторонами виникли позикові правовідносини, в яких [PERSON] мала повернути [PERSON] позичені кошти на першу вимогу. Оригінал розписки знаходиться у [PERSON] що свідчить про неповернення відповідачкою позики. [PERSON] не надала суду жодних належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що розписка була написана нею під впливом обману або насильства. Її посилання на ці обставини є голослівними, а тому не приймаються судом до уваги. Посилання [PERSON] на те, що грошові кошти насправді були отримані нею від [PERSON] як завдаток, а між сторонами існували правовідносини з приводу купівлі-продажу земельної ділянки, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються жодними доказами. Натомість, досліджені судом докази, вказують на те, що [PERSON] не виконала свій обов'язок з повернення [PERSON] суми позики, а тому з неї на користь позивачки підлягають стягненню неповернуті грошові кошти. При визначені суми, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.192 ЦК України). Із норм ст.524 ЦК України слідує, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Як передбачено ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня. Зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] позику в гривнях, обчисливши її розмір за офіційним курсом долара США на день пред'явлення позову до суду. Відповідно до роз»ясень, даних у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред»явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Національний банк України встановив на 19 квітня 2018 року офіційні курси валют на рівні: 2614,7772 за 100 доларів США. Отже, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки становить 1000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19 квітня 2018 року еквівалентно 26148 грн. (1000 доларів США х 26,148 грн.). Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, тому на підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: approved