Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

У листопаді 2016 року адвоката [PERSON] звернувся в інтересах [PERSON] до суду із заявою про встановлення юридичного факту, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання з 2004 року до дня смерті 28.04.2016 року [PERSON] в м.Полтаві за адресою [ADDRESS]. В обгрунтування заяви вказує на те, що заявниця звернулась до Першої Полтавської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка з 2004 року постійно проживала за адресою [INFO] та була власницею вказаного нерухомого майна, померла в м. Полтаві 28.04.2016 року. Вказує, що оскільки [PERSON] на час смерті не була зареєстрована в [INFO], спадкоємцем не було надано нотаріусу документу щодо місця реєстрації спадкодавця на час смерті, у видачі заявниці свідоцтва про право на спадщину було відмовлено. В судовому засіданні представник заявниці заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Першої Полтавської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, але на адресу суду надійшла заява, в якій просять справу розглянути без участі їхнього представника , при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення представника заявниці, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 травня 2016 року Першою полтавською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 156/2016 після померлої 28 квітня 2016 року [PERSON] на підставі заяви про прийняття спадщини від імені доньки [PERSON]. 03 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до Першої полтавської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно після померлої 28.04.2016 р. її матері [PERSON] Однак листом від 3 листопада 2016 року за № 2360/02-14 за підписом нотаріуса вказаної нотаріальної контори [PERSON] у видачі такого свідоцтва [PERSON] було відмовлено. Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, з посиланням на п. 4.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, є не можливість підтвердити місце проживання померлої [PERSON] так, як в м. Полтаві остання не була зареєстрована, що в свою чергу унеможливлює встановлення нотаріусом наявність чи відсутність кола осіб, які проживали разом із спадкодавцем та фактично прийняли спадщину. Чинне законодавство України не містить визначення «місце постійного проживання». Разом з цим Закон України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» дає визначення таким поняттям як місце перебування яким є адміністративно територіальна одиниця на території якої особа проживає менше шести місяців на рік, та місце проживання житло на території адміністративно територіальної одиниці в якому особа проживає. Аналіз приведених правових норм дозволяє зробити висновок що місцем постійного проживання особи є житло в якому особа проживає понад 6 місяців. Так [PERSON] починаючи з 2004 року постійно мешкає в місті Полтаві за адресою проспект Вавілова1/15 кв.222. З 9 січня 2004 року по 28.04.2016 р. (день смерті) постійно працювала начальником костюмерного цеху в театрі ім. М.В.Гоголя, що підтверджується відповідною довідкою за № 165 від 2 листопада 2.11.2016 р. З 2005 року [PERSON] стала власником вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Окрім цього факт постійного проживання [PERSON] в м. Полтаві за адресою [ADDRESS] підтверджується копіями квитанцій про сплату комунальних послуг, та показами свідків [PERSON], [PERSON], допитаних в судовому засіданні. Відповідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території. Реєстрація місця проживання особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.. Відповідно до ст. 257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість встановити факт постійного проживання з 2004 року до дня смерті 28.04.2016 року [PERSON] в м.Полтаві за адресою [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved