Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернулася до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позов обґрунтовано тим, що згідно договору купівлі-продажу від 16 травня 2011 року вона є власником квартири [ADDRESS]. У квартирі зареєстрований син її знайомої - відповідач по справі [PERSON], однак з моменту реєстрації, тобто з 2014 року, він у даній квартирі не проживає, добровільно знятися з реєстрації не бажає, участі в утриманні квартири не приймає, чим перешкоджає їй вільно розпоряджатися своєю квартирою, зокрема, вона не може скористатися своїм право на отримання субсидії. Відповідач відзив на позовну заяву не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Представник територіальної громади м.Марганець в особі Марганецької міської ради пояснень щодо позову, а також заяв і клопотань до суду не надав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, заслухавши показання свідка, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 16 травня 2011 року позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.5). Згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу позивач змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.4). В квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], 2000 року народження, що підтверджується витягом з домової книги (а.с.9-12). Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджується також довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 31 липня 2018 року (а.с.23). 02 липня 2018 року директором КП «Центр комунальних послуг та комунального майна територіальної громади м.Марганця» [PERSON] в присутності мешканців будинку [ADDRESS] - [PERSON] (кв.87), [PERSON] (кв.84), складено акт про те, що [PERSON], 2000 року народження, не проживає в квартирі [ADDRESS] більше двох років (а.с.7). За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] більше двох років, участі в утриманні квартирі не приймає. Реєстрація відповідача за вказаною вище адресою створює позивачу перешкоди в здійсненні користування та розпорядження квартирою. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки підтверджені наявними у справі доказами. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі статей 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved