Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

У липні 2012 р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра», Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення сум заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивувало тим, що 30.03.2007 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» укладено Кредитний договір № ОД07/03/2007/840-К/29, відповідно до якого було надано кредит в сумі 59 425,74 доларів США в порядку і на умовах, визначених у договорі, що підтверджується заявою на видачу готівки № NL-1. Між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] поручилась перед кредитором за належне виконання взятих на себе зобов`язань, згідно кредитному договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом станом на 28.05.2012 року заборгованість відповідачів за кредитним договором становить 53 143,67 доларів США (яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 40 497,70 доларів США, за відсотками 4 578,65 доларів США, пеня 2 124,75 доларів США та штрафу у розмірі 5 942,57 доларів США). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 листопада 2013 року за заявою відповідача [PERSON] прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження в первинним позовом зустрічну позовну заяву до ПАТ «КБ «Надра» про визнання договору поруки припиненим (а.с.159, том І). Свої вимоги обґрунтувала тим, що 30.03.2007 року між нею та ВАТ КБ «Надра» було укладено договір поруки. Відповідно до п. 1.1 Договору вона поручилась перед Кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що витікають з Договору «Автопакет» № ОД07/03/2007/840-К/29 від 30.03.2007 р. Сторони у Кредитному договорі передбачали, що строк виконання зобов`язання по Кредитному договорі встановлюється моментом вимоги у разі доларів США до 18 числа поточного місяця. Відповідно до розрахунку, наданого банком, Позичальник припинив вносити чергові платежі у повному обсязі у грудні 2010 року. Починаючи з грудня 2010 року Позичальник вносив лише частину платежу, яка направлялась на погашення відсотків за користування кредитом. Тобто Банку, як на думку позивача, стало відомо про те, що Позичальником зобов`язання виконується не у повному обсязі у грудні 2010 року, і відповідно, право вимоги дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених Кредитним Договором, штрафних санкцій виникло у позивача у грудні 2010 року. Сторони встановили строк виконання зобов`язань моментом вимоги, який настає у випадку несвоєчасного або в неповному обсязі внесення чергового платежу і цей момент вимоги настав у грудні 2010 року; строк поруки не встановлено і кредитор протягом шести місяців, тобто до 01.07.2011 року не звернувся до неї з письмовим повідомленням з вимогою виконати зобов`язання, таким чином вважає, що договір поруки припинено. 14 грудня 2015 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області задоволено заяву [PERSON] та прийнято і об`єднано з первинним позовом його зустрічний позов до ПАТ «КБ «Надра», третя особа [PERSON] , про визнання кредитного договору недійсним (а.с.61, том ІІ). [PERSON] зазначав, що кредит за кредитним договором надавався Позивачеві на придбання автотранспортного засобу та на витрати, пов`язані з державною реєстрацією автотранспортного засобу. Як на його думку, наданий йому кредит є споживчим і мав надаватися з дотриманням вимог ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Ця вимога відповідачем не була виконана. Це підтверджується договором «Автопакет» № ОД07/03/2007/840-К/29 від 30.03.2007 року, а саме в договорі відсутня інформація про письмове ознайомлення Позивача з інформацією, відповідача до ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», крім того, просив суд застосувати строк позовної давності. Представник Банку у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлен належним чином, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, у задоволенні позовних вимог Банку просить - відмовити, його вимоги - задовольнити. [PERSON] до судового засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.03.2007 р. між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір № ОД07/03/2007/840-К/29, відповідно до якого Банк надавав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 59 425,74 доларів США (а.с.10-15). В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, інших передбачених Договором платежів, а також можливих штрафних санкцій, між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з яким [PERSON] поручилась за виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань в повному обсязі.(а.с.16-17, том І). Строк дії договору - по 28.03.2014 р. Згідно ст.1054 ЦК України по кредитному договору банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.ч. 1,2 ст. 533 ЦК України). Отже, оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 28.05.2012 року Банком за відповідачем нарахував заборгованість у розмірі 53 143,67 дол. США, що становить 424 750,78 грн., яка складається з: 40 497, 70 дол. США або 323 677,87 грн. - заборгованість за кредитом; 4 578,65 дол. США або 36 594,86 грн. - відсотки; 2 124,75 дол. США або 16 982,06 грн. - пеня; 5 942,57 дол. США або 47 495,99 грн. - штраф (а.с.3-4). Разом з тим, ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені. Тобто, пеня позивачем мала бути нарахована у гривні. Враховуючи курс долару США на час нарахування кожної частини суми пені, загальний розмір пені з урахуванням строку позовної давності, складає 11 739, 41 грн., що підлягає стягненню, як і тіло та відсотки за кредитом. Проте, сума штрафу, яка нарахована Банком, стягненню не підлягає, оскільки п.5 договору, на який міститься у розрахунку посилання Банку, передбачає відповідальність сторін за порушення умов договору, за що позивачем вже нараховано пеню (а.с.9 т.1). Оскільки подвійне стягнення за одне й те саме порушення законом заборонено, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу, слід відмовити. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним, суд виходить з наступного. Пунктом 5.8 кредитного Договору визначено, що позичальник надає дозвіл у випадку невиконання ним умов цього договору на розкриття інформації, що становить банківську таємницю, третім особам. Пунктами 3.2.2, 5.6 кредитного договору визначено, що у випадку порушення позичальником зобов`язань, а також у випадку подачі позичальником відомостей, що вплинули на видачу кредиту, які не відповідають дійсності, та у випадку набрання законної сили обвинувального вироку суду щодо позичальника, Банк має право достроково розірвати цей договір та повернути кредитні кошти. З п.п.2.6, 2.7 кредитного договору вбачається, що сплата коштів для погашення заборгованості по кредиту здійснюється позичальником в період з 26 по 30 число кожного місяця включно та дата сплати заборгованості по кредиту встановлюється 05 числа кожного місяця (а.с.10). Проте, графіком погашення від 05.10.2007 р. визначено, що погашення кредиту необхідно здійснювати відповідно до графіку, та зазначено дату сплати щомісячних платежів - 06 числа кожного місяця. Графік підписано обома сторонами кредитного договору (а.с.123-124). Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами. Позивач погодився з умовами укладеного договору кредиту, підписав договір кредиту, отримав від банку кошти , здійснював платежі по погашенню кредиту на умовах та в порядку визначеному договором кредиту. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Отже, судом встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач за зустрічним позовом на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. Порушення Банком ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» суд не вбачає. На підставі вищевикладеного, вимоги позивача за зустрічним позовом і щодо визнання умов кредитного договору несправедливими у зв`язку з зазначенням Банком підстав для дострокового розірвання договору у випадку подачі позичальником відомостей, що вплинули на видачу кредиту, які не відповідають дійсності, та у випадку набрання законної сили обвинувального вироку суду щодо позичальника, а також вимоги щодо обмеження прав позичальника в частині надання ним дозволу у випадку невиконання ним умов кредитного договору на розкриття інформації, що становить банківську таємницю, третім особам задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - згідно ст. 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Згідно із п. 4.2.5. Договору «Автопакет», банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання Зобов`язань щодо повернення Кредиту/Кредитної лінії, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, якщо Позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. У відповідності до умов договору «Автопакет», а саме п. 1.1.4. банк надає позичальнику кредит з терміном погашення до 28 березня 2014 року. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за основним договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. З матеріалів справи не вбачається, що банк звертався до поручителя протягом шести місяців від дати настання строку виконання основного зобов`язання з вимогами виконати зобов`язання. Таким чином, поруку слід вважати прининеною, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, і суму заборгованості стягнути з відповідача [PERSON] одноособово. Судові витрати підлягають стягненню зі сторін відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial