Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що 01 вересня 2012 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, про що вчинено відповідний актовий запис № 249. Від вказаного шлюбу у них з відповідачкою народилася донька - [PERSON], [INFO]. Разом з тим, сімейне життя у них з відповідачкою не склалося й відповідно шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим збереження сім`ї та досягнення примирення з відповідачкою є неможливе та суперечить його інтересам, наміру продовжувати подружні відносини з відповідачкою він не має. Посилаючись на вказане, просив шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області розірвати. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив шлюб розірвати. Заперечував щодо надання судом строку на примирення. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечувала та вказала на те, що надання судом строку на примирення позитивного результату не надасть й відповідно їх шлюбні відносини з позивачем зберегти немає можливості. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 1 вересня 2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який між ними зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, про що вчинено відповідний актовий запис № 246 (а.с.5). Разом з тим, з липня 2014 року сторони фактично не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть й відповідно наміру відновити сімейні відносини не бажають. Крім того, як встановлено судом, від вказаного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6). При цьому, як встановлено судом в ході розгляду справи, спір щодо місця проживання дитини між сторонами відсутній й відповідно за взаємною згодою сторін, з причин того, що відповідачка має намір виїхати на постійне місце проживання за кордон, місце проживання дочки визначено із позивачем, що підтверджено поясненнями сторін, наданими суду. Також судом встановлено і відсутність між ними спору щодо спільного майна подружжя. Таким чином, судом достовірно встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася й відповідно існує формально, сторони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку, що її зберегти немає можливості. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, суд заслухавши пояснення сторін, а також визнання відповідачкою позову, приходить до висновку, що збереження укладеного між сторонами шлюбу є неможливим, суперечить їх інтересам, оскільки сім'я розпалася та на даний час шлюб носить лише формальний характер, у зв'язку із чим приходить до висновку, що укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені неюі документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені нею судові витрати, вони підлягають стягненню з відповідача в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved