Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

У квітні 2021 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернувся до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] , з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, про стягнення аліментів на утримання дитини, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на обліку служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих умовах, перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] . Мати малолітньої [PERSON] [PERSON] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не дбає про її здоров`я, матеріально дитину не утримує. Протягом тривалого часу дитина проживала з батьком [PERSON] , який самостійно виховував доньку. [INFO] [PERSON] помер. Представник позивача просила суд позовні вимоги задовольнити, позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дочки [PERSON] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі по 1/4 частині заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особистий рахунок дитини, який буде відкритий у відділенні Державного ощадного банку України, та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, про слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Представники третіх осіб Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області направили на адресу суду заяву про слухання справи без їх участі. Ч. 1 ст. 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою судді від 26.05.2021 року відкрито загальне провадження у справі. 07.07.2021 року проведено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду; здійснено виклик відповідача через оголошення на веб-сайті судової влади України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини справи: У службі у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих умовах перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] . Мати малолітньої [PERSON] [PERSON] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не дбає про її здоров`я, матеріально дитину не утримує. 19.10.2016 року до служби у справах дітей за запрошенням з`явилася рідна сестра [PERSON] - [PERSON] , яка повідомила, що її сестра має двох дітей: [PERSON] , [INFO] , який проживає зі своїм батьком [PERSON] , та [PERSON] , [INFO] , яка також проживає зі своїм батьком [PERSON] (а.с. 17-18). Наказом служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 19 від 29.08.2018 року [PERSON] , [INFO] , поставлена на облік у службі у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах (а.с. 23). До Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області дитина влаштована 01.06.2020 року за направленням служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради. За час перебування [PERSON] у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області батько щоденно відвідував дочку, мати жодного разу не прийшла до дитини, що підтверджується довідкою № 01/15-31 від 18.01.2021 року (а.с. 33). Протягом тривалого часу [PERSON] проживала з батьком [PERSON] , який самостійно виховував доньку. Батько з донькою проживали у квартирі, яка належить йому на праві власності, за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. За життя [PERSON] склав заповіт на ім`я дочки (а.с. 31), яким заповів усе своє майно, де б воно не перебувало і з чого б воно не складалось. До складу спадщини входить квартира, яка належала йому на підставі договору дарування серії ВАМ № 305368 від 29.07.2003 року, посвідченого Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою (а.с. 30). 16.12.2016 року та 19.03.2021 року рішеннями виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області № 1221 та № 373 затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 10, 16). 16.12.2016 року та 19.03.2021 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 11-15, 17-18). Вирішуючи спір щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, суд виходить з такого: Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Разом з тим, [PERSON] , як мати самоусунулася від виховання дитини та нехтує батьківськими обов`язками: не виявляє турботи щодо свої дочки, не цікавиться її особистим життям, здоров`ям та вихованням, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 3 ст. 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку, (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Таким чином суд вважає, що мати малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , свідомо не бажає виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину, її здоров`я та займатись її вихованням. Щодо позовних вимог про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, суд виходить з такого: Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору дарування серії ВАМ № 305368 від 29.07.2003 року, посвідченого Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою (а.с. 30). За життя [PERSON] склав заповіт на ім`я дочки (а.с. 31), яким заповів усе своє майно, де б воно не перебувало і з чого б воно не складалось. До складу спадщини входить і вказана квартира. За даними Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] знятий з місця реєстрації за вказаною адресою у зв`язку зі смертю. Судом встановлено, що відповідач за вказаною адресою не проживає протягом тривалого часу. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідності до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ураховуючи те, що відповідач не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , понад один рік без поважних причин, суд дійшов висновку, що відповідача необхідно визнати такою, що втратила право користування квартирою. Згідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. П. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 року за № 207, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням також підлягають задоволенню. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 264, ч. 1 п. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-3265 ЦПК України, суд

Outcome: approved