Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

у липні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 27.01.2015 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. З самого початку їх спільне життя не склалось і вони проживають окремо, відповідач живе своїм життям, а життям її та сина не цікавиться, відвідує його раз на пів року. Протягом двох років ситуація не змінилась і кожний з них проживає у своїх батьків. Спору про поділ майна та місця проживання дитини між ними не існує. Вважає, що примирення та збереження шлюбу неможливе, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у ньому. Оскільки з відповідачем з моменту реєстрації шлюбу та до цього часу як сімя не проживає, спільного господарства не веде, має іншого чоловіка, з яким спільно проживає та має намір створити сімю, просила строк на примирення не надавати та шлюб між ними розірвати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, вказав, що після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з позивачем. Вважає, що примирення між ними неможливе, оскільки позивач має іншого чоловіка, з яким проживає однією сімєю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. \~ Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2\~ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як встановлено в суді, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 27 січня 2015 року, про що складено відповідний актовий запис №25. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 130850, виданим 27 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. Від спільного проживання у сторін є син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії І-БВ №242155, виданим 22.04.2015 року виконавчим комітетом Судилківської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. Судом встановлено та визнано сторонами, що дитина [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] в с.Судилків по вул. Молодіжна, 66, Шепетівського району Хмельницької області, а тому в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Дитина після розірвання шлюбу проживатиме разом з позивачем, спору щодо цього у сторін немає. Також судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, разом як сім'я з моменту державної реєстрації шлюбу, а саме з 27 січня 2015 року до даного часу не проживають, спільного господарства не ведуть, взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сімєю та відсутність спільного побуту, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Крім того, позивач проживає з іншим чоловіком, має намір створити з ним сімю, що визнано сторонами. Отже, підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає та приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їхньої дитини, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~А тому, судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 24, 56, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved