Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Таврійський» виконавчого комітету Херсонської міської ради, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1000 грн. за невиконання рішення суду. Позов обґрунтований тим, що відповідач не виконує судове рішення, яким його зобов'язано виконати в їх квартирі [ADDRESS] заміну каналізаційної труби в туалеті, каналізаційної розводки в туалеті, заміну трьох стояків холодної, гарячої та каналізаційної на кухні. 06 та 07 жовтня 2012 року працівниками відповідача в туалеті було демонтовано унітаз, замінено спільний стояк каналізації з 9 по 7 поверхи. Позивач зазначає, що роботи були проведені не в повному обсязі та неналежної якості. Зокрема, працівник відповідача демонтував унітаз та не здійснив розводку труб в ванній кімнаті та на кухні, ним було залишено старі труби та крани. В результаті позивач змушена була найняти представника ПП «Канал 2», який провів розводку труб в ванній кімнаті та в кухні, встановив унітаз, на що нею було витрачено 500 грн. (350 грн. унітаз та 150 грн. розводка труб). В подальшому в квартирі позивача стався прорив крану, через що було затоплено квартиру [ADDRESS], на усунення аварійного стану труб в квартирі позивач знову змушена була найняти представника ПП «Канал 2», який провів відповідні роботи, вартість яких склала 500,4 грн. (200 грн. - робота та 300,4 грн. - вартість матеріалів). У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представники відповідачів позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували з підстав необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, надали свої письмові заперечення та просили закрити провадження у справі у зв'язку з тим, що позивач раніше зверталась з аналогічними позовними вимогами і в задоволенні позову було відмовлено, рішення набрало законної сили. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 19.07.2012 року у справі № 2120/6783/12 за позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до Комунального підприємства «Таврійський» виконавчого комітету Херсонської міської ради про зобов'язання виконати роботи та відшкодування моральної шкоди позов було задоволено частково. Зобов'язано відповідача виконати в квартирі [ADDRESS] (яка належить [PERSON]) заміну каналізаційної труби в туалеті, каналізаційної розводки в туалеті, заміну трьох стояків холодної, гарячої та каналізаційної на кухні. В іншій частині позовних вимог було відмовлено. Зазначене рішення переглядалось в апеляційному порядку і ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 05.09.2012 року залишено без змін. Постановою державного виконавця від 27.09.2012 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2120/6783/12, виданого 19.09.2012 року Суворовським районним судом м. Херсона на виконання вказаного рішення суду. Згідно з актами державного виконавця від 15 та 28 грудня 2012 року вказане рішення суду виконане в частині заміни каналізаційної труби в туалеті, каналізаційної розводки в туалеті, заміни стояків водопостачання та водовідведення на кухні. На вказаних актах стоять заперечення стягувачів, в яких вони вказують на необхідність встановлення унітазу та усунення протікання труби в кухні. Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 31.10.2014 року прийнято відмову стягувачів від примусового виконання рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 19.07.2012 року в частині виконання заміни стояку гарячого водопостачання на кухні. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 04.12.2014 року зазначене виконавче провадження було закінчено через фактичне виконання. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 30.07.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 01.10.2013 року, у справі 668/7911/13ц відмовлено в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до Комунального підприємства «Таврійський» виконавчого комітету Херсонської міської ради про відшкодування матеріальної в сумі 500 грн. та моральної шкоди в розмірі 1000 грн. При розгляді цієї справи судами досліджувались доводи позивачів відносно того, що роботи по виконанню рішення суду від 19.07.2012 року були проведені не в повному обсязі та неналежної якості, у зв'язку з чим позивачі змушені були найняти представника ПП «Канал 2», який провів розводку труб в ванній кімнаті та в кухні, встановив унітаз, на що було витрачено 500 грн. (350 грн. унітаз та 150 грн. розводка труб). Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт завдання позивачам матеріальної шкоди внаслідок невиконання рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 19.07.2012 року в результаті винних дій або бездіяльності відповідача КП «Таврійський» не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні та позивачами не надано будь-яких доказів на обґрунтування цього. З даними висновками погодився і суд апеляційної інстанції при апеляційному розгляді справи. Згідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи з участю тих самих осіб або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 500 грн. на відшкодування матеріальної шкоди за проведення розводки труб в ванній кімнаті та в кухні (150 грн.) та за встановлення унітазу (350 грн.) вже були предметом судового розгляду і судами надавалась оцінка їх обґрунтованості та правомірності. При цьому судом було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження в цій частині, оскільки суб'єктний склад учасників процесу у справі 668/7911/13ц та у цій справі є різним та позивач при обґрунтуванні позовної заяви посилалась на інші обставини, ніж у справі № 668/7911/13ц. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди інших 500 грн. слід зазначити наступне. Відповідно до матеріалів справи 30.03.2014 року в квартирі [ADDRESS] сталося затоплення з квартири [ADDRESS] (квартири позивача), про що комісією з КП «Таврійський» складено акт від 01.04.2014 року. Згідно цього акту затоплення квартири [ADDRESS] сталося у зв'язку з розривом крану, розташованого на відводі від стояка холодної води в квартирі [ADDRESS]. Причини розриву крану не були встановлені, за наслідками огляду рекомендовано власникам квартири [ADDRESS] провести ремонт трубопроводу холодної води. За поясненнями позивача в подальшому на усунення аварійного стану труб в квартирі вона змушена була найняти представника ПП «Канал 2», який провів відповідні роботи, вартість яких склала 500,4 грн. (200 грн. - робота та 300,4 грн. - вартість матеріалів). Згідно вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з положеннями ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Аналіз наведених положень дає суду підстави вважати, що для покладення відповідальності на особу за заподіювання майнової чи немайнової шкоди необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди, протиправність дій, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою та вина в заподіянні шкоди. Згідно вимог ч. 1 ст. 60 та ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Положеннями ст. 212 ЦПК України визначено, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вони не містять доказів протиправних дій відповідача та наявності його вини при заподіяні шкоди. Крім того, відсутній факт заподіяння самої шкоди позивачу, оскільки в якості шкоди вона зазначає суму грошових коштів, які нею були витрачені на усунення «аварійного стану» труб у власній квартирі. Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію. За змістом положень ст. 13 Конституції України та ст. 319 ЦК України, якими передбачені обов'язки власника при здійсненні ним права власності, саме позивач, як власник квартири, зобов'язана дбайливо ставитись до сантехнічного обладнання в квартирі. Отже позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed