Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

У липні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк Кредит Дніпро» про визнання правочину недійсним, а саме договору поруки від 14.12.2012 року № 141212-П, укладеного між відповідачем «Банк Кредит Дніпро» та позивачем [PERSON] з моменту укладення, оскільки він його не підписував. Вказував, що на час підписання договору він знаходився на поза межами території України. Ухвалою суду від 11 липня 2017 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду на 13 вересня 2017 року (т. 1 а.с. 35). Вказана ухвала оскаржувалась відповідачем в апеляційному порядку та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 3 листопада 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження (т. 1 а.с. 64). Представником позивача [PERSON] 11 вересня 2017 року подане клопотання про витребування доказів у Державної прикордонної служби України - інформації щодо перетину кордону [PERSON] за період з 1.12.2012 року по 31.12.2012 року (т. 1 а.с. 67-68). 26 січня 2018 року представником позивача [PERSON] подане клопотання про витребування доказів у відповідача оригіналу договору поруки та призначення у справі судової почеркознавчої експертизи (т. 1 а.с. 92-95). 12 березня 2018 року представником відповідача [PERSON] подане клопотання про виклик та допит позивача як свідка у справі (т. 1 а.с. 147), а також про витребування у Відділі примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України доказів - оригіналу довідки Державної прикордонної служби України від 13.06.2017 року щодо перетину кордону позивачем, що міститься в матеріалах виконавчого провадження № 53572817, відповідно до котрої відсутня інформація про перетин позивачем кордону, та у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Трубнікова С.О. - належним чином засвідчену копію нотаріально посвідченої довіреності на представництво інтересів [PERSON] [PERSON] від 23.02.2015 року, зареєстрованої в реєстрі № 416 (т. 1 а.с. 153). 12 березня 2018 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив (т. 1 а.с. 159-160), відповідно до якого факт підписання та укладення оспорюваного договору [PERSON] встановлено судовими рішеннями Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.10.2016 у справі № 200/4400/13-ц, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.05.2017, Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року. Крім того, даних, щодо перетину позивачем кордону у базі даних немає. 23.02.2015 році позивач на території України видав довіреність на представництво його інтересів, що свідчить про його можливість 14.12.2012 року укласти оспорюваний договір поруки. На підставі п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року у справі проведено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13 березня 2018 року під час проведення підготовчого судового засідання витребувано: 1. у відповідача ПАТ «Банк Кредит Дніпро» оригінал договору поруки № 141212-П від 14.12.2012 року; 2. у Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину кордону [PERSON] за період з 1.12.2012 року по даний час; 3. у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Трубнікова С.О. - належним чином засвідчену копію нотаріально посвідченої довіреності на представництво інтересів [PERSON] [PERSON] від 23.02.2015 року, зареєстрованої в реєстрі № 416 (т. 1 а.с. 182). Ухвалою суду від 13 березня 2018 року, занесеною до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про допит позивача в якості свідка (т. 1 а.с. 182-183). 30 березня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трубніковим С.О. надано суду копію нотаріально посвідченої довіреності на представництво інтересів [PERSON] [PERSON] від 23.02.2015 року, зареєстровану в реєстрі № 416 (т. 1 а.с. 189-200). 13 квітня 2018 року на виконання ухвали про витребування доказів представником відповідача [PERSON] надано оригінал договору поруки та лист узгодження договору поруки (т. 1 а.с. 201-205). Ухвалою суду від 13 квітня 2018 року повторно витребувано у Державної прикордонної служби України інформації щодо перетину кордону [PERSON] за період з 1.12.2012 року по даний час (т. 1 а.с. 206), на що надано інформації про відсутність відомостей щодо перетину кордону позивачем (т. 1 а.с. 217). 14 травня 2018 року представником позивача надані суду додаткові документи з вільними та експерементальними зразками підпису позивача для призначення судової почеркознавчої експертизи, котрі долучені до справи (т. 1 а.с. 219-242). Ухвалою суду від 14 травня 2018 року провадження у справі зупинено та призначено у судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: - Чи виконано підпис від імені [PERSON] у договорі поруки від 14 грудня 2012 року № 141212-П у графах «Поручитель» на першій, другій та третій сторінці договору поруки та графі «Підпис» розділу сім «Місцезнаходження та реквізити сторін» на третьому аркуші договору поруки [PERSON] чи іншою особою (т. 1 а.с. 248-248а)? Ухвалою суду від 10 серпня 2018 року після проведення експертизи провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду на 3 жовтня 2018 року (т. 2 а.с. 19). 16 листопада представником позивача [PERSON] надано попередній розрахунок судових витрат (т. 2 а.с. 53). Ухвалою суду від 16 листопада 2018 року закінчене підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 18 грудня 2018 року (т. 2 а.с. 54). Ухвалами суду від 18 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача [PERSON] про витребування доказів, повернення матеріалів цивільної справи та зупинення провадження (т. 2 а.с. 62-67, 74, 83). 3 грудня 2018 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив (т. 2 а.с. 69) . Під час розгляду справи представником відповідача [PERSON] заявлено відвід судді (т. 2 а.с. 7578), який ухвалою суду від 18 грудня 2018 року визнаний необґрунтованим (т. 2 а.с. 81) та у задоволенні якого ухвалою суду від 20 грудня 2018 року відмовлено (т. 2 а.с. 87). 22 грудня 2018 року провадження у справі поновлено та розгляд справи призначено на 14 січня 2019 року (т. 2 а.с. 91). 14 січня 2019 року від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про призначення у справі повторної судової почеркознавчої експертизи, у задоволенні якого ухвалою суду від 14 січня 2019 року відмовлено. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Новосад Т.О. заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.10.2016 у справі № 200/4400/13-ц, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.05.2017, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 030611-КЛТ від 03.06.2011р.: - у сумі 5 235 997,36 грн. та 597 958,69 доларів США, що станом на 30.09.2013 р. складається із пені за користування кредитними коштами у сумі 4 929 255,91 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 306 741,45 грн. та відсотків за користування кредитними коштами у сумі 597 958,69 доларів США; - у сумі 7 704 304,82 доларів США, що складається з несплаченої частки кредиту за Кредитним договором № 030611-КЛТ від 03.06.2011р. (т. 1 а.с. 8-14, 19-23). Крім того, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року апеляційну скаргу позивача [PERSON] на рішення суду першої відхилено, а рішення суду першої інстанції - залишено без змін (т. 1 а.с. 15-18). Постановою Апеляційного суду м. Києва від 7 лютого 2018 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року, яким стягнуто [PERSON] на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 030611-КЛТ від 03.06.2011р. за період з 1.09.2015 року по 30.03.2016 рік в сумі 591 500,80 доларів США, що станом на 19.05.2017 р. становило 14 939 676,48 грн. та судовий збір у розмірі 224 095,15 коп. (т. 1 а.с. 172-173). В основу вказаних судових рішень покладено не виконання позичальником TOB «ТК «Урожай» перед кредитором ПАТ «Банк Кредит Дніпро» умов кредитного договору від 03.06.2011 року № 030611-КЛТ про надання відновлювальної мультивалютної кредитної лінії в сумі 12 485 979,80 доларів США та оспорюваного договору поруки від № 141212-П, укладеного 14.12.2012 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] у забезпечення виконання кредитного договору (т. 1 а.с. 201-204). Відповідно до даних висновку судової почеркознавчої експертизи № 12065/12066/18-32 від 12 липня 2018 року експертом встановлено, що підписи від імені [PERSON] у наданому на дослідження документі виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підписи від імені [PERSON] у договорі поруки від 14 грудня 2012 року № 141232-П у графах «поручитель» на першій, другій та третій сторінці договору поруки та в графі «підпис» розділі сім «місцезнаходження та реквізити сторін» на третьому аркуші, виконано не [PERSON] (т. 1 а.с. 3-10). Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Враховуючи, що [PERSON] заперечує дійсність договору поруки від № 141212-П, укладеного 14.12.2012 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON], вказаний договір укладений з порушенням положень ст. 203 ЦК України, а саме підписаний сторонньою особою, а не позивачем [PERSON], то суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання договору поруки недійсним. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Разом з тим, як вбачається з ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року (т. 1 а.с. 15-18) [PERSON] не був присутній під час судового розгляду справи № 200/4400/13-ц в Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська, у зв'язку з чим не міг під час розгляду справи в суді першої інстанції заявити клопотання, зокрема і про витребування оригіналу договору поруки та призначення у справі почеркознавчої експертизи для оспорення проставленого на договорі від його імені підпису. Відповідні клопотання про витребування оригіналу договору поруки заявлялись представником позивача в суді апеляційної інстанції (т. 1 а.с. 27-32), проте у їх задоволенні було відмовлено, що не оспорюється сторонами в судовому засіданні. Тому, суд не бере до уваги доводи представника відповідача про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з підстав встановлених судовими рішеннями, оскільки обставини, встановлені судовими рішеннями Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.10.2016 у справі № 200/4400/13-ц, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.05.2017, Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року щодо факту підписання та укладення оспорюваного договору саме позивачем [PERSON], судами не вирішувалось. Даних щодо перетину позивачем кордону України та його знаходження за межами території України на час підписання договору поруки суду не надані. Всі відповіді Державної прикордонної служби України свідчать про неможливість надати таку інформації суду у зв'язку з тим, що такої інформації в базі даних не виявлено. Тому, підписання 23.02.2015 року на території України позивачем довіреності на представництво його інтересів не може бути безперечним доказом підписання оспорюваного договору поруки 14.12.2012 року. Крім того, в матеріалах справи наявні документи (заява [PERSON] та експериментальні зразки його підпису), які засвідчені першим секретарем з консульських питань посольства України у Французькій Республіці, що підтверджує лише факт перебування позивача на час написання заяви та відібрання зразків його почерку поза межами території України. Разом з тим, саме по собі перебування позивача [PERSON] на час підписання оспорюваного договору поруки на території України чи поза її межами не впливає на факт недійсності договору поруки, оскільки відповідно до даних судової почеркознавчої експертизи оспорюваний договір поруки позивачем не підписувався, а підписаний іншою особою, у зв'язку з чим договорі поруки визнається недійсним. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. (т. 1 а.с. 640) та витрати на проведення експертизи у розмірі 6 435 грн. (т. 2 а.с. 2, 13), а всього 7 075 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved