Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

у листопаді 2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «Здорово» про стягнення суми страхового відшкодування. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 18 липня 2011 року між ним та ПрАТ «СК «Здорово» було укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту № 101279, предметом страхування якого став автомобіль [NUMBER], належний на праві власності його дружині - [PERSON] 25 вересня 2011 року в м. Києві по вул. Бориспільській, 16 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під його керуванням, в результаті чого транспортний засіб зазнав значних механічних пошкоджень. Звернувшись до страхової компанії 26 вересня 2011 року та надавши заяву про настання страхового випадку та відповідний пакет документів для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, листом від 06 жовтня 2011 року № 248/014/11 останньою йому було повідомлено про те, що у страховика виникли сумніви щодо обставин настання страхового випадку, у зв'язку з чим було прийнято рішення про проведення страхового розслідування. Після того, листом від 28 жовтня 2011 року № 270/014/11 страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування з посиланням на відсутність правових підстав для цього, а саме: через порушення умов договору страхування, зокрема, використання технічно несправного транспортного засобу. Вважаючи таке рішення неправомірним з огляду на повне дотримання ним умов укладеного зі страховою компанією договору, просив стягнути з останньої на його користь вартість завданого матеріального збитку, розмір якої визначено згідно звіту № 10/11/11 від 08 листопада 2011 року та складає 60506,88 грн., 3% річних в розмірі 188,99 грн., пеню в розмірі 942,35 грн., вартість товарознавчого дослідження у розмірі 500,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4500,00грн., а також судові витрати. На виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 серпня 2014 року судом протокольною ухвалою від 17 грудня 2014 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» (т. 2 а.с. 77). ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, звернулось до суду з позовом до ПрАТ «СК «Здорово», треті особи: [PERSON], [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, яким просило стягнути на його користь як вигодонабувача за договором добровільного комплексного страхування наземного транспорту № 101279 від 18 липня 2011 року на підставі ст. ст. 15, 526, 636 ЦК України страхове відшкодування в розмірі 60 506,88 грн., а також судові витрати (т. 2 а.с. 38-42). В судовому засідання представник позивача [PERSON] обґрунтування позову та позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Проти задоволення позову ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» не заперечував. Представник ПрАТ «СК «Здорово» проти задоволення позову [PERSON] заперечував з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. Просив суд врахувати доводи ПрАТ «СК «Здорово», викладені в наявних в матеріалах справи письмових запереченнях щодо технічної несправності автомобіля(т. 1 74-76). Проти задоволення позову ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» також заперечував, посилаючись на пропуск банком строку позовної давності, про застосування якої зробив заяву в судовому засіданні. Представник ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» заперечував проти задоволення позову [PERSON] та просив задовольнити позов банку. Проте, остаточно в судових дебатах вказав на те, не заперечує й проти задоволення позову [PERSON] Третьою особою - [PERSON] через представника було подано заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначенням того, що позовні вимоги [PERSON] повністю підтримує та наполягає на їх задоволенні (т. 2 а.с. 93-94). Заслухавши представника позивача [PERSON], представника ПрАТ «СК «Здорово», представника ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», які не заперечували проти розгляду справи за відсутності [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно дост.6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. При цьому конкретні умови страхування визначаються при укладені сторонами договору страхування. Судом встановлено, що 18 липня 2011 року між ПрАТ «Страхова компанія «Здорово» та позивачем [PERSON] укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту № 101279, предметом страхування якого є автомобіль [NUMBER] (т. 1 а.с. 8-21). Як встановлено в ході розгляду справи, вигодонабувачем відповідно до даного договору є ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», оскільки автомобіль [NUMBER] придбано за кредитні кошти, отримані від банку відповідно до кредитного договору № 1474а-07-08 від 14 липня 2008 року. Строк дії договору з 00 год. 00 хв. 19 липня 2011 року по 24 год. 00 хв. 18 липня 2012 включно. Страхова сума визначена у розмірі 115 000,00 грн. 25 вересня 2011 року в м. Києві по вул. Бориспільській, 16 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням позивача, в результаті якої транспортний засіб - автомобіль [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. (т. 1 а.с. 109-117) Виконуючи вимоги договору страхування та ст. 979 ЦК України [PERSON] 26 вересня 2011 року повідомив страхову компанію про настання страхового випадку та надав відповідний пакет документів для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування (т. 1 а.с. 25-26). Вказане не заперечується і ПрАТ «СК «Здорово». Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Відповідно до ч. 1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Згідно п. 13.1 договору страхування за секцією А «Добровільне страхування наземного транспорту (КАСКО)» страховим випадком за цим договором є пошкодження, знищення, втрата застрахованого ТЗ та (або) застрахованого ДО, внаслідок настання страхових ризиків, визначених п. 6.2. цього договору, що відбулися під час строку договору, у зв'язку з чим виникає зобов'язання страховика здійснити виплату страхового відшкодування. Залежно від передбаченої п. 6.2. цього договору та обраної страхувальником програми страхування страховими ризиками за цією секцією є, зокрема, «ДТП» - дорожньо-транспортна пригода, подія, що сталася під час руху ТЗ, у тому числі зіткнення з рухомими або нерухомими предметами (іншими спорудами, перешкодами, тваринами), наїзду на рухомі або нерухомі предмети, перевертання, наїзд, падіння, внаслідок якої завдані матеріальні збитки, пов'язані з пошкодженням або знищенням ТЗ (т. 1 а.с. 9). Згідно п. 20.1.2 договору страхування за будь-якою секцією договору страховим випадком не вважається подія, що відбулась внаслідок використання технічно несправного ТЗ або ТЗ, що не пройшов технічного огляду у встановленому порядку (т. 1 а.с. 17). Однак, як вбачається з матеріалів справи, листом від 06 жовтня 2011 року № 248/014/11 [PERSON] ПрАТ «СК «Здорово» повідомлено, що у страховика виникли сумніви щодо обставин настання страхового випадку, у зв'язку з чим було прийнято рішення про проведення страхового розслідування, а листом від 28 жовтня 2011 року № 270/014/11 - відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з відсутністю правових підстав, оскільки [PERSON] порушено умови договору, а саме: дорожньо-транспортна пригода відбулася при використанні ним технічно несправного транспортного засобу (т. 1 а.с. 23, 24). Разом з тим, суд, дослідивши матеріали справи, не погоджується з такою позицією ПрАТ «СК «Здорово» з огляду на те, що згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25 вересня 2011 року технічний стан транспортного засобу - автомобіля [NUMBER] в нормі (т. 1 а.с. 109-117). Крім того, відповідно до даних висновку експерта № 565 ат від 28 листопада 2011 року, складеного судовим експертом Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві Мішуріним О.Є., який у встановленому законом порядку був повідомлений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст. 384 КК України, через що у суду не виникає сумнівів у його послідовності та достовірності, дорожньо-транспортна пригода сталася на технічно справному автомобілі (т. 1 а.с. 118-127). Вказане стороною відповідача - ПрАТ «СК «Здорово» не спростовано, порядком забезпечення доказів у визначені цивільно-процесуальним законодавством способи, як то визначено ст. 133 ЦПК України, остання не скористалась. За таких обставин, суд вважає, що при настанні дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] керував технічно несправним транспортним засобом, а тому дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 25 вересня 2011 року в м. Києві по вул. Бориспільській, 16, підпадає під визначення страхового випадку, даного сторонами в укладеному між ними договорі добровільного комплексного страхування наземного транспорту № 101279 від 18 липня 2011 року. З огляду на вказане, суд вважає обґрунтованим твердження [PERSON] про те, що відмова ПрАТ «СК «Здорово» у виплаті страхового відшкодування є безпідставною. Як вбачається з матеріалів справи, згідно звіту № 10/11/11 від 08 листопада 2011 року, складеного ФОП [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] становить 60 506,88 грн. (т. 1 а.с. 36-46). Доказів, які б дали підставу для сумніву в об'єктивності даних, викладених в даному звіті, в розпорядження суду в ході розгляду справи надано не було, а тому суд знаходить за можливе прийняти останні до уваги та покласти їх в основу судового рішення. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити про те, що з даного приводу представник ПрАТ «СК «Здорово» в судовому засіданні порядком забезпечення доказів у визначені цивільно-процесуальним законодавством способи, як то визначено ст. 133 ЦПК України, також не скористався. Однак, згідно п. 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року якщо за договором страхування визначений вигодонабувач, він повинен бути залучений до участі у справі (стаття 985 ЦК, стаття 3 Закону України «Про страхування»). Відповідно до наведених положень закону договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього. При розгляді таких справ суди повинні враховувати положення статей 636, 985 ЦК, статтю 3 Закону України «Про страхування», і у разі якщо буде встановлено, що вигодонабувач відмовився від пред'явлення позову до страховика або сума страхової виплати більша, ніж має отримати вигодонабувач, страхувальник/потерпілий не позбавлений права на пред'явлення позову про виплату страхового відшкодування на свою користь на загальних підставах. Проте, як вбачається з матеріалів справи, в останніх відсутні докази того, що на момент звернення до суду ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» відмовився від пред'явлення позову до страховика, внаслідок чого таке право з`явилось у [PERSON] Навпаки, в подальшому ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» пред'явило позов. Тому, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні його вимоги щодо стягнення на його користь з ПрАТ «СК «Здорово» страхового відшкодування у розмірі 60 506,88 грн. та, як наслідок, у задоволенні похідних вимог щодо стягнення 3% річних в розмірі 188,99 грн. й пені в розмірі 942,35 грн. При цьому, суд, з огляду на все вищезазначене, приходить до висновку про те, що позов ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» підлягає задоволенню в повному обсязі. Посилання ж відповідача ПрАТ «СК «Здорово» щодо пропуску ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» строку позовної давності, на думку суду, не заслуговують на увагу та розцінюється останнім як спроба страхової компанії уникнути відповідальності, з огляду на те, що ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» не було пропущено визначений ст. ст. 256, 257 ЦК України строк. Так, згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. ст. 257, 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Отже, з аналізу положення зазначеної статті можна дійти висновку про те, що позовна давність не може застосовуватись без заяви сторони. В ході розгляду справи від представника відповідача надійшла заява в усному вигляду в судовому засіданні про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Однак, з матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «СК «Здорово» в розрізі ст. ст. 57-60 ЦПК України спростовано не було, що ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» про порушення своїх прав дізналось лише у жовтні 2014 року, після чого у листопаді 2014 року пред'явило позов до суду (т. 2 а.с. 31-32). Разом з тим, суд, відмовляючи [PERSON] у задоволенні позову в частині стягнення на його користь з ПрАТ «СК «Здорово» страхового відшкодування у розмірі 60 506,88 грн. та 3% річних в розмірі 188,99 грн. й пені в розмірі 942,35 грн., вважає за необхідне в порядку ст. 22 ЦК України стягнути зі страхової компанії на його користь 500,00 грн., сплачених ним за складання звіту № 10/11/11 від 08 листопада 2011 року, який був прийнятий судом до уваги та покладений в основу судового рішення (т. 1 а.с. 53). Натомість, на думку суду, вимога [PERSON] щодо стягнення на його користь витрат на правову допомогу в розмірі 4 500,00 грн. також задоволенню не підлягає. При прийнятті рішення щодо цієї позовної вимоги суд керується положеннями ст. 84 ЦПК України, відповідно до вимог якої витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Отже, законодавець з метою визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, визначає лише такі види правової допомоги, як правова допомога у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Однак, у суду відсутні відомості про надання [PERSON] правової допомоги саме адвокатом або іншим фахівцем в галузі права, крім того, він позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок компенсації цієї іншої наданої позивачу правової допомоги, тому приходить до висновку про неможливість задоволення вказаної позовної вимоги в рамках цієї справи. Питання судових витрат слід вирішити відповідно д положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, п. 18постановою Пленуму ВССУ України № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»; ст. 6 Закону України «Про страхування», ст. ст. 979, 991 ЦК України,

Outcome: partial