Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від сумісного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] Позивач в повному обсязі займається вихованням та утриманням дитини, дитина забезпечена всім необхідним для проживання та повноцінного розвитку. Починаючи з 2009 року відповідач жодних контактів з дитиною не підтримує. Ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться станом здоров'я протягом тривалого часу, що підтверджує відсутність серйозного ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх доньки у розмірі 1\\3 частини від всіх доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зазначили, що позбавлення [PERSON] батьківських прав буде доцільним та відповідатиме інтересам дитини. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради у судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив суд задовольнити позовні вимоги. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, заслухавши думку представника органу опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 09 червня 2006 року. 15 березня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 15 березня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінковецького районного управління юстиції Хмельницької області. Мати дитини - [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. 17 квітня 2010 року. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється він виконання своїх батьківських обов'язків. В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідач власну доньку не бачив з початку 2009 року. Судом не встановлено, що відповідачу перешкоджали якісь обставини належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] неналежним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, проживає окремо від доньки, не зустрічається з нею, не займається її вихованням, не надає коштів на її утримання, не цікавиться її життям, здоров'ям. Згідно висновку органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради № 18/5-848 від 15 грудня 2015 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON], [INFO], яка фактично залишилась без піклування з боку мати. Згідно ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина мешкає разом із позивачем та потребує утримання, та те, що відповідач не надала суду доказів про наявність у неї на утриманні інших осіб. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для стягнення на користь позивача з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial