Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до договору позики від 15 липня 2020 року [PERSON] позичила у [PERSON] 102600 грн, які є еквівалентом 3800 доларів США, та зобов`язалася повернути борг у повному обсязі у строк до 15 жовтня 2020 року. Проте, в зазначений строк грошові кошти так і не були повернуті. [PERSON] зустрічей уникає, на телефонні дзвінки не відповідає. 01 липня 2021 року позивач направив відповідачу письмову вимогу щодо необхідності проведення повного розрахунку за договором позики, однак на даний час розрахунок так і не проведено. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано також інфляційні втрати у сумі 10044,54 грн та три відсотки річних від суми прострочення у розмірі 2308,81 грн. [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 15 липня 2020 року в загальному розмірі 120017,00 грн та судові витрати. У заяві від 31 серпня 2021 року [PERSON] позовні вимоги визнала у повному обсязі. Справу просила розглянути за її відсутністю. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 липня 2020 року у м. Харкові між [PERSON] і [PERSON] укладено договір позики (а.с. 6) За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму заборгованості за договором позики (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно п. 1 договору від 15 липня 2020 року [PERSON] позичила у [PERSON] 102600 (сто дві тисячі шістсот) гривень, які є еквівалентом 3800 (три тисячі вісімсот) доларів США. Гроші [PERSON] одержала від [PERSON] повністю, одночасно з підписанням цього договору та зобов`язалася повернути йому готівкою до п`ятнадцятого жовтня дві тисячі двадцятого року. В абзаці 2 пункту 1 договору сторони погодили, що у разі, якщо борг не буде повернуто [PERSON] до п`ятнадцятого жовтня дві тисячі двадцятого року, то [PERSON] має право пред`явити цей договір до стягнення в один із наступних способів: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Як зазначалось вище, відповідно до п. 1 договору сторони домовились, що позичальник зобов`язаний повернути позику до 15 жовтня 2020 року. У зв`язку з вищевикладеним, зважаючи, що [PERSON] фактично отримані грошові кошти у визначений договором строк [PERSON] не повернула, доказів належного виконання свого обов`язку не надала, у суді позовні вимоги визнала у повному обсязі, тому з відповідачки па користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 15 липня 2020 року у розмірі 102600 (сто дві тисячі шістсот) грн. Окрім того, згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів. їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до відомостей Національного банку України про розміри облікової ставки НБУ з урахуванням суми позики за договором позики від 15 липня 2020 року та періодів, проценти за користування позикою становлять 5063 (п`ять тисяч шістдесят три) грн 94 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також, згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв`язку із простроченням сплати грошового зобов`язання позивачем відповідачу нараховано 10044,54 грн - індекс інфляції за час прострочення та 2308,81 грн - 3% річних від простроченої суми. Наведені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме: розрахунком заборгованості, розрахунком 3 % річних та індексу інфляції. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Зважаючи на характер та суб`єктний склад спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесені позивачем судові витрати підтверджуються квитанцією № 80976 від 16 липня 2021 року про сплату судового збору у сумі 1200,17 грн. У зв`язку із викладеним, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету суму сплаченого судового збору в розмірі 600,10 грн (50% від загального розміру судового збору), а також стягнути з відповідачки на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 600,10 грн (50% від загального розміру судового збору). Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У позовній заяві позивач зазначає, що поніс у зв`язку з розглядом справи витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10240 грн. З матеріалів справи вбачається, що 14 липня 2021 року між [PERSON] та адвокатом Ус Віталієм Віталійовичем було укладено договір №14/07-2021 про надання юридичної допомоги та адвокатських послуг, за умовами якогоадвокат зобов`язується падати юридичну допомогу та адвокатські послуги, в тому числі, за окремими дорученнями клієнта. Юридична допомога та адвокатські послуги надаються клієнту у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Ус Віталія Віталійовича серія ПТ №2012, видане на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області від 23 січня 2018 року № 3. Пунктом 4.2-4.3 договору № 14/07-2021 встановлено, що розмір вартості послуг адвоката за цим договором розраховується відповідно до результатів вирішення спірних правовідносин, ступеню правової визначеності та складності справи, обсягу правових послуг необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень замовника, а також обмежень, встановлених Постановою КМУ «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави» №590 від 27 квітня 20066 року з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» № 1563-ІХ віл 17.06 2021. За домовленістю сторін гонорар адвоката складає 10240 грн 00 коп. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 906/918/20 зазначено, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обгрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрати фактично наданим послугам в іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору та принципу захисту справа працівника або іншої особи на оплату за виконану працю. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до додатку №1 до договору № 14/07-2021 адвокатом надані наступні послуги: ознайомлення з первісним матеріалом (документами) Замовника, їх вивчення та аналіз на предмет релевантвантності, належності, допустимості, ступеню ймовірності доказування (2 години загальною вартістю 2560 грн), аналіз нормативного матеріалу, коментарів, роз`яснень, пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах судів касаційних інстанцій та правових позицій Верховного суду України, публікацій науковців та висновків спеціалістів (3 години загальною вартістю 3840 грн), складання тексту позовної заяви про стягнення заборгованості за договором позики для її подачі до суду (3 години загальною вартістю 3840 грн). Згідно з калькуляцією-рахунком загальна вартість послуг становить 10240 грн 00 коп. Згідно з актом виконаних робіт по договору № 14/07-2021 про надання юридичної допомоги та адвокатських послуг від 16 липня 2021 року адвокат Ус Віталій Віталійович виконав юридичні послуги по договору № 14/07-2021 у повному обсязі та належної якості, а клієнт дані послуги сплатив у повному обсязі у сумі 10240 (десять тисяч двісті сорок) грн 00 коп. згідно п. 4.3 договору. Жодних претензій сторони одна до одної не мають. Таким чином, [PERSON] належними та допустимими доказами доведено фактично здійснений розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10240,00 грн. Суд наголошує, що відповідно до ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Окрім того, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності, передбачених ст. 12, 13 ЦПК України відповідно, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. З аналізу зазначених положень закону вбачається, що виключно за клопотанням сторони суд має право зменшити розмір витрат на правничу допомогу, у разі доведення стороною неспівмірності витрат. Враховуючи те, що відповідач не оспорював розмір витрат на правничу допомогу в порядку ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10240 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved