Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - заявник 1) і [PERSON] (далі по тексту - заявник 2) звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва із спільною заявою, відповідно до якої просили розірвати шлюб між ними, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 03.10.2009 року, актовий запис № 1198. Заява обґрунтована тим, що між заявниками було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну дочку [PERSON] 2016 року народження . Разом з тим, сімейне життя між сторонами не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть, примирення неможливе в даному випадку. За таких обставин просили шлюб розірвати. Крім того, між сторонами досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини, участі у забезпеченні умов її життя, виховання. 08.04.2021 року Шевченківський районний суд м. Києва своєю ухвалою відкрив провадження у справі та призначив судове засідання. Сторони у судове засіданні не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які підтверджені наданими сторонами доказами по справі. 03.10.2009 року між [PERSON] і [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 1198 (Свідоцтво про одруження Серія [NUMBER] ). Сторони також мають спільну дочку [PERSON] [INFO] /Свідоцтво про народження (Серія [NUMBER] , актовий запис №1090). В своїй спільній заяві заявники пояснили, що сімейне життя між ними не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть. При цьому, між заявниками 02.04.2021 року укладено Договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кащуком В.О., зареєстровано в реєстрі за № 3861 Так, Договором врегульовано питання щодо визначення місця проживання спільної дитини, після розірвання шлюбу, порядок сплати аліментів на її утримання, порядок участі обох з батьків у вихованні дитини. Так, статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. З врахуванням наведеного, судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Крім того, судом також встановлено, що права спільних дітей заявників внаслідок розірвання шлюбу між ними порушені не будуть. Відповідно до ч. 3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 2 ст. 115 СК України). З врахуванням наведеного, суд приходить, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved