Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] предявив через суд зазначений позов, уточнив його у грудні 2015 р., посилаючись на те, що 23.04.2004 р. [PERSON] склала на користь позивача заповіт, яким заповіла йому належне їй майно та все, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право; в заповіті в порядку ст. 1244 ЦК України також було зазначено [PERSON] 24.11.2011 р. заповідач померла, після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] (старе найменування вулиці), проспект Богдана Хмельницького, буд. 4 у м. Дніпропетровську (нове найменування). 18.02.2012 р. позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, утім, 12.07.2014 р. постановою приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, які би підтверджували право власності померлої на нерухоме майно та реєстрацію права власності за спадкодавцем на зазначене спадкове майно, та рекомендовано звернутися до суду. Посилаючись у позові на те, що померла через похилий вік та хворобу не здійснила реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно, тоді як за життя повністю внесла внесок кооперативу за квартиру, через що складу спадщини включається уся квартира, інших спадкоємців не має, у позові й заявлене відповідну вимогу про визнання за позивачем права власності на зазначене вище майно в порядку спадкування за заповітом. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Представник відповідача - територіальної громади в особі [PERSON] міської ради - просив відмовити в задоволенні позову повністю. Інші особи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях; [PERSON] надала заяву про визнання позову та просила суд розглядати справу у її відсутності. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом, [PERSON] померла 24.11.2011 р., що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровській області. За життя [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] 23 квітня 2004 р. за реєстровим №1016, про який приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] 22 лютого 2012 р. за реєстровим №375 був виданий дублікат; відповідно до цього заповіту [PERSON] все належне їй майно, де б воно не знаходилося і із чого б воно не складалося, а також взагалі все, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON], а в разі його смерті [PERSON]. Позивач прийняв спадщину: за даними спадкової справи №5/2012, заведеної приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], після [PERSON] із заявою про прийняття спадщини 18.02.2012 р. звернувся [PERSON], утім, постановою приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, які би підтверджували право власності померлої на нерухоме майно та реєстрацію права власності на спадкодавцем на зазначене спадкове майно. Судом на підставі наданих позивачем у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України доказів встановлено, що за життя [PERSON] була членом ЖБК 166 «Карпати», отримала ордер №16 на право заняття квартири [ADDRESS], та пайовий внесок за займану нею однокімнатну квартиру, зазначену вище, внесла повністю в сумі 4\~120,02 руб., внесок станом на 30.12.1984 р. сплачений повністю. Відповідно до розпорядження [PERSON] міського голови від 24.11.2015 р. №882-р «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська вул. Героїв Сталінграду перейменована у проспект [PERSON]. За ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 15 Закону України «Про власність», норми якої також розяснені Пленумом Верховного Суду України у постанови № 9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Виходячи з наведених норм ст.ст. 15,16, 17 Закону України «Про власність», які діяли на час виникнення правовідносин з набуття прав на квартиру [ADDRESS], ця квартира як виділена члену ЖБК та повна вартість якої сплачена нею за рахунок власних коштів, є його особистою власністю. Також, з аналізу наведених вище норм, належить дійти висновку, що у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі входить до складу спадщини. Відповідно, до складу спадщини після [PERSON] за ст. 1218 ЦК України увійшла належна їй на день смерті 24 листопада 2011 року квартира [ADDRESS]. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, оцінивши зібрані докази кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозвязку на предмет належності, допустимості, достатності, приймаючи до уваги, що заповітом визначений спадкоємець, інших спадкоємців не має, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги та про наявність правових підстав для її задоволення повністю та визнання права власності за позивачем в порядку спадкування за заповітом на спадкову квартиру.

Outcome: approved