Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. В даному будинку він зареєстрований та проживає з членами своєї родини. Крім позивача з сім'єю, в будинку зареєстрований його зять - [PERSON], який не проживає в ньому з 2012 року, його особистих речей в будинку немає. Тому, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в зазначеному житловому будинку. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити та долучив до матеріалів справи газету «Час Київщини» в якій міститься повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомляв, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Повідомлявся судом про час, день та місце розгляду справи через газету «Час Київщини» № 49 від 16.12.2016 року. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а згідно зі ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується Договорами купівлі-продажу від 19.12.1992 року, зареєстрованому за № [NUMBER] та посвідченим секретарем виконкому Триліської сільської ради Фастівського району Київської області. (а.с.10-11). В належному позивачу будинку зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується Довідкою № 871 від 20.10.2016 року, виданою Триліською сільською радою Фастівського району Київської області. (а.с.8). Відповідно до Акту від 05.09.2016 року, вбачається, що в житловому будинку [ADDRESS], власником якого є [PERSON], зареєстрований, але не проживає з 2012 року відповідач [PERSON]. Станом на день перевірки його особисті речі в даному будинку відсутні.(а.с.9). Окрім того, з показів у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] був одружений з донькою позивача, мають спільного сина. Відповідач зареєстрований, але не проживає на протязі тривалого часу. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON] на користування житлом зі сторони позивача порушено не було, відповідач відсутній в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування ним, у зв'язку з чим вимога позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - підлягає задоволенню. Позовна вимога щодо примусового зняття з реєстрації відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку в будинку [ADDRESS], не може бути задоволена, оскільки зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, а тому дана вимога позивача є передчасною, враховуючи це, в частині позовних вимог щодо примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: partial