Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

У липні 2014 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Держави Україна в особі ДКС України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.11.2014, яка набрала законної сили, його позовну заяву повернуто для подачі до належного суду відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, а тому позов підлягає задоволенню. [PERSON] зазначає у позові, що суди загальної та спеціальної юрисдикції з 2003 року по теперішній час не вирішили питання про задоволення позовних вимог на підставі його звернень про виконання ст. 124 Конституції України як отримати присуджені йому судом кошти в розмірі 61000,00 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, вчасно належним чином був повідомлений про день, час і місце розгляду справи, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Держави Україна в особі ДКС України в судове засідання не з'явився, вчасно та належним чином був повідомлений про день, час і місце розгляду справи, незалежно від причин, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідача. Оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 залишено без змін рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.11.2014 та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 15.01.2014, якими позовну заяву [PERSON] до ДКС України, Департаменту ДВС України про відшкодування майнової та моральної шкоди повернуто для подачі до належного суду відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України. Посилаючись на зазначену обставину, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, позивач просить стягнути з Держави Україна в особі ДКС України матеріальну шкоду в розмірі 61000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 51000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст. 56 Конституції України, передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до абзаца другого п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зі змісту ст. ст. 10, 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В обґрунтування позовних вимог позивач надав копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014. Разом з тим, вказаною ухвалою не встановлено обставин, які за своєю природою мають причинно-наслідковий зв'язок зі спричиненням позивачу будь-якої матеріальної чи моральної шкоди. Враховуючи, що позивач не надав суду належних доказів спричинення йому матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позову. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 45, 46, 60, 61, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed