Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

У листопаді 2015 р. позивач звернувся з позовом до суду до відповідача [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його сестра [PERSON]. З 2008-2010 року племінниця позивача - [PERSON] фактично проживала і була на забезпеченні [PERSON]. Весь час відповідач життям доньки не цікавиться. В 2010 році [PERSON] забрав племінницю на проживання до себе, де вона навчається в місцевій школі. Також позивач зазначає, що ним забезпечено гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення для малолітньої [PERSON]. Тому позивач просив суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та призначити його опікуном [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач не з»явився, звернувся до суду із заявою в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Києво-Святошинської райдержадміністрації в судове засідання не з»явився. Звернувся до суду із заявою про слухання справи за його відсутності, просив вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства. За згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно до ст. 165 Сімейного кодекс України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частин 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою участю є орган опіки і піклування. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Мати малолітньої [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER], видане виконкомом Родинської міської ради м. Красноармійська Донецької області, актовий запис-№ 180. Малолітня [PERSON] з 2010 року проживає у родині позивача - [PERSON] у с. Гурівщина Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 07.07.2015 року, складеного виконкомом Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області встановлено те що, за адресою: [ADDRESS], проживає [PERSON] разом із малолітньою дитиною [PERSON], [INFO]. Для дитини створені належні умови для проживання, а саме виділена окрема кімната, створена зона відпочинку, місце для навчання. За період проживання дитини гр. [PERSON] за місцем проживання не з»являвся. Зі слів [PERSON], батько малолітньої дитини не приймає участі у вихованні дитини, матеріально не допомагає. 30.10.2015 року Органом опіки та піклування Красноармійської міської ради Донецької області надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав - батька гр. [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Орган опіки та піклування при Києво-Святошинській районній державній адміністрації на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації від 01 грудня 2015 року № 1 (протокол № 22) вважає за доцільне позбавлення батьківських прав - гр. [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON]. [INFO]. Вищезазначене свідчить про невиконання [PERSON], вимог ст.ст.150, 180 Сімейного кодексу України, яким передбачено обов'язок батьків виховувати та утримувати дитину. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України, це є підставою для позбавлення батьківських прав. З огляду на те, що відповідач не виконує своїх прямих обов'язків, щодо виховання дитини, не піклується її здоров'ям, фізичним, моральним та духовним розвитком, матеріально не забезпечує. Статтею 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ч. 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.99 N 34/166/131/88 опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Опіка (піклування) встановлюється також для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки. Опіка може встановлюватись і над майном у передбачених законом випадках. Згідно ч. 1 ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Згідно п. 1.3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.99 N 34/166/131/88 органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до п. 1.7 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.99 N 34/166/131/88 органи опіки та піклування відповідно до покладених на них завдань та розподілу повноважень між структурними підрозділами відповідних управлінь і відділів місцевої державної адміністрації вирішують питання про встановлення і припинення опіки та піклування. Статтею 61 ЦК України та ч. 1 ст. 63 ЦК України визначено, що орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. Опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Так, з матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи подання органу опіки та піклування про призначення опікуном позивачки, [PERSON], у відповідності до ч. 3 ст. 60 ЦК України, сторонами надано не було. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно доньки [PERSON], [INFO], а тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно неї. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ч. 4, 5 ст. 19, ст.ст. 141, 164,165, 166, 171, 243, 244 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved