Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

У Кузнецовський міський суд Рівненської області звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] з вимогами: визнати недійсним договір дарування квартири №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників м.Кузнецовськ Рівненської області від 09 вересня 2004 року. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила наступні обставини. Наприкінці 2004 року її внучка [PERSON] запропонувала їй свої послуги по догляду, забезпеченню харчуванням, утримання її квартири в належному стані і взамін попросила відписати належну [PERSON] квартиру №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників м.Кузнецовськ Рівненської області. Скориставшись перебуванням її сина [PERSON] за межами України, восени 2004 року відповідачка приїхала до неї та запропонувала піти до нотаріальної контори для укладення договору довічного утримання, на що позивачка дала свою згоду. Згідно з доводами [PERSON] вона не дала згоди на укладення договору дарування на вищевказану квартиру на пропозицію [PERSON], висловлену в кабінеті нотаріуса, зазначивши про домовленість про укладення договору довічного утримання, а не про укладення договору дарування квартири, а також, що їй невідомі наслідки укладення такого договору. Однак, на її зауваження відповідачка запевнила, що договір дарування і договір довічного утримання є тотожними і, що різниці між ними немає. В подальшому, [PERSON] запитала позивачку чи вона дає згоду на укладення договору довічного утримання та, впевнившись, що позивачка підпише договір, взяла необхідні документи і зайшла в кабінет до нотаріуса, залишивши [PERSON] у приймальні. Через декілька хвилин [PERSON] запросила її в кабінет, де в присутності нотаріуса позивачка розписалась, не читаючи документа, оскільки має поганий зір, а окуляри забула вдома. Згідно з твердженнями [PERSON] вона не читала підписаного договору, так як [PERSON] забрала договір і в подальшому не надала можливості ознайомитися із його змістом. Перші два місяці після укладення договору, як зазначила позивачка, відповідачка сумлінно виконувала свої зобовязання, а потім припинила забезпечувати її харчуванням, доглядати і поїхала до своєї матері [PERSON] (дочки [PERSON]Н.) у м.Нововолинськ Волинської області. Після відїзду відповідачки протягом 2004-2013 років позивачка проживала сама, забезпечувала себе сама без будь-якої допомоги зі сторони [PERSON], самостійно виконувала всі побутові роботи по утриманню квартири та сплачувала комунальні послуги. В подальшому у вересні 2014 року, отримавши від ЖЕД №2 рахунок за комунальні послуги за серпень 2014 року, [PERSON] помітила, що особовий рахунок №4878 по оплаті даних послуг рахується за відповідачкою. Звернувшись до працівників ЖЕД №2, позивачка дізналась, що власником квартири є [PERSON], яка 15 квітня 2010 року уклала з Кузнецовським міським комунальним підприємством договір з надання послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та надання комунальних послуг населенню. Зясовуючи підстави набуття права власності відповідачки на квартиру, [PERSON] отримала від своєї дочки [PERSON] (матері [PERSON]В.) договір дарування квартири від 09 вересня 2004 року, технічний паспорт та договір на надання послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та надання комунальних послуг населенню №659 від 15 квітня 2010 року. Таким чином, лише у вересні 2014 року позивачка дізналася, що між нею і відповідачкою фактично був укладений договір дарування, чого вона не бажала. Згідно з доводами [PERSON] договір дарування квартири №8 у будинку №18/4 мікрорайону Будівельників м.Кузнецовськ Рівненської області був складений з порушенням діючого законодавства, оскільки при його складанні вона була введена в оману діями відповідачки і при його підписанні була впевнена, що підписує договір довічного утримання. При цьому [PERSON] скористалась тим, що вона (позивачка) має поганий зір і не може прочитати підписаний нею документ, а також їх родинними стосунками. [PERSON] зазначила, що оспорюваний договір порушує її права, так як в силу похилого віку і стану здоровя, укладаючи договір, мала на меті відчуження на користь відповідачки квартири, яка є єдиним її житлом, лише за умови довічного утримання. При укладенні договору, як вказала позивачка, вона помилилася у правовій природі правочину, його правових наслідках, правах і обовязках сторін, так як вважала, що укладений правочин є договором довічного утримання, відповідно до умов якого інша сторона зобовязувалась здійснювати постійний догляд та утримання і лише після її смерті до відповідачки перейшло б право розпорядження нерухомим майном. У заяві про зміну підстави позову від 23 квітня 2015 року представник позивачки [PERSON] змінила підставу поданого [PERSON] позову зі ст.229 ЦК України (правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки) на ст.234 ЦК України (правові наслідки фіктивного правочину). На підставі ч.ч.1, 4 ст.202, ч.5 ст.203, ч.1 ст.215, ст.234, представник позивачки просить визнати недійсним договір дарування квартири №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників м.Кузнецовськ Рівненської області, укладений між [PERSON] і [PERSON] 09 вересня 2004 року, як такий, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим договором, тобто фіктивний правочин. Зазначені вимоги [PERSON] обґрунтовує наступним. Після укладення договору дарування і до теперішнього часу відповідачка не проживала і не проживає та не висловлювала бажання проживати в квартирі №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників м.Кузнецовськ Рівненської області, в ній не зареєстрована, утриманням житлового будинку не займається і ніколи не займалася. Покликаючись на ст.722 ЦК України, представник [PERSON] вказала, що право власності в обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Під прийняттям дарунка розуміється безпосереднє отримання обдарованим майна у володіння, користування, розпорядження, а також прийняття ним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору або символів речі (ключі, макети тощо). Згідно з доводами представника позивачки у даному випадку, як при укладенні договору дарування, так і після цього, не мало місце передача квартири позивачкою, ні прийняття її відповідачкою. Укладаючи правочин, [PERSON] не передавала і не мала наміру передавати в майбутньому безоплатно майно у власність [PERSON] При цьому представник [PERSON] зазначила, що стосовно договорів дарування нерухомих речей цивільним законодавством не встановлено правило про їх державну реєстрацію, тому момент укладення такого договору не може приурочуватися до моменту його державної реєстрації. Реєстрація права власності на нерухоме майно, отримане на підставі договору дарування, не впливає на визначення моменту виникнення у обдарованого права власності на нерухоме майно. [PERSON] просила суд також врахувати такі обставини. Позивачка не має іншого житла, крім квартири №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників м.Кузнецовськ Рівненської області, і після укладення договору дарування залишилася проживати в цій квартирі до теперішнього часу, зареєстрована в ній, утримує квартиру, не передавала відповідачці ні самої квартири, ні інших документів на квартиру, ні ключів від квартири, не вступала з відповідачкою в будь-які договірні відносини щодо користування квартирою. А відповідачка після укладення договору дарування квартири продовжувала і продовжує на даний час проживати в іншому помешканні і зареєстрована в тому помешканні, як за місцем свого постійного проживання. З моменту укладення договору дарування відповідачка не вчиняла жодних дій, спрямованих на реалізацію свого права, як власника на володіння, користування чи розпорядження квартирою, що разом з іншими обставинами свідчить про відсутність у [PERSON] намірів на реалізацію свого права власності на квартиру. Заочним рішенням судді Кузнецовського міського суду Рівненської області Ковтуновича М.І. від 19 червня 2015 року відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири №8 будинку №18/4 мікрорайону Будівельників у м.Кузнецовську Рівненської області, укладеного 09 вересня 2004 року, - через безпідставність позовних вимог. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 06 серпня 2015 року апеляційну скаргу представника [PERSON] [PERSON] відхилено, заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19 червня 2015 року залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 06 серпня 2015 року скасовано, а справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду даної цивільної справи у судовому засіданні 06 липня 2016 року позивачка [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги, заявлені до [PERSON], та просила суд визнати недійсним договір дарування квартири №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників у м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області, укладений 09 вересня 2004 року між нею, як дарувальницею, з однієї сторони, і [PERSON], як обдаровуваною, з другої сторони. За клопотанням представника позивачки [PERSON] від 06 липня 2016 року та за згодою позивачки [PERSON] остання на підставі ст.62 ЦПК України була допитана судом як свідок про відомі їй обставини, які передували укладенню оспорюваного договору дарування квартири від 09 вересня 2004 року, а також про відомі їй обставини щодо підписання вказаного договору та інші обставини, які мають значення для вирішення справи по суті. Із показань [PERSON], наданих у судовому засіданні під час її допиту як свідка, слідує, що будучи у похилому віці, маючи хворобливий стан здоровя і проживаючи одноосібно у квартирі №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників у м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області, вона потребувала стороннього догляду і допомоги. [PERSON], яка є її внучкою, запропонувала переписати на неї вказану квартиру та пообіцяла здійснювати догляд, надавати допомогу, довічно утримувати. Позивачка ствердила, що вона не мала наміру дарувати [PERSON] зазначену квартиру, яка є єдиним її житлом, в якому вона проживає протягом останніх тридцяти років. Проте, скориставшись похилом віком і вадами зору, відповідачка ввела її в оману, спонукавши підписати договір дарування квартири від 09 вересня 2004 року. Згідно з показаннями [PERSON], допитаної в якості свідка, при укладенні спірного правочину вона мала намір, що право власності на вказану квартиру перейде до [PERSON] лише за умови здійснення нею довічного утримання (догляду). Позивачка зазначила, що підписала спірний правочин, не читаючи його через поганий зір, договір нотаріус не оголошував і не ознайомлював з його змістом, тому вона вважала, що підписала договір довічного утримання (догляду), про який була домовленість із [PERSON] Після підписання і нотаріального посвідчення договір забрала собі відповідачка, яка була присутня при цьому. [PERSON] пояснила, що на її вимогу у вересні 2014 року після отримання розрахунків по оплаті житлово-комунальних послуг на імя відповідачки, [PERSON] (її дочка мати [PERSON]В.) віддала документи на квартиру, з яких вона (позивачка) й дізналася про обман з боку відповідачки, зокрема, що був оформлений інший договір договір дарування. Згідно з доводами [PERSON] до теперішнього часу вона проживає у квартирі №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників у м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області, оплачує житлово-комунальні послуги, а [PERSON] ні разу не проживала у вказаній квартирі, не утримувала житло, не оплачувала житлово-комунальні послуги і не зареєстрована за вказаною адресою. Також позивачка вказала, що її відповідачка не утримувала і жодних допомог їй не надавала. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників у м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області, укладеного 09 вересня 2004 року між [PERSON], як дарувальницею, з однієї сторони, і [PERSON], як обдаровуваною, з другої сторони, посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області [PERSON] 09 вересня 2004 року і зареєстрованого в реєстрі за №1954 (бланк ВВК №849741). З пояснень представника позивачки слідує, що при укладенні вказаного договору, воля [PERSON] була спрямована саме на укладення договору довічного утримання (догляду), а не договору дарування квартири, і це було відомо [PERSON] Зміст підписаного договору був невідомий позивачці, нотаріус не оголосив їй тексту укладеного договору, не розяснив його суті, а сама вона не могла прочитати договір, так як має поганий зір. Після нотаріального посвідчення відповідачка забрала собі цей договір. Таким чином, [PERSON] не було відомо про природу і умови підписаного нею договору до отримання цього документу у вересні 2014 року. Вона вважала, що укладає договір довічного утримання (догляду), хотіла, щоб [PERSON] отримала квартиру у власність лише взамін на виконання нею обовязків щодо здійснення довічного утримання (догляду), проте була введена в оману. Згідно з доводами [PERSON] відповідачка використала родинні звязки, похилий вік і тяжкий хворобливий стан здоровя позивачки, знала, що остання не бачить, обіцяла [PERSON], що буде здійснювати її догляд і довічне утримання, однак цього не робила і обманним шляхом заволоділа зазначеною квартирою. Представник позивачки просила суд також врахувати що вказана квартира це єдине житло [PERSON], з якого вона не виїжджала і проживає на теперішній час, на відміну від [PERSON], яка не проживала і не проживає в цій квартирі, не зареєстрована за вказаною адресою і не оплачувала житлово-комунальних послуг. [PERSON] зазначила про невідповідність оспорюваного правочину договору дарування квартири від 09 вересня 2004 року фактичній волі, реальним намірам позивачки та вимогам ч.2 ст.717 ЦК України і про фактичне неприйняття відповідачкою даної квартири в дар. За таких обставин, позивачка і її представник просили суд визнати недійсним договір дарування квартири №8 в будинку №18/4 мікрорайону Будівельників у м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області, укладений 09 вересня 2004 року між [PERSON], як дарувальницею, з однієї сторони, і [PERSON], як обдаровуваною, з другої сторони. Відповідачка [PERSON], у судове засідання не зявилася повторно, хоча була повідомлена судом про час, дату та місце розгляду справи. Будь-яких заяв, клопотань та заперечень проти позову від [PERSON] в суд не надходило. Враховуючи наведене, а також відсутність заперечень зі сторони позивачки та її представника, суд,

Outcome: approved