Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, уточнивши його, просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 34/150 частини будинку [ADDRESS] а також на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0480 га, кадастровий номер [NUMBER] за цією ж адресою, після померлої [INFO] року [PERSON] На обґрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що вона та відповідачі є спадкоємцями за законом після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] року. Після її смерті відкрилася спадщина на будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,0480 га за цією ж адресою. Спадковий будинок належить спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу від 14 серпня 1979 року, посвідченого державним нотаріусом Першої жданівської державної нотаріальної контори Семеновою Н.П., зареєстрований у реєстрі за № 1-7501, реєстраційний напис Жданівського міського бюро технічної інвентаризації від 15 жовтня 1979 року, а земельна ділянка на підставі державного акта на право власності на землю, виданого Управлінням земельних ресурсів у м. Маріуполі Донецької області від 13 травня 2008 року. 29 листопада 2011 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Стадник О.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, цього ж дня заведено спадкову справу № 52068235, спадкодавець: [PERSON] Спадкоємець [PERSON] звернувся із заявою до приватного нотаріуса Стадник О.О., якою відмовився від спадщини на її користь. Проте нотаріус, ознайомившись із документами, роз'яснила позивачу, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на указане спадкове майно, оскільки відсутні документи, як б підтверджували дійсність виникнення прав спадкодавця на цілу частину будинку. Так, постановою від 20 травня 2016 року № 80/02-31 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Стадник О.О. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини указаного житлового будинку та земельної ділянки. Посилаючись на те, що із поданих документів виявлені наявні розбіжності, які унеможливлюють встановити яка частка або ціле майно належало спадкодавцю, у зв'язку з чим позивач не має можливості оформити свої спадкові права, просила позовні вимоги задовольнити. У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], уточнивши його, просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на 17/150 частини будинку [ADDRESS] а також на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0480 га, кадастровий номер [NUMBER], після померлої [INFO] року [PERSON] На обґрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що [INFO] року померла його мати, після її смерті відкрилася спадщина на указане майно, він у встановлені строки звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак 23 травня 2016 року нотаріус відмовила у видачі йому свідоцтва про право на спадщину, оскільки у поданих документах виявлені розбіжності, які унеможливлюють встановити яка частка або ціле майно належало спадкодавцю, у зв'язку з чим позивач за зустрічним позовом не має можливості оформити свої спадкові права, тому просив позовні вимоги задовольнити. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] - та її представник [PERSON] до судового засідання не з'явилися, попередньо подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на своїх уточнених вимогах наполягали, просили їх задовольнити, з приводу уточненого зустрічного позову, то вимоги за таким визнали у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] - до судового засідання не з'явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні його уточнених вимог, з приводу уточненого первісного позову, то вимоги за таким визнав повністю, не заперечував проти його задоволення. Представник [PERSON] - [PERSON] - до судового засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, однак належним чином була повідомлена про розгляд справи. Відповідач за первісним та зустрічним позовами - [PERSON] - до судового засідання не з'явився, причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений у встановленому порядку. У той же час, від представника [PERSON] - [PERSON] - до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні первісного та зустрічного позовів. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Виконуючи вимоги, передбачені ст. ст. 10, 212-214 ЦПК України, суд виходить з такого. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] року, про що вчинений актовий запис № 1369 (а. с. 5). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] є матір'ю [PERSON], яка народилася [INFO] року, про що зроблений актовий запис № 1795 (а. с. 6). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] 12 листопада 2015 року уклали шлюб, про що вчинений актовий запис № 964, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини: [PERSON] (а. с. 7). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] є матір'ю [PERSON], який народився [INFO] року (а. с. 38). Згідно з договором купівлі-продажу від 14 серпня 1979 року [PERSON] придбала у [PERSON] одноповерховий, самановий жилий будинок, житловою площею 30, 5 кв. м, з належними до нього трьома сараями, вбиральні, ? паркану, який розташований за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці площею 916 кв. м. Указаний договір посвідчений Першою жданівською державною нотаріальною конторою від 14 серпня 1979 року за реєстром № 1-7501, реєстраційний напис Жданівського міського бюро технічної інвентаризації від 15 жовтня 1979 року (а. с. 39, 40). Відповідно до державного акта від 13 травня 2008 року серії [NUMBER] [PERSON] на підставі рішення Маріупольської міської ради від 29 лютого 2008 року № 5/19-3467 належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загально площею 0,0480 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 41). Згідно із технічним паспортом на садибний будинок по [ADDRESS] від 16 червня 2017 року, загальна площа приміщень у ньому становить 91,2 кв. м, житлова площа 60,9 кв. м, з яких: житлове приміщення № 4 - 6,8 кв. м; житлове приміщення № 5 - 6,9 кв. м; житлове приміщення № 6 - 16,8 кв. м; котельня № 7 - 6,0 кв. м; коридор № 8 - 6,9 кв. м, житлове приміщення № 9 - 13,1 кв. м; житлове приміщення № 10 - 17,3 кв. м; санвузол № 11 - 6,0 кв. м; кухня № 12 - 11,4 кв. м (а. с. 44-46). Із спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Стадник О.О. із заявами про прийняття спадщини звернулися: [PERSON] 29 листопада 2011 року, [PERSON] 30 листопада 2011 року. Спадкоємець [PERSON] 29 листопада 2011 року відмовився від спадщини за законом на користь [PERSON], доньки померлої. Згідно із Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру 29 листопада 2011 року приватним нотаріусом Стадник О.О. відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] Приватним нотаріусом Стадник О.О. 15 лютого 2016 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину, яка складається із вкладу з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться у відділенні № 7 Маріупольської філії Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» № [NUMBER] у сумі 6 000 грн. 20 травня 2016 року [PERSON] та 23 травня 2016 року [PERSON] подали до приватного нотаріуса заяви про прийняття спадщини відповідно на 2/3 та 1/3 частини житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS], та які є власністю померлої [PERSON] Постановами від 20 травня 2016 року та 23 травня 2016 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Підставами для відмови у вчиненні нотаріальних дій вказано те, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 та 1/3 частини відповідно жилого будинку [ADDRESS] спадкоємцями: [PERSON], [PERSON] подані оригінал договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого Першою маріупольською державною нотаріальною конторою 14 серпня 1979 року за реєстраційним № 1-7501, що підтверджує виникнення прав у померлої [PERSON] на це майно у цілому, але для підтвердження факту реєстрації права власності на ім'я померлої нотаріусом направлено запит до Комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації міського відділу комунального господарства» та з отриманої відповіді встановлено, що за померлою спадкодавці [PERSON] зареєстровано лише 17/50 частин указаного житлового будинку, тому з поданих документів виявленні наявні розбіжності, які унеможливлюють встановити, яка частка або ціле майно належало померлій спадкодавці. Також нотаріусом зазначено, що спадкоємцями не подано оригіналів правовстановлюючих документів на зазначене майно. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку, що позивачами за первісним та зустрічним позовами дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак своє право вони не в змозі реалізувати, у зв'язку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Відповідно до п. 18 указаного Переліку нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу, відносяться до правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. На договорі купівлі-продажу указаного житлового будинку вчинено реєстраційний напис Жданівського міського бюро технічної інвентаризації від 15 жовтня 1979 року. Із дослідженої судом інвентаризаційної справи № 26683 щодо будинку [ADDRESS] вбачається, що відповідно до висновку про реєстрацію домоволодіння [ADDRESS] від 24 грудня 1984 року, такий складається із двох частин: будинок А-1 належить [PERSON] та складається із 33/50 цілих частин, будинок В-1 належить [PERSON] та складається із 17/50 цілих частин. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Оскільки [PERSON] указане майно належить на підставі договору купівлі-продажу, який за своїм змістом є правовстановлюючим документом, на якому вчинений реєстраційний напис Жданівським міським бюро технічної інвентаризації від 15 жовтня 1979 року, слід дійти висновку, що указане нерухоме майно належить спадкодавцю на підставі права власності та може бути успадковане спадкоємцями. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У справі встановлено, що спір, крім іншого, виник і з приводу розбіжностей у частці на ціле майно, яке належало спадкодавцю. Так, домоволодіння [ADDRESS] складається із двох частин: будинок А-1 належить [PERSON] та складається із 33/50 цілих частин, будинок В-1 належить [PERSON] та складається із 17/50 цілих частин, належність права [PERSON] підтверджується правовстановлюючим документом, а саме договором купівлі-продажу будинку від 14 серпня 1979 року, на якому вчинений реєстраційний напис Жданівським міським бюро технічної інвентаризації від 15 жовтня 1979 року, тому спадковим майном є саме 17/50 частини будинковолодіння за указаною адресою, а також земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок. Оскільки спадкоємці не можуть оформити належне їм право власності на указаний будинок у порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що за померлою [PERSON] зареєстровано лише 17/50 частин указаного цілого житлового будинку, приймаючи до уваги те, що відповідачі за первісним та зустрічним позовами вимоги визнали у повному обсязі, і таке визнання позову відповідає вимогам закону та не порушує прав третіх осіб, відмову від спадщини [PERSON] на користь [PERSON], слід дійти висновку про наявність правових підстав для визнання за спадкоємцями ([PERSON] та [PERSON]) права власності на указану частину житлового будинку та земельну ділянку з цільовим призначенням для його обслуговування у порядку спадкування відповідно до їх часток за законом. Так, частини житлового будинку, на які необхідно визнати право власності у порядку спадкування від цілої 17/50 становитиме: [PERSON] - 2/3 від спадкової маси, що складатиме 34/150 частини, [PERSON] - 1/3 від спадкової маси, що складатиме 17/150 частини. Визнання такого права на спадкове майно відповідає загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, суд наголошує, що у цьому випадку рішення суду є правовстановлюючим документом, на підставі якого повинна бути проведена державна реєстрація прав спадкоємців.

Outcome: approved