Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, треті особи без самостійних вимог: Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області, Запорізька районна державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS]. В зв'язку з відкриттям спадщини, позивачка звернулася до Запорізької районної державної нотаріальної контори з заявою про відкриття спадщини, однак, отримавши від нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори Постанову про відмову в вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що у неї відсутній оригінал правоустановчого документу на спадковий будинок на ім'я померлого, а саме, Свідоцтво про право власності № 259, видане Запорізькою районною радою 20.08.1991 року, тому вона звернулася до суду з позовною заявою, просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на вказаний житловий будинок. Відповідач - Територіальна громада Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання не з'явились, надали суду заяву, що заперечень на позов не мають, просять розглянути справу в відсутність їх представника. Представники Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області та Запорізької районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав з постановленням заочного рішення. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Оскільки, правовідносини по спадкуванню відкрились в 1998 році, то при розгляді спору необхідно керуватись нормами ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Згідно зі ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємцями за законом першої черги є діти, батьки та дружина спадкодавця в рівних частках кожний. Відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК України ( в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, чи він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджене наданим суду свідоцтвом про смерть. Факт родинних відносин позивачки з померлим підтверджений наданим суду свідоцтвом про їх одруження. Факт прийняття спадщини позивачкою підтверджений наданою суду Запорізькою районною державною нотаріальною конторою спадковою справою №144 за 2000 року, відповідно до якої вбачається, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом після смерті свого чоловіка. Відповідно до п.п. 14.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. В зв'язку з винесенням нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори «Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій» в зв'язку з відсутністю у спадкоємиці оригіналів правовстановчих документів на спадковий будинок, тому позивачка мала право звернутися до суду з позовною заявою. Судом встановлено, що право власності на спадковий житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності №259, виданого 20.08.1991 року Запорізькою районною радою народних депутатів, що підтверджується довідкою ЗМБТІ №11753, виданою 04.12.2013 року та копією цього свідоцтва. Згідно з положеннями ст.ст. 86,128 ЦК УРСР в редакції 1963 року, чинними на час оформлення права власності на будинок за спадкодавцем, право власності на житловий будинок виникає з часу його реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради (п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок»). Згідно п. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. П.3 цієї ж статті передбачає, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, які виникли з моменту набрання ним чинності. Однак, враховуючи те, що спірні правовідносини виникли до 01.01.2004 року, згідно із ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст. 2 Закону України «Про власність» ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 12 Закону України від 07.02.1991 року «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходу від участі в суспільному виробництві індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до ст. 49 зазначеного Закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності. Згідно п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого правовстановлюючими документами на підставі яких проводиться Постановою КМ України від 22.06.2011 року №703, реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки задоволення його позовних вимог не порушує невизнанні або оспорюванні права, свободи чи інтереси будь-яких осіб та вважає за можливе визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Згідно з п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору інваліди 2 групи. Позивачкою суду надана довідка МСЕК №111906 на ім'я [PERSON], підтверджуюча, що вона є інвалідом 2 групи безстроково, в зв'язку з чим вона звільняється від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved