Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований тим, що 17.11.2012 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у них є дитина [PERSON] , [INFO]. Проте спільне життя не склалося через те, що в них склалися різні погляди на життя, а також на вирішення питань, що постають у їхньому сімейному житті, шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться з травня 2018 року. Шлюб існує формально, примирення неможливе, подальше спільне житті її та відповідача як подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам і моральними устоям суспільства. Договором про поділ спільного майна подружжя між позивачем та відповідачем врегульовано питання поділу майна подружжя. Договором про участь у вихованні та утриманні дитини між позивачем та відповідачем врегульовані питання щодо виховання і утримання дитини. Поданий позовом про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.09.2019 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. В підготовче судове засіданні сторони не прибули, хоча про день час та місце проведення підготовчого судового засідання були повідомлені належним чином. 08.10.2019 позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. 09.12.2019 відповідач [PERSON] подав заяву про погодження з вимогою про розірвання шлюбу та проведення розгляду справи за його відсутності. Суд розглянув справу за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалів, оскільки від обох учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Враховуючи, що відповідач визнала позов, суд відповідно до положень частини 3 статті 200 ЦПК України вбачає підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача вбачається, що через різні погляди на життя, а також на вирішення питань, що постають у їхньому сімейному житті, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені та спільне господарство не ведеться, як зазначила позивач з травня 2018 року. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже враховуючи, що відповідач погодився з позовною вимогою про розірвання шлюбу і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а відповідач погодився з позовною вимогою про розірвання шлюбу до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved