Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики з урахуванням 3 % річних, що становить 12 274 гривні 85 копійки, а також сплачену суму судового збору, а також стягнути солідарно з ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лавєрс груп» на його користь 500 гривень заборгованості згідно договору поруки. В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що 22 жовтня 2012 року між сторонами укладено договір позики у вигляді письмової розписки, відповідно до умов якого [PERSON] надав у позику [PERSON] грошові кошти у розмірі 11 000 гривень, а відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути суму позики до 30 грудня 2012 року. Однак, взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконав, станом на день звернення до суду з позовом, грошові кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість. У зв'язку із чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 12 274 гривні 85 копійки, з урахуванням 3 % річних, що становить 274 гривні 85 копійки, витрати на правову допомогу у розмірі 1500 гривень, а також судовий збір. Крім того 20 жовтня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав’єрс Груп» укладено договір поруки № 2010/13-П відповідно до якого, ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав’єрс Груп» взяв на себе зобов'язання солідарно в обсязі 500 гривень відповідати перед [PERSON] за виконання зобов'язань [PERSON], що виникли з договором позики та наданої ним розписки від 22.10.2012 року. У судове засідання позивач не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, з якої вбачається, що останній не заперечує проти постановлення заочного рішення у справі. У судове засідання відповідач повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, за письмовою згодою представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 жовтня 2012 року між сторонами у справі укладено договір позики у вигляді письмової розписки, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 11 000 гривень. [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути [PERSON] вказані вище грошові кошти у термін до 30 грудня 2012 року (а.с. 6). Факт передачі вказаної вище суми грошових коштів у борг та відповідно укладення договору позики між сторонами у справі підтверджується умовами письмової розписки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором. 20 жовтня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав’єрс Груп» укладено договір поруки № 2010/13-п , відповідно до якого , ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав’єрс Груп» взяв на себе зобов'язання солідарно в обсязі 500 гривень відповідати перед [PERSON] за виконання зобов'язань [PERSON], що виникли з договором позики та наданої ним розписки від 22.10.2012 року (а.с. 8). В порушення умов укладеного договору, відповідач грошові кошти не повернув та ухиляється від виконання свого зобов'язання. На час розгляду справи відповідачем [PERSON] не надано суду доказів про виконання свого зобов'язання, передбаченого умовами договору позики від 22 жовтня 2012 року, внаслідок чого станом на 02 жовтня 30 грудня 2012 року заборгованість останнього становить 11 000 гривень. Відповідно до положень частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення суми боргу за договором позики та трьох процентів річних підлягають задоволенню, а тому з відповідача [PERSON]на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути заборгованість за договором позики від 22 жовтня 2012 року у розмірі 11 0000 гривень, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 22 жовтня 2012 року по 30 грудня 2012 року у розмірі 274 гривні 85 копійки. 29 жовтня 2013 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «ПВНАК «Ліга Справедливості» укладено договір про надання адвокатських послуг, відповідно до умов якого позивач сплатив за послуги адвоката грошові кошти 1500 гривень, що підтверджується прибутковим ордером (а.с. 11). Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», якою визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати сорока відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правовому допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, та виходячи з доведеності понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд надходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 гривень. На підставі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути 229 гривень 41 копійки судового збору.

Outcome: approved