Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

У липні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з нерухомого майна. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.02.2003 року по справі №2-785/2003 за позовом Фермерського земельного акціонерного банку до [PERSON] про стягнення суми заборгованості по кредитному договору на належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS] накладено арешт. Позивач вказує, що фінансові зобов`язання перед Фермерським земельним акціонерним банком виконав у повному обсязі, тому просить скасувати вищевказану ухвалу та зняти арешт з належної йому квартири. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у які підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник Оболонськкого РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки до суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31.03.2003 року стягнуто з [PERSON] на користь Фермерського земельного акціонерного банку заборгованість за кредитним договором (а.с.17). В межах розгляду даної справ та з метою забезпечення можливості виконання рішення ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.02.2003 року накладено арешт на належну позивачу квартиру за адресою: [ADDRESS] . За правилами ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи. Зі змісту ЦПК України вбачається, що саме учасники справи мають право звертатися до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову в межах тієї справи яка перебувала на розгляді в суді за умови виконання рішення суду, або зникнення потреби у забезпеченні. Таким чином, питання скасування заходів забезпечення позову вжитих в межах розгляду цивільної справи вирішується за заявою учасника справи в порядку ст. 158 ЦПК України, яка системно входить до Глави 10 Забепечення позову ЦПК України. Із п. 4 ч. 9 Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року вбачається, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Пункт 2 ч. 1 Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року передбачає, що спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Таким чином, з позовом про право цивільне, пов`язане з належністю майна, на яке накладено арешт звертається особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй і ця особа не була учасником справи в межах якої здійснено забезпечення позову. Із матеріалів справи вбачається, що позивач у даній справі є ніким іншим, як особою, щодо якої вжито заходи забезпечення позову ухвалою суду в межах розгляду справи у якій він був відповідачем, тобто він був стороною у справі. З огляду на зазначене, [PERSON] потрібно звертатися до суду не з позовом про зняття арешту, а в порядку ст. 158 ЦПК України із належним чином оформленою заявою про скасування заходів забезпечення позову. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження порушення, невизнання, або оспорювання Оболонським районного відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві прав та інтересів позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed