Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення правовідношення. В останній редакції позовних вимог просила припинити одноосібні правовідношення власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 11.10.2001 року, яке видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації [PERSON] на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 30.10.2001 року № 1079-С/КІ; скасувати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 11.10.2001 року, видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації [PERSON] на підставі наказу Головного Управління Житлового забезпечення від 03.10.2001 року № 1079-С/КІ; зобов'язати [PERSON] на протязі місяця після набуття законної сили судовим рішенням зареєструвати в Державній реєстраційній службі Головного управління юстиції у м. Києві в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право його спільної сумісної на квартиру [ADDRESS] на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2012 року; заборонити [PERSON] вчиняти дії, які можуть порушити право власності позивача на квартиру [ADDRESS], в тому числі заборонити використовувати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 11.10.2011 року, яке видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації [PERSON] на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 30.10.2001 року № 1079-С/КІ; судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача. У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про визначення частки у спільній сумісній власності та визначення порядку користування квартирою. В позовних вимогах просив визначити за ним ? частку, в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS]; визначити порядок користування приміщеннями квартири [ADDRESS], виділивши [PERSON] в користування, приміщення, які відповідно до технічного паспорту Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 30.05.2001 року позначені: житлова кімната позначена на плані 4 - площею 18, 6 кв.м., житлова кімната позначена на плані 6 - площею 18, 7 кв.м., вбиральна позначена на плані 7 - площею 5. 7 кв.м., лоджія, вихід із кімнати позначено на плані 6 - площею 2,2 кв.м.; виділити в користування [PERSON], приміщення: житлову кімнату позначену на плані 3 - площею 23,6 кв.м., житлову кімнату позначену на плані 5 - площею 14, 7 кв.м., вбиральню позначену на плані 8 - площею 3,0 кв.м., веранду, вихід із кімнати позначено на плані 5 - площею 4,8 кв.м.; залишити в спільному користуванні сторін, приміщення: коридор позначено на плані 1 - площею 14,0 кв.м., кухню позначену на плані 2 - площею 13,4 кв.м., лоджію, вихід із кухні позначений на плані 2 - площею 2,4 кв.м.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.12.2013 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до розгляду в одному провадженні з позовом [PERSON] про припинення правовідношення. В судовому засіданні позивач по первісному позову [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позов та просили основний позов задовольнити у повному обсязі, у зустрічному позові - відмовити. В судовому засіданні відповідач по первісному позову [PERSON] проти первісного позову заперечував, просив суд у його задоволені відмовити та задовольнити зустрічний позов. Суд вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 11.10.2001 року, яке видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації [PERSON] на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 30.10.2001 року № 1079-С/КІ квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с. 13). Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2012 року залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2012 року, визнано за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на [ADDRESS]; вселено [PERSON] в квартиру [ADDRESS] та зобов'язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] (а.с. 5-7, 8-11). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з акту державного виконавця Коваль Л.І. ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві від 26 березня 2013 року при примусовому виконання виконавчого листа № 2-1124/12 виданого 10 січня 2013 року Дарницьким районним судом м. Києва про вселення [PERSON] в [ADDRESS] з виходом за адресою [ADDRESS] рішення суду виконано. [PERSON] вселено до [ADDRESS] в кількості 4 (чотирьох) штук від двох вхідних дверей передано стягувачу [PERSON], [PERSON] зобов'язано не чинити перешкоди у користуванні [ADDRESS]. Боржник від підпису відмовився (а.с. 12). Позивач за первісним позовом [PERSON] вказувала на те, що відповідач за первісним позовом [PERSON] не виконує рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2012 року, що позбавляє право [PERSON] зареєструвати своє право власності на спірну квартиру, продовжуючи використовувати свідоцтво право власності на квартиру, щоб одноосібно продати квартиру та здавати окремі кімнати квартири в найм без згоди [PERSON] Однак, з даним посиланням суд не погоджується, оскільки порядок виконання рішення суду, яке набрало законної сили вирішується відповідно до закону України «Про виконавче провадження», а у разі не виконання рішення суду у строки передбачені вказаним законом, звернутися до суду відповідно до розділу 7 ЦПК України. Посилання позивача за первісним позовом, на те, що відповідач розміщує оголошення з приводу продажу та здачі в найм окремих кімнат спірної квартири, не знайшли свого підтвердження відповідно до вимог ст.ст. 57- 60 ЦПК України. Та в судовому засіданні відповідач за первісним позовом не порушує її право на ? частину спірної квартири, що підтверджується поданим ним зустрічним позовом. Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], розташованої на 9 поверсі 16 поверхового будинку та складається з 4 кімнат загальна площа 121,0 кв.м., житлова площа 75, 6 кв.м. (а.с. 117-118). Відповідно до ст.ст. 356, 368 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві спільної власності є спільною частковою власністю, а без визначення часток - спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 3 ст. 370 Цивільного кодексу України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно ч. 1 ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. [PERSON] звертаючись до суду з зустрічним позовом посилався на те, що при виділенні часток у спірний квартирі, яка за рішенням Дарницького районного суд м. Києва від 12 червня 2012 року перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] та кожний співвласник буде мати можливість розпорядитися своєю часткою. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що після набрання законної сили рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2012 року про спільну сумісну власність на спірну квартиру, між сторонами склався фактичний порядок користування квартирою, а саме: [PERSON] користується житловими кімнатами площею - 18, 6 кв.м. та 18, 7 кв.м. позначені на плані 4, 6, вбиральнею площею 5,7 кв.м. позначеною на плані 7, [PERSON] користується житловими кімнатами 23, 6 кв.м., 14, 7 кв.м. позначені на плані 3, 5, вбиральнею 3,0 кв.м. позначеної на плані 8, інші приміщення квартири залишилися в спільному користуванні, але з часом такий порядок користування квартирою відповідача став не влаштовувати, що стало підставою для подачі зустрічної позовної заяви. [PERSON] під час розгляду справи судом не заперечувала, що проживає у спірній квартирі та користується житловою площею, зазначила, що за технічного планом виготовленим Київським БТІ 13 грудня 2011 року в квартирі є два санвузла площею 3,0 кв.м. позначено на плані 8 та площею 5,7 кв.м. позначено на плані 7, а також вихід на веранду або лоджію є лише через кімнату 14,7 кв.м. позначену на плані 5, а у наданому технічному плані [PERSON] не позначено наявність у квартирі санвузлів та є вихід з кімнати 18,6 кв.м. позначену на плані 4 та кімнату 14,7 кв.м. позначену на плані 5 на веранду та лоджію. Так, вважаючи що технічний паспорт, який надав [PERSON] має недостовірну інформацію, замовляла інженера Київського міського БТІ для перевірки технічного стану квартири, але у доступі для проведення обстеження та переобміру у квартирі було відмовлено (а.с. 197). Суд, не бере до уваги вказані твердження позивача за первісним позовом, оскільки в судовому засіданні [PERSON] не заперечувала щодо існування виходу з кімнати 18,6 кв.м. позначену на плані 4 та кімнату 14,7 кв.м. позначену на плані 5 на веранду або лоджію. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2013 року, позов задоволено частково. Визнано за [PERSON], право користування квартирою [ADDRESS], вселено [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. Зобовязано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у здійсненні нею права користування приміщеннями зазначеної квартири. У задоволенні позову в наданні їй ключів від квартири відмовлено (а.с. 24-25). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2013 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2013 року скасовано та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 209-210). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2013 року визнано за [PERSON], [INFO] право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] (а.с. 21-23). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що спільне володіння та користування житловими приміщеннями спірної квартири утруднено, оскільки між позивачем та відповідачем виникають скандали та сварки, що підтверджується матеріалами звернень до правоохоронних органів (а.с. 131, 134 - 136, 137, 141, 142, 143). Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири: або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири. Згідно ст. 155 ЖК України власника квартири не може бути позбавлено права користування жилим приміщенням крім випадків, передбачених законом. У відповідності до ст. 383 Цивільного кодексу України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що жила площа спірної квартири становить 75,6 кв.м., вважає за необхідним виділити [PERSON] у користування житлову кімнату, позначену на плані 4, площею 18,6 кв.м.; житлову кімнату, позначену на плані 6, площею 18,7 кв.м.; вбиральню, позначену на плані 7, площею 5,7 кв.м.; лоджію, яка примикає до кімнати, позначену на плані 6, площею 2,1 кв.м. та за [PERSON] виділити в користування житлову кімнату, позначену на плані 3, площею 23,6 кв.м.; житлову кімнату, позначену на плані 5, площею 14,7 кв.м.; вбиральню, позначену на плані 8, площею 3,0 кв.м.; веранду, позначену на плані 5, площею 4,8 кв.м. Місця загального користування: кухню, позначену на плані 2, площею 13,4 кв.м.; коридор, позначений на плані 1, площею 14,0 кв.м.; лоджію, яка примикає до кухні, позначену на плані 2, площею 2,4 кв.м. залишити в спільному користуванні за [PERSON] та за [PERSON]. Даний порядок не порушує права співвласника [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників, які приймали участь у справі, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги первісного позову [PERSON] не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та у задоволенні первісного позову слід відмовити в повному обсязі, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення частки у спільній сумісній власності та визначення порядку користування квартирою підлягає задоволенню. Оскільки зустрічний позов задовольняється, з відповідача на користь позивача повинна бути стягнена сума сплаченого судового збору в розмірі 3 441, 00 грн. в поряду ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved