overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У липні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося, разом не проживають, дитина знаходиться на її утриманні, свої батьківські обовязки щодо у тримання своєїдонькивідповідач не виконує. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить на підставі ст. 180-183 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку ( доходів) до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не зявилася, направила заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 грудня 2011 року, від якого у них 09.01.2008 року народився син, [PERSON]. Подружнє життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні матері, свої батьківські обовязки щодо утримання дитини відповідач не виконує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання . Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід сягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку ( доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

У липні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що шлюб з відповідачем 30 травня 2008 року був розірваний, з цього часу, дитина знаходиться на її утриманні, свої батьківські обовязки щодо у тримання своєїдонькивідповідач не виконує. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить на підставі ст. 180-183 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не зявилася, направила заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 2004 року по 30 травня 2008 року, від якого у них 19 травня 2005 року народилася донька, [PERSON]. Подружнє життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні матері, свої батьківські обовязки щодо утримання дитини відповідач не виконує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання . Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід сягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

У липні місяці 2015 року [PERSON],звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа державна міграційна служба Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві особистої приватної власності належить домоволодіння № 9 по вул. Гірничорудна в м. Дніпропетровську. Позивачка зазначає, що в зазначеному домоволодінні крім неї зареєстрований [PERSON], однак відповідач з 2003 року в домоволодінні не проживає, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в домоволодінні відсутні. Зважаючи на те, що відповідач більше року не проживає в домоволодінні № 9 по вул. Гірничорудна в м. Дніпропетровську, позивач просить визнати його таким, що втратив право користування квартирою. В судове засідання позивач не зявилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила про підтримання своїх позивного вимог та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки судові не повідомив. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, направленим до суду листом просила розглядати справу у його відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві особистої приватної власності належить домоволодіння № 9 по вул. Гірничорудна в м. Дніпропетровську. В 2000 році відповідач зареєструвався на жилу площу вказаного вище домоволодіння, де проживав в ній до 2003 року. З 2003 року відповідач в домоволодінні не проживає, не оплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в домоволодінні відсутні. Вказана обставина підтверджується показами свідків: [PERSON] та [PERSON]. Які ствердили, що відповідач з 2003 року у вказаному домоволодінні не проживає, його місцезнаходження невідоме. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно ст.. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається приміщення протягом шести місяців. Так, як відповідач більше року не проживає вдомоволодінні № 9 по вул. Гірничорудна в м. Дніпропетровську, суд вважає його таким, що втратив право користування жилою площею цього будинку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

У липні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту належності їй право установлювального документа. Свою заяву обґрунтовує тим, що 12 березня 1993 року на підставі довідки кооперативу № 151 «Волошка» від 19 січня 1993 року [PERSON] отримала реєстраційне посвідчення про право власності на квартиру [ADDRESS]. При оформленні реєстраційного посвідчення в написанні по-батькові заявника працівником бюро технічної інвентаризації було допущено помилку і замість вірного «[PERSON]» зазначено по-батькові «[PERSON]». Так, як запис по-батькові у правоустановлювальному документі на квартиру не співпадає з записом по-батькові заявника у паспорті, заявнику було відмовлено у відчуженні належної їй квартири. Зважаючи на викладене вище, заявник просить встановити факт належності [PERSON], 1946 року народження реєстраційного посвідчення на квартиру [ADDRESS], виданого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації 12 березня 1993 року на ім'я [PERSON] та записаного в реєстрову книгу № XVIII за реєстровим № 68. У судовому засіданні [PERSON] просила заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, заінтересована особа направила до суду лист про розгляд справи у відсутності свого представника. Заслухавши думку [PERSON], дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 12 березня 1993 року на підставі довідки кооперативу № 151 «Волошка» від 19 січня 1993 року [PERSON] отримала реєстраційне посвідчення про право власності на квартиру [ADDRESS]. При оформленні реєстраційного посвідчення в написанні по-батькові заявника працівником бюро технічної інвентаризації було допущено помилку і замість вірного «[PERSON]» зазначено по-батькові «[PERSON]». Так, як запис по-батькові у правоустановлювальному документі на квартиру не співпадає з записом по-батькові заявника у паспорті, заявнику було відмовлено у відчуженні квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст.. п.6 ч.1 ст.256 ЦК України, суди розглядають справи про встановлення належності право установлювальних документів особі, прізвище, ім'я, по -батькові , місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Факт належності [PERSON] реєстраційного посвідчення на квартиру [ADDRESS] підтверджується копією паспорта, довідкою про склад сім'ї, договором № 1216035 про надання послуг з газопостачання між ПАТ «Дніпрогаз» та [PERSON]; договором № 6738035 про користування електричною енергією та договором користування електроенергією від 15.10.2000 року; довідкою про отримання пенсії. Оскільки від встановлення факту залежить виникнення цивільних прав та обов'язків заявника, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

У липні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту родинних відносин. Свою заяву обґрунтовує тим, що 04.07.2014 року помер її двоюрідний брат, [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщину на квартиру [ADDRESS] . Заявник є спадкоємцем за правом представлення та спадщину після померлого [PERSON] прийняв. Іншим спадкоємцем за правом представлення є [PERSON], яка також спадщину прийняла та оформила садкові права на 1/2 частину вказаної вище квартири. Заявник зазначає, що державний нотаріус Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори відмовив їй в оформленні спадкових прав на ? частину квартири у звязку з тим, що заявником не було надано документів, які б підтверджували факт родинних відносин між матірю заявника- Новічковою [PERSON] та матірю померлого брата, [PERSON], а саме, що вони доводилися один одному рідними сестрами. Під час розгляду справи заявник доводи заяви підтримав, просив установити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а саме, що вони доводилися один одному рідними сестрами та [PERSON] доводиться рідною племінницею [PERSON] та двоюрідною сестрою [PERSON]. Заінтересована особа, [PERSON] просила заяву задовольнити. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 04.07.2014 року помер двоюрідний брат заявника, [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно - квартира [ADDRESS] в. Дніпропетровську . Заявник є спадкоємцем за правом представлення та спадщину після померлого [PERSON] прийняв. Іншим спадкоємцем за правом представлення є [PERSON], яка також спадщину прийняла та оформила садкові права на 1/2 частину вказаної вище квартири. Державний нотаріус Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори відмовив заявнику в оформленні спадкових прав на 1/2 частину квартири у звязку з тим, що спадкоємцем не було подано документів, які б підтверджували факт родинних відносин між матірю заявника- Новічковою [PERSON] та матірю померлого брата, [PERSON], а саме, що вони доводилися один одному рідними сестрами. Та обставина, що [PERSON], яка померла 08 квітня 2009 року та [PERSON], яка померла 29 жовтня 2011 року доводилися один одному рідними сестрами підтверджується показами [PERSON], допитаної в якості свідка у судовому засіданні. Свідок суду пояснив, що [PERSON], [INFO] мала рідну сестру [PERSON], [INFO], яка доводиться матірю заявника. В 1948 році [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «Кривопустової» на «Новічкову». Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Дубравіну». [PERSON] доводився сином [PERSON] та двоюрідним братом [PERSON]. Відповідно до п. 1 ч.1 ст.256 ЦК України, суди розглядають справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Оскільки від встановлення факту залежить виникнення цивільних прав та обовязків заявника, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

У липні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення юридичного факту. Свою заяву [PERSON] обгрунтовує тим, що 21 січня 1953 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] у м. Сростки Алтайського краю. [INFO] [PERSON] помер. Заявник зазначає, що в 1994 році вона оформила пенсію за віком. В 2015 році заявник звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення їй пенсії у разі втрати годувальника, проте у призначенні пенсії їй відмовили у зв'язку з розбіжностями в прізвищі «[PERSON]» в паспорті та свідоцтві про одруження. Зважаючи на те, що встановлення юридичного факту може вплинути на права та обов'язки заявника, [PERSON] просить встановити факт, що свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] від 21 січня 1953 року дійсно підтверджує факт укладення шлюбу [PERSON] ( дівоче прізвище [PERSON]) з [PERSON], [INFO], який помер [INFO]. У судовому засіданні [PERSON] просила заяву задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання свого представника не направила, про день та час розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки судові не повідомила. Заслухавши думку заявника, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 21 січня 1953 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] у м. Сростки Алтайського краю, після чого вона змінила дошлюбне прізвище на «[PERSON]». [INFO] [PERSON] помер. В 1994 році [PERSON] оформила пенсію за віком. В 2015 році заявник звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення їй пенсії у разі втрати годувальника, проте у призначенні пенсії їй відмовили у зв'язку з розбіжностями в прізвищі «[PERSON]» в паспорті та Свідоцтві про одруження. В паспорті прізвище заявника записано «[PERSON]», в той час як в Свідоцтві про одруження прізвище заявника записано «[PERSON]». Відповідно до ст.. п.6 ч.1 ст.256 ЦК України, суди розглядають справи про встановлення належності право установлювальних документів особі, прізвище, ім'я, по -батькові , місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Оскільки від встановлення факту залежить виникнення цивільних прав та обов'язків заявника, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

У липні місяці 2015 року [PERSON] звернулася із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що 01 березня 2014 року з відповідачем був укладений договір позики за умовами якого вона передала позичальнику кошти в сумі 50 000 грн. на строк до 31 грудня 2014 року. Передача означеної суми коштів відповідачеві підтверджується письмовою розпискою від 01.03.2014 року. Відповідач мала повернути отримані кошти 31 грудня 2014 року, однак у визначений договором строк позичальник коштів не повернула. Просить стягнути з відповідача кошти в сумі 50 000 грн. та судові витрати в примусовому порядку. В судове засідання позивач не з»явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала щодо повернення позики. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, повідомлений про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Суд, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 01 березня 2014 року відповідач [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 50 000 грн. строком до 31 грудня 2014 року, що підтверджується письмовою розпискою від 01.03.2014 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Сторони при укладанні договору позики дотримались письмової форми договору відповідно до вимог частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, згідно якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання їй позикодавцем визначеної грошової суми. Так, з аналізу ст. ст. 510, 545 ЦК України та відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов'язання за договором позики. Позичальник, як передбачено частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що згідно з розпискою від 01 березня 2014 року [PERSON] зобов'язалась повернути грошові кошти в розмірі 50 000 грн. позикодавцеві до 31 грудня 2014 року. За наведених підстав позов слід задоволити та стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 50 000,0 грн. та судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

У липні місяці 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися із заявою до суду, яку мотивують тим, що вони 12 листопада 2005 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 2211. Від шлюбу мають доньку Марію, [INFO] та доньку Ольгу, [INFO]. Подружні стосунки не склалися внаслідок відсутності взаєморозуміння, що призвели до припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб. В судовому засіданні [PERSON] наполягає на задоволенні заяви про розірвання шлюбу, у наданий термін для примирення не досягли згоди щодо збереження сім»ї та наміру відновлювати подружні стосунки не мають. [PERSON] в судовому засіданні заявлений підтримала. Суду пояснила, що вони з відповідачем в наданий строк для примирення заходів до збереження сім»ї не вживали, вирішили питання щодо виховання дітей. Суд, перевіривши доводи заявників та матеріали справи доказами, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 12 листопада 2005 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 2211. Від шлюбу мають доньку Марію, [INFO] та доньку Ольгу, [INFO]. Під час спільного проживання сторони не досягли взаєморозуміння, фактично припинили шлюбні відносини та не підтримують їх. Причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння між подружжям. Наміру їх відновлювати сторони не мають, спільного господарства сторони не ведуть. Тому за наведених обставин шлюб підлягає розірванню, в наданий термін для примирення подружжя не вживало заходів до збереження сім»ї. Неповнолітня донька Марія залишається проживати з матір»ю, донька Ольга з батьком. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

У липні місяці 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до [PERSON], в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 09.10.2014 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 27 430,29 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив згоду на те, що підписана ним Генеральна Угода разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає договір. Однак відповідач належним чином умов договору не виконував, внаслідок чого станом на 01.07.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 30 230,22 гривень, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 27 307,21 грн., заборгованості за процентами в сумі 1852,26 грн., 1059,63 грн. заборгованості з комісії, 11,12 штраф, передбачених п. 2 Генеральної угоди. Просить стягнути заборгованість в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги зменшив з врахуванням сплати позичальником частини заборгованості в сумі 22 659,7 грн., просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо такого розміру заборгованості не заперечує та позов визнає у повному обсязі. Суд, заслухавши доводи представника позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 09.10.2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та відповідач підписали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт згідно умов якої [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 27 430,29 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив згоду на те, що підписана ним Генеральна Угода разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає договір. Однак відповідач належним чином умов договору не виконував, внаслідок чого станом на 29.09.2015 року існує заборгованість в розмірі 22 659,70 гривень, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 20 762,32 грн., заборгованості за процентами в сумі 1066,89 грн., 830,49 грн. заборгованості з комісії. Цих обставин відповідач не заперечує. Згідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок за договором та погасити заборгованість перед банком. Тому стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості 22 659,7 грн. та судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved