Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

У листопаді 2016 року до суду з позовною заявою звернулася [PERSON] у якій вказала, що їй на праві спільної сумісної часткової власності разом з [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] у якому позивачці належало 27/50 часток, а 23/50 часток цього будинку належало [PERSON] . Рішеннями Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.02.2014 р. (основного та додаткового) по цивільній справі №509/4046/13-ц право спільної часткової власності між сторонами було припинено і кожній стороні було виділено окреме майно. Згідно цих рішень, [PERSON] у власність було виділено 27/50 частки вказаного будинку в якості самостійного об`єкту нерухомості у вигляді житлового будинку з господарським будівлями та спорудами загальною площею 100,6 кв.м та житловою площею 47,0 кв.м., якому була привласнена адреса: [ADDRESS] . Таким чином, їй на праві власності, в якості однієї цілої одиниці нерухомого майна, належить будинок з господарчими будівлями та спорудами під літ. «А, А1, а1», який складається: з літ. «А1» приміщення: - коридор 2-1 площею 8,3 м2; коридор 2-2 площею 10,7 м2; котельню 2-3 площею 7,0 м2; кухню 2-4 площею 17,9 м2; з літ «А» приміщення: житлова кімната 2-5 площею 9,4 м2; житлова кімната 2-6 площею 5,1 м2; житлова кімната 2-7 площею 10,8 м2 ; житлова кімната 2-9 площею 19,4 м2; з літ. «а1» 2-8 веранда площею 8,2 м2; а також: літ. «Г» гараж, літ. «Д» сарай, літ. «В» підвал, літ. «Е» сарай, споруди: №1 цистерна, №3 ворота. Одночасно рішеннями суду відповідачці [PERSON] було виділене у власність 23/50 частин у вигляді житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та який складається: з літ. «А» приміщення: житлової кімнати 1-2 площею 21,2 м2; житлової кімнати 1- 3 площею 7,0 м2, коридору 1-4 площею 6,9 м2; кухні 1-5 площею 15 м2; з літ «а» - тамбуру 1-1 площею 3,2 м2; з літери «АІІ» та «а ІІ»: коридору 3-1 площею 7, 0 м2; кухні 3-2 площею 8,2 м2; житлової кімнати 3-3 площею 15,3 м2; житлової кімнати 3-4 площею 8,2 м2; житлової кімнат 3-5 площею 23,1 м2; коридор 3-6 площею 3,8 м2. У подальшому 29.10.2007 р. [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1464 га серії ЯУ №663307, що розташована під будинком по вказаній адресі з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 5123783500:02:002:0208. У 2014 році, відповідачка не попередивши [PERSON] і не узгоджуючи з нею можливість будівництва почала перебудовувати свій будинок в частині визначеної у технічному паспорті 1994р. та прибудовувати до нього додаткові приміщення. Як наголосила позивачка, у приміщенні 3-2 літ.«АІІ» відповідачка з боку стіни 6,40 метрів заклала дверний отвір, що існував до будівництва, а новий дверний отвір влаштувала з боку стіни 2,70 метрів до якої добудувала ще одне приміщення 3.7. Вказана прибудова повністю перекрила вікно кухні 2-4, чим був припинений доступ природнього освітлення що створило позивачці перешкоди у повноцінному користуванні цим приміщенням та порушило її права. Також позивачка зазначила, що [PERSON] , без її згоди до стіни її житлової кімнати 2-4 у будівлі під літ. «А1» прибудувала свою кімнату 3-3 будівлі під літ. «АІІ» шляхом її перебудови та розширення її площі. При розширені площі своєї кімнати «3-3» [PERSON] заложила прохід, який існував між прибудовою під літ «А1» будинку 52-а приміщення 2-4 та прибудовою «А2» будинку 52 приміщення 3-3,перекрила його дахом. Через ці дії відповідачки позивач [PERSON] була позбавлена можливості доступу та обслуговування своєї частини будинку і, крім того, цієї прибудовою була захоплена частина її земельної ділянки площею 6 квадратних метрів. Звернення позивачки до органів місцевого самоврядування та архітектурного контролю, незважаючи на їх приписи та заборони не змусили відповідачку припинити самочинне будівництво. Таким чином позивачка вважає, що ці неправомірні дії відповідачці завдали їй моральну шкоду, яку вона оцінила у 25000 гривень. В уточненій позовній заяві позивачка просила суд зобов`язати відповідачку [PERSON] усунити перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою площею 0,1464 га з кадастровим номером 5123783500:02:002:020867821, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення прав [PERSON] , а саме - зобов`язати відповідачку: знести прибудову яка позначена літерою «а3» (коридор №3-7 площею 9,2 кв.м) у техпаспорті [PERSON] від 10.06.2016р., яка побудована на частині земельної ділянки належної [PERSON] ; забезпечити вільний доступ позивачки до зовнішніх стін прибудов літ. «А1», літ «а1» житлового будинку [ADDRESS] - шляхом відновлення проходу між прибудовою під літ «А1» будинку 52-а та прибудовою «А2» зобов`язати відповідачку зменшити площу приміщення «№3-3» з 17,5 кв.м. до 15,3 кв.м. та звільнити захоплену [PERSON] частину належної [PERSON] земельної ділянки площею 6 квадратних метрів. Крім того позивачка просила стягнути з відповідачки на її користь моральну шкоду пов`язану з порушенням її матеріальних прав в сумі 25000 гривень; судовий збір, в сумі 1522,80 гривень; витрати з оплати судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи в розмірі 4500 гривень; витрати з оплати виготовлення ТОВ «Наша Батьківщина» «Технічного звіту, щодо виконання топографо-геодезичних робіт по зйомці земельної ділянки [PERSON] в розмірі 3500 гривень та витрати за надання правничої допомоги в сумі 12500 гривень. Представник відповідачки [PERSON] 08.10.2018 р. подав до суду відзив згідно якого відповідачка позовні вимоги не визнала та просила суд у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. При цьому відповідачка наголосила, що дійсно житловий будинок [ADDRESS] знаходився у спільній частковій власності обох сторін у якому позивачці [PERSON] належало 27/50 часток, а 23/50 часток цього будинку належало їй - [PERSON] . Вказані 23/50 частин у вигляді житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] залишилися у [PERSON] після того, як вона 18.04.1994 р. за нотаріально посвідченим договором подарувала інші 27/50 часток будинку [PERSON] . Згідно основного та додаткового рішень Овідіопольського районного суду у справі №509/4046/13-ц відповідачці [PERSON] було виділене у власність будинок, який складається: з літ. «А» приміщення: житлової кімнати 1-2 площею 21,2 м2; житлової кімнати 1- 3 площею 7,0 м2, коридору 1-4 площею 6,9 м2; кухні 1-5 площею 15 м2; з літ «а» - тамбуру 1-1 площею 3,2 м2; з літери «АІІ» та «а ІІ»: коридору 3-1 площею 7, 0 м2; кухні 3-2 площею 8,2 м2 ; житлової кімнати 3-3 площею 15,3 м2; житлової кімнати 3-4 площею 8,2 м2 ; житлової кімнат 3-5 площею 23,1 м2; коридор 3-6 площею 3,8 м2. Також представник відповідачки вказавув, що межа між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] проходить через спільну стіну між кімнатами 2-4 та 3-3. Ніяких самочинних будівельних робіт, які би порушили будівельні норми та правила, а також які б порушили права [PERSON] відповідачка не здійснювала. З огляду на ці обставин представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог позивачки відмовити. Крім того, до правовідносин, які виникли між нею та позивачкою [PERSON] , вона просила застосувати трирічний строк позовної давності. У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з мотивів вказаних у позовній заяві та на підставі наданих позивачкою доказів. Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву та у заяві про застосування строків позовної давності. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази та оглянувши фотографії та відеозаписи будівництва, суд доходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За приписами ст.ст.4,12 ЦПК та ст.15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і, при цьому, кожна особа має рівні права щодо реалізації всіх своїх процесуальних прав та обов`язків передбачених законом. Згідно ст.ст.13,76-81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі наданих суду сторонами належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів. Судом встановлено, що 18.04.1994 р. відповідачка [PERSON] за нотаріально посвідченим договором подарувала [PERSON] 27/50 часток жилого будинку з господарськими спорудами та будівлями [ADDRESS] і, таким чином, [PERSON] та [PERSON] стали співвласниками цього будинку, який знаходився у їх спільної часткової власності. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.02.2014р. по цивільній справі №509/4046/13-ц право спільної часткової власності між сторонами було припинено і кожній стороні було виділено окреме майно. Додатковим рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.06.2018р. по справі №509/4046/13-ц [PERSON] у власність було виділено 27/50 частки вказаного будинку з господарчими будівлями та спорудами під літ. «А, А1, а1», які складається: з літ. «А1» приміщення: - коридор 2-1 площею 8,3 м2; коридор 2-2 площею 10,7 м2; котельню 2-3 площею 7,0 м2; кухню 2-4 площею 17,9 м2; з літ «А» приміщення: житлова кімната 2-5 площею 9,4 м2; житлова кімната 2-6 площею 5,1 м2; житлова кімната 2-7 площею 10,8 м2 ; житлова кімната 2-9 площею 19,4 м2; з літ. «а1» 2-8 веранда площею 8,2 м2; а також: літ. «Г» гараж, літ. «Д» сарай, літ. «В» підвал, літ. «Е» сарай, споруди: №1 цистерна, №3 ворота. У подальшому виділеній частці нерухомого майна булв привласнена адреса: [ADDRESS] . Цим додатковим рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.06.2018 р. по справі №509/4046/13-ц відповідачці [PERSON] було виділене у власність 23/50 частин будинку з господарським будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та який складається: з літ. «А» приміщення: житлової кімнати 1-2 площею 21,2 м2; житлової кімнати 1- 3площею 7,0 м2, коридору 1-4 площею 6,9 м2; кухні 1-5 площею 15 м2; з літ «а» - тамбуру 1-1 площею 3,2 м2,: з літери «АІІ» та «а ІІ»: коридору 3-1 площею 7, 0 м2; кухні 3-2 площею 8,2 м2 ; житлової кімнати 3-3 площею 15,3 м2; житлової кімнати 3-4 площею 8,2 м2 ; житлової кімнат 3-5 площею 23,1 м2; коридор 3-6 площею 3,8 м2. 29.10.2007 р. [PERSON] у встановленому законодавством порядку отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1464 га серії ЯУ №663307, з кадастровим номером 5123783500:02:002:0208, яка розташована під її будинком за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). У 2014 р. відповідачка [PERSON] без попередження та згоди позивачки розпочала будівництво внаслідок якого до стіни житлової кімнати 2-4 позивачки у будівлі під літ. «А1» прибудувала свою кімнату 3-3 будівлі під літ. «АІІ». При виконанні робіт з розширення площі кімнати «3-3» [PERSON] заложила прохід, який існував між приміщенням 2-4 літ «А1» будинку 52-а належного [PERSON] та приміщення 3-3 літ «АІІ» будинку [ADDRESS] і перекрила його дахом. Таким чином прибудовою та розширенням площі кімнати «3-3» до кімнати «2-4» була захоплена частина земельної ділянки площею 6 квадратних метрів належної [PERSON] , а вона була позбавлена можливості доступу та обслуговування своєї частини будинку. З наданих позивачкою документів вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталася до органів місцевого самоврядування та відповідних органів державної влади, які займаються питаннями у галузі архітектори та будівництва з метою заборони самочинного будівництва та усунення порушення своїх прав. Після звернень [PERSON] . Прилиманська сільська Рада декілька разів попередила відповідачку про заборону незаконного будівництва. Незважаючи на приписи сільської Ради відповідачка продовжила будівництво, чим порушила права позивачки як власника житла та земельної ділянки, що спонукало [PERSON] звернутися з позовом до суду. Ця обставина спростовує твердження представника відповідачки про те, що [PERSON] не починала у 2014 р. самочинне будівництво. Відповідно до вимог ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх цивільних прав кожна особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. З огляду на вказане суд доходить до висновку, що розпочавши у 2014 році будівництво «нових» та перебудову «старих» приміщень та споруд відповідач [PERSON] скоїла дії, які порушили права іншої особи і ці права підлягають судовому захисту. Вищевказане підтверджено тим, що згідно технічного паспорту на будинок складеного 10.06.2016р. ТОВ «Будексперт» до будинку належного відповідачці було прибудоване приміщення 3-7 площею 9,2 кв.м., якого не було у технічному паспорті виготовленого 26.11.1991р. Б-Дністровським МБТІ та у технічному паспорті складеного 04.02.1994 р. Овідіопольським РБТІ. Так, у приміщенні 3-2 будівлі під літ.«АІІ» відповідачкою з боку стіни 6,40 метрів був закладений дверний отвір, який існував до будівництва, а новий дверний отвір був влаштований з боку стіни 2,70 метрів до якої було добудоване ще одне приміщення 3.7, якого раніше не було. З наданих позивачкою фотографій вбачається, що прибудоване приміщення 3-7 повністю перекрила вікно приміщення 2-4 належного [PERSON] , чим був припинений доступ природнього освітлення, що створило позивачці перешкоди у користуванні цим приміщенням і що порушило її права. Отже з досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] , у 2014 році, без згоди позивачки до стіни її житлової кімнати 2-4 у будівлі під літ. «А1» прибудувала кімнату 3-3 будівлі під літ. «АІІ» шляхом її перебудови та розширення її площі. При розширені площі кімнати «3-3» був заложений прохід, який існував між приміщенням 2-4 та приміщенням 3-3, захоплена частина земельної ділянки [PERSON] , а прохід був перекритий дахом. Через ці дії відповідачки [PERSON] була позбавлена можливості доступу та обслуговування своєї частини будинку і користуватися з частиною земельної ділянкою площею 6 квадратних метрів. Суд вважає, перебудова кімнати «3-3» та розширення її площі за рахунок захоплення частини земельної ділянки належної [PERSON] було здійснено у 2014-2016 роках, оскільки це підтверджено: - технічним паспортом Білгород-Дністровського міжміського БТІ від 26.11.1991р. де у «Экспликации к плану дома» та у «Плані будинку» вказано, що приміщення «3-3» має площу 15,3 кв.м., а приміщення 3-7 не існує; - технічним паспортом Овідіопольського РБТІ від 04.02.1994р. де у «Экспликации к плану дома» та у «Плані будинку» вказано, що приміщення «3-3» має площу 15,3 кв.м. ,а приміщення 3-7 не існує; - технічним паспортом [PERSON] , який 10.04.2016р. був виготовлений ТОВ «Будексперт» де у «Експлікації приміщень до плану одноквартирного (садибного) будинку» та у «Плані будинку» вже була показана збільшена площа приміщення «3-3» в розмірі 17,5 кв.м. та показане появлення приміщення 3-7, якого раніше не було; - «Висновком експерта №38/2018р.» від 05.10.2018р. згідно якого площа приміщення «3-3» була збільшена з 15,3 кв.м до 17,5 кв.м., а вільний доступ до будинку [ADDRESS] належного [PERSON] з боку будинку [ADDRESS] належного [PERSON] - відсутній; - відеозаписом на CD-R диску виконання будівельних робіт з перебудови та розширення площі приміщення «3-3» за рахунок захоплення частини земельної ділянки [PERSON] , а також закладення проходу між приміщеннями [PERSON] та [PERSON] ; - фотографіями з яких вбачається, що [PERSON] самовільно, без узгодження з [PERSON] захопила частину її ділянки, заложила прохід між приміщеннями 3-3 та 2-4 та побудувала над проходом дах; - заявою представника [PERSON] - [PERSON] від 22.06.2018р. по справі 2/509/4646/13-ц «Про ухвалення додаткового рішення» згідно якої суду було запропоновано виділити сторонам конкретні приміщення у тому числі відповідачці було запропоновано виділити у власність жилу кімнату «3-3» площею 15,3 кв.м.; - заявою представника [PERSON] від 22.06.2018р. по справі 2/509/4646/13-ц, згідно якої він погодився із заявою представника [PERSON] - [PERSON] від 22.06.2018р. по справі 2/509/4646/13-ц «Про ухвалення додаткового рішення» у повному обсязі, з чого суд робить висновок, що кімната «3-3» має площу 15,3 кв.м. і саме з такою площею представник відповідача просив виділити це приміщення у власність [PERSON] ; - додатковим рішенням Овідіопольського районного суду від 22.06.2018р. по справі 509/4646/13-ц, яке набрало законної чинності, згідно якого у власність [PERSON] передавалася жила кімната «3-3», яка має площу 15,3 кв.м., а не 17,5 кв.м.; Копіями титульної сторінки висновку поліції по заявам [PERSON] та [PERSON] ; висновку поліції про розгляд заяв [PERSON] та [PERSON] від 16.12.19р.; заяви [PERSON] від 02.12.2019р.; пояснення [PERSON] від 02.12.2019р.; заяви [PERSON] від 02.12.2019р.; пояснення [PERSON] від 02.12.2019р.; відповіді поліції №48/9058 від 15.12.2019р., якими опосередковано підтверджено, що відповідачкою [PERSON] дійсно був змінений розмір приміщення «3-3» шляхом закладення проходу між будівлями сторін та захоплення частини земельної ділянки [PERSON] . Крім того, обґрунтованість позовної заяви [PERSON] підтверджено «Висновком експерта №15/2019р.» від 28.12.2019р. з якого вбачається, що вільний доступ до зовнішніх стін прибудов літ. «А1», літ «а1» житлового будинку [ADDRESS] зі сторони земельної належного [PERSON] будинку [ADDRESS] - відсутній; внаслідок будівництва прибудови відповідачкою було захоплено 6 кв.м. земельної ділянки, яка належала [PERSON] ; площа приміщення «3-3» збільшена на 2 кв.м.; довжина стіни приміщень №3-3, №3-4 та №3-5 збільшена на 0,54 метри; внутрішня довжина приміщення №3-3 збільшена на 0,37 метри, площа приміщення №3-3 була збільшена за рахунок перебудови приміщення, виконання робіт щодо збільшення площі, та забудови проходу між прибудовою під літ «А1» приміщення 2-4 будинку 52-а та прибудовою «А2» приміщення 3-3 будинку 52; прибудова «а3» (коридор №3-7 площею 9,2 кв.м) не відповідає вимогам п.6.1.16 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» щодо дотримання 1 метру від межі сусідньої земельної ділянки і, крім того, частина цієї прибудови накладається на 4 кв.м. земельної ділянки належної [PERSON] . З наданого «Висновку» №69/19 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи по цивільній справі №509/4277/16 від 27.09.2019 (т.2 а.с.46-68), яка була проведена на замовлення відповідачки [PERSON] експертом Сікорською О.А. вбачається, що за рахунок знищення внутрішніх перегородок у частині будинку належного [PERSON] та помилок при здійснені обмірів розмір загальної площі приміщень, які належать позивачці становить 100,5 кв.м, а жилої 47,0 кв.м.; до всіх стін будинку [ADDRESS] належного [PERSON] є вільний доступ; площа спірного приміщення «3-3» не змінилася і відповідає розмірам вказаним у технічному паспорті складеного 04.02.1994р.техніком Овідіопольськогго РБТІ; [PERSON] має технічну можливість закласти вікна приміщень 2-8 веранда та 2-1 коридор, які виходять у двір [PERSON] . Суд не приймає до уваги висновки цієї експертизи, оскільки вони суперечать іншим доказам, які є у матеріалам справи і, крім того, не спростовують того факту, що з 2014р. [PERSON] розпочала самочинне будівництво в наслідок якого була захоплена частина земельної ділянки належної [PERSON] , побудоване приміщення «3-7», який перекрив доступ до освітлення кухні [PERSON] ; прохід, який існував між прибудовою під літ «А1» приміщення «2-4» будинку 52-а та прибудовою «А2» приміщення «3-3» будинку 52 був забудований, а також наявності інших негативних наслідків, які були вказані позивачкою та підтверджені «Висновком експерта №38/2018р.» від 05.10.2018р. та «Висновком експерта №15/2019р.» від 28.12.2019р. Також суд не приймає до уваги посилання представника відповідачки [PERSON] про отримання нею у лютому 2016р. будівельного паспорту, оскільки судом достовірно встановлено, що самочинне будівництво споруд розпочато [PERSON] у 2014 році, тобто за два роки до можливого отримання нею цього документу, і це посилання не спростовує факт того, що відповідачкою дійсно була захоплена частина земельної ділянки, яка належить на праві власності позивачці [PERSON] . Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст. 319; 321, 391 ЦК, ст.ст.152, 153 ЗК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно бути його позбавлений, а у разі обмежень у здійсненні права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення будь яких перешкод. Згідно ст.16 ЦК та пп. «б» п.3 ст.152 ЗК України одним із способів захисту порушених прав є відновлення становища, яке існувало до порушення. За приписами ст.376 ЦК України у випадку, коли власник заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою яка здійснила самовільне будівництво на його земельної ділянці майно підлягає знесенню особою що здійснила будівництво, або за її рахунок, а тому відновлення становища можливо лише шляхом знесення самочинно збудованого так як позивачка не визнає право власності на збудовані [PERSON] будівлі на належній їй земельній ділянці. Крім того, оскільки [PERSON] була позбавлена права володіння частиною своєї земельної ділянки яку захопила [PERSON] , то відповідно до приписів ст.212 ЗК України за рішенням суду вона має бути повернена власнику ділянки. З огляду на вказане позовні вимоги [PERSON] щодо захисту прав її власності підлягають задоволенню. Позивачкою заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000 гривень, яка була їй завдана неправомірними діями відповідачки. Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Пунктами 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні і, при цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою діями якої ця шкода завдана, а розмір відшкодування моральної шкоди одразу оцінюється самим потерпілим про що він визначається у позовній заяві. Загальний порядок компенсації моральної шкоди, яка здійснюється одноразовим платежем встановлена ч.5 ст.23 ЦК України, а при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Остаточно розмір грошового відшкодування моральної шкоди повинний бути визначений судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Так як відповідачем порушені майнові права [PERSON] , то суд погоджується з думкою позивача, що відповідач [PERSON] своїми діями завдала їй моральних чи фізичних страждань, повинні бути компенсовані. Враховуючи тривалість спору та тих зусиль, які позивачка докладає та буде докладати для усунення наслідків негативних явищ, які настали в наслідок дій відповідачки, ступінь моральних страждань, то суд, виходячи з принципів розумності та справедливості доходить до висновку, що розмір компенсації за завдану моральну шкоду є обґрунтований, а тому ця вимога у цієї частині має бути задоволенню Представником відповідача 08.10.2018 р. до суду подана заява про застосування до правовідносин, які склалися між сторонами, строків позовної давності. На думку представника [PERSON] спірні правовідносини виникли з 18.01.1994р. тобто з дати дарування [PERSON] 27,50 часток жилого будинку [PERSON] . Суд вважає таке твердження хибним, оскільки достовірно встановлено, що самочинне будівництво відповідачка розпочала у 2014р., а позивачка звернулася до суду 18.11.2016р. тобто до спливу трирічного строку з моменту коли вона дізналася про порушення своїх прав. За таких обставин суд не находить підстав для застосування строків позовної давності. Позивач [PERSON] заявила вимогу про відшкодування витрат пов`язаних з наданням їй правової допомоги в розмірі 12500 гривень. На підтвердження отримання нею правової допомоги та понесених витрат вона надала суду: договір про надання їй правової допомоги, розрахунок суми гонорару від 10.02.2020р., копії квитанцій про оплату правничої допомоги від 20.12.2019р. в розмірі 2500 грн.; квитанції про оплату правничої допомоги від 27.12.2018р. в розмірі 5000 грн. (т.2 а.с.105); квитанції про оплату правничої допомоги №1341 від 04.11.2016р. в розмірі 5000 грн., загалом на суму 12500 гривень. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно розрахунку суми гонорару та договору про надання правової допомоги сторони встановили суму гонорару у твердій грошові сумі в розмірі 12500 гривень незалежно від кількості та складності виготовлених адвокатом процесуальних документів та незалежно від кількості та часу витраченого ним часу у судових засіданнях. Враховуючи тривалість та складність справи суд доходить до висновку, що визначений розмір гонорару є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значенням справи для сторони в зв`язку з чим суд вважає, що ця вимога підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір на загальну суму в розмірі 1522,80 гривень. Оскільки це підтверджено квитанціями, що є у матеріалах справи, а суд задовольняє позов у повному обсязі, то вимога позивача про відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору підлягає задоволенню так як суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. В процесі розгляду справи позивач поніс витрати з оплати судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз в розмірі 4500 гривень, а також з оплати виготовлення ТОВ «Наша Батьківщина» «Технічного звіту, щодо виконання топографо-геодезичних робіт по зйомці земельної ділянки [PERSON] » в розмірі 3500 гривень. Загалом позивач понесла витрати на судові експертизи та залучення фахівців в галузі геодезії для надання технічної документації експертам в сумі 8000 гривень. Згідно ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Так як ці витрати підтверджені наявними у матеріалах справи квитанціями про їх оплату, то суд вважає необхідним задовольнити цю вимогу позивача про їх відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: approved