Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

У листопаді 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, який неодноразово уточнювала. В уточненій позовній заяві від 05 липня 2017 року посилається на те, що 03.05.2008 року померла мати [PERSON] [PERSON]. Спадкоємцем за заповітом після її смерті є [PERSON] При звернення до нотаріальної контори зясувалося, що держаним нотаріусом було неправильно визначено частки спадкового майна померлої особи. Просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане [PERSON] [PERSON] дніпропетровською державною нотаріальною конторою 23.02.2009 року за реєстровим № 2-253 після смерті [PERSON], померлого 09.09.2005 року та визнати за [PERSON] (ІПН [NUMBER]) право власності на 3/20 частини квартири [ADDRESS] загальною площею 56,8 кв. м., житловою площею 38,2 кв. м. в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 03.05.2008 року. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання зявився, позовні вимоги визнав частково. Проти визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане відповідачу, та визнання за [PERSON] права власності на 3/20 частини спірної квартири не заперечував, однак заперечував проти стягнення з відповідача судових витрат. Представник третьої особи [PERSON] дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Представник третьої особи Управління - служба у справах дітей АНД районної у місті Дніпрі ради у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні,квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності по 1/5 частці кожному: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] померла 29 травня 1998 року. Після її смерті до [PERSON] дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся чоловік померлої [PERSON]. [PERSON] помер 09 вересня 2005 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 044043. Після його смерті із заявою про прийняття спадщини до [PERSON] дніпропетровської державної контори звернулася онука [PERSON] та син [PERSON]. Згідно Свідоцтва про право на спадщину від 23.02.2009 року спадкоємцем ? частки майна після смерті [PERSON] є його син [PERSON]. Спадкове майно на яке в указаній частці було видане це свідоцтво складається з 2/5 часток квартири № 29 у м. Дніпропетровську, вулиця Байкальська, будинок № 11. Згідно Свідоцтва про народження серії І-КИ № 181255 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно Свідоцтва про смерть серії І-КИ № 237626 [PERSON] померла 03 травня 2008 року. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все майно, що буде належати їй на день смерті, заповідала [PERSON]. Із заявою до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері звернулася [PERSON]. 13.02.2009 року [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] на спадкове майно: квартиру № 218 в будинку № 106 по Донецькому шосе в м. Дніпропетровську та грошові внески. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 08.10.2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки [PERSON] не оформила своїх спадкових прав після смерті діда [PERSON], мати якої - дочка [PERSON] [PERSON] померла 05 січня 2000 року. Розпорядженням голови Дніпропетровської районної державної адміністрації № Р-177/0/291-16 від 14 червня 2016 року [PERSON] була призначена опікуном над неповнолітньою [PERSON], [INFO]. Відповідно ст. 1266 ЦК України онуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Судом було встановлено, що [PERSON], як онука [PERSON], прийняла спадщину своєї матері [PERSON] у рівних частках з відповідачем по 3/20 частки квартири [ADDRESS], однак не зареєструвала своє право власності. При цьому у свідоцтві про право на спадщину за законом від 23.02.2009 року, що було видано відповідачу, зазначено що спадкове майно після смерті [PERSON] становить 2/5 частки квартири а не 3/10 частки. Таким чином, позовні вимоги позивачки щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 23.02.2009 року, що видане [PERSON], обґрунтовані та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частиною другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. [PERSON], [INFO], на момент смерті матері [PERSON], яка померла 03.05.2008 року, була малолітньою та відповідно прийняла спадщину, а саме 3/20 частини квартири [ADDRESS] за заповітом. Тому суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на 3/20 частини квартири [ADDRESS].

Outcome: approved