Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

У липні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів у порядку регресу, посилаючись на те, що 17 грудня 2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір № 06/03-01-000322 добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО), водія та пасажирів від нещасних випадків, за яким був застрахований автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] . 26 грудня 2014 року в місті Одесі на вулиці Середньофонтанській з вини водія [PERSON] , який керував автомобілем «ГАЗ [NUMBER] », реєстраційний номер [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. Вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 130722,77 грн, які було сплачено страхувальнику згідно з договором добровільного страхування. 05 травня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд» (далі - ПАТ «СК «Скайд»), в якому було застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON] , виплатило позивачу 50000,0 грн. згідно з лімітом відповідальності за договором страхування. Враховуючи викладене, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» просило стягнути з відповідача на свою користь різницю між відшкодованою сумою та фактичним розміром понесених витрат в сумі 80722,77 грн. Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2015 року у складі судді Леонова О.С., з урахуванням ухвали цього суду від 27 жовтня 2016 року про виправлення описки, позовні вимоги задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» суму завданої матеріальної шкоди у порядку регресу в розмірі 80722,77 грн. та судові витрати - 807,22 грн. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 27 жовтня 2016 року в задоволенні заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення від 23 вересня 2015 року відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. В задоволенні позовних вимог ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до [PERSON] про стягнення коштів у порядку регресу відмовлено. Постановою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року частково задоволено касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп». Скасовано заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.09.2015 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 29.08.2017 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. За цією постановою Верховний Суд вказав, що під час нового розгляду суду належить врахувати викладене в постанові, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази з наведенням відповідних обґрунтувань, встановити дійсний розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2019 року прийнято цивільну справу № 521/10891/15-ц (провадження № 2/521/4353/19) до провадження. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено перше судове засідання на 16 жовтня 2019 року о 10:30 годині. Копія ухвали надіслана сторонам. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. 25 жовтня 2019 року надав до суду заяву, за якою просив ухвали рішення про задоволення позову, врахувавши позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року, оскільки зазначення позивачем у позовній заяві «в порядку регресу» не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки такі вимоги ґрунтуються на ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України. Просив суд розгляд справи провести за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся за адресою, вказаною в позовній заяві та його касаційній скарзі, а саме: [ADDRESS] , поштові повідомлення повернуті до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Згідно відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 07.02.2020 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим по м. Одесі та Одеській області не значиться. За довіреністю від 26 жовтня 2016 року, наданою [PERSON] на представлення його інтересів представником Чіканчі О.І. , адреса реєстрації відповідача зазначена: [ADDRESS] . Судом сповіщався представник відповідача Чіканчі О.І. 10 січня 2020 року до суду надійшла заява адвоката Чіканчі О.І., за якою повідомлено, що хоча строк дії нотаріально посвідченої Довіреності (бланк НВХ 719403 від 26.10.2016 року, реєстровий № 3915) закінчився 26 жовтня 2019 року, вона припинила представництво інтересів [PERSON] з 01 лютого 2018 року. 17 січня 2018 року на замовлення довірителя було в останнє підготовлено та відправлено на адресу суду касаційної інстанції Заперечення на касаційну скаргу позивача. Після цього довіритель жодним чином не висловлювався з приводу подальшого представництва, припинив виходити на зв`язок із представником, та усіляко уникав зустрічей. З вказаної дати і по цей час місце знаходження [PERSON] , в т. ч. факт його знаходження на митній території України, адвокату не відомі, як і те, чи є телефон відповідача ([NUMBER] діючим. Телефон ( [NUMBER] був домашнім телефоном представника. З огляду на наведене (через відсутність повноважень) надати відповідь на зазначене раніше питання суду не видається можливим. З тих же причин, адвокат не має підстав для отримання в інтересах [PERSON] кореспонденції, тому просила суд в подальшому не надсилати на її адресу листи по справі № 521/10891/15-ц. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про ухвалення рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів та враховуючи позицію суду касаційної інстанції. За обставин, викладених вище, суд унеможливлений вирішити питання про призначення судової авто-товарознавчої експертизи, клопотання про призначення якої було заявлено відповідачем при розгляді справи судом апеляційної інстанції. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 грудня 2014 року між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та [PERSON] було укладено договір № 06/03-01-000322 добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО), водія та пасажирів від нещасних випадків, за яким був застрахований автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , загальна страхова сума - 283930,20 гривень. 26 грудня 2014 року [PERSON] , керуючи автомобілем «ГАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , на вулиці Середньофонтанській в місті Одесі, виїжджаючи з острівця безпеки та виконуючи лівий поворот, порушивши пункт 10.1 Правил дорожнього руху України, не дав дорогу автомобілю «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого допустив зіткнення з ним. Внаслідок ДТП застрахований автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень, що підтверджується довідкою Відділу Державтоінспекції міста Одеси. Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 26 січня 2015 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,0 гривень. У зв`язку з настанням страхового випадку страхувальник автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] 26 грудня 2014 року звернулася до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про ДТП, а 13 лютого 2015 року - із заявою на виплату страхового відшкодування, в якій погодилася з вартістю відновлювального ремонту автомобіля в сумі 130322,77 гривень. Згідно із складеним суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] звітом від 20 січня 2015 року № 551/1-15 з оцінки вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП, вартість відновлювального ремонту становить 130772,77 грн., вартість матеріального збитку - 74122,40 грн, ринкова вартість автомобіля - 212338,0 грн. На підставі страхового акту від 16 лютого 2015 року № [NUMBER] ПрАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 130722,77 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 18 лютого 2015 року № ЗР008398. 25 лютого 2015 року ПрАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» направило [PERSON] претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 130722,77 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «СК Скайд» згідно з полісом № АІ/4329477 (ліміт відповідальності - 50000,0 грн), то 05 травня 2015 року ПАТ «СК Скайд» здійснило виплату на користь ПрАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» вказаної суми грошових коштів. Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»). Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. У цій справі позивач на підставі договору добровільного страхування, укладеного між ним та потерпілою в ДТП особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому в ДТП майнову шкоду. З урахуванням наведеного в цій справі виникло два види зобов`язань: -деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник); -договірне зобов`язання, що виникло з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у ДТП). При цьому слід відрізняти поняття зобов`язання як правовідношення (договірне або позадоговірне) від обов`язків, які мають сторони такого зобов`язання. Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України «Про страхування» та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією. При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначеного статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес. Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це випливає із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно з якими зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. В цілому, як за змістом статті 1191 ЦК України так і за змістом статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим - третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України. Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 910/2603/17 (провадження № 12-134гс18). Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на свою користь різниці між відшкодованою сумою та фактичним розміром понесених витрат в сумі 80722,77 грн, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» посилалося на положення статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України. При цьому в позовній заяві товариство зазначало про те, що ПАТ «СК «Скайд», з яким [PERSON] уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виплатило ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» грошові кошти в межах ліміту відповідальності за полісом обов`язкового страхування в сумі 50000,0 грн, що у повному обсязі не відшкодовує фактично понесених позивачем витрат на виплату суми страхового відшкодування за договором № 06/03-01-000322 добровільного страхування наземного транспорту. Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно ч. ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, суд має позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача розмірі 80722 (вісімдесят тисяч сімсот двадцять дві грн.) 77 коп. в порядку суброгації. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин суд має покласти витрати по сплаті судового збору в сумі 807,22 грн. на відповідача. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial