Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , треті особи: Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Індустріальний районний відділ державної міграційної служби України в місті Дніпропетровська, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В обґрунтування поданої заяви позивач зазначила, що вона проживає в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею в зазначеному вище домоволодінні зареєстрований син її колишнього чоловіка - [PERSON] , який фактично там ніколи не проживав. Відповідач проживає в іншому місці, адреса якого їй невідома. Відповідач до житла не з`являється, комунальні послуги у зв`язку зі своєю реєстрацією не сплачує, його особистих речей в квартирі немає, перешкод у користуванні житлом відповідачу ніхто не чинить. Реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] змушує позивача нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Просила суд: визнати [PERSON] , зареєстрованого: [ADDRESS] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати Індустріальний районний відділ ДМС в місті Дніпропетровську зняти з реєстрації [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] та стягнути судові витрати по справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2015 року, справа розподілена судді Волошину Є.В. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 серпня 2015 року відкрито провадження у справі. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2017 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року скасовано і справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору залучено Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство №50 та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської області. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору залучено Дніпровську міську раду. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Справа перебувала у провадженні судді Волошина Є.В. призначеного на посаду судді строком на п`ять років, відповідно до Указу Президента України від 18 жовтня 2013 року №571/2013 «Про призначення судді» та у якого, станом на 19 жовтня 2018 року закінчилися повноваження судді. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 року, справа розподілена судді Слюсар Л.П. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. При новому розгляді справи позовні вимоги позивачем не уточнювалися. Надано представником позивача письмові пояснення щодо правової позиції. Так зазначено, що позов був складений 15.07.2015 року в рамках діючого на той час ЦПК України та вимоги позивача обґрунтовуються ст.ст.71,72,116,156 ЖК України. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2019 року закрито підготовче провадження у справі. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають заявлені позовні вимоги позивача необґрунтованими. Просили в позові відмовити. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з ордером на житлове приміщення №308 серії 01, виданим 11 квітня 1989 року виконавчим комітетом Індустріального райради народних депутатів м. Дніпропетровська, [PERSON] на родину з 2 чоловік ( [PERSON] - основний квартиронаймач та сина [PERSON] ) надана двокімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] . Відповідно до довідки ВАДР Управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС в Дніпропетровській області у вищезазначеній квартирі з 22 січня 2010 року також зареєстрований [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братами по батькові, та останній був зареєстрований в спірній квартирі з дозволу позивача після смерті брата, про що не заперечували сторони по справі. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України,обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В порядку ст. 15 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Факт не проживання відповідача за вказаною адресою підтверджується наданим позивачем копією акта квартального комітету від 05 червня 2015 року, затвердженого головою начальником КП ЖРЕП Індустріального району м. Дніпропетровська, згідно якого [PERSON] з моменту реєстрації ніколи не проживав за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 ст. 71 цього Кодексу передбачено, що за наймачем або членами його сім`ї при їх тимчасовій відсутності жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. За правилами ст. 71 ЖК України у справах про визнання наймача або членів сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обов`язковим є з`ясовування причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Поважними причинами відсутності визнаються перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо. Щодо заявлених позовних вимог позивача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, то в судовому засіданні встановлено, що звертаючись до суду з даним позовом в липні 2015 року позивач була основним квартиронаймачем спірної квартири та квартира була не приватизована, однак після ухвалення заочного рішення по справі відповідач був знятий з реєстрації, квартиру було приватизовано позивачем. Після приватизації квартири позивачем в період розгляду даної цивільної справи в липні 2017 року квартиру було продано [PERSON] та позивач знялася з реєстрації в спірній квартирі. Так, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1287269712101, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2622, посвідченого 30.06.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлією Володимирівною. Відповідно до паспорту громадянина України [NUMBER] , виданого Індустріальним РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 03 лютого 2010 року [PERSON] з 27.07.2017 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи наявні докази, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки на час розгляду справи, позивачем не надано доказів щодо належності їй майна, на праві власності чи користуванні, а згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна датованого 06 липня 2017 року власником житла, а саме кв. [ADDRESS] . Також суд не приймає до уваги покази свідків по справі: [PERSON] , [PERSON] , які вказали, що відповідач не проживав в спірній квартирі та свідка [PERSON] щодо неможливості спільного проживання, оскільки відсутні докази порушення права позивача відповідачем у користуванні та розпорядженні спірною квартирою . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed