Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив визначити порядок користування та усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони по справі є співвласниками зазначеної квартири, між ними склалися неприязні відносини. Кожного разу після чергової сварки відповідач починає виганяти позивача з квартири, забирає ключі від вхідних дверей, змінює замки та чинить інші перешкоди позивачу у володінні та користуванні спільним майном. Добровільно вирішити спір сторони не можуть, всі звернення з цього приводу відповідач ігнорує, що змісило позивача звернутись до суду за захистом з відповідними вимогами. У судовому засіданні [PERSON] пред'явила зустрічний позов до [PERSON], який, враховуючи положення ст. 123 ЦПК України, судом прийнято до спільного розгляду з первинним позовом. В зустрічному позові заявлено вимоги про припинення права власності [PERSON] на частину спірної квартири та про стягнення на його користь компенсації за належну йому частину майна. Позовні вимоги зустрічного позову мотивовано тим, що частка [PERSON] в порівнянні з часткою [PERSON] є незначною, спільне проживання сторін по справі є неможливим через неприязні відносини та хворобу останньої. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Вимоги зустрічного позову не визнали, проти їх задоволення заперечували з тих підстав, що позивач не має іншого житла і позбавлення його права на частину спірної квартири задасть істотної шкоди його правам та інтересам. Відповідач [PERSON] та представник позовні вимоги первісного позову не визнали, проти їх задоволення заперечували, вимоги зустрічного позову підтримали повністю, просили їх задовольнити. Заслухавши учасників процесу, з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, з урахуванням наступного. Судом встановлено, що сторони у справі є співвласниками на праві спільної часткової власності квартири [ADDRESS]. Частка [PERSON] у спільному майні складає ?, відповідно частка [PERSON] складає ?. Сторонами не заперечується те, що між ними на час розгляду справи склалися неприязні відносини, у зв'язку з чим часто виникають сварки та конфліктні ситуації, за вирішенням яких вони звертаються до правоохоронних органів. Зазначене також підтверджується матеріалами справи. З пояснень сторін судом встановлено, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у користуванні його майном. Зокрема, вона зачиняє двері і залишає ключі в замковій щілині, забирає їх та приховує, іншим шляхом перешкоджає йому у доступі до житлового приміщення. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 11 від 04.03.2015 року виділити в натурі ? частину спірної квартири технічно не можливо, у зв'язку з чим експертом запропоновано варіант порядку користування квартирою. Ринкова вартість квартири не визначалась через не надання [PERSON] доступу для огляду. Щодо вимог первісного позову висновки суду наступні. Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України (ч.ч. 1-3) право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Положеннями ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Таким чином, враховуючи те, що сторони у справі є співвласниками чотирьохкімнатної квартири, поділити яку в натурі відповідно до їх часток у праві власності технічно не можливо, між ними існує спір щодо порядку користування спільним майном, а також те, що відповідач [PERSON] чинить позивачу перешкоди у користуванні спірним майном, суд дійшов висновку, що вимоги про визначення порядку користування та про усунення перешкод в користуванні спільним майном є обґрунтованими. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 11 від 04.03.2015 року експертом запропоновано варіант порядку користування квартирою, відповідно до якого у користування [PERSON] передбачається виділити одну житлову кімнату, а у користування [PERSON] виділити три інші житлові кімнати, ряд приміщень пропонується визнати приміщеннями загального користування сторін. Суд вважає зазначений висновок об'єктивним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується іншими письмовими доказами. Разом з тим, кімната, яку пропонується виділити позивачу в користування, є більшою за його ідеальну частку, що, на думку суду, не порушуватиме інтересів відповідача, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє права спільної часткової власності на нього. До того ж, враховуючи конфліктні відносини між сторонами, суд вважає, що запропонована кімната є найбільш ізольованою від трьох інших житлових кімнат, що відповідатиме інтересам обох сторін та сприятиме зменшенню конфліктів між ними. Отже, суд дійшов висновку, що в користування [PERSON] слід передати житлову кімнату площею 12,62 кв.м; в користування [PERSON] необхідно передати житлову кімнату площею 8,48 кв.м, житлову кімнату площею 8,37 кв.м., житлову кімнату площею 17,39 кв.м. та балкон площею 5,39 кв.м; в спільне користування сторін слід передати коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату та балкон площею 1,94 кв.м. Крім того, [PERSON] необхідно зобов'язати не чинити перешкоди [PERSON] в користування житловою кімнатою площею 12,62 кв.м та приміщеннями спільного користування, а також заборонити їй без погодження з ним змінювати замки вхідних дверей, залишати ключі у замковій щілині та вчиняти інші дії, які перешкоджатимуть доступу до спірної квартири. Щодо вимог зустрічного позову висновки суду наступні. Згідно вимог ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до матеріалів справи та пояснень [PERSON] іншого житла у власності він не має, доказів на спростування цього до матеріалів справи не долучено, у зв'язку з чим суд вважає, що позбавлення його права на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди його інтересам. Під час розгляду справи дійсна (ринкова) спірної квартири, а відтак і вартість ? частки не визначалась, у зв'язку з ухиленням [PERSON] від проведення експертизи з цих питань. Також в матеріалах справи відсутні докази попереднього внесення [PERSON] вартості ? частки спірної квартир на депозитний рахунок суду. Отже, враховуючи зазначені обставини, вимоги зустрічного позову є безпідставними. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути документально підтверджені судові витрати за вимогами первісного позову, які складаються з судового збору в розмірі 243,6 грн.

Outcome: approved