Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом з підстав, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України, обґрунтовуючи його вимоги наступними обставинами. Він є власником квартири [ADDRESS] та проживає там з дружиною та донькою. В цій же квартирі, з 1998 року зареєстрований та проживав із своєю дружиною до листопада 2015 року його батько відповідач по справі [PERSON] Спільне життя у них не склалося внаслідок непорозумінь з приводу оплати комунальних послуг та інших побутових питань, в зв»язку з чим відповідач та його дружина на даний час проживають в іншому місці, але реєстрацію у спірній квартирі [PERSON] зберігає, добровільно її скасувати відмовляється, що тягне за собою надмірну оплату комунальних послуг, а також перешкоджає йому вільно користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Крім цього, позивач вказав, що під час сумісного проживання відповідач постійно вживав алкогольні напої, влаштовував сварки, тобто систематично порушував правила співжиття, не сплачував за спожиті електроенергію та газ. В судовому засіданні [PERSON] свої вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, просив їх задовольнити. Разом з тим, пояснив, що до правоохоронних органів у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача він не звертався, публічних та гучних скандалів між ними не було, просто склалися вкрай неприязні відносини, а тому [PERSON] слід виселити, а його реєстрацію в квартирі скасувати, поновивши таким чином порушені права власника житла. Відповідач у судовому засіданні позов повністю не визнав, пояснивши, що він вселився до спірного жилого приміщення та зареєструвався в ньому у встановленому законом порядку, проживав в ньому протягом останніх 17 років, жодних правил співжиття не порушував, не пив та не скандалив, а, навпаки, постійно допомагав сину та його сім»ї матеріально. Так, між ними була досягнута домовленість про те, що позивач та його дружина оплачують комунальні послуги, а він та дружина всі інші побутові потреби. Отже, велика заборгованість за спожиті газ та електроенергію виникла не з його вини . Дійсно, на даний час він мешкає в іншому жилому приміщенні, а саме у квартирі сина його дружини, куди вони змушені були попроситись тимчасово переїхати в зв»язку із відсутністю опалення за місцем свого проживання внаслідок недбалості позивача, який протягом тривалого часу не оплачував надані комунальні послуги та неприязних стосунків з ним. Намір проживати там вони мають лише до весни, оскільки саме на цей період їх пустили, іншого будь-якого свого житла він не має, а тому просить суд відмовити у позові повністю. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних, встановлених в ході розгляду справи обставин та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] є власником трьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 904-п/8677 від 26.11.1999 року, виданим Виконавчим комітетом Новокаховської міської ради та Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.07.2010 року майна [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1-1192. Згідно довідки про склад сім»ї від 16.11.2015 року, в зазначеній квартирі також зареєстровані та проживають батько позивача [PERSON] та донька [PERSON], [INFO]. З пояснень сторін у справі вбачається, що відповідач у 1998 році вселився в спірну квартиру за згодою всіх її мешканців, зареєструвався в ній та постійно проживав, тобто, при його вселенні було дотримано порядку, визначеного законом. Ці обставини позивач в ході судового розгляду особисто підтвердив та не заперечував. Отже, у відповідача виникло право користування квартирою, по теперішній час він є в ній зареєстрованим. Правомірність вселення відповідача як члена сім»ї позивачем визнається та ним не оспорюється. Відповідно до ст. 156 ЖК члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У відповідності із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. За правилами ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку, передбачені ч.1 ст. 157, ст. 116 ЖК України. Таке виселення, згідно із ч.1 та ч.3 ст. 116 ЖК України , може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Разом з тим, позивач не надав достовірних та допустимих доказів наявності вказаних умов для виселення відповідача на підставі ст. 116 ЖК України. З пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що між сторонами існують неприязні стосунки. Непорозуміння між ними виникають через небажання відповідача добровільно знятися з реєстрації та виселитися з квартири, про що його просить позивач, а також з приводу оплати комунальних послуг. Отже, вказані дії відповідача не можна вважати антисоціальними та такими, що порушують правила співжиття, за наслідками яких можливо застосування ст. 116 ЖК України, жодних заходів впливу чи офіційного попередження щодо їх порушення до відповідача вжито не було, доказів про те, що останній руйнує або псує спірне житло суду також не надано. Відсутність доказів про систематичність порушень відповідачем правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку та відсутність доказів застосування заходів запобігання і громадського впливу без позитивних результатів унеможливлює застосування норми ч.1 ст. 116 ЖК України, які підстави для виселення [PERSON]. Заявлена вимога про скасування реєстрації відповідача є похідною від вимог про виселення і не потребує окремого вирішення, оскільки саме по собі рішення суду про виселення відповідача було б підставою для зняття останнього з реєстраційного обліку. На підставі ст.ст. 9, 109, 116, 156 ЖК України,

Outcome: dismissed