Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . До 01.01.2015 року разом з нею за вказаною адресою проживав відповідач, проте він виїхав на навчання до Канади і з 2017 року жодного разу за вказаною адресою не з`являвся. У серпні 2017 року відповідач забрав з будинку свої особисті речі та повідомив її про те, що в Україну повертатись не буде, однак зніматись з реєстрації відмовився. Тому, зважаючи на те, що відповідач відсутній за адресою своєї реєстрації понад один рік та домовленостей між сторонами про збереження за відповідачем такого права не існує, тому позивач просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позов підтримує, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує та просить не допитувати в судовому засіданні свідків. Відповідач у судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направив. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. З огляду на те, що позивач у поданій заяві відмовилася від допиту свідків, тому суд приймає таку відмову від їх допиту. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.1993 року, договору купівлі-продажу від 25.05.1995 року та договору дарування частини житлового будинку від 25.10.2002 року. Місце проживання відповідача зареєстроване в будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ПП «КВЖРЕП № 8» № 2319 від 16.11.2018 року. Згідно акту про непроживання оособи за місцем реєстрації ПП «КВЖРЕП № 8» від 27.09.2019 року відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2014 року. Таким чином, досліджені судом докази підтверджують реєстрацію місця проживання відповідача у будинку [ADDRESS] та його фактичне непроживання в ньому без поважних причин з 2014 року, тому суд вважає, що реєстрацією місця проживання відповідача у будинку, який належить на праві власності позивачу, порушуються її права як власника та їй створюються перешкоди у користуванні власним нерухомим майном, через що підлягають судовому захисту шляхом зняття визнання відповідача таким, що втратив право користування нерухомим майном за вказаною адресою, що відповідає способам захисту права власності, передбаченими статтями 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 768,40 грн., оплачений позивачем при поданні до суду позовної заяви за вимогою немайнового характеру, підтвердженням чого є оригінал квитанції. Враховуючи викладене,

Outcome: approved