Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

У квітні 2019 року ЖБК «Радянська наука» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилається на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та користується житлово-комунальними послугами та послугами з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій. ЖБК «Радянська наука» є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] . Між ЖБК «Радянська наука» і відповідачем існують відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, відповідно до яких позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідач, як споживач, зобов`язаний вносити плату за надані послуги. Відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але сплачує за них не в повному обсязі. Таким чином, за період з 01 вересня 2009 року по 01 лютого 2019 року виникла заборгованість у сумі 49377 гривень 94 копійки. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 квітня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження. З відзиву на позовну заяву відповідача вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що позивачем не вказано підстав стягнення з неї заборгованості за житлово-комунальні послуги з огляду на відсутність укладеного між нею та ЖБК «Радянська наука» договору про надання житлово-комунальних послуг. Позивачем не надано доказів на підтвердження фактичного надання ним житлово-комунальних послуг, їх переліку та відомостей про тарифи. Довідка про заборгованості по комунальним послугам не підтверджує факт надання таких послуг та не встановлює підстав проведених нарахувань, їх обґрунтованості. Крім того, зазначена довідка містить некоректні дані щодо сплати нею плати за комунальні послуги за жовтень 2017 року та за квітень 2018 року. Крім того, позовні вимоги за період з 01 вересня 2009 року по 01 квітня 2019 року включно не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності (а.с. 34-37). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 березня 2003 року (а.с. 27). ЖБК «Радянська наука» є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] (а.с. 6-7). З позову вбачається, що ЖБК «Радянська наука» самостійно та через укладені договори з виконавцями забезпечує надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. 15 серпня 2018 року між ЖБК «Радянська наука» та КП ВР КМР «Київтеплоенерго» укладено договір № 311110 на постачання теплової енергії у гарячій воді (а.с. 14-15). 17 липня 1998 року між ДКО «Київводоканал» та ЖБК «Радянська наука» укладено договір № 5589/4-05 на послуги водопостачання та водовідведення (а.с. 16-17). 30 грудня 2002 року між ЗАТ «ОТІС» та ЖБК «Радянська наука» укладено договір № 02 4Р 0560 на технічне обслуговування та ремонт ліфтів (а.с. 18-20). 09 грудня 2014 року між ТОВ «Теплоенергосервіс» та ЖБК «Радянська наука» укладено договір № 412/2014 на аварійне та технічне обслуговування систем центрального опалення, каналізації; гарячого, холодного водопостачання та послуги диспетчера (а.с. 23-26). З позову вбачається, що відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але сплачує за них не в повному обсязі. Зазначене відповідачем у відзиві на позовну заяву не оспорюється. Вона зазначає, що позивачем не вказано підстав стягнення з неї заборгованості за житлово-комунальні послуги з огляду на відсутність укладеного між нею та ЖБК «Радянська наука» договору про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Позивач посилається на те, що між сторонами існують фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, проте [PERSON] належним чином не виконує зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Позивачем було вчинено дії на користь відповідача - надано послуги, тому договір про надання послуг, письмова форма якого законодавством не вимагається, вважається укладеним з моменту отримання відповідачем таких послуг. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або формами, затвердженими в установленому порядку. На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості (а.с. 3-5). Відповідач у відзиві зазначає про те, що надана позивачем довідка про заборгованості по комунальним послугам не підтверджує факт надання таких послуг та не встановлює підстав проведених нарахувань, їх обґрунтованості. Крім того, зазначена довідка містить некоректні дані щодо сплати нею плати за комунальні послуги за жовтень 2017 року та за квітень 2018 року. А саме за жовтень 2017 року нею сплачено 4206 гривень 46 копійок, а в розрахунку зазначено - 2896 гривень 59 копійок; за квітень 2018 року вона сплатила 2223 гривні 64 копійки, а в розрахунку вказано, що за послуги не сплачено взагалі. Відповідачем на підтвердження цього надала суду копії квитанції про сплату нею послуг за жовтень 2017 року та за квітень 2018 року (а.с. 41-43). Разом з тим, зазначені квитанції доводів відповідача не підтверджують з огляду на наступне. Квитанція про сплату послуг за жовтень 2017 року (квитанція № 210 від 16 листопада 2017 року на суму 872 гривні 83 копійки та квитанція № 44 від 27 листопада 2017 року на суму 2023 гривні 76 копійок) доводять сплату відповідачем саме 2896 гривень 59 копійок (872,83 + 2023,76 = 2896,59), а не 4206 гривень 46 копійок. Квитанція про сплату послуг за квітень 2018 року підтверджує сплату позивачем 2223 гривні 64 копійки, проте зазначена сплата відбулась 06 червня 2018 року та внесена позивачем у розрахунок заборгованості за червень 2018 року. Вбачається, що належних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідачем суду не надано. Зокрема, [PERSON] не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. Надані відповідачем квитанції не спростовують розрахунок заборгованості, що міститься у матеріалах справи. Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. Відповідач у відзиві просить застосувати наслідки спливу позовної давності за період з 01 вересня 2009 року по 01 квітня 2019 року включно. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач просить стягнути заборгованість за період з 01 вересня 2009 року по 01 лютого 2019 року. Суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ЖБК «Радянська наука» звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою 16 квітня 2019 року, проте просить стягнути заборгованість з відповідача за період з 01 вересня 2009 року по 01 лютого 2019 року, тобто без урахування трирічного строку позовної давності. Стороною позивача до суду не подавалось будь-яких заяв щодо поважності причин пропуску строку позовної давності. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову в межах строку позовної давності, починаючи з 01 травня 2016 року по 01 лютого 2019 року в сумі 25062 гривні 02 копійки. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921 гривні.

Outcome: partial