Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

У липні 2021 позивач Акціонерне товариство «Альфа-банк» (далі АТ «Альфа-Банк», позивач) звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.09.2008 між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №10-29/8398 (далі Кредитний договір). З 15.10.2019 внаслідок реорганізації правонаступником всього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк». За Кредитним договором позивач зобов`язується надати [PERSON] кредит у сумі 38 395 доларів США, а відповідач зобов`язується повертати кредит, виплачувати проценти, сплачувати неустойки та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту. Договором про внесення змір до Кредитного договору змінено валюту кредиту. Позивач свої зобов`язання виконав, проте відповідач неналежно виконує свої зобов`язання, в результаті чого станом на 15.07.2021 виникла заборгованість, 300 432,70 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 298 512,53 грн та заборгованості за відсотками 1 920,17 грн. В забезпечення виконання зобов`язань, позивач та [PERSON] уклали Договір поруки, відповідно до якого, поручитель відповідає перед банком у тому самому обсязі, що і боржник. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом 298 512,53 грн, заборгованість за відсотками 1 920,17 грн та сплачений судовий збір. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.08.2021 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачі належним чином повідомлені про наявність справи та її розгляд у суді, про що свідчать зворотні повідомлення, з яких вбачається, що 04.10.2021 [PERSON] та 07.10.2021 [PERSON] отримали копію ухвали про відкриття провадження, копію позову з додатками та повідомлення суду. Відзиви від відповідачів до суду не надходили. Дослідивши матеріали, додані до позову, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вказує ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України). На підтвердження порушення своїх прав та інтересів, позивачем до позову надані наступні докази: копія кредитного договору, копі договору поруки, копія паспортних даних, розрахунок заборгованості за кредитом (оригінал), копія витягу зі статуту АТ «Альфа-Банк», копія виписи АТ «Альфа-Банк», копія наказу АТ «Альфа-Банк», копія протоколу та копія рішення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є буд-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Так, надані до суду позивачем докази неналежного виконання своїх обов`язків відповідачем [PERSON] , а саме копія кредитного договору, а також не перелічені в додатках до позову, але фактично надані Договір про внесення змін №1 до Кредитного договору, Додаток №1 до Договору про внесення змін №1 до Кредитного договору є у більшості своїх частин зовсім нечитабельними, з яких неможливо встановити домовленості між сторонами про порядок надання кредиту та сплату процентів, обов`язки позичальника, врегулювання спорів, зміни до умов кредитування, графік погашення кредиту. Наданий позивачем оригінал розрахунку заборгованості за кредитом та копії паспортів відповідачів у своїй сукупності не можуть бути достатніми доказами на підтвердження порушених прав позивача. Сам по собі розрахунок заборгованості може свідчити про наявність такої заборгованості, однак з доданих до позову документів суд позбавлений можливості встановити на яких умовах така заборгованість розрахована. Крім того, розрахунок заборгованості не є первинним документом, що підтверджує розмір заборгованості, такий документ повністю розраховується банком, який може вносити зміни в умовах розрахунку заборгованості самостійно. Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, та від 28.10.2020 року у справі №760/7792/14-ц дійшов наступних висновків. Доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність ». Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Крім того відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік на фінансову звітність в Україні» (в редакції станом на момент укладення договору кредиту) первинні облікові документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми), дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З доказів, наданих позивачем, у суду немає можливості встановити наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України,кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, на порушення ч. 3 ст. 12 ЦПК України позивачем не надано допустимих та достовірних доказів на підтвердження порушення боржником основного зобов`язання, а тому вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають. З огляду на те, що вимоги до [PERSON] є похідними від наявності порушення прав позивача з боку [PERSON] , які судом не встановлені, логічним та похідним буде висновок про відмову у задоволенні вимог до [PERSON] без наведення додаткового обґрунтування. Оцінивши надані позивачем докази, їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позовну заяву не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. З огляду на результат розгляду справи, сплачений судовий збір залишається за позивачем.

Outcome: dismissed