Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

У липні 2018 року позивач [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), третя особа: [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 52 303 грн. 42 коп., судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп. та 12 915 грн. 17 коп. - витрат на професійну правову допомогу. В обґрунтування своїх вимог вказував, що між [PERSON] та [PERSON] 14.03.2018 року було укладено договір позики, згідно якого позивач надав у позику відповідачу грошові кошти у сумі 43 383,19 грн., що за курсом НБУ на день укладення вказаного договору становило в еквіваленті 1 674,00 дол. США. Отримані кошти відповідач зобов`язався повернути до 14.06.2018 року, про що власноруч написав розписку. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 14.03.2018 року між відповідачем та позивачем 14.03.2018 року було укладено договір застави транспортного засобу «CHEVROLET AVEO», 2005 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований 13.03.2018 року ТСЦ 3248, дата першої реєстрації 12.11.2018 року, який належить [PERSON] на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 13.03.2018 року. Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики, що призвело до утворення заборгованості, яка за період з 15.06.2018 року по 19.07.2018 року становить 37 785 грн. 37 коп. з урахуванням процентів від суми позики у розмірі 619 грн. 57 коп., три відсотки річних у розмірі 108 грн. 70 коп., штрафу у розмірі 13 224 грн. 88 коп., знецінення суми позики у розмірі 564 грн. 90 коп. У зв`язку з наявністю у відповідача заборгованості за договором позики [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення позики від 05.07.2018 року. Однак, зазначена вимога позивача відповідачем не виконана, що стало причиною для звернення до суду. В процесі розгляду справи позивачем збільшено позовні вимоги у зв`язку з минуванням значного проміжку часу з моменту подачі позовної заяви та зміною розміру суми індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, суми трьох відсотків річних та суми пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. При цьому, станом на 20.05.2019 року позивач просив стягнути заборгованість за договором позики за період з 15.06.2018 року по 16.01.2019 року в розмірі 67 939 грн. 61 коп., яка складається з: 37 785 грн. 37 коп. - сума основного боргу, 3 930 грн. 20 коп. - процентів від суми позики, 667 грн. 71 коп. - три відсотки річних, штраф - 22 293 грн. 37 коп., знецінення суми позики - 3 262 грн. 96 коп.; 704 грн. 80 коп. сплаченого судового збору за подання до суду позовної заяви та 14 308 грн. 45 коп. витрат на правову допомогу. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечував, а також просив розглядати справу за відсутності позивача та представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Третя особа в судове засідання не з`явилась, подала до суду пояснення, в яких позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених в поясненнях до позовної заяви, просила суд проводити розгляд справи за її відсутності та прийняти рішення за наявними в матеріалах справи доказами. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 14.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] складено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] надав у позику [PERSON] грошові кошти у сумі 43 383,19 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ на день укладення вказаного договору становило 1 674,00 дол. США, які [PERSON] зобов`язався повернути до 14.06.2018 року, про що власноруч склав розписку (а.с. 12-13, 17). Положеннями ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до п. 1.1. позики, Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі, установленому договором, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю таку ж суму грошових коштів в строк та на умовах, встановлених графіком повернення позики згідно пункту 3.1. цього договору. З огляду на ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем). У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст. 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому, 14.03.2018 року в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 14.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу «CHEVROLET AVEO», 2005 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований 13.03.2018 року ТСЦ 3248, дата першої реєстрації 12.11.2018 року, який належить [PERSON] на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 13.03.2018 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткаченко В.Л. та зареєстровано в реєстрі за №186 (а.с. 15-16). Таким чином, укладення між сторонами договору застави транспортного засобу від 14.03.2018 року, посвідченого нотаріально, є доказом існування зобов`язань [PERSON] перед позикодавцем [PERSON] . В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно п. 3.4. Договору позики крім повернення позики Позичальник відшкодовує Позикодавцю знецінення суми Позики внаслідок інфляції та девальвації гривні. У відповідності до п. 5.1. Договору позики якщо Позичальник не повернув Позику (її чергову частину) у строк, встановлений Графіком, він зобов`язаний сплатити Позикодавцеві суму боргу за Позикою (її неповерненою частиною) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми. За твердженням позивача, [PERSON] сплачено на користь [PERSON] лише частину отриманої згідно договору від 14.03.2018 року позики у розмірі 2 798,92 грн. 14.04.2018 року та 2 798,91 грн. 14.05.2018 року. Однак відповідачем належним чином не виконано своїх зобов`язань за договором позики від 14.03.2018 року в повному обсязі у строки, встановлені вказаним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. У відповідності до розрахунку позивача борг відповідача перед позивачем за період з 15.06.2018 року по 16.01.2019 року становить 67 939 грн. 61 коп., і включає в себе: 37 785 грн. 37 коп. - сума основного боргу, 3 930 грн. 20 коп. - процентів від суми позики, 667 грн. 71 коп. - три відсотки річних, штраф - 22 293 грн. 37 коп., знецінення суми позики - 3 262 грн. 96 коп. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту вказаної статті вбачається, що кредитор вправі вимагати 3% річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення, якщо інший розмір відсотків не передбачений договором. Положення договору позики від 14.03.2018 року передбачають можливість нарахування 3% річних від простроченої суми та індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання, які стягуються позивачем, що виключає нарахування штрафних санкцій в порядку ст. 625 ЦПК України. Таким чином, 3% річних та індекс інфляції, у даному випадку, підлягають стягненню саме як такі, що передбачені умовами договору. З матеріалів справи вбачається, що позивач 05.07.2018 року звертався до відповідача із вимогою про повернення суми позики у строк до 11.07.2018 року. Однак, зазначена вимога позивача відповідачем не виконана (а.с. 14). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести чи спростувати, ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З проаналізованих матеріалів справи встановлено, що [PERSON] у судові засідання не з`являвся, доказів, які б суперечили та могли спростувати позовну заяву, не надав, в свою чергу взяті на себе зобов`язання за договором не виконував. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 14.03.2018 року в межах заявлених позовних вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати. При цьому, ст. 133 ЦПК України встановлено, що витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат і мають бути покладені на відповідача та ним відшкодовані. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 525, 526, 530, 611, 625, 627, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 215, 259, 263, 264, 280 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved