Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

У липні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 23.11.2007 року розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.06.2017 у справі № 161/4980/17. Від подружнього життя у позивача та відповідача є син [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина [PERSON] , не цікавиться потребами та інтересами сина, не бере участі у її вихованні, дитина повністю перебуває на утриманні позивачки та проживає з нею. З цих підстав позивач просила суд стягнути аліменти з [PERSON] , [INFO] , на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] в розмірі 4 000 гривень щомісячно, з індексацією відповідно до вимог законодавства, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.07.2021 р. відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 10.09.2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача. 10.09.2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від відповідача надійшла заява, згідно якої останній повідомив суд, що готовий платити аліменти у розмірі 2 000 грн на утримання дитини, просив праву розглянути без його участі. Також відповідачем надано суду довідку ТОВ «Едванс Еліт» № 07 від 08.09.2021 «Про підтвердження місця роботи [PERSON] », яка прийнята судом. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 23.11.2007 року розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.06.2017 у справі № 161/4980/17. Від подружнього життя у позивача та відповідача є син [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина [PERSON] , не цікавиться потребами та інтересами сина, не бере участі у його вихованні, дитина повністю перебуває на утриманні позивачки та проживає з нею. Згідно наявної в матеріалах справи довідки ТОВ «Едванс Еліт» № 07 від 08.09.2021 «Про підтвердження місця роботи [PERSON] » [PERSON] , дійсно працює, за основним місцем роботи, інженером-конструктором ТОВ «Едванс Еліт» із 02 вересня 2021 року по теперішній час, з місячним окладом 6 300 грн. Відповідачем не спростовано, що дитина перебуває на утриманні позивача. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною першою ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. По змісту ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Згідно наявної в матеріалах справи довідки ТОВ «Едванс Еліт» № 07 від 08.09.2021 «Про підтвердження місця роботи [PERSON] » [PERSON] , дійсно працює, за основним місцем роботи, інженером-конструктором ТОВ «Едванс Еліт» із 02 вересня 2021 року по теперішній час, з місячним окладом 6 300 грн. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи те, що спільна дитина проживає разом з позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд прийшов до переконання, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 000 гривень, щомісячно, до досягнення ним повноліття, оскільки такий розмір є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відповідатиме інтересам дитини, рівності сторін в їх обов`язку щодо утримання та можливості відповідача сплачувати такий розмір аліментів. Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано неможливість сплачувати аліменти на дитину з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, не доведено наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатної дружини, батьків. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов [PERSON] пред`явлено 13.07.2021 року, відтак аліменти суд присуджує саме з цього дня. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача судовий збір у сумі 681 грн в дохід держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 141, 180, 182, 183, 185, 191 СК України, та

Outcome: partial