Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 16 липня 2013 року [PERSON] позичив у нього грошові кошти в сумі 1 500 (одна тисяча п'ятсот) доларів США строком на два місяці, що підтверджується відповідною розпискою. На момент укладення договору позики [PERSON] мав вільні кошти, які позичив [PERSON], будучи впевненим у тому, що отримає їх назад. Однак після спливу року після укладення договору позики грошові кошти повернуто не було. У жовтні 2013 року у зв'язку з необхідністю у коштах [PERSON] направив відповідну вимогу боржнику, яка не була виконана. Так, відповідно до розписки від 16 липня 2013 року [PERSON] заборгував грошові кошти в сумі 1 500 доларів США, що еквівалентно 22 719,00 (двадцять дві тисячі сімсот дев'ятнадцять) гривень за офіційним курсом НБУ станом на 20 листопада 2014 року. Індекси інфляції за період з 01 січня 2013 року по 31 жовтня 2014 року були наступними: у жовтні 2013 року - 100,4; у листопаді 2013 року - 100,2; у грудні 2013 року - 100,5; у січні 2014 року - 100,2; у лютому 2014 року - 100,6; у березні 2014 року - 102,2; у квітні 2014 року - 103,3; у травні 2014 року - 103,8; у червні 2014 року - 101,0; у липні 2014 року - 100,4; у серпні 2014 року - 100,8; у вересні 2014 року - 102,9; у жовтні 2014 року - 102,4. Тому сума інфляційних витрат, яку вважає за необхідне стягнути [PERSON], становить 4 589,24 грн. Сума трьох процентів річних за час порушення [PERSON] строків оплати, становить 918,72 грн. за 429 днів прострочення. Тому, загальний розмір заборгованості [PERSON] перед [PERSON] станом на 20 листопада 2014 року становить 28 226 (двадцять вісім тисяч двісті двадцять шість) гривень 96 копійок. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] грошову суму в розмірі 28 226,96 грн. в рахунок погашення боргу, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати у розмірі 282 грн. 27 коп. У судовому засіданні 17 грудня 2014 року за клопотанням представника позивача суд уточнив найменування відповідача - а саме замість «[PERSON]» необхідно вказати «[PERSON]». В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, до суду надійшла заява позивача про розгляд справи у його відсутності, поданий позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Оскільки позивач у поданій суду заяві не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 липня 2013 року [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], паспорт серії [NUMBER], виданий Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області 16 липня 1997 року, взяв у борг строком на 2 місяці кошти в розмірі 1 500 у.о., що підтверджується власноручно написаною розпискою, оригінал якої додано позивачем [PERSON] до матеріалів справи. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. З матеріалів справи суду зрозуміло, що [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 500 доларів США, та зобов'язався повернути їх через 2 місяці, що підтверджується відповідною розпискою. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У позовній заяві позивач [PERSON] просив стягнути з [PERSON] інфляційні витрати за період прострочення виконання зобов'язання за договором позики. Так, відповідно до наведеного розрахунку, сума інфляційних втрат за надані в борг 22 719 (двадцять дві тисячі сімсот дев'ятнадцять) гривень 00 копійок з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення склала 4 589 (чотири тисячі п'ятсот вісімдесят дев'ять) гривень 24 копійки. Окрім того, за час порушення [PERSON] строків повернення боргу за договором позики, яке становить 429 днів, позикодавець [PERSON] просив стягнути суму 3% річних у розмірі 918 грн. 72 коп. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Вимогами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] суми інфляційних витрат та 3% річних є правомірною та підлягає задоволенню в розмірі 4 589,24 грн. та 918,72 грн. відповідно. Так, оскільки відповідач [PERSON] не виконує взятих на себе за договором позики зобов'язань, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати по справі слід стягнути з відповідача згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України на користь позивача.

Outcome: approved