Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля у дорожньо-транспортній пригоді, розмір якої становить 5230,38 гривень, а також моральної шкоди в сумі 5000грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 23.08.2016 року приблизно о 09 год. 15 хв. в м. Маріуполі на території лікарні швидкої медичної допомоги по вул. Бахмутскій, 20, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням позивача та належного відповідачу автомобіля [NUMBER]. Згідно з постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23.09.2016 року дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON], який порушив пункти 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивачу була заподіяна майнова шкода, спричинена пошкодженням транспортного засобу «MITSUBISHI L400», д/н [NUMBER]. Розмір шкоди складає 4320,38 грн., що підтверджується звітом №296 від 22.10.2016 року, складеним ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза». Вартість експертизи склала 805 грн., вартість дубліката звіту для подачі позову 105 грн. Моральну шкоду, завдану діями відповідача, позивач оцінив у 5000 грн. та обґрунтовує тим, що він переніс душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати транспортний засіб за прямим призначенням, клопотами по ремонту автомобіля. Позивач був змушений неодноразово відвідувати авторинок та магазини у пошуку необхідних для ремонту запчастин. Був порушений звичний стан його життя у звязку з відсутністю автомобіля на протязі його ремонту. Після операції на серці позивач мав би пересуватися на автомобілі для проходження післяопераційних процедур до м.Маріуполя зі свого місця проживання в с.Старий Крим, однак йому довелося користуватися громадським транспортом. Багато справ, повязаних з користуванням автомобіля довелося відкласти та відмовитися. Крім того позивач хворіє на цукровий діабет ІІ типу, після ДТП переніс тривале емоційне страждання, що негативно відбилося на його самопочутті. Відповідач не реагував на його претензії з приводу відшкодування шкоди. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У звязку з цим, указана цивільна справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали заяви про підтримання позовних вимог, розгляд справи у їх відсутність, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 Цивільного процесуального Кодексу України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу «MITSUBISHI L400», д/н [NUMBER]. 23.08.2016 року приблизно о 09 год. 15 хв. в м. Маріуполі на території лікарні швидкої медичної допомоги по вул. Бахмутскій, 20, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням позивача та належного відповідачу автомобіля [NUMBER], з вини [PERSON], який порушив вимоги пунктів 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України. Вказані обставини підтверджені постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 23.09.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивачу була заподіяна майнова шкода у розмірі 4320,38 грн., спричинена пошкодженням транспортного засобу «MITSUBISHI L400», д/н [NUMBER]. Розмір шкоди підтверджується калькуляцією звітом №296 від 22.10.2016 року, складеним ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза». Вартість експертизи склала 805 грн. Суд не має підстав для сумніву в обґрунтованості наданої калькуляції збитків, оскільки альтернативного розрахунку відповідачем не надано, клопотання про призначення у справі судової авто товарознавчої експертизи не заявлено. Обсяг ремонтних робіт згідно з калькуляцією в цілому відповідає характеру пошкодження автомобіля. Відповідно до\~ч.3 ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Згідно з ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При розгляді справи № 6-2808цс15 Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. На підставі вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди, спричиненої пошкодженням транспортного засобу «MITSUBISHI L400», д/н [NUMBER], в сумі 4320,38 грн., а також вартості експертного дослідження в сумі 805 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В той же час позовні вимоги в частині стягнення вартості дублікату звіту для подачі позову до суду в сумі 105грн. суд вважає необґрунтованими, оскільки суду було надано його ксерокопію, доказів про втрату або неможливість отримання оригіналу звіту позивачем не надано. Відповідно до частини 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що така йому заподіяна внаслідок пошкодження транспортного засобу, власником якого він є, тобто передбачена п. 3 частини 2 ст. 23 ЦК України. Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, тобто реальні втрати (конкретні негативні наслідки). Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок ДТП, суд враховує обставини справи, в тому числі, характер правопорушення, яке скоїв відповідач, наслідки ДТП (пошкоджено майно позивача), характер пошкоджень автомобіля позивача, глибину та характер моральних страждань позивача, який тривалий час був позбавлений можливості користуватися своїм майном, що завдавало йому моральних страждань та вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, та, виходячи з вимог розумності та справедливості, оцінює моральні страждання позивача в 1 000 грн. Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню, відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: partial