Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

У липні 2020 року представник позивача [PERSON] - адвокат Щетніцький В.С. звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] в м. Одеса, після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 2,9726 га, кадастровий номер 0523982600:05:000:0607, що розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, зареєстрованого 18.09.2019 року, яку він успадкував після смерті свого батька, а її діда [PERSON] . Єдиним спадкоємцем всього майна батька за законом залишилась позивач. Ще за життя 08 грудня 2010 року, батько склав заповіт, яким заповів їй свою квартиру. Позивач є спадкоємцем за законом. Коли вона звернулася з заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, нотаріусом їй було відмовлено, так як право власності на ім`я батька було зареєстровано лише 17.09.2019 року, після його смерті, а тому з даним позовом вона вимушена звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про визнання за нею права власності на вищевказане спадкове майно. 27 липня 2020 року в даній справі було відкрито провадження у справі. В судове засідання представник позивача, адвокат Щетніцький В.С. не з`явився, однак, надіслав на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник Липівської сільської ради в судове засідання не з`явився, однак від Липівської сільської ради надійшла заява, в якій просить справу розглянути без участі представника, позов визнає. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] в м. Одеса помер [PERSON] (а.с.8). Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 2,9726 га, кадастровий номер 0523982600:05:000:0607. Як видно з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24 грудня 1969 року позивач є донькою [PERSON] (а.с. 6). Позивач 17 жовтня 1987 року уклала шлюб з [PERSON] , взявши прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с.7). З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності видно, що земельна ділянка, кадастровий номер 0523982600:05:000:0607, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить [PERSON] (а.с.14). З копії заповіту від 8 грудня 2010 року видно, що [PERSON] заповів [PERSON] квартиру в м. Одеса (а.с.9). Як видно з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 березня 2020 року, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з квартири під номером [ADDRESS] (а.с.11). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 червня 2020 року, відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,9726 га, кадастровий номер - 0523982600:05:000:0607. (а.с. 15). Згідно повідомлення Тульчинської державної нотаріальної контори від 06.082020 року спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] не відкривалась. Також надіслана інформаційна довідка зі Спадкового реєстру, з якої видно, що свідоцтво про право на спадщину видано 19.03.2020 року . Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до положень ч.3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За наведених обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог представника позивача Іванової А.Г. На підставі викладеного,

Outcome: approved