Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дочку, яка продовжує навчання. В обґрунтування позову позивачкою зазначено, що відповідач є її батьком та до досягнення нею повноліття сплачував аліменти на неї на користь її матері, з якою вона проживала. На даний час у зв`язку з досягненням позивачкою повноліття стягнення аліментів припинено, однак вона навчається у Краківській академії ім. Андрія Фрича Моджевського , в зв`язку з чим потребує допомоги відповідача. Оскільки позивачка та її мати не можуть належним чином забезпечити утримання на період навчання самостійно, а відповідач у добровільному порядку допомоги не надає, згоди з цього приводу з останнім не досягнуто [PERSON] , вказуючи на приписи норм права, які містяться в ст.ст. 198-200 СК України, просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на період навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років, в розмірі 50% від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні на працездатну особу, щомісячно, починаючи з дня надходження заяви до суду. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 квітня 2020 року вказана позовна зава прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Розгляд справи остання просила проводити у її відсутності, про що зазначила у позовній заяві. Відповідач також, будучи належним чином повідомленим про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явився, 25 травня 2020 року подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив про те, що позов визнає та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилаються, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. Судом установлено, що [PERSON] є батьком дочки [PERSON] , [INFO] , яка на даний час навчається у Академії ім. Анджея Фрича Моджевського , навчання стаціонарне І ступеня (бакалаврат), спеціальність: менеджмент. Навчання завершується 30 вересня 2022 року. Вказані обставини не оспорюються відповідачем та підтверджуються даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області 04 березня 2002 року (арк. спр. 2), довідки Академії ім. Анджея Фрича Моджевського №1131/WZiKS/19/20 від 29 квітня 2020 року (арк. спр. 11). Позивачка, вказуючи на ухилення відповідача від обов`язку її утримувати у зв`язку з тим, що вона продовжує навчання, звернулася до суду з даним позовом про захист свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, щодо виконання обов`язку батьків утримувати дитину та виконання обов`язків подружжя по утриманню, регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України), зокрема главою 15 та 16. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати, що визначено ст. 198 СК України. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу (ч. 1 ст. 200 СК України). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин, зокрема продовження позивачкою, яка є дочкою відповідача, навчання і у зв`язку з цим її потребою матеріальної допомоги відповідача, а також можливістю останнього надавати таку допомогу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. При цьому, суд враховує аргументи позивачки щодо її навчання та потреби у матеріальній допомозі батька на період такого навчання, оскільки такі не спростовані відповідачем та знайшли своє підтвердження в ході дослідження наявних в матеріалах справи доказів. Вказані докази, на переконання суду, є належними, допустимими та достовірними в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд, виходячи з вимог ст. 182 СК України, враховує відсутність даних щодо матеріальної неспроможності відповідача сплачувати аліменти, щодо його незадовільного стану здоров`я. Тому, за вказаних обставин суд погоджується з розміром аліментів, який пропонується до стягнення позивачкою та сприводу чого не заперечував відповідач, вважає, що такий слід визначити в розмірі 50% від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні на працездатну особу. При вирішенні даного спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 182, 198-201 СК України, та на окремі з яких вірно посилається позивач у поданому позові. За вказаних обставин, суд вважає, що права позивачки, за захистом яких мало місце звернення до суду, підлягають захисту шляхом задоволення позову повністю. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що з відповідача в доход держави підлягає стягненню 840 гривень 80 копійок судового збору, що відповідатиме вимогам ч. 1 ст. 141 ЦПК України. При цьому, судом враховується те, що позивачка при поданні позову була звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved