Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості у зв`язку з неналежним виконання взятих на себе зобов`язань. В мотивування пред`явлених вимог зазначив, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.09.2015 року у розмірі 15 999 грн. 15 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 12 122,38 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 570,92 грн; заборгованості за пенею та комісією у розмірі 484,89 грн; а також штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди у розмірі 2820,96 грн; та судові витрати у розмірі 1378 грн. Відповідач рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку не виконує. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за період з 17.10.2014 року по 22.02.2021 року у зв`язку з невиконанням рішення суду у розмірі 18 210,63 грн., з яких: 15933,90 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 2276,73 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ від 07 квітня 2021 року визначено головуючим суддю Яценко Н.О. Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача в судове засідання призначене на 03.09.2021 року на 12 год. 00 хв. не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в матеріалах справи є клопотання про розгляд справи без його участі також не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач у судове засідання призначене на 03.09.2021 року на 12 год. 00 хв. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за адресою реєстрації місця проживання, разом з тим повернувся конверт з відміткою, адресат відсутній за вказаною адресою. Також відповідач повідомлений шляхом смс повідомленням, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.09.2015 року у розмірі 15 999 грн. 15 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 12 122,38 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 570,92 грн; заборгованості за пенею та комісією у розмірі 484,89 грн; а також штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди у розмірі 2820,96 грн; та судові витрати у розмірі 1378 грн. Рішення суду набрало законної сили 28.10.2016 року (а.с.5-6). За розрахунком, наданим представником позивача за період з 17.10.2014 року по 22.02.2021 року індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання становить - 15933,90 грн., три відсотка річних за цей період становить 2276,73 (а.с.7,8). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Між сторонами виникли правовідносини, щодо неналежного виконання відповідачем рішення суду про стягнення грошових коштів. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою частини другої статті 625 ЦК України, визначено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України трьох відсотків річних та індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, нарахованих за період 17.10.2014 року по 22.02.2021 року за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 17.10.2016 року (а.с.5-6). Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10квітня 2018року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Відповідач [PERSON] на підставі рішення суду від 17.10.2016 року мала грошове зобов`язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в загальному обсязі 15 999 грн.15 коп. З огляду на те, що відповідач [PERSON] порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Аналогічний висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Слід зазначити, що у вказаній постанові, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15, яким було визначено, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справі №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), також зазначено, що оскільки за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Суд, перевіряючи наданий представником позивача розрахунок заборгованості за період з 17.10.2014 по 22.02.2021 року погоджується із ним, та дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за неналежне виконання зобов`язання у розмірі 18 210 грн.63 коп., яка складається з: індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 15 933 грн. 90 коп. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 2276 грн.73 коп. Згідно зі ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved