Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна колишнього подружжя. В обґрунтування позову посилалася на те, що з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, під час якого за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску. Вищезазначений автомобіль зареєстровано на відповідача. Після розірвання шлюбу, автомобіль та правовстановлюючі документи на транспортний засіб залишилися у останнього. Проаналізувавши вартість схожого автомобіля у мережі Інтернет, позивачем з`ясовано, що вартість схожого автомобіля «Volkswagen Passat» складає 239 555 грн. 50 коп. За таких обставин, просила суд стягнути з відповідача на її користь вартість Ѕ частини спільного майна в розмірі 119\~777,75 грн. В ході розгляду справи, позивачем проведено автотоварознавче дослідження по визначенню ринкової вартості транспортного засобу, згідно висновку № 3339 якого встановлено, що вартість автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, станом на 10 червня 2020 року складає 152\~970 грн. 79 коп. За таких обставин, позивач зменшила позовні вимоги і просила суд стягнути з відповідача на її користь Ѕ частину вартості спільного автомобіля в розмірі 76\~485,40 грн., а також судові витрати по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23 червня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позов і просили його задовольнити з підстав викладених у ньому. Зокрема пояснили, що спірний автомобіль придбано під час шлюбу, за спільні кошти подружжя і для потреб сім`ї. Оскільки на тепер автомобіль «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , перебуває у володінні та користуванні відповідача [PERSON] , вважають доцільним отримати від останнього грошову компенсацію за належну позивачу частку у спільному майні та відповідно припинити сумісну власність на нього. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. Зазначивши, що дійсно спірний транспортний засіб було придбано у зареєстрованому шлюбі, а тому підлягає поділу. Утім, станом на теперішній час автомобіль потребує значних вкладень на ремонт, а тому заперечує проти сплати грошової компенсації у сумі 76485,40 грн., оскільки експертом визначено вартість без урахування необхідного ремонту для автомобіля. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2008 року. На час розгляду справи шлюб між сторонами розірвано (а.с.15,16). Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. З роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас, зазначена презумпція може бути спростована один із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження 14-325цс18). Відповідно до статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що автомобіль «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, придбано у шлюбі, за спільні кошти подружжя, а відтак зазначений автомобіль є спільним сумісним майном подружжя і належить кожному з них по Ѕ частці. Згідно із частиною п`ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За відсутності згоди одного із подружжя, присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, тобто за умови звернення подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Утім, у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільна річ не може бути реально поділена між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їхній спільній частковій власності. Доказів внесення на депозитний рахунок коштів, суду не надано. На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо частково задоволення позовних вимог, а саме слід визнати автомобіль «Volkswagen Passat», 2008 року випуску, VIN WVWZZZ3CZAE087440, реєстраційний номер [NUMBER] , спільним сумісним майном набутим [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, у порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину автомобіля «Volkswagen Passat», 2008 року випуску, VIN WVWZZZ3CZAE087440, реєстраційний номер [NUMBER] , залишити незмінним право власності на Ѕ частину автомобіля «Volkswagen Passat», 2008 року випуску, VIN WVWZZZ3CZAE087440, реєстраційний номер [NUMBER] за [PERSON] . В іншій частині позову відмовити. Судом також встановлено, що позивачем для надання висновку експертного дослідження було залучено експерта-автотоварознавця [PERSON] та було сплачено за проведення експертизи 750,00 грн., що підтверджується дублікатом квитанції №0.0.1725960855.1 від 03.06.2020, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 750,00 грн. Враховуючи результат розгляду справу та ту обставину, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2020 року позивачу [PERSON] відстрочено сплату судового збору, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 764,85 грн.

Outcome: partial