Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, в якому поставлено питання про зобов'язання відповідача повернути позивачеві грошові кошти: розміщені на депозитному вкладі за договором [NUMBER] від 14.09.2015 в сумі 6000,00 Євро; розміщені на депозитному вкладі за договором [NUMBER] від 14.09.2015 в сумі 6000,00 Євро; розміщені на депозитному вкладі за договором [NUMBER] від 14.09.2015 в сумі 6551,00 Євро; розміщені на поточному рахунку [NUMBER] у розмірі 1670,15 Євро. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 14.09.2015 було укладено договори про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 12 міс. в іноземній валюті: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], за умовами яких позивач вніс, а відповідач прийняв на депозитні рахунки грошові кошти в розмірах: 6000,00 Євро; 6000,00 Євро; та 6551,00 Євро, відповідно. Вказаними договорами обумовлено, що за користування коштами вкладника банківська установа протягом строку розміщення вкладу нараховує та виплачує вкладникові проценти за користування коштами за ставкою 7,25 річних. Після закінчення строку договору, депозитний вклад повертається вкладникові в порядку та строки, обумовлені п.п.4.2, 4.3.2 Основних умов. Крім того, на поточному рахунку в АТ «Банк Фінанси та Кредит» [NUMBER] позивачем було розміщено грошові кошти у розмірі 1670,15 Євро. Разом з тим, 15.09.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення йому коштів, розміщених на вказаних вище договорах вкладу, та поточному рахунку, однак усні та письмові звернення залишаються поза увагою. Вважає дії відповідача такими, що порушують положення договору-заяви, норми чинного законодавства та права позивача щодо одержання вкладу, що зумовило звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на підстави, викладені в письмових запереченнях. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14.09.2015 між позивачем та відповідачем було укладено 3 договори-заяви про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт», а саме: [NUMBER] на суму 6000,00 Євро; [NUMBER] на суму 6000,00 Євро; [NUMBER] на суму 6551,00 Євро. Договорами обумовлено, що за користування коштами вкладника банківська установа протягом строку розміщення вкладу (14.09.2015 по 18.09.2016) нараховує та виплачує вкладникові проценти за користування коштами за ставкою 7,25 річних у порядку та строки, обумовлені п.п.4.1.3 Основних умов. Виписками по особовому рахунку за 14.09.2015 підтверджується перерахування позивачем на депозитні рахунки, зазначених вище договорів про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» у розмірах: 6000,00 Євро; 6000,00 Євро; та 6551,00 Євро. Згідно виписки по особовому рахунку [PERSON] станом на 14.09.2015 залишок на рахунку [NUMBER] складає кошти у розмірі 1670,15 Євро. В судовому засіданні встановлено, що 15.09.2015 та 17.09.2015 позивач звертався до відповідача із заявами про повернення грошових коштів, розміщених на його особових рахунках в банківській установі, однак відповідач кошти за вище вказаними договорами не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Разом з тим, не зважаючи на невиконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, з огляду на наступне. Згідно з інформацією, розміщеною 17.09.2015 року на офіційному сайті Національного Банку України відповідно до вимог статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» 17 вересня 2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову №612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних». Національний банк України наголошує, що 93,2% (234 тисячі осіб) усіх вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» отримають свої вклади в повному обсязі, оскільки їх розмір не перевищує гарантовану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) суму 200 тис. грн. Клієнти з більшими обсягами вкладів отримають їх у межах суми, гарантованої Фондом. Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Пунктом 16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Положеннями ч. 5 ст. 35 вказаного Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що позивач 25.12.2015 отримав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану виплату 200000,00 грн. Також, судом встановлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 року №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 18.12.2015 №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінаси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації вказаного банку. Відповідно до ч.3 ст.46 вказаного Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, щодо унеможливлює виникнення нових зобов'язань. Отже, процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. За таких обставин, відшкодування решти коштів позивачеві буде здійснюватись у відповідності до процедури, яка передбачена Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Враховуючи те, що позивачем у відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України не надано жодних доказів, що на сьогоднішній день задоволені вимоги кредиторів першої-третьої черги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є передчасними, а тому не підлягають задоволенню. Крім того, вказаний порядок повернення коштів є єдиним способом задоволення вимог кредиторів відповідача за встановлених Законом особливостей, норми якого є спеціальними нормами та такими, що обов'язково застосовуються до правовідносин, які виникли у зв'язку з виведенням неплатоспроможних банків з ринку.

Outcome: dismissed