Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON]. звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про стягнення коштів. У своєму позові [PERSON]. просить стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» грошові кошти в сумі 30000 грн. та витрати з оплати судового збору в сумі 300 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON]. посилається на те, що у зв'язку із військовими подіями на сході України договір фінансового лізингу № 010377 укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 13.08.2014 року за згодою сторін було розірвано. Разом з тим, суму грошових коштів сплачену ним на виконання умов вказаного договору, відповідачем повернуто не було. За наведених обставин вважає дії ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» протиправними та просить задовольнити позов у заявлений ним спосіб. В судовому засіданні представник позивача позов з викладених у ньому підстав підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в судовому засіданні позов не визнав та наголосив на тому, що його підприємство не порушувало прав [PERSON], діяло згідно умов договору фінансового лізингу № 010377 від 13.08.2014 року та з дотриманням норм чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 13.08.2014 між [PERSON]. та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу № 010377. За умовами вказаного договору, ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор МТЗ Беларусь 1221.2. у власність та передати його у користування [PERSON] в строк та на умовах цього договору. На виконання пп. 3.2.1. п. 3.2 вищевказаного договору [PERSON]. сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 30000 грн. 16.09.2014 року у зв'язку із військовими подіями на сході України договір фінансового лізингу № 010377 укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 13.08.2014 року за згодою сторін було розірвано. З посиланням на викладені обставини [PERSON]. вважає сплачену ним суму коштів за вищевказаним договором безпідставно набуту ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та просить стягнути з останнього в примусовому порядку. Разом з цим, суд не може погодитись з доводами [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Частинами 2 та 3 ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Згідно пп. 3.2.1. п. 3.2 договору фінансового лізингу № 010377 від 13.08.2014 року, лізингоодержувач зобов'язаний до отримання предмету лізингу сплатити передбачений договором перший лізинговий платіж, що передбачений також додатком № 1 (а.с. 7). З додатку № 1 до вищевказаного договору вбачається комісія за організацію (10%) в сумі 30000 грн. (а.с. 19). Таким чином, сума в розмірі 30000 грн. сплачена [PERSON]. ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» є комісією за організацію, а не безпідставно набутими останнім коштами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON]. не було надано належних доказів в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження порушення його прав з боку ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс». За наведених обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про стягнення коштів є безпідставним, необґрунтованим, а тому у його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed