Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнив, та свої вимоги мотивує тим, що 31 травня 2017 року ним було передано у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 210 000 грн 00 коп., які він зобов`язувався повернути 01 вересня 2017 року, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем. Однак, грошові кошти відповідачем не повернуті, незважаючи на те, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2017 року по справі № 591/5127/17 з відповідача на користь позивача було стягнуто основну суму боргу 210 000 грн 00 коп., 293 грн 42 коп. 3% річних за період з 01 вересня 2017 року по 18 вересня 2017 року та судові витрати у сумі 2102 грн 93 коп. Постановою Апеляційного суду Сумської області від 21 серпня 2018 року зазначене рішення Зарічного районного суду м. Суми залишено в силі. Приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Мукорезом О.Л. відкрито виконавче провадження № 55851283 від 20 лютого 2018 року з примусового виконання вказаного рішення суду. На час подання позову рішення відповідачем не виконано, виконавче провадження не закінчено. Відповідно до поданої заяви про уточнення позовних вимог на сьогоднішній день сума трьох процентів річних від простроченої суми за період з 13 лютого 2020 року по 30 квітня 2021 року становить 7631 грн 07 коп. Сума інфляційних збитків за вказаний період складає 20559 грн 00 коп. Посилаючись на вказані обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми у розмірі 7631 грн 07 коп., інфляційні витрати у розмірі 20559 грн 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн 00 коп. та 908 грн 00 коп. відшкодування сплаченого судового збору. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 квітня 2021 року відкрите провадження у справі за вказаною позовною заявою, та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, судове засідання призначено на 30 червня 2021 року. 30 червня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 26 липня 2021 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача та відсутністю відомостей про його належне повідомлення про дату та час судового засідання. В зазначене судове засідання позивач не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Від представника позивача [PERSON] адвоката Іваненко Н.О. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, відзив не подав. Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2017 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 210293 грн 42 коп. боргу та 2102 грн 93 коп. на відшкодування понесених судових витрат (а.с. 7-8). Поставною Апеляційного суду Сумської області від 21 серпня 2018 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2017 року залишено без змін (а.с. 9-13). Зазначеним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що 31 травня 2017 року відповідач отримав від позивача за договором позики кошти в сумі 210000 грн, які зобов`язався повернути до 01 вересня 2017 року. Також судовим рішенням встановлено, що незважаючи на умови укладеного договору та настання строку виконання зобов`язання, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не провернув борг у розмірі 210000 грн. З постанови приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза О.Л. від 20 лютого 2018 року вбачається, що у нього на виконанні перебуває виконавчий лист № 591/5127/17, виданий 09 січня 2018 року Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 210293 грн 42 коп. боргу та 2102 грн 93 коп. судових витрат (а.с. 16). Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 липня 2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] три проценти річних від простроченої суми у розмірі 15135 грн 23 коп. боргу, інфляційних витрат у розмірі 42336 грн 00 коп. та 840 грн 80 коп. на відшкодування понесених судових витрат (а.с. 17-19). 12 квітня 2021 року [PERSON] направив приватному виконавцю виконавчого округу Сумської області Мукорезу О.Л. заяву про отримання інформації з виконавчого провадження по зведеному виконавчому провадженню № АСВП: 57276994 (а.с. 26). 19 квітня 2021 року від приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза О.Л. отримано відповідь про те, що станом на 12 квітня 2021 року не здійснювалось погашення основної заборгованості на користь [PERSON] (а.с. 27-28). Вимоги ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610, частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом виконання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Частини 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачають, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Позивач довів, що боржник порушив зобов`язання за договором позики, рішення суду про стягнення з нього суми боргу не виконав, тому у нього виникло право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат від несплаченої суми боргу. За таких обставин, суд дійшов висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути за період з 13 лютого 2020 року по 30 квітня 2021 року 3 % річних від простроченої суми у сумі 7631 грн 07 коп. та інфляційні втрати у розмірі 20559 грн 00 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908 грн 00 коп. Представником позивача заявлено також клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. На підтвердження витрат надано копії договору про надання правничої допомоги від 15 квітня 2021 року, додатків до договору про надання правничої допомоги від 15 квітня 2021 року та від 28 травня 2021 року, актів виконаних робіт та розрахунку витрат на правову допомогу від 21 квітня 2021 року та від 03 червня 2021 року, а також копії квитанцій до прибуткового касового ордера від 21 квітня 2021 року № 1 та від 03 червня 2021 року № 2 про сплату [PERSON] на користь адвоката Іваненко Н.О. гонорару за надання адвокатом правничої допомоги у сумі 5000 грн та 3000 грн, відповідно, а всього - 8000 грн. На думку суду, заявлений розмір витрат на правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, витраченим адвокатом часом на виконання робіт, обсягом наданих послуг. Тому на підставі ст. 137 ЦПК України понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved