Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. На обґрунтування вимог посилався на те, що між ними з відповідачем будо укладено договір позики від 09 лютого 2013 року, відповідно до якого він передав у власність [PERSON] кошти у сумі 1 532 000 грн., а відповідач зобов'язався повернути вказану суму в строк до 01 вересня 2013 року, фактичне передання позики відповідачу підтверджується наданою [PERSON] розпискою від 09 лютого 2013 року, у вказаний строк [PERSON] грошові кошові кошти не повернув, і на час подання позову, його борг становить 1 532 000 грн. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики, [PERSON] просив стягнути зі [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 1 532 000 грн. Не погодившись із позовними вимогами [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання договору позики та розписки від 09 лютого 2013 року недійсним Ухвалою суду від 23 грудня 2013 року зазначений зустрічний позов [PERSON] об'єднано з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в одне провадження. Ухвалою від 01 грудня 2014 року зустрічний позов залишено без розгляду за клопотанням [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та просили у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що оскаржувані договір та розписку було підписано ним під тиском позивача [PERSON] та грошові кошти йому не передавались. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], відповідача [PERSON] та його представників [PERSON]О та [PERSON], з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 09 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір позики, за умовами якого позикодавець - [PERSON] надає позичальнику [PERSON] позику у розмірі 1 532 000 (один мільйон п'ятсот тридцять дві тисячі) грн. 00 коп. у строк до 01 вересня 2013 року /а.с.3/. Факт одержання коштів [PERSON] за договором позики від 09 лютого 2013 року у сумі 1 532 000 (один мільйон п'ятсот тридцять дві тисячі) грн. 00 коп. підтверджується розпискою від 09 лютого 2013 року, яка є невід'ємною частиною договору /а.с.4/, а також показами свідка [PERSON], який був присутній при підписанні оскаржуваних договору та розписки. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як видно з матеріалів справи, договір позики був укладений у добровільному порядку, підписаний сторонами, що свідчить про те, що сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору і він відповідає волевиявленню сторін, договір є чинним. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Даний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові ВСУ №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів при вирішенні спорів у подібних правовідносинах, сформульована така правова позиція: «Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей». Таким чином, наявні у справі договір позики від 09 лютого 2013 року та розписка від 09 лютого 2013 /а.с.3,4/, власноручне написання яких відповідач не заперечує, є належними і допустимими доказами тієї обставини, що відповідач отримав від позивача грошові кошти, зазначені у них. Тобто, доводи відповідача про те, що гроші за договором позики він не отримував, а договір позики та розписку ним підписано під тиском є безпідставними і спростовуються матеріалами справи, показами позивача [PERSON] та свідка [PERSON], а також діями самого відповідача, який не звертався до правоохоронних органів щодо примушення його до підписання оскаржуваних договору та розписки. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не виконав умови договору позики, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики в розмірі 1 532 000 (один мільйон п'ятсот тридцять дві тисячі) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441 (три тисячі чотириста сорок одну) грн. 00 коп.

Outcome: approved