Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

У липні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказала, що із 26.09.2009 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, [INFO] Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки останнім часом у сторін значно погіршились сімейні відносини; причиною розпаду сімї стало несумісність характерів, внаслідок чого між позивачем та відповідачем виникали постійні сварки та непорозуміння, неодноразово намагалися примиритися та змінити ставлення один до одного, але це позитивних наслідків не дало та ситуацію на краще не змінило. Сімейні стосунки та спільне проживання сторони припинили з 29 квітня 2015 року і до цього часу подружжя проживають окремо. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмових заяв від 29.07.2015 р.: заявник просить суд розглянути справу в її відсутність, власні вимоги підтримує повністю, примиритися не бажає; відповідач просить суд розглянути справу в його відсутність, позов визнає повністю, примиритися не бажає. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, йому розяснені. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з 29 квітня 2015 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 26.09.2009 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 08.02.2011 р. народилася дитина. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved