Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

У листопаді 2017 р. до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивач [PERSON] зазначає, що є власником житлового будинку, який розташований за адресою: Запорізька область Запорізький район, смт.Кушугум, вул. Центральна, 16-а. Відповідачка по справі не є родичем позивача, вона є його колишньою співмешканкою. Як було зазначено [PERSON] в позові, відповідачка [PERSON] була зареєстрована у вказаному житловому будинку, однак не проживає в ньому більше шести місяців. Місце знаходження відповідачки позивачу не відомо. Також позивач вказав, що він як власник майна повинен сплачувати комунальні послуги, які нараховуються на відповідну кількість осіб, які зареєстровані за вказаною адресою та взагалі позбавлений права розпоряджатись вказаним майном. За таких обставин [PERSON] був вимушена звернутись до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке розташоване за адресою: Запорізька область Запорізький район, смт.Кушугум, вул. Центральна, 16-а. У судовому засіданні була присутня представник позивача за довіреністю [PERSON], яка підтримала позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі та не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачка [PERSON]. в судове засідання не зявилася, неодноразово про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, в тому числі шляхом публікування оголошення на сайті «Судова влада». Згідно із ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно п.1 ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача, його представника та представника третьої особи суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України\~- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.1, ч. 2\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, та підтверджується документами, наданими стороною позивача, оригінали яких досліджені судом, а їх копії знаходяться в матеріалах справи, що відповідно до свідоцтва про право власності від 17.11.2015 року позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: Запорізька область Запорізький район, смт.Кушугум, вул. Центральна, 16-а. Крім того, факт права власності на зазначений вище житловий будинок [PERSON] підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна №52804165 від 08.02.2016р. Відповідно до довідки №3493 від 31.10.2017 р., яка видана виконавчим комітетом Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, у житловому будинку який розташований за адресою: Запорізька область Запорізький район, смт.Кушугум, вул. Центральна, 16-а зареєстрована відповідачка [PERSON], [INFO], однак фактично не проживає з 01.09.2017р. Крім того, в матеріалах справи міститься акт обстеження від 30.10.2017 р., який складений депутатом Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області [PERSON] про те, що [PERSON] з 01.09.2017 року не проживає в житловому будинку, який розташований за адресою: Запорізька область Запорізький район, смт.Кушугум, вул. Центральна, 16-а, її особистих речей в будинку не має. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок ( ст. ст. 379,383 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Таким чином, право члена сімї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Згідно ст. 405 ЦК України право користування житлом надається лише члену сім'ї власника. Відповідачка [PERSON] не є членом родини позивача [PERSON], тому в розумінні частини 2 статті 405 ЦК України, суд вважає, що відповідачка втратила право на користування житлом. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved