overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка знаходилася у шлюбі з відповідачем з 25.04.2001 року, який був розірваний рашенням Каховського міськрайонного суду 30.05.2016 р. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] Відповідач проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги не надає, домовленості щодо утримання дитини між ними не досягнуто, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідач аліменти за іншими виконавчими листами не сплачує, на його утриманні ніхто не перебуває. В судове засідання сторони не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивачка на заявленому позові наполягає, відповідач з позовом згоден. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Каховського міськрайонного суду від 30.05.2016 р. був розірваний (а.с. 3). Від шлюбу в них народилась дитина - дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 4). Донька проживає разом з матір'ю. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON]І участі в утриманні дитини не приймає. З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню, судовий збір в розмірі 551,20 грн. стягується з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача аліменти на її користь з 05 липня 2016 р. утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі по 600 грн. щомісяця на кожну дитину до досягнення повноліття, а також аліменти на її утримання в розмірі 500 грн. до досягнення молодшим сином трьох років. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що діти фактично знаходяться на утриманні позивачки, оскільки відповідач з родиною не проживає. В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримали. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 березня 2010 року і мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Як встановлено судом, діти проживають з матірю, що вбачається з довідки форми № 3, виданої СКП «Гуртожиток». Частиною 1 ст. 180 СК України встановлений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що спосіб виконання цього обовязку визначається батьками самостійно за домовленістю, або за рішенням суду, який присуджує кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців і інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття . Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за можливе присудити позивачці аліменти на утримання дітей в розмірі по 600 грн. на кожного до досягнення дітьми повноліття. Частинами 2, 4 статті 84 СК України передбачено право дружини, з якою проживає дитина на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд вважає можливим, враховуючи наявність на утриманні позивачки трьох малолітніх дітей, присудити їй аліменти на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення молодшим сином трирічного віку. Тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за ставкою передбаченою ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження своєї онуки [PERSON] на тимчасово окупованій території України - м. Євпаторія Автономної Республіки Крим 09 вересня 2014 р. В судовому засіданні заявниця під присягою свої вимоги підтримала, пояснила, що батьки - її син [PERSON], невістка [PERSON] мешкають на окупованій території, копії документів в справі відповідають дійсності. Встановлення факту народження потрібно, щоб онука, яку назвали [PERSON], мала громадянство України та мала змогу разом з батьками відвідувати її. Суд, заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали заяви та додатково витребувані докази, встановив такі обставини. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] є матірю [PERSON], який народився 02 березня 1987 р. в м. Миколаєві. Згідно копії паспорту громадянина України [PERSON], він має зареєстроване місце проживання в [INFO]. Згідно копії свідоцтва про шлюб одружений на [PERSON], [INFO], яка, відповідно до копії паспорту громадянки України, має зареєстроване місце проживання в Автономній Республіці Крим в [ADDRESS]. Відповідно до оглянутого в судовому засіданні оригіналу дублікату медичного свідоцтва про народження серії 35 №008535, виданого Євпаторійським пологовим будинком 29 червня 2016 р. р., [PERSON] народила 09 жовтня 2016 р. доньку в м. Євпаторія, тобто на тимчасово окупованій з 20 лютого 2014 р. території України згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Ленінським відділом ДРАЦС Миколаївського міського управління юстиції [PERSON] було відмовлено у реєстрації народження через невідповідність змісту медичного свідоцтва вимогам закону (ксерокопія). Виходячи з обставин справи - народження дитини у подружжя, факту родинного звязку заявника із дитиною, та оцінюючи докази в сукупності, суд проходить до переконання, що заяву [PERSON] стосовно встановлення факту народження її онуки [PERSON] [PERSON] 09 вересня 2014 р. в м. Євпаторія Автономної Республіки Крим, що є тимчасово окупованою територією України слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

\~ У липні 2016 р. до Ленінського районного суду м. Харкова звернувся\~ позивач з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 120/200 частин житлового будинку № 3 з відповідною частиною надвірних будівель по вул. Сковородинівській в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], померлого15.09.2015 року. \~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~В обгрунтування заявлених вимог позивач\~ послався на те, що його батькові [PERSON], на підставі договору купівлі продажу, посвідченому Біржею нерухомості та основних фондів «України» 30.10.1996 р. рег. № Н6-186 належало 120/200 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель №3 по вул.. Сковородинівській в м. Харкові. Реєстрація права власності на 120/200 частин будинку було проведено Державним комунальним підприємством [PERSON] міським бюро технічної інвентаризації 14.11.1996 за № 4114. 15 вересня 2015 року його батько [PERSON] помер, він є єдиним спадкоємцем першої черги. Маючи намір прийняти спадщину після смерті батька, він звернувся до Другої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через те, що договір купівлі-продажу зареєстрований на Біржі нерухомості і основних фондів «Україна» не є належним правовстановлюючим документом, оскільки нотаріально не посвідчений, як того вимагає закон, а тому за захистом своїх прав він вимушений звернутися до суду. \~ У судове засідання позивач зявився. Представник відповідача - [PERSON] міської ради у судове зсідання не зявився. Про слухання справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій\~ просить розглянути справу за його відсутністю та\~ ухвалити рішення згідно чинного законодавства України, яке не буде порушувати права третіх осіб. [PERSON] державна нотаріальна контора, що є третьою особою у справі, про слухання була повідомлена належним чином, але її представник до суду не зявився, звернувшись з заявою про слухання справи у відсутності їх представника, у звязку з завантаженістю роботи. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~З урахуванням викладеного суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] [INFO], звернулась до суду із заявою про надання їй права на шлюб. На даний час вона ще не досягла повноліття. У своїй заяві вказувала, що між нею та [PERSON] склалися дуже теплі і щирі стосунки, вони мають взаємні міцні почуття любові та поваги один до одного, тому бажають зареєструвати шлюб. Також зазначала, що надання права на шлюб для неї є необхідним та відповідає її інтересам, оскільки на час звернення до суду вона вагітна терміном 23 тижні. У судовому засіданні [PERSON] свою вимогу підтримала, обґрунтувавши її доводами, викладеними у заяві. Заінтересовані особи [PERSON], яка є матір'ю заявниці, [PERSON] заяву підтримали, просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи Відділу реєстрації актів цивільного стану Березанського МУЮ Київської області в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, в якій вказав, що проти задоволення позову не заперечує, справу просить розглядати у їхню відсутність. Також, із заявою про розгляд справи без його участі звернувся [PERSON], який є батьком заявниці, зазначивши, що не заперечує проти надання його дочці права на шлюб. Врахувавши думку учасників судового розгляду, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відділу РАЦС та [PERSON] Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 22, ст. 23 СК України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Судом встановлено, що [PERSON] на час розгляду справи у суді не досягла шлюбного віку (а.с. 3). Згідно з довідкою Березанської міської лікарні, № 37 від 29.06.2016 [PERSON] дійсно перебуває на обліку в жіночій консультації з приводу вагітності, термін 23 тижні (а.с. 7). Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] дійсно бажають укласти шлюб. Батько [PERSON] та мати [PERSON] також вказували, що підтримують бажання своєї доньки та [PERSON] укласти шлюб. За таких обставин суд приходить до переконання, що надання права на шлюб буде відповідати інтересам [PERSON] Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. На підставі ст. 22, 23 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 06.09.2002 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві (актовий запис № 1069) між [PERSON] та [PERSON] посилаючись на те, що спільне життя між ними не склалося. Сторони на час звернення до суду разом не проживають, не ведуть спільного господарства та мають окремий бюджет. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні [PERSON] і [PERSON] заяву підтримали та просили її задовольнити. Пояснили, що шлюбні відносини між заявниками припинені, спільне господарство не ведеться, сторони мають різні характери, погляди на шлюб, спільне життя, ведення господарства, що призвело до неможливості збереження шлюбу та є таким, що суперечить їхнім інтересам та інтересам дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка (чч. 3, 4 ст. 56 СК). Частиною 3 ст. 109 СК України зазначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2002 року, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві зроблено актовий запис № 1069 та видано відповідне свідоцтво (а.с.9). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 269 та видане відповідне свідоцтво (а.с.10). Між [PERSON] та [PERSON] досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільної дитини - [PERSON], про що свідчить договір посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Толстіковою О.М. 14.06.2016 р. реєстраційний № 2158 (а.с.11), відповідно до якого донька залишається проживати з матір'ю, при цьому батько має право бачитися з нею в порядку передбаченому зазначеним договором, а крім того [PERSON] щомісячно сплачує аліменти на утримання дитини. Суд вважає обґрунтованими причини, що спонукали заявників на розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими і суперечить їх інтересам, що в силу ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 17 листопада 2015 року шлюб із відповідачем існує формально. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через різні погляди на життя та з втратою порозуміння. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому за згоди позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, як вбачається із заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 листопада 2015 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 3435.(а.с. 3). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя з відповідачем у нього не склалось через різні погляди на життя та втрату почуття любові один до одного. Не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Подальше сумісне життя вважає недоцільним. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, просив шлюб розірвати. Відповідач позов визнала та не заперечував проти розірвання шлюбу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 13 серпня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). У судовому засіданні сторони зазначили, що вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства та не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки. Зазначили, що примирення між сторонами неможливе. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу відповідач прізвище не змінювала. За таких обставин, вирішення питання про зміну прізвища відповідача не вбачається за необхідне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя з відповідачем у нього не склалось через різні погляди на шлюбні відносини та сім'ю. Вони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Подальше сумісне життя вважає недоцільним. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність. Зазначив, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання також не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутність, в якій вона зазначила, що не заперечує проти задоволення позову та просить не змінювати прізвище не дошлюбне (а.с.24). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 25 жовтня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). Позивач у позовній заяві зазначив, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Зазначив, що примирення між ними неможливе. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу відповідач змінила своє прізвище. У своїй заяві відповідач просила не змінювати своє прізвище на дошлюбне у випадку задоволення позову про розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, не вбачається за необхідне змінювати прізвище відповідача на дошлюбне.

Outcome: approved