Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

У листопаді 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до Відділення №4 Товариства з обмеженою відповідальністю комерційний банк «СоцКом Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю комерційний банк «СоцКом Банк» про стягнення боргу за договором банківського вкладу та просить ухвалити рішення, яким стягнути з ТОВ «СоцКом Банк» в особі Відділення № 4 на його користь: депозитний вклад у розмірі еквівалентному 7500 доларів США, відсотки за користування депозитним вкладом у розмірі 14% річних, починаючи з 11 липня 2009 року, 3% річних від суми депозитного вкладу у розмірі еквівалентному 225 доларів США, моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, а також судові витрати по оплаті інформаційно технічного забезпечення розгляду цивільних справ у сумі 30 гривень та оплату правової допомоги 250 гривень. Позивач у судове засідання зявився, позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Суду пояснив, що 10 квітня 2009 року між сторонами був укладений депозитний договір про строковий банківський вклад № 04-09-Р/0056 на загальну суму 7500 доларів США. Термін дії договору до 10 липня 2009 року. 10.07.2009 року, позивач звернувся до банку про отримання вкладу, але йому у його проханні було відмовлено. Представник відповідача у судове засідання зявився, проти позову у частині нарахування відсотків після закінчення строку, накладання штрафних санкцій у вигляді 3% річних та стягнення моральної шкоди - заперечував. Вказав, що відповідно до п.3.1.3 Договору банківського вкладу, за період перебування вкладу на депозитному рахунку понад зазначенний в Договорі термін, відсотки на вклад не нараховуються. Представник відповідача також зазначив, що на підставі того, що ТОВ КБ «СоцКом Банк» не відмовляється від виконання своїх обовязків за Договором банківського вкладу, штрафні санкції у вигляді 3% річних не можуть бути застосовані. Відносно стягнення моральної шкоди, відповідачі вважають, що доводи позивача є необґрунтованими та безпідставними, жодних доказів завдання моральної шкоди не було надано. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи й оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 квітня 2009 року позивач уклав депозитний договір № 04-09-Р/0056 банківського вкладу фізичної особи в іноземній валюті «Пенсійний», депозитний рахунок № 26305040910056 з ТОВ «СоцКом Банк» в особі Відділення №4 на загальну суму 7500 доларів США на строк з 10 квітня 2009 року по 10 липня 2009 року. Процентна ставка за вкладом встановлена 14 % річних за зазначений період. Згідно з умовами депозитного договору, 10 липня 2009 року позивач звернувся до відповідача про отримання свого вкладу згідно вищевказаного договору, однак у поверненні суми грошей йому було відмовлено. Суд вважає, що в даному випадку відповідач порушив права позивача, передбачені ст. 41 Конституції України, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Частиною 1 ст. 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Вимогами частини 1 ст. 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад на першу вимогу вкладника. У звязку з простроченням часу виплати боргу, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом було встановлено, що в теперішній час відповідачем депозитний вклад не повернутий. Згідно перерахунку суми індексу інфляції та 3% річних від суми боргу за вищевказаним депозитним договором за несвоєчасне повернення позивачеві грошового вкладу на день звернення з позовом до суду Банк винен [PERSON] 3 % річних, що складає 225 доларів США. У судових засіданнях позивач зазначав, що йому була завдана моральна шкода, так як він являється чоловіком похилого віку, учасником бойових дій, яку він оцінює у 5000 гривень. Суд вважає за доцільне задовольнити моральну шкоду частково, а саме у розмірі 3000 гривень, так як суду не були надані докази, що позивач зазнав великої моральної шкоди, не був зазначений характер та обсяг страждань, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), що зазнав позивач, не зазначена тяжкість вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках. При цьому, слід зазначити, що статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. У свою чергу, статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 5 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст..88 ЦПК України, якщо позивач на користь якого ухвалено рішення звільнений від уплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно задоволеної частини вимог. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З огляду на вищевказане,

Outcome: partial