Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

У листопаді 2013 позивач [PERSON] звернувся до суду із наступними вимогами до відповідачів ПАТ «Омега Банк», ПАТ «Дельта Банк»: визнати нечинним кредитний договір № 2615/0708/88-019, укладений між позивачем та відповідачем 03.07.2008 в частині визначення ціни договору у валюті відмінній від національної валюти України - гривні; зобов'язати відповідача здійснити відповідний перерахунок вартості вказаного кредитного договору № 2615/0708/88-019 від 03.07.2008 у гривні на момент укладення даного договору. Позов [PERSON] мотивує тим, що укладення кредитного договору в валюті як засобу платежу суперечить вимогам законодавства. Відсутність індивідуальної ліцензії та дозволу на право здійснення операцій, визначених підпунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є підставою для недійсності кредитного договору. У судовому засіданні позивач та його представник, який є одночасно представником третьої особи [PERSON], позов підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідачів ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Дельта Банк» проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, просив відмовити у його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача та третьої особи, оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» був укладений кредитний договір № 2615/0708/88-019 від 03.07.2008 р., сума кредиту становила 50 600,00 доларів США. Також 03.07.2008 було укладено між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] іпотечний договір № 2615/0708/88-019-Z-19. Також 02.03.2010 між позивачем та ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», укладено договір про внесення змін і доповнень № 1, № 2, № 3 до кредитного договору № 2615/0708/88-019 від 03.07.2008 р. 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у тому числі за кредитним договором № 2615/0708/88-019 від 03.07.2008 р. ПАТ «Сведбанк» перейменоване на ПАТ «Омега Банк». За правилом ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Укладений кредитний договір є двостороннім правочином і він укладений на загальних умовах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що відповідає ч. ч. 1- 6 ст. 203 ЦК України. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5. правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6. правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Суд не може погодитись з доводами позивача, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що кредитний договір № 2615/0708/88-019 від 03.07.2008 р. був підписаний обома сторонами, тобто за правилом ч. 1 ст. 638 ЦК України є укладеними, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно зі ст. 36 «Про Національний банк України», Національний банк встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його. Позивач зазначає, що банк не отримував у НБУ індивідуальної ліцензії на здійснення валютної операції по кредитному договору. Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті та сплата процентів за цим кредитом не потребує індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу жодною зі сторін кредитного договору. Крім того, інформація щодо коливання валюти та щоденного встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют є загальновідомою і позивач, укладаючи договір з відповідачем щодо отримання кредитних коштів в іноземній валюті, передбачав і брав на себе зобов'язання повернути кредитні кошти в цій же валюті. При цьому відповідач, укладаючи договір, розраховував на повернення кредитних коштів так само у визначеній договором валюті. Із боку відповідача була надана копія банківської ліцензії № 38, видана ВАТ «Сведбанк», зареєстрованому НБУ 31.10.1991 р. за № 69, на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»; копія дозводу НБУ № 38-2 від 07.12.2007 р., копію додатку до дозволу № 38-2 від 07.12.2007 р. (перелік операцій, які має право здійснювати ВАТ «Сведбанк». З огляду на умови кредитного договору та положення цивільного законодавства України, у суду відсутні підстави, щоб визнати даний договір недійсним, та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок вартості кредиту. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed