Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

У липні 2021 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 22 листопада 2002 року відділом реєстрації актів громадського стану Московського районного управління юстиції м.Харків, актовий запис №1399. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначила, що з 22 листопада 2002 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є те, що у них різні погляди на життя, шлюбні відносини між ними припинені, матеріальну допомогу на виховання дитини відповідач не надає, у них відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, з 2007 року вони спільно не проживають, примирення між ними не потрібне, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому вважає, що шлюб потрібно розірвати. 23 липня 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду через канцелярію надійшла заява від позивача про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України та, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. Сторони по справі з 22 листопада 2002 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] виданим 22 листопада 2002 року відділом реєстрації актів громадського стану Московського районного управління юстиції м.Харків, актовий запис №1399. Під час державної реєстрації позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.5). Сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 11 січня 2006 року в м.Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції (а.с.7). Судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу стали різні погляди на життя, шлюбні відносини між ними припинені, матеріальну допомогу на виховання дитини відповідач не надає, у них відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, з 2007 року вони спільно не проживають. За змістом ч.1 ст.24 СК України та ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вимогами ч.3, ч.4 ст.56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їхніх дітей, що мають суттєве значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка просила залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». З огляду на обставини, встановлені судом, суд дійшов висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, сім`я розпалася остаточно, тому подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved