Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 30.09.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Вимоги обґрунтувала тим, що під час шлюбу її чоловіком [PERSON] було укладено з ТОВ «Фінансова компанія «КОНКОРД-ІНВЕСТ» договір про участь у Фонді фінансування будівництва №63 від 04.07.2014 року та договір уступки майнових прав на об'єкт інвестування № 63 від 25.07.2014 року з метою придбання квартири №12 загальною площею 43 кв.м в будинку №27 по вул. Войкова у м. Чернігові. Позивач посилалась на те, що на виконання вказаних договорів сплачувались спільні сімейні кошти, однак, 30.09.2015 року, без її згоди, відповідач [PERSON] відступив право вимоги отримати у власність вищевказану квартиру своєму брату [PERSON], що перешкоджає їй у реалізації законних прав відносно отримання об'єкту власності, суперечить положенням ст.ст. 60, 61, 63 Сімейного кодексу України, а тому вказаний договір має бути визнано недійсним. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просила скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що воно суперечить положенням ст. 65 СК України, оскільки згоди на відчуження частки у спільно набутому майні позивачеві не надавала. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON]С, суд першої інстанції виходив з того, що договір про участь у Фонді фінансування будівництва від 04.07.2014 року та договір уступки майнових прав на об'єкт інвестування від 25.07.2014 року укладені [PERSON] під час шлюбу, при цьому, позивач, знаючи про їх існування, жодних заперечень з приводу їх укладення і підписання не заявляла, письмової згоди не подавала. Під час укладання відповідачами оспорюваного правочину від 30.09.2015 року, [PERSON] не була власником квартири, що виключає необхідність обов'язкового отримання письмової згоди позивача для вчинення такого правочину відповідачем [PERSON] З наведеним висновком суду першої інстанції в повній мірі не погоджується апеляційний суд, оскільки він суперечить матеріалам справи та вимогам закону. З матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2013 року. 04 липня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «КОНКОРД-ІНВЕСТ» було укладено договір №63 про участь у Фонді фінансування будівництва (а. с. З 8-53). Предметом даного договору є інвестування об'єкту будівництва - квартири загальною площею 48,43 кв.м, з метою одержання її у власність. 25 липня 2014 року, відповідно договору №63 ТОВ «Фінансова компанія «КОНКОРД-ІНВЕСТ» уступило [PERSON] майнові права на набуття у власність об'єкта будівництва - двокімнатної квартири №12 загальною площею 43 кв.м в будинку №27 по вул. Войкова у м. Чернігові (а.с.54-56). 20.07.2015 року було укладено додаткову угоду № 1 до договору уступки майнових прав (а.с.61) та угоду № 16 остаточних розрахунків між управителем та довірителем (а.с.62). Згідно копії платіжного доручення №2 від 25.07.2014 року [PERSON] вніс на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «КОНКОРД-ІНВЕСТ» 283 412,36 грн за договором №63 від 04.07.2014 року (а.с.63). 26.09.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON]було укладено угоду про поділ майна подружжя (а.с.26), в тому числі сторони домовились поділити порівну внесені кошти в рахунок оплати майнових прав на вказану квартиру в розмірі 283 412,36 грн, тобто кожній стороні належить після продажу майнових прав на квартиру по 141 706,18 грн. Уклавши угоду про поділ майна подружжя, [PERSON] та [PERSON] на підставі ч.1, 2 ст. 69 СК України, здійснили поділ спільного сумісного майна подружжя, визначивши частки, які належать кожному з них. При цьому частку позивача, внесену в рахунок оплати майнових прав на квартиру було визначено у розмірі 141 706,18 грн. Укладенням 30 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] договору про відступлення права вимоги отримання у власність двокімнатної квартири №12 загальною площею 43 кв. м в будинку №27 по вул. Войкова у м. Чернігові, було порушено право позивача самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності , гарантоване ч.1 ст. 67 СК України, ст. 361 ЦК України. За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання договору уступки майнових прав недійсним є помилковим , а рішення суду незаконним. Відповідно, на підставі ч. 1, 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України, договір про відступлення права вимоги від 30 вересня 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] про передання права вимоги отримання у власність двокімнатної квартири, розташованої за адресою: 14005 м. Чернігів, вулиця Войкова, будинок 27 під номером 12, підлягає визнанню недійсним. На підставі ч.і ст. 88 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог [PERSON]С, з відповідачів мають бути стягнуті на користь позивача судові витрати, понесені останньою на сплату судового збору, по 547 грн. з кожного.

Outcome: approved