Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна автомобіля Міцубіші лансер, 2005 року виробництва. У червні 2014 року [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя (т.1, а.с. 69). Ухвалою суду від 02 червня 2014 року позови були об»єднані в одне провадження (т.1, а.с. 113) У подальшому позивачі неодноразово уточнювали та доповнювали свої позовні вимоги (т.1, а.с. 132, 136, 207-209, 210). Остаточно [PERSON] просив суд про таке: визнати спільним майном його та [PERSON] автомобіль Міцубіші лансер, 2005 року виробництва, піскоструйний апарат «басик классик» №2945 вартістю 1\~000,00 грн., керамічну плитку «Хераус Кюлцер» вартістю 13\~000,00 грн., тример «[PERSON] Модел Тримерс» вартістю 1 000,00 грн., полімерізатор вартістю 6\~100,00 грн., вакуумний змішувач вартістю 6\~250,00 грн. Виділити йому у власність полімерізатор та вакуумний змішувач, а [PERSON] - все інше майно, стягнувши на його користь грошову компенсацію (т.2, а.с. 55). Остаточні позовні вимоги [PERSON] були такими: виділити їй у власність автомобіль Міцубіші лансер, 2005 року виробництва, вартістю 175\~800,00 грн., стягнути з [PERSON] на її користь половину суми грошового зобов»язання за договорами позики в сумі 87\~900,00 грн., визнати піскоструйний апарат «басик классик» №2945 вартістю 1\~000,00 грн., керамічну плитку «Хераус Кюлцер» вартістю 13\~000,00 грн., тример «[PERSON] Модел Тримерс» вартістю 1 000,00 грн. її особистим майном як приватного підприємця, виділити у власність [PERSON] муфельну піч, вакуумний змішувач, полімерізатор, ливарну установку загальною вартістю 24\~500,00 грн., стягнувши з нього на її користь 12\~500,00 грн. (т.2, а.с. 12-13). В судовому засіданні [PERSON] свої вимоги підтримав. Суду пояснив, що про боргові зобов»язання [PERSON] перед свідками [PERSON] та [PERSON] дізнався тільки в судовому засідання, і насправді спірний автомобіль вони купили за гроші, позичені у його родича [PERSON] У заявлених до нього вимогах просив відмовити. [PERSON] пояснила, що колишній чоловік не мав постійної роботи та доходів, сім»ю фактично утримувала вона. Вважала, що частина обладнання, необхідного для виготовлення зубних протезів, належить їй як приватному підприємцю, і тому поділу між сторонами не підлягає. Спірний автомобіль вони купили за кошти, які вона взяла у борг у свідків [PERSON] та [PERSON] і досі не повернула. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт передання ними у борг подружжю [PERSON] грошових коштів на придбання автомобіля, які їм до цього часу не повернуті. Свідок [PERSON] пояснив, що на прохання [PERSON] від дав подружжю гроші в сумі 12\~500,00 євро і 1000,00 доларів США на придбання автомобіля Міцубіші. [PERSON] повернув йому половину суми боргу, а [PERSON] ні. Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] повернув їй ливарну установку і муфельну піч, у той час як поділу підлягає інша муфельна піч, яка була у власності подружжя. Свідок [PERSON] В.В. підтвердив, що допомагав подружжю продати будинок; знає, що гроші вони поділили приблизно порівну з умовою, що [PERSON] не буде претендувати на автомобіль. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Ганжа) [PERSON] уклали шлюб 06 червня 1997 року (т.1, а.с. 23). Спільних дітей подружжя не мало; у родині виховувалась дочка чоловіка від іншого шлюбу. 05 січня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано (т.1, а.с. 22). [PERSON] і [PERSON] за фахом є зубними техніками, мають відповідну освіту. На час фактичного припинення ними спільного проживання січень 2012 року подружжя мало у власності житловий будинок з господарськими будівлями по провулку Набережному, 9/37 у м. Кременчуці, автомобіль Міцубіші лансер, 2005 року виробництва, та спеціальне обладнання, необхідне у їх професійній діяльності. 14 травня 2013 року [PERSON] за згодою чоловіка продала будинок, а гроші сторони поділили: за версією [PERSON] - порівну з умовою, що [PERSON] не буде претендувати на автомобіль; за версією [PERSON] - він отримав меншу частку і готовий був не ділити автомобіль, якщо [PERSON] поверне [PERSON] половину їхнього боргу. Частина професійного обладнання залишилася у [PERSON], частину забрала [PERSON] Після тривалих суперечок і перемовин, призначення судом товарознавчої експертизи, проведення якої [PERSON] не оплатила і для дослідження експерту обладнання не надала, сторони нарешті погодили вартість обладнання. Так, [PERSON] заявила, що у зв»язку із матеріальними складнощами вона у січні 2015 року продала піскоструйний апарат «басик классик» №2945 за 1\~000,00 грн., керамічну плитку «Хераус Кюлцер» за 13\~000,00 грн., тример «[PERSON] Модел Тримерс» за 1 000,00 грн. [PERSON] погодився врахувати під час поділу зазначене майно за такою вартістю. Він також погодився, що полімерізатор та вакуумний змішувач, які знаходяться у нього, коштують відповідно 6\~100,00 грн. та 6\~250,00 грн. Водночас [PERSON] просив виключити з розподілу муфельну піч вартістю 6\~000,00 грн. та ливарну установку вартістю 6\~150,00 грн., які спільним майном сторін не були, і які він повернув свідку [PERSON] Автомобіль Міцубіші Лансер, 2005 року виробництва, був придбаний подружжям 25 січня 2011 року на ім»я [PERSON] Сторони пояснили, що у грудні 2010 року [PERSON] потрапив у ДТП, розбив автомобіль, необхідно було терміново купити інший, але грошей у родини не було. [PERSON] та [PERSON] по-різному пояснили джерело походження коштів на придбання автомобіля. У зустрічному позові (т.1, а.с. 65-70) [PERSON] зазначала, що у квітні 2011 року вона взяла у позику у [PERSON] 10\~000,00 доларів США, у [PERSON] 5\~000,00 доларів США, і у квітні 2011 року [PERSON] з [PERSON] купили спірний автомобіль за 15\~000,00 доларів США. В судовому засіданні вона уточнила, що автомобіль було придбано у січні 2011 року за гроші, які вона невеликими сумами позичала у інших людей в кого саме, вона не назвала. Потім у квітні 2011 року, щоб повернути ці борги, взяла гроші у борг у свідків [PERSON] та [PERSON] [PERSON] вважав, що автомобіль є спільним майном, оскільки договір позики з [PERSON] укладався в інтересах сім»ї. [PERSON] також вважала, що договори позики уклала в інтересах сім»ї, гроші до цього часу не повернула; автомобіль просила виділити їй, а з [PERSON] на її користь стягнути половину отриманих нею у борг коштів 87\~900,00 грн. Вона просила врахувати, що 27 липня 2013 року вона продала спірний автомобіль [PERSON] за 60\~897,00 грн (т.2, а.с. 8). Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до частини 4 статті 65 Сімейного Кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Частина перша статті 71 СК України передбачає, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності ( пункт 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Вирішуючи спір в частині поділу обладнання, суд виходить із такого: підстав для визнання піскоструйного апарату «басик классик» №2945 вартістю 1\~000,00 грн., керамічної плитки «Хераус Кюлцер» вартістю 13\~000,00 грн., тримера «[PERSON] Модел Тримерс» вартістю 1 000,00 грн. майном приватного підприємця [PERSON], а не спільним майном колишнього подружжя, немає. Таким видом підприємницької діяльності, як виробництво медичних і стоматологічних інструментів і матеріалів приватний підприємець [PERSON] стала займатися тільки з 15 грудня 2011 року (т.2, а.с. 45-52), у той час, як спірне обладнання було придбане у 2002-2006 роках (т.1, а.с. 93-104, 138-185), коли приватний підприємець [PERSON] займалася роздрібною торгівлею одягом. Не підлягають поділу між сторонами ливарна установка та муфельна піч, оскільки це майно належить свідку [PERSON] і було повернуто їй 10 серпня 2014 року ( т.1., а.с. 119). Доказів того, що предметом поділу є річ муфельна піч з іншими індивідуальними ознаками, суду не надано. Належних та допустимих доказів того, що автомобіль придбано за гроші, отримані кимось із подружжя у борг, суду також не надано. Так, [PERSON] свої пояснення підтверджує тільки показаннями свідка [PERSON], а [PERSON] ці обставини заперечує. Розписки [PERSON] говорять про боргові зобов»язання, які виникли у неї у квітні 2011 року, у той час як автомобіль куплений у січні 2011 року. У розписках немає підпису [PERSON] і немає інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про його обізнаність та згоду на укладення таких договорів в інтересах сім»ї. В судового засіданні також з»ясувалось, що [PERSON], яка заявляє, що не повернула борги навіть частково, зберігає оригінали розписок у себе. Все це у сукупності викликає обгрунтовані сумніви у правдивості пояснень [PERSON] щодо джерел отримання коштів на придбання автомобіля. [PERSON], не повернувши борг кредиторам, не має права вимагати від [PERSON] стягнення на свою користь половину суми грошового зобов»язання. Як зазначалося, у липні 2013 року [PERSON] продала автомобіль за 60\~897,00 грн. Вартість продажу відповідала ринковій вартості, що підтверджується висновком автотехнічної експертизи від 28 березня 2014 року №П (станом на день надання висновку автомобіль коштував 67\~833,33 грн.). Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи №92 від 10червня 2015 року (т.2, а.с. 28-30), вартість автомобіля визначена у 127\~836,86 грн. Збільшення вартості автомобіля імпортного виробництва пояснюється тільки зміною курсу національної валюти по відношенню до долара США. Проте, при поділі суд виходить із ціни продажу автомобіля, оскільки доказів того, що [PERSON] отримала за спірне майно більшу суму, немає. Договір купівлі-продажу автомобіля недійсним не визнано. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень статті 88 ЦПК України та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Судові витрати сторонам присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог; у бюджет з них підлягають стягненню недоплачені суми судового збору. На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,-

Outcome: partial