Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , у якому просила стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дочки: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що з вересня 2012 року сторони проживали разом, одночасно з цим, шлюб незареєстрований. Від вказаних відносин у сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з травня 2015 року відносини між сторонами були закінчені, спільне проживання припинено. Відповідач у добровільному порядку не виконує своїх обов`язків по утриманню дитини та не сплачує аліменти, що стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом. 02 липня 2020 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Фролової І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 19 січня 2021 року від відповідача надійшов відзив із запереченнями на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 19 січня 2021 року надійшов зустрічний позов про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини. 19 січня 2021 року від відповідача надійшло клопотання про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи. 04 лютого 2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вона просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 25 лютого 2021 року від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в яких він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2021 року прийнято зустрічний позов про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2021 року задоволено клопотання [PERSON] про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої доручити експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи (03141, м. Київ, вул. Докучаєвська, 4), попередивши їх про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України - за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків. Витрати по проведенню експертизи покласти на [PERSON] . На час проведення експертизи провадження по справі зупинити. 24 червня 2021 року на виконання ухвали суду від 25 лютого 2021 року на адресу суду від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшов Висновок експерта № 103-89-2021 від 10.06.2021 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року відновлено провадження у справі № 761/19416/20. 07 вересня 2021 року від відповідача надійшли пояснення, в яких він позов визнав частково, просив стягнути аліменти з дня пред`явлення позову, а не з 16 травня 2015 року. Представник позивача за первісною позовною заявою/ відповідача за зустрічною позовною заявою в судовому засіданні первісну позовну заяву підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, щодо зустрічної позовної заяви заперечувала. Відповідач за первісною позовною заявою/ позивач за зустрічною позовною заявою у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив стягнути аліменти з дня пред`явлення позову, а не з 16 травня 2015 року. Представник третьої особи за зустрічною позовною заявою у судове засідання своїх представників не направив, повідомлявся судом належним чином. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Досліджуючи матеріали справи судом було встановлено наступне. Під час розгляду справи судом встановлено, а також наведене не спростовувалось самими сторонами, що з вересня 2012 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом, без зареєстрованого шлюбу. Від вказаних відносин у сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1468. 16 травня 2015 року між сторонами, відносини були закінчені, сумісне проживання також було припинено. З цієї дати і по теперішній час дитина - [PERSON] [INFO] , проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 10.04.2020 року № 109.109/опп/р-616 та знаходиться на її утриманні і вихованні. Сторонами не заперечувалось у судовому засіданні, що вони разом проживали, однак на даний момент відносин не підтримують. 24 червня 2021 року на виконання ухвали суду від 25 лютого 2021 року на адресу суду від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшов Висновок експерта № 103-89-2021 від 10.06.2021 року, за підписом судового експерта Юрченка М.В.: Молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, згідно Hummel K at all «Biostatistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden» Stuttgart, 1971., біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. З урахування проведеної судової експертизи по справі № 761/19416/20, згідно якої відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , позовні вимоги відповідач визнав частково: просив стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки (але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від його заробітку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, суд дійшов наступних висновків. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом під час розгляду справи не встановлено, що платник аліментів має проблеми зі здоров`ям, наявності у останнього інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, доньки, сина, або інших обставин, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте, згоди щодо добровільного порядку здійснення свого обов`язку між позивачем та відповідачем не досягнуто. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідності до ч. 1 ст. 199 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом в порядку ч. 2 ст. 206 ЦПК України роз`яснено сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевірено, чи не суперечить закону визнання відповідачем позову та чи не порушено права, свободи чи інтереси інших осіб у зв`язку з таким визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову в цій частині та необхідності його задоволення, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 липня 2020 року (день подання позову до суду) і до досягнення дитиною повноліття - до [INFO] . Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме: починаючи з 16.05.2015 року по 01.07.2020 року, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову в цій частині виходячи із такого. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ч.1,2 ст.191 СК України). В підтвердження умисних дій відповідача, спрямованих на ухилення від сплати аліментів, позивач жодних доказів не надала. Натомість відповідач стверджує, що позивач не зверталась до нього з приводу аліментів і стверджувала, що дитина не його та на цій підставі забороняла спілкуватися з дитиною. Так, виходячи із положень ст.191 СК України, позивач має довести, що мали місце: а) дії відповідача щодо ухилення від надання утримання дитині; б) свої власні дії, спрямовані на одержання аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність). Тому позивач має представити суду докази того, що у той чи інший спосіб відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання дитини. Отже, протягом цього періоду часу позивач не вживала жодних дій, спрямованих на одержання аліментів з відповідача. Відповідний позов нею було подано лише 01 липня 2020 року. За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого позову в цій частині та такою, що не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що первісна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей Сімейного кодексу України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). 24 червня 2021 року на виконання ухвали суду від 25 лютого 2021 року на адресу суду від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшов Висновок експерта № 103-89-2021 від 10.06.2021 року, за підписом судового експерта Юрченка М.В.: Молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, згідно Hummel K at all «Biostatistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden» Stuttgart, 1971., біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. З урахуванням наведеного, оскільки біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено, то у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини, слід відмовити. Щодо судових витрат суд дійшов наступних висновків. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в силу Закону України «Про судовий збір» за подання позовів про стягнення аліментів позивачі звільняються від сплати судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Одночасно з цим, суд враховує, що відповідач за первісним позовом визнав первісний позов частково, а відтак з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 420,40 грн., що є пропорційним до задоволеної частини позову, виходячи із того, що було задоволено одну із двох вимог майнового характеру, що умовно становить 50 % позовних вимог (ч.1,6 ст.141 ЦПК України). Щодо відшкодування судових витрат за зустрічною позовною заявою суд зауважує, що оскільки в задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини було відмовлено, то понесені відповідачем за первісним позовом/позивачем за зустрічним позовом судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: partial