Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем 17 листопада 1979 року шлюбу, в якому вони неповнолітніх дітей не мають, мотивуючи тим, що сімейні відносини між ними припинені з жовтня 2006 року через відсутність взаєморозуміння, довіри, втратити почуття любові. Вважає, що подальшого сумісного проживання і збереження сімї неможливе, тому, що між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно у судове засідання не з'явилась про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини не явки суду не відомі. В звязку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов підлягаючим задоволенню за наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 листопада 1979 року у Міському відділі ЗАГС м.Херсона (арк. справи 5). Судом встановлено, що шлюбні стосунки між подружжям припинені з жовтня 2006 року. З вказаного часу подружжя проживають окремо, ведуть окреме господарство, не мають наміру на подальше збереження сімї. За таких обставин збереження сімї між подружжям неможливо. Майнового спору на час розгляду справи судом немає. Від подружніх відносин сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року\~№ 11, проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд, проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх сімї неможливе і суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі чоловіка, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Після розірвання шлюбу, прізвища: позивачу залишити „Свинарчук, відповідачу залишити „Свинарчук. На \~підставі ст.ст.105 ч.3, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved