Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення. У грудні 2015 року [PERSON] та [PERSON] подали до суду зустрічні позовні вимоги до [PERSON] про визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. 10 лютого 2017 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва було залишено без розгляду первісні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обґрунтовують наступним. [PERSON] та [PERSON] набули на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2002 право приватної власності на квартиру [ADDRESS] в рівних долях. 19 листопада 2009 року позивачі за зустрічним позовом зареєстрували до зазначеної квартири [PERSON], який є батьком [PERSON] та перебував у шлюбі з [PERSON] з 1983 року по 18.04.2000 року. Проте, з 2014 року [PERSON] почав зловживати спиртними напоями, у зв'язку з чим позивачі за зустрічним позовом наполягали на його виселенні, однак [PERSON] добровільно відмовився виселятися. До того ж 01 січня 2015 року відповідач за зустрічним позовом наніс [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження (проникаюче ножове поранення черевної порожнини з ушкодженням тонкої кишки), після чого співвласники квартири вигнали його з помешкання. 14 квітня 2015 року [PERSON] надав розписку, згідно якої зобов'язувався виписатись зі спірної квартири. Проте відповідач за зустрічним позовом продовжує перебувати на реєстраційному обліку, на прохання позивачів не реагує, ніколи не відшкодовує будь-яких витрат з оплати комунальних послуг. Позивачі за зустрічним позовом в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач за зустрічним позовом в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В попередніх засіданнях пояснював, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому він має право в ній проживати, проте його в квартиру не пускають. Представник Служби у справах дітей Оболонської РДА в м. Києві у судовому засіданні просив розглянути позовні вимоги, не порушуючи права дітей, які зареєстровані у спірній квартирі. Представник Головного управління Національної поліції у м. Києві у судовому засіданні позовні вимоги залишив на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 29.05.2002 [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] є власниками в рівних долях квартири [ADDRESS] (а.с.45). Згідно довідки форми № 3 від 07 жовтня 2015 року у вищезазначеній квартирі зареєстровані позивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], малолітні [PERSON], [PERSON] та з 20.11.2009 відповідач за зустрічним позовом [PERSON] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу між позивачем за зустрічним позовом [PERSON] та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] шлюб було розірвано 18 квітня 2000 року (а.с.44). Ні підставі ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Як встановлено судом з вищенаведеного, спірна квартира була придбана [PERSON] [PERSON], [PERSON] після розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON], а тому вона не є об*єктом спільної сумісної власності подружжя. Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року встановлено, що 1 січня 2015 року [PERSON], будучи у стані алкогольного сп'яніння, у квартирі [ADDRESS], діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, взяв з кухонної шухляди ніж та умисно завдав одного удару в область живота [PERSON] Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 57 від 13 лютого 2015 року [PERSON] було спричинено рану веретеноподібної форми довжиною до 1 см на лівій переднє-бічній поверхні черевної стінки над крилом тазової кістки, з рівними краями та рановим каналом, що відходить від неї в напрямку спереду-назад, зліва-направо, зверху-вниз, довжиною до 10 см, по ходу якого перетинається тонка кишка на відстані 20 см від ілеоцекального згину - проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя) (а.с.49-52). Також відповідно до вищенаведеного вироку від 29 квітня 2015 року вбачається, що у судовому засіданні [PERSON] свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, визнав, підтвердивши обставини вчиненого.У вчиненому кається та просить його суворо не карати, а саме не позбавляти волі. При цьому зазначив, що знову влаштується на роботу, а також з метою уникнення будь-яких конфліктів зі своєю колишньою дружиною буде проживати окремо (а.с.49-52). Окрім того [PERSON] під час розгляду відносно нього кримінального провадження 14 квітня 2015 року надав розписку, відповідно до якої зазначив, що він жодних претензій до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не має і зобов'язується виписатись з квартири [ADDRESS] (а.с.48). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В ході розгляду справи встановлено, що у сторін існують неприязні стосунки, [PERSON] зловживає алкогольними напоями. Як пояснювала [PERSON] в квартирі також проживають неповнолітні діти , котрі його взагалі бояться, спільне проживання з ним не можливе. Також зазначала, що [PERSON] їй постійно погрожує, останній раз двічі підпалював вхідні двері в квартиру. [PERSON] в судових засіданнях пояснював, що іншого житла, окрім спірної квартири у нього не має. Проте, як зазначала [PERSON], що не заперечувалося [PERSON], ними [ADDRESS] в рівних частках придбано нежитлове приміщення, а тому суд вважає, що продавши належну частку відповідач не позбавлений можливості вирішити своє житлове питання. Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Враховуючи вищенаведене та те, що позивачі є співвласниками спірної квартири, у якій також зареєстрований відповідач за зустрічним позовом, який створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а також з урахуванням того, що на даний час він не є членом сім'ї позивачів, а також те, що спільне проживання в квартирі є неможливим, також враховано ту обставину, що вироком суду встановлено, що з метою уникнення будь-яких конфліктів зі своєю колишньою дружиною буде проживати окремо, суд вирішує задовольнити позовні вимоги щодо визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. На підставі ч. 1 ст. 60 СК України, ст.ст. 319, 391 ЦК України;

Outcome: approved