Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

у листопаді 2014 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог вказала про те, що 06 вересня та 16 вересня 2013 року між нею та ПАТ «Легбанк» були укладені договори банківського вкладу (депозиту) № 1589-ДД13-Класичний, на підставі якого був відкритий банківський вкладний рахунок № [NUMBER], та № 1693-ДД-13-Класичний, на підставі якого був відкритий вкладний рахунок № [NUMBER], на кожний з яких у вказані дати нею було внесено по 100 000,00 грн. 11 вересня та 21 вересня 2014 року відповідно закінчились строки дії вказаних договорів. Користуючись правом, наданим їй договором та цивільним законодавством, 27 жовтня 2014 року вона звернулася до відповідача з заявою про припинення будь-яких операцій по всім своїм банківським рахункам в ПАТ «Легбанк» та проханням про перерахування всього залишку коштів та процентів згідно банківських виписок станом на вказану дату з її рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] на її картковий рахунок, що є поточним банківським рахунком, та підготувати всю суму до повернення. Проте, станом на дату звернення до суду, грошові кошти в розмірі 203 901,83 грн. їй не повернуто, що є порушенням її прав. З огляду на викладене, просила суд стягнути з відповідача вказану суму. В судовому засіданні представник позивача обґрунтування позову та позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судовому засіданні проти заявлених [PERSON] вимог заперечив через відсутність порушення відповідачем прав останньої. Суд, заслухавши представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача, однак, заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Судом достовірно встановлено, що 06 вересня та 16 вересня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Легбанк» були укладені договори банківського вкладу (депозиту) № 1589-ДД13-Класичний, на підставі якого був відкритий банківський вкладний рахунок № [NUMBER], та № 1693-ДД-13-Класичний, на підставі якого був відкритий вкладний рахунок № [NUMBER], на кожний з яких у вказані дати нею було внесено по 100 000,00 грн. під 20,5% та 20% річних відповідно з датами повернення вкладу 11 та 21 вересня 2014 року (а.с. 3-6). Відповідно до умов вказаних договорів банк приймає грошові кошти, що надійшли у розмірі, вказаному у параметрах банківського вкладу до цього договору, та зобов'язується виплати вкладнику суму вкладу та проценти на неї на умовах та порядку, передбачених цим договором (п. 1.1. договорів). Відповідно до п. 2.1.3. договорів банк взяв на себе зобов'язання повернути вкладнику суму вкладів на умовах та порядку, визначених договорами. Як встановлено судом, 11 вересня та 21 вересня 2014 року відповідно закінчились строки дії вказаних вище договорів. 01 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до ПАТ «Легбанк» із заявою про повернення сум вкладів. Проте, листом від 10 жовтня 2014 року банк відмовив їй у проведенні виплат з огляду на відсутність такої можливості через труднощі банківської системи України в цілому (а.с. 29). 27 жовтня 2014 року [PERSON] знову звернулась до відповідача з заявою про припинення будь-яких операцій по всім своїм банківським рахункам в ПАТ «Легбанк» та проханням про перерахування всього залишку коштів та процентів згідно банківських виписок станом на вказану дату з її рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] на її картковий рахунок, що є поточним банківським рахунком, та підготувати всю суму до повернення (а.с. 9). При цьому, як вбачається з матеріалів справи, подібні звернення [PERSON] мали неодноразовий характер, проте, були банком проігноровані, з огляду на що остання зверталась за захистом своїх прав й до НБ України та третьої особи у справі (а.с. 13-16, 25-28). Згідно п. 3.6. договорів банківських вкладів у дату повернення вкладу, вказаних у параметрах банківських вкладів договорів, банк здійснює повернення вкладів за зверненням та на користь вкладника разом з умісімо процентами за вкладами, що нараховані до дня повернення вкладів у порядку та на умовах, встановлених договорами. Як вбачається з матеріалів справи, на банківських рахунках позивача обліковується сума в 204 901,83 грн. (а.с. 15). Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 9.8. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 492, за договором банківського вкладу банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника - суб'єкта господарювання, крім вкладів, внесених юридичною особою на інших умовах повернення, що встановлені договором банківського вкладу. Відповідно до п. 10.11 Інструкції незалежно від того, на яких умовах укладався договір банківського вкладу (на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу з закінченням установленого договором строку чи на інших умовах повернення вкладу), банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника - фізичної особи. Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи, грошові кошти відповідачем на вимогу позивача не повернуто, що є порушенням її прав, закріплених законодавством та договором. З аналізу положень ст. ст. 177, 190 ЦК України вбачається, що майном є предмети матеріального світу, які перебувають у власності суб'єкта права, у тому числі: окрема річ, сукупність речей, майнові права та обов'язки, гроші і цінні папери, а також майнові права на них. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. За таких обставин, враховуючи, що обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, знайшли підтвердження в ході розгляду справи, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого ст. 11 ЦПК України, суд надходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved