Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

У листопаді 2015 р. позивачка звернулась до суду з даним позовом. Посилалась на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 1997р. до 2002р.. Від цього шлюбу вони мають спільну дитину сина [PERSON] [INFO]. Після розлучення з відповідачем і до часу звернення з позовом син проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. До досягнення повноліття сином з відповідача стягувались аліменти на утримання сина в примусовому порядку. У даний час син навчається на першому курсі денного відділення Костромської державної сільськогосподарської академії, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та сама не може надавати повноцінної допомоги сину. Відповідач працює, стабільно отримує заробітну плату і може надавати матеріальну допомогу, але не робить цього. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина на увесь період навчання в розмірі ? частини всіх видів заробітку з моменту звернення з позовом і до закінчення навчання. У письмових запереченнях проти позову відповідач зазначив, що позов не підлягає задоволенню, оскільки син є повнолітнім та не проживає з позивачкою, постійно перебуває за місцем свого навчання і тому позивачка не має права стягувати аліменти на свою користь. Позивачем не надано доказів витрат на навчання, у якій саме сумі він потребує матеріальної допомоги з урахуванням того, що він отримує стипендію та забезпечений безкоштовним гуртожитком. Крім того, відповідач не має можливості надавати допомогу, оскільки на його утриманні перебувають малолітня дитина [PERSON], дитина - інвалід [PERSON], дружина, яка доглядає за дитиною - інвалідом, а також відповідач має батьків - пенсіонерів, які отримують мінімальну пенсію та потребують матеріальної допомоги. Тільки на ліки для малолітньої дитини - інваліда щомісячно витрачається 2 764 грн.. Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 18 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. У апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що суд неправильно відмовив у задоволенні позову на підставі того, що вона звернулась до суду з порушенням вимог ч.3 ст. 199 СК України, оскільки повнолітній син під час навчання не проживає разом з нею. Згідно із ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Постійним місцем проживання сина є будинок [ADDRESS], що підтверджено довідкою, виданою виконавчим комітетом Новодонецької селищної ради м. Добропілля та паспортом сина з відміткою про його реєстрацію за вказаною адресою, довідка та копія паспорта були долучені до позовної заяви. Отже, нею підтверджено, що син постійно проживає разом із нею, а проживання за місцем навчання є тимчасовим місцем його проживання. Також нею надані докази на підтвердження навчання сина на денному відділенні Костромської державної сільськогосподарської академії, де він отримує стипендію в розмірі1457 рублів, що становить 447 грн., інших доходів не має, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, оскільки його дохід менше розміру прожиткового мінімуму. Вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та не має можливості самотужки надавати сину повноцінної матеріальної допомоги. Відповідач працює в ШУ «Білозерське» шахта «Піонер» на посаді робітника гірничого та має достатню заробітну плату для надання матеріальної допомоги сину на час навчання. Судом встановлено, що відповідач має непрацездатних батьків, але відповідач не надав доказів того, що вони потребують грошового утримання і що таке утримання здійснює саме відповідач. Наявності інших обставин, які мають істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання сина відповідачем не доведено. В засіданні апеляційного суду відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти скарги заперечували та просили рішення залишити без зміни. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою, а рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що відповідач є батьком повнолітнього сина, який продовжує навчання, але позивачка звернулась до суду з порушенням вимог ч.3 ст. 199 СК України, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні, повнолітній син сторін під час навчання не проживає разом із матір'ю, яка звернулась до суду з позовом. Сам повнолітній син, третя особа у справі, до суду не звертався. З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає встановленим у справі фактичним обставинам та вимогам матеріального та процесуального права. Згідно із ст. ст. 198, 199 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Із справи вбачається, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження та не заперечується сторонами. Довідкою виконавчого комітету Новодонецької селищної ради м. Добропілля від25.11.2015р. підтверджено, що позивачка [PERSON] дійсно мешкає в [ADDRESS] із складом сім'ї: [PERSON] 1971р. народження - чоловік, [PERSON] 1997р. народження - син, [PERSON] 2013р. народження - син. Із копії паспорта [PERSON] вбачається, що він зареєстрований в [ADDRESS] з 12.08.2014р.. Згідно з довідкою №44 від 14.09.2015р., виданою Федеральною державною бюджетною освітньою установою вищої освіти «Костромська державна сільськогосподарська академія» [PERSON] навчається на денній формі навчання у вказаному навчальному закладі на 1 курсі архітектурно - будівельного факультету з 1 вересня 2015р., строк закінчення навчання 31.07.2019р.. Відповідно до довідки про доходи за результатами сесії (1 місяць), виданої Федеральною державною бюджетною освітньою установою вищої освіти «Костромська державна сільськогосподарська академія» 13 жовтня 2015р. [PERSON] студент денної форми навчання архітектурно - будівельного факультету отримав у вересні 2015р. 1 484 російських рублів. Довідкою Приватного підприємства «Саланг» №398 від 02.12.2015р. підтверджено, що [PERSON] є працівником вказаного приватного підприємства на посаді продавця. З 22 березня 2013р. по даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] 10.10.2009р., що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (прізвище [PERSON] після реєстрації шлюбу [PERSON]). Відповідач та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження. Згідно довідки, виданої Степанівською сільською радою15.12.2015р.за №798 відповідач зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] і має наступний склад сімї: [PERSON] 1982р. народження - дружина, [PERSON] - донька [INFO], [PERSON] - син [INFO]. Із копії свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що його батьком є [PERSON]. Згідно копії ухвали Словянського міськрайонного суду Донецької області від 06 жовтня 2015р. задоволено подання державного виконавця ВДВС Словянського міськрайонного управління юстиції та оголошено розшук боржника [PERSON]. Із довідки, виданої Степанівською сільською радою Олександрівського району Донецької області 15.12.2015р.за №797 вбачається, що [PERSON] не працює, здійснює догляд за неповнолітнім сином інвалідом дитинства [PERSON] [INFO]. Також у справі є довідки, видані Управлінням пенсійного фонду України в Олександрівському районі Донецької області 2 грудня 2015р. за №№ 681/02 та 682/02 про те, що [PERSON] перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком у розмірі 1017, 84 грн., [PERSON] перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком у розмірі 1100, 39 грн.. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що повнолітній син сторін [PERSON] постійно зареєстрований і проживає разом із матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Його проживання за місцем навчання є тимчасовим, на період навчання. За таких обставин висновок суду щодо відсутності правових підстав позивачки на звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина не ґрунтуються на вимогах законодавства. Згідно з роз'ясненнями, наданими у п.20 постанови Пленуму Серховного Суду України від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти. Статтею 200 СК Укрраїни визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Із справи вбачається, що син сторін у справі є повнолітнім, але не досяг віку 23 роки, він продовжує навчання, потребує у зв'язку із цим матеріальної допомоги, оскільки навчається на денному відділенні, отримує стипендію у розмірі 1484 руб.(488грн. за курсом НБУ на час розгляду апеляційним судом справи), що менше, ніж прожитковий мінімум для працездатної особи (1378 грн. станом на лютий 2016р.). Відповідач працює в шахтоуправлінні «Білозірське» шахта «Піонер» горноробочим, згідно довідки про заробітну плату за 6 місяців 2015р. заробіток становить 55 660, 10 грн., тобто середньомісячний заробіток становить 9 276,68 грн.. На утриманні відповідача перебувають неповнолітня дочка [PERSON] [INFO]. та дружина [PERSON], яка не працює, так як здійснює догляд за неповнолітнім сином інвалідом дитинства [PERSON], [INFO].. Також відповідачем надані довідки про розмір пенсії [PERSON] - 1100,39 грн. та [PERSON] -1017,84 грн.. Свідоцтва про своє народження відповідачем не надано, але із апеляційної скарги вбачається, що позивачка не заперечує, що [PERSON] та [PERSON] батьки відповідача. Довідки про розмір їх пенсій самі по собі не свідчать про те, що батьки перебувають на утриманні відповідача, зокрема, не надано доказів про те, що відповідач єдиний син своїх батьків. На утримання сина [PERSON] дружина відповідача отримує державну соціальну допомогу дітям - інвалідам в сумі 1479,30 грн., що підтверджено довідкою Управління праці та соціального захисту населення Олександрівської районної держадміністрації. Батько [PERSON] перебуває у розшуку у зв'язку з несплатою аліментів за виконавчим листом, що підтверджено копіює ухвали суду від 06.10.2015р.. З врахуванням вказаних обставин суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, але, з врахуванням обов'язку обох батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття та з врахуванням обставин щодо розміру заробітної плати відповідача та перебування на його утриманні малолітньої дочки [PERSON], дружини, яка не працює у зв'язку з доглядом за дитиною - інвалідом позов підлягає задоволенню частково, слід стягнути на користь позивачки на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку. Відповідно до з ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 487,20 грн.. Згідно з пунктами 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Outcome: partial