Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернувся до суду з позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач, КМР) про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON]. Позивач [PERSON], є сином померлого [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. За життя останній залишив заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому і на що він матиме право, він заповів своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] у рівних частках кожному. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] входить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. У передбачений законом шести місячний термін із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не звертались. [PERSON], за життя так і не реалізував своє право на спадкування. [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS], з 06.06.2002 р. по день смерті. Таким чином, [PERSON], спадщину після смерті свого батька фактично прийняв, але у зв'язку із смертю належним чином не оформив. Реалізуючи своє право на спадкування за законом після смерті брата, [PERSON], звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Донченко О.О. для отримання свідоцтва про спадщину за законом на частку у спадщині, а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], внаслідок чого було відкрито спадкову справу № 10/2016 від 06.09.2016 р. Проте, 16 листопада 2016 року приватним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав того, що у спадкоємця документ, що посвідчує право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку під будинком відсутній. Що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В своїх позовних вимогах просив визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом. У судове засідання позивач не з'явився, проте його представник надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 50). У судове засідання відповідач не з'явився, надіслав до суду письмові пояснення, просив суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу у відсутності представника (а.с. 39-40). Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 23 серпня 2016 року, актовий запис № 807 (а.с. 19). Позивач [PERSON], є сином померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 15 листопада 2016 року, актовий запис № 33 (а.с. 12). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. За життя останній залишив заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому і на що він матиме право, він заповів своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] у рівних частках кожному. Даний факт підтверджується заповітом від 06.04.1982 р., посвідчений старшим державним нотаріусом Бориспільської нотаріальної контори, Фартушнею Н.К. та зареєстрований в реєстрі за № 2-1285 (а.с. 22). До складу спадкового майна після смерті [PERSON] входить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], який належав померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло (а.с. 24). У передбачений законом шести місячний термін із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не звертались. [PERSON], за життя так і не реалізував своє право на спадкування. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 23 серпня 2016 року, актовий запис № 7159 (а.с. 18). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS], з 06.06.2002 р. по день смерті. Знятий з реєстраційного обліку як померлий 17.08.2016 р., що підтверджується довідкою виданою Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» Дарницького айону м. Києва № 3449 від 17.09.2016 р. (а.с. 17). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON], спадщину після смерті свого батька фактично прийняв, але у зв'язку із смертю належним чином не оформив. Реалізуючи своє право на спадкування за законом після смерті брата, [PERSON], звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Донченко О.О. для отримання свідоцтва про спадщину за законом на частку у спадщині, а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], внаслідок чого було відкрито спадкову справу № 10/2016 від 06.09.2016 р. 16 листопада 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Донченко О.О. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав того, що у спадкоємця документ, що посвідчує право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку під будинком відсутній (а.с. 96). Відповідно до матеріалів спадкової справи, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті брата. Померлий перебував в шлюбі з [PERSON] до 25 січня 2005 року. Дітей [PERSON] не має. Батьки померли. Померлий [PERSON] заповіту не залишив. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною першою статті 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно положень ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, а саме будинок за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Позивач прийняв спадщину, що встановлено у судовому засіданні. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved