Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користування власністю, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] , в якій вона зареєстрована. Окрім позивачки, у вказаній квартирі зареєстровані також її донька [PERSON] , онука [PERSON] , [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON] Стверджувала, що відповідачі з дня реєстрації не проживають у квартирі позивачки, комунальні платежі не сплачують, в утриманні житла участі не приймають, їх особистих речей в квартирі немає. Посилаючись на те, що реєстрація відповідачів у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності порушує її права, як власника щодо користування та розпорядження майном, та зумовлює додаткові витрати на комунальні послуги, позивачка просила суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Позивачка та її представник в підготовче судове засідання не з`явились, представник позивачки, діюча на підставі ордеру від 04 квітня 2019 року, надала через канцелярію суду заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги, просила суд розглянути за відсутності позивачки та її представника (а.с. 5, 47). Відповідачі в підготовче судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, надали через канцелярію суду заяви, згідно яких позовні вимоги визнали у повному обсязі, просили суд розглянути справу за їх відсутності (а.с. 44-45) . Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідачі на стадії підготовчого провадження звернулись до суду із заявами про визнання позовних вимог, тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним Кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25 жовтня 2005 року належить квартира [ADDRESS] (а.с. 6, 25-26). 21 листопада 2005 року право власності позивачки на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в КП «МБТІ та РОН», що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 21 листопада 2005 року (а.с. 7). Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивачка, її донька [PERSON] , онука [PERSON] , [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою (витягом з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію) №346 від 18 березня 2019 року (а.с. 11). Відповідно до довідок відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 29 травня 2019 року, [PERSON] з 15 грудня 2008 року, [PERSON] з 14 лютого 2011 року, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.29-30). Факт не проживання відповідачів у квартирі підтверджується також Актом про непроживання, складеного комісією Будинкоуправління 2 Одеського КЕЧ району 25 березня 2019 року, Актом від 20 березня 2019 року та письмовими поясненнями сусідів позивачки (а.с. 12-14, 15). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно п. 11 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідачі втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку місця проживання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачі до початку розгляду справи по суті повністю визнали позовні вимоги позивачки, суд вважає за необхідне повернути позивачці 50% судового збору, сплаченого нею при поданні позову (а.с. 1). На підставі ст. ст. 15, 16, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved