Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

У липні 2013 позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що 04 березня 1995 року зареєструвала шлюб з відповідачем За час сумісного шлюбу нею та відповідачем були придбані: однокімнатна квартира [ADDRESS], житловий будинок з господарчими спорудами [ADDRESS] та автомобіль «TOYOTA CAMRY», р/н [NUMBER], 1992 року випуску. На теперішній час у провадженні Приморського районного суду знаходиться її заява про розірвання шлюбу. Вирішити у добровільному порядку питання розподілу вищевказаного майна не змогли, тому вона вимушена звернутись до суду та просити суд винести рішення, яким розділити вказане майно, виділивши їй у власність вищевказану квартиру, а у власність відповідача виділити вищевказаний будинок та автомобіль. У листопаді 2015 року позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила суд розділити вищевказане майно, виділивши їй у власність ідеальну ? його частину. В судовому засіданні позивач свою вимогу підтримала. Відповідач позов визнав частково і у свою чергу звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому зазначав, що позов [PERSON] визнає частково, а саме визнає її право власності на ? частину вищевказаного автомобіля та квартири. Спірний будинок, який розміщений в с. Тростянчик придбаний ним за власні кошти, які він отримав у 2009 р. від МВС України у сумі 67 000 грн. при виході на пенсію У грудні 2013 р. відповідач [PERSON] доповнив свою зустрічну позовну заяву, в якій зазначив, що спірну квартиру він також придбав за особисті кошти у сумі 208000 грн, отримані ним від продажу належної йому на праві власності в порядку приватизації квартири, яка знаходиться в м. Дніпропетровськ. Спірне майно за винятком автомобіля не може вважатись спільним, оскільки придбано ним вже в той час, коли він з [PERSON] разом не проживали. З вказаних підстав просив суд визнати спірні квартиру та будинок його особистою приватною власністю, виділити спірний автомобіль йому у власність, зобов'язавши його сплатити відповідачу за зустрічним позовом вартість ? частини автомобіля. У судовому засіданні [PERSON] свої вимоги підтримав. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON], зустрічний позов не визнала, при цьому пояснила, що спірні квартира та будинок придбавались нею та позивачем за час спільного шлюбу на кошти сім'ї. При купівлі вказаних квартири та будинку, вона, як дружина [PERSON], давала нотаріально посвідчену згоду на придбання вказаного майна. Заслухавши пояснення сторін, дослідив письмові докази по справі суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав: Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.61 того ж Кодексу об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктами права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ст.68 того ж Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 69 ч.1 того ж Кодексу дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 ч.1 того ж Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.24 ч.1, п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.5 ст.71 СК, щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження такої компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК при умові звернення (одного з них) до суду з таким позовом(ст.4 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом встановлено, що 04 березня 1995 р. сторони зареєстрували шлюб.(а.с.7 т.1). За час спільного шлюбу сторони придбали у спільну сумісну власність автомобіль «TOYOTA CAMRY», р/н [NUMBER], 1992 року випуску (а.с.37 т.1), квартиру [ADDRESS] (а.с.35 т.1) та житловий будинок з господарчими спорудами [ADDRESS] (а.с.36 т.1). Вказане майно є наявним у сторін на час розгляду вказаної справи судом. Оскільки, як встановлено судом, зазначене вище майно є спільною сумісною власністю подружжя, позов [PERSON] підлягає задоволенню, і суд вважає за необхідне визнати за позивачем [PERSON] право власності на ? ідеальну його частку. Визнаючи за [PERSON] право власності на ? ідеальну частку вищевказаного автомобіля, суд виходив з того, що автомобіль є неподільною річчю, згоду на отримання компенсації вартості ? частини вказаного автомобіля [PERSON] на давала, а [PERSON] попередньо не вносив на депозитний рахунок суду компенсацію вартості ? частки вказаного автомобіля. Відмовляючи у зустрічному позові [PERSON], суд виходив з того, що позивачем за зустрічним позовом не доведено, що спірний будинок придбаний ним на його особисті кошти, якими є виплачена йому МВС в липні 2009 р. при звільнені одноразова грошова допомога на оздоровлення та за особливості його роботи вихідна в сумі 70389 грн., що спірна квартира придбана ним за кошти виручені від продажу квартири в м. Дніпропетровськ, яка належала особисто йому на праві власності, яку він продав у липні 2011 р., що придбані спірні будинок та квартира, були придбані вже тоді, коли він та його колишня дружина однією сім'єю не мешкали, оскільки вказані доводи повністю спростовуються письмовими матеріалами справи, а саме нотаріально посвідченими заявами відповідача по зустрічному позову [PERSON], які з яких слідує, що вона, як дружина [PERSON] давала останньому згоду на придбання спірної квартири за сумісні кошти в період знаходження в зареєстрованому шлюбі та те, що квартира буде знаходитись у спільній сумісній власності її та чоловіка.(а.с.223 т.1). Крім того, у самому тексті договору [PERSON] нотаріусом був роз'яснений зміст статей 60-63 СК України, про що свідчить підпис [PERSON] на вказаному договорі, який був нотаріально посвідчений.(а.с.212 т.1). Таку ж згоду [PERSON] як дружина [PERSON] давала останньому при укладанні договору купівлі-продажу спірного будинку, і такі ж самі роз'яснення статей СК маються в тексті договору купівлі-продажу спірного будинку, підписаним [PERSON] і нотаріально посвідченим (а.с. 242, 246 т.1). Як вказані договори, так і названі заяви до них [PERSON] не оспорені і є чинними на теперішній час. Не може суд також погодитись з доводами [PERSON], що беручи у [PERSON] згоду на купівлю-продаж спірних будинку та квартири, він виконував формальні вимоги нотаріуса, оскільки при купівлі-продажу спірного будинку, він підписував нотаріально-посвідчену заяву продавця квартири Бондарева, в якій останній зазначав, що вказану у договорі квартиру він придбавав за власні кошти, поза шлюбом (а.с. 213). Якщо [PERSON] вважав, що спірну квартиру та будинок він придбавав за власні кошти, то мав право запропонувати [PERSON] також написати нотаріально-посвідчену заяву про те, що вона квартира, купується на особисті кошти [PERSON] і вона не матиме претензій на отримання квартири у спільну сумісну власність. Не може суд погодитись із доводами [PERSON], що спірні будинок та квартиру він купував, вже не живучи однією сім'єю з [PERSON] та не ведучи з останньою спільного господарства, і що ці його доводи підтверджуються позовною заявою відповідача про розірвання шлюбу, де [PERSON] зазначила, що не живе з ним з 2008 р. (а.с. 67), оскільки ці обставини не встановленні рішенням суду, яким шлюб між сторонами був розірваний (а.с.69). Доводи [PERSON] про те, що він на момент укладання вищевказаних угод не проживав з [PERSON] також спростовуються показаннями свідка [PERSON], з яких слідує, що вона на запрошення подружжя [PERSON] приїздила до них у с. Тростянчик, де [PERSON] мешкали у будинку купленому ними під дачу, довідкою Житлово-комунального підприємства «Фонтанський», з якої слідує, що [PERSON], в якості зятя був зареєстрований до квартири [ADDRESS], в якій проживає та є зареєстрована [PERSON] разом з їх сином (а.с.31), фотографіями, на яких зафіксовані подружжя [PERSON] їх син як у квартирі по [ADDRESS], так і в с. Тростянчик (а.с.27-30). Оригінальність вказаних фотографій [PERSON] не заперечується. Також у нотаріально посвідчених договорах купівлі-продажу: квартири від 16.08.2011 р.(а.с.212 т.1) та будинку від 12.09.2012 р. (а.с. 242 т.2), підписаних [PERSON], останній зазначав, що проживає та зареєстрований у кв. [ADDRESS]. Що стосується довідки Тростянецької с/ради (а.с.64 т.4), на яку, як на доказ проживання в смт Тростянець, Вінницької області в період з серпня 2008 р. по вересень 2009 р. посилається [PERSON], то суд вказану довідку взяти до уваги не може, оскільки вона видана на підставі свідчень сусідів незрозуміло яких, оскільки адреси вказаних осіб в довідці не зазначені. Суд також вважає за необхідне, відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати по справі, які складаються з витрат по сплаті судового збору у сумі 1876 грн. 80 коп. (а.с.22 т.1).

Outcome: approved