Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.10.2013 року відповідач [PERSON]отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту наплатіжну карткузі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рікта погодився із тим, що банк має право у будь який час збільшити чи зменшити кредитний ліміт. У зв'язку з порушеннями зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 31.05.2018 року має заборгованість у сумі 37466 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 288 грн. 01 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі30612 грн. 80 коп., пені та комісії в сумі 4304грн. 90коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 1760 грн. 29 коп. Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. Ухвалою від 09.08.2018року по справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. В ухвалі зазначено право сторін на подання до суду заяв по суті справи та інших клопотань, зокрема, право відповідача у пятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали подати відзив на позовну заяву, право позивача у пятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, право сторін подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Поштове відправлення з копією ухвали про відкриття провадження та позовом з додатками неодноразово надсилалось відповідачу у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, але ним не отримано і повернуто до суду з відміткою поштового відділення звязку «За закінченням терміну зберігання». Враховуючи, що відповідач про відкриття провадження по даній справі сповіщався належним чином, у визначений судом строк відзив на позов не подав, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не заявив, а в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом ст.3,6,627\~ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.629\~ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.\~526\~ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.\~530\~ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.\~610\~ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Згідно з ч.1ст.1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд встановив, що 10.08.2013 рокуміж сторонами було укладено кредитний договір б/н, який є договором приєднання і складається із Анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Відповідно до умов кредитного договору банк надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річнихна суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач, підписавши Анкету-заяву, прийняла на себе зобовязанняза вказаним кредитним договором здійснювати погашення кредитуобовязковими щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості), сплачувати пеню за прострочення сплати кредиту та штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача перед банком за вищевказаним кредитним договором станом 31.05.2018 року має заборгованість у сумі 37466 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 288 грн. 01 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі30612 грн. 80 коп., пені та комісії в сумі 4304 грн. 90 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 1760 грн. 29 коп. Зясувавши обставини справи, оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір. При цьому, суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обовязковим для виконання. Банк надав відповідачу кредитні кошти, які останній повинен був повертати шляхом внесення щомісячних платежів. Однак, як встановлено судом, відповідач порушив умови укладеного кредитного договору, оскільки не належним чином виконував свої зобовязання щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів, у звязку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку. Розмір заборгованості за кредитним договором в частині заборгованостіхза кредитом,по процентам за користування кредитом та пенею підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який є повним, чітким, узгоджується з умовами кредитного договору, відповідачем не спростований, тому суд вважає його належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. На підставі вищевикладеного, позов в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 288 грн. 01 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі30612 грн. 80 коп., пені та комісії в сумі 4304 грн. 90 коп., слід задовольнити. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів: 500 грн. (фіксованої частини) та 1760 грн. 29 коп. (процентної складової) слід врахувати наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому\~ суд вважає, що в цій частині позовні вимоги необхідно залишити без задоволення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, які пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial