Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У листопаді 2014 році позивач [PERSON] господарство «Сега» звернулось до суду з позовом, який в подальшому неодноразово уточнювався (т. 1 а.с. 107-111, т. 1 а.с. 208-209), до [PERSON], [PERSON], третя особа: відділ державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, про звільнення майна з-під арешту. У позові посилається на те, що 11 березня 2014 року між [PERSON] господарством «Сега» та [PERSON] був укладений договір про спільну діяльність, відповідно до якого сторони домовилися про організацію спільної діяльності у сфері спільного використання належної [PERSON] земельної ділянкиплощею 7,18 га, розташованої на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, кадастровий номер 2321580500:03:002:0025, для досягнення таких господарських цілей: отримання сільськогосподарської продукції, згідно категорії земель та класифікації угідь. Сторони зобовязалися діяти спільно шляхом обєднання майна, грошових коштів і зусиль для отримання продукції.Згідно зі статтею 7 договору, усі доходи, отримані за даною угодою внаслідок спільної діяльності, використовуються в першу чергу на відшкодування матеріальних витрат, а продукція, що отримують сторони від спільної діяльності, підлягає розподілу пропорційно часткам, визначеним в статті 6 цього договору, тобто відповідно до долі вкладу сторін.І лише після реалізації врожаю, а також після компенсації витрат, здійснених для його вирощування, та сплати усіх податків та зборів, отриманий прибуток розподіляється між позивачем та [PERSON] На виконання умов договору про спільну діяльність [PERSON] господарство «Сега» обробляло належну [PERSON] земельну ділянку, виконувало ряд технічних функцій, зокрема, організувало роботу та фінансувало посів, вирощування урожаю. У вересні ФГ «Сега» стало відомо, що врожай соняшника на земельній ділянці, яка належить на праві власності [PERSON], за її борги перед [PERSON] було повністю скошено і вивезено у невідомому напрямку. Пізніше, після зясувань деяких обставин по справі, спілкування із зазначеними особами і отримання документів відповідачем [PERSON], стало відомо, що у серпні 2014 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області [PERSON] винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на виконання якої було описано та накладено арешт на посів соняшника, розташованого на земельній ділянці площею 7,18 га на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, кадастровий номер 2321580500:03:002:0025. Збір врожаю соняшника було проведено за участю державного виконавця, стягувача [PERSON], СФГ «[PERSON]В.» та інших осіб. Всього було зібрано 11 тонн 770 кілограм соняшника на загальну суму 45000,00 грн., ціну на зібраний врожай було встановлено самостійно державним виконавцем. У подальшому зібраний урожай соняшника, який переданий на зберігання стягувачу [PERSON], був реалізований останнім. Позивач вважає, що при накладенні арешту на посів соняшника, оголошенні заборони на його відчуження державним виконавцем порушені вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а подальші дії щодо збору та реалізації урожаю соняшника призвели до порушення його прав, у звязку з чим змушений звернутися до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні представники позивача ФГ «Сега» доводи, викладені у позові підтримали, просили задовольнити вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнала, просила його задовольнити у повному обсязі, посилаючись при цьому на численні порушення зі сторони третьої особи - відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції, які були допущені під час проведення виконавчих дій, а саме: неповідомлення її, як боржника, про існування постанови про відкриття виконавчого провадження, яку вона отримала вже після зібрання врожаю у середині вересня 2014 року, проведення без її участі опису й арешту посівів соняшнику на земельній ділянці площею 7,18 га, яка належить їй на праві приватної власності, складання без її участі державним виконавцем акту опису й арешту майна від 15 серпня 2014 року та актів державного виконавця від 10 вересня 2014 року, проведення на її земельній ділянці безпідставного збирання врожаю соняшника та передачу його на зберігання стягувачу [PERSON] У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти доводів, викладених у позові, заперечував, суду пояснив, що дії, які проводилися працівниками ВДВС Вільнянського РУЮ по виконанню виконавчого документу щодо стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості у сумі 27125,50 грн., а саме проведення примусових виконавчих дій по опису й арешту посівів соняшнику, зібрання врожаю на полі боржника [PERSON] і подальша передача соняшнику йому на зберігання, проведені з дотриманням чинного законодавства. Натомість ФГ «Сега» безпідставно заявляє свої вимоги про звільнення майна з-під арешту. Поданий договір про спільну діяльність є удаваним правочином, його умови є надуманими та суперечать чинному цивільному законодавству. Договір не зареєстрований у встановленому законом порядку. Також ФГ «Сега» не є учасником виконавчого провадження, в рамках якого проводилися виконавчі дії, законність яких оспорюється, а тому не має права заявляти вимоги по поверненню майна, яке, на його думку, є виключно власністю [PERSON] Тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи - відділу ДВС Вільнянського РУЮ у судовому засіданні також заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що 13 серпня 2014 року до відділу надійшла заява [PERSON] про прийняття на примусове виконання виконавчого листа № 0805/6870/2012, виданого Вільнянським районним судом Запорізької області, про стягнення з [PERSON] на користь заявника боргу у розмірі 27125,50 грн., за якою 15 серпня 2014 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження було направлено боржнику та надано строк для самостійного виконання. З метою виявлення майна, що належить боржнику, 15 серпня 2014 року державним виконавцем до органів, що реєструють право власності, були спрямовані відповідні запити. Аналогічні запити з метою отримання інформації про джерела отримання доходів та розрахункові рахунки, відкриті боржником у банківських та інших фінансових установах, відправлено в електронній формі до ДПС, УПФУ. Крім того, було направлено запит до Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області щодо встановлення місця проживання, працевлаштування боржника та встановлення наявності у боржника земельного паю чи ділянки, інформації про здійснення боржником підприємницької діяльності. 15 серпня 2014 року до відділу надійшла відповідь Антонівської сільської ради, згідно з якою за боржником зареєстрований земельний пай площею 7,18 га, який розташований на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Цього ж дня державним виконавцем у присутності двох понятих та стягувача [PERSON] описано та арештовано посів соняшника, розташований на земельній ділянці площею 7,18 га на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, належній боржнику. Копію акту опису та арешту майна було направлено боржнику. 18 серпня 2014 року, відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення виконання рішення суду винесено постанову про арешт всього майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копію якої також направлено [PERSON] Для збору врожаю соняшника, описаного та арештованого 15 серпня 2014 року, на підставі ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» залучено субєкта господарювання СФГ «[PERSON]В.» Виконавчі дії по збору врожаю проводилися 10 вересня 2014 року, всього зібрано 11 тонн 770 кілограм соняшника, яке передано на зберігання стягувачу [PERSON] Вважає, що усі виконавчі дії було проведено відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», за час перебування виконавчого провадження на виконанні боржник та інші заінтересовані особи жодних заяв щодо арештованого майна не подавала, відомостей про належність врожаю соняшника не боржнику, а іншим особам, до відділу не надходило, у звязку з чим підстави для звільнення майна з-під арешту відсутні. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з таких підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 11 березня 2014 року між [PERSON] господарством «Сега» та [PERSON] був укладений договір про спільну діяльність (т. 1 а.с. 7-8), відповідно до якого, сторони домовилися про організацію спільної діяльності у сфері спільного використання належної [PERSON] земельної ділянки, для досягнення наступних господарських цілей: отримання сільськогосподарської продукції, згідно категорії земель та класифікації угідь. Сторони зобовязалися діяти спільно шляхом обєднання майна, грошових коштів і зусиль для отримання продукції. Згідно статті 7 вказаного договору, всі доходи, отримані за даною угодою внаслідок спільної діяльності, використовуються в першу чергу на відшкодування матеріальних витрат, а продукція, що отримують сторони від спільної діяльності, підлягає розподілу пропорційно часткам, визначеним в статті 6 цього договору, тобто відповідно до долі вкладу Сторін. Статтею 6 договору про спільну діяльність визначені розміри внесків сторін, відповідно до яких і здійснюється розподіл прибутку. Так внесок ФГ «Сега» складає 70 %, а [PERSON] - 30 %. Виконуючи умови договору, ФГ «Сега» для здійснення спільної діяльності обробляло земельну ділянку та виконало ряд інших технічних функцій, в тому числі організувало всю роботу та повністю фінансувало посів, вирощування врожаю, а також виконувало усі інші необхідні дії, направлені на забезпечення отримання сторонами договору врожаю та прибутку. На виконання зазначених умов договору ФГ «Сега» закупило: - у ТОВ «Флора» насіння соняшника НК Бріо для посіву на загальну суму 8550,00 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № СФ-0000148 від 06 березня 2014 року (т. 1 а.с. 15); - у ТОВ «Агрохімсервіс» селітру аміачну та нітроамофоску на загальну суму 25030,00 грн., що підтверджується рахунком № 0503-000018 від 05 березня 2014 року (т. 1 а.с. 16); - у ПАТ «Укрнафта» дизельне паливо на загальну суму 803,00 грн., що підтверджується чеком № 4022 від 12 червня 2014 року (т. 1 а.с. 18). Також на виконання зазначених умов договору ФГ «Сега» виконало роботи з лущування на суму 700,00 грн, оранки на суму 2100,00 грн., першої культивації на суму 1050,00 грн., другої культивації на суму 1050,00 грн., посіву на суму 840,00 грн., першої прополки на суму 840,00 грн., другої прополки на суму 840,00 грн., а всього на суму 7420,00 грн. (т. 1 а.с. 15). Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Цивільним кодексом України регулюванню відносин, що виникають при укладенні договорів про спільну діяльність, присвячена глава 77. Так, відповідно до ст. 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобовязуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі обєднання вкладів учасників (просте товариство) або без обєднання вкладів учасників. У ч. 1, ч. 2 ст. 1131 ЦК України зазначено, що договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Відповідно до ст. 1132 ЦК України, за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобовязання обєднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Згідно зі ст. 1133 ЦК України, вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові звязки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає з договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками. Стаття 6 договору про спільну діяльність від 11 березня 2014 року, передбачає, що внесок сторони 1, тобто ФГ «Сега», полягає у внесенні грошових коштів 25000,00 грн., участі сільськогосподарської техніки та транспортних засобів, трудової участі: вирощування сільськогосподарської продукції та її транспортування, відповідно доля сторони 1 складає 70 %. Що стосується внеску сторони 2, [PERSON], то він складається з грошових коштів 1000,00 грн., наданні майна: земельної ділянки 7,18 га, яка розташована на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю І-ЗП № 062256, виданий Антонівською сільською радою 12 серпня 2002 року та зареєстрований в книзі за № 2986), трудової участі: вирощування сільськогосподарської продукції, відповідно її доля складає 30 %. Підпункт 7.2 статті 7 вищезазначеного договору передбачає, що продукція, яку отримають сторони від спільної діяльності, підлягає розподілу пропорційно часткам, визначеним в статті 6 цього договору. Вищезазначені положення не суперечить ст. 1139 ЦК України, яка вказує, що прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників.\~ Умова про позбавлення або відмову учасника від права на частину прибутку є нікчемною. З огляду на вищевикладене, слід визначити, що загальна кількість врожаю соняшника зібраного із земельної ділянки площею 7,18 га, яка належить на праві власності [PERSON], становить 11 тонн 770 кілограм, тобто пропорційно розподілу часткам, визначеним в статті 6 договору про спільну діяльність від 11 березня 2014 року, частка ФГ «Сега» становить 70 % від 11 тонн 770 кілограм соняшнику та складає 8 тонн 239 кілограм. Доводи [PERSON], що договір про спільну діяльність не підтверджує права власності ФГ «Сега» на врожай, не зареєстрований у встановленому порядку, суд оцінює критично, оскільки доказів цим обставинам суду не подано. На час розгляду позову договір є чинним та визнавався його сторонами. Також судом встановлено, що 13 серпня 2014 року до виконавчої служби надійшла заява [PERSON] про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 0805/6870/2012 від 15 травня 2014 року, виданого Вільнянським районним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь заявника боргу в розмірі 27125,50 грн. 15 серпня 2014 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого документу, виконавчому провадженню присвоєно номер 44417681 (т. 1 а.с. 75-76). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»,\~виконавче провадження - це сукупність дій, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться\~на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом. А відповідно до ст. 6 цього Закону, державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення,\~у спосіб та в порядку,\~встановленому виконавчим документом і цим Законом - ч. 2 ст. 11 Закону. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 цього Закону. А згідно з ч. 1 ст. 31 цього Закону, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до ст. 47 цього Закону. З оригіналів матеріалів виконавчого провадження, які були досліджені під час розгляду справи, а також за наслідками пояснень, наданих представником ВДВС Вільнянського РУЮ, судом встановлено про відсутність доказів направлення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику [PERSON] рекомендованим листом з повідомленням про вручення. За ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення\~на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і\~передача\~стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням. 15 серпня 2014 року після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем було направлено запит про надання інформації з відділу Держземагенства у Вільнянському районі щодо підтвердження наявності та місцезнаходження у боржника [PERSON] земельного паю чи земельної ділянки, номер та дату документу, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою (кадастровий номер земельної ділянки), призначення земельної ділянки, інформаційну довідку поземельної книги щодо права власності на земельну ділянку та вимогу до Антонівської сільської ради про місце проживання боржника її місце працевлаштування, наявність у [PERSON] земельного паю чи земельної ділянки і т.д. 15 серпня 2014 року старшим державним виконавцем відділу ДВС, у провадженні якої перебував виконавчий документ, [PERSON] було складено акт опису та арешту майна - посівів соняшнику, що розташовані на земельній ділянці площею 7,18 га, яка розташована на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, кадастровий номер 2321580500:03:002:0025 (т. 1 а.с. 9-10, т. 1 а.с. 77-80). У вищевказаному документі зберігачем арештованого майна призначена [PERSON], яка на той час взагалі не отримувала жодного документу з ВДВС Вільнянського РУЮ, не була обізнана про відкриття виконавчого провадження та не отримувала відповідну постанову, чим пояснюється її відсутність підпису в акті опису й арешту від 15 серпня 2014 року. Тобто, не дивлячись на той факт, що постанова про відкриття виконавчого провадження, в якій встановлено строк для добровільного виконання боржнику до 21 серпня 2014 року, не була направлена [PERSON], а також не дочекавшись відповіді на запит з відділу Держземагенства у Вільнянському районі, всупереч закону, державний виконавець Владиченко В.О. почала вживати заходів примусового виконання рішення. Згідно зі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», не допускається звернення стягнення на майно, зазначене в переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, згідно з додатком до цього Закону. Відповідно до Переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, що є додатком до Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами не може бути звернено на насіння, необхідне для чергової сівби (осінньої і весняної), та незнятий урожай - в осіб, які займаються сільським господарством (крім земельних ділянок, на які накладено стягнення). Отже, законодавець виключає звернення стягнення незнятого врожаю лише в осіб, які займаються сільським господарством, щодо земельних ділянок, на які не накладено стягнення. Оскільки, [PERSON], як зазначила у своїй відповіді від 15 серпня 2014 року № 01-21/252 Антонівська сільська рада, зареєстрована за адресою: [INFO] с. Володимирівка Вільнянського району Запорізької області, і обробляє земельну ділянку самостійно (т. 1 а.с. 84), то вона відноситься до переліку осіб, на яких розповсюджується дія Додатку до Закону України «Про виконавче провадження», а саме про заборону звернення стягнення на незнятий урожай в осіб, які займаються сільським господарством. 09 вересня 2014 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції [PERSON] своєю постановою залучила для проведення виконавчих дій субєкта господарювання СФГ «[PERSON]В.» який має навики по збиранню врожаю (т. 1 а.с. 88). 10 вересня 2014 року при вчинені виконавчих дій, було зібрано 11 тонн 770 кілограм врожаю соняшника, які передана на зберігання стягувачу [PERSON] На підтвердження цих подій, державним виконавцем Владиченко В.О. було складено акт (т. 1 а.с. 11-12, т. 1 а.с. 90-91). Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в ч. 8 ст. 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам, призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису, тобто норми даної статті не передбачать, що державний виконавець повинен передавати майно на зберігання саме стягувачу. Метою застосування арешту є забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; забезпечення виконання рішення про конфіскацію майна боржника. Арешт також застосовується при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб. У виконавчому провадженні арешт на майно боржника включає в себе комплекс процесуальних виконавчих дій щодо заборони вільного розпорядження та користування таким майном. Тобто, арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам. З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що [PERSON] звернувся з заявою до ВДВС Вільнянського РУЮ, в якій повідомив, що ним, самостійно було реалізовано майно у вигляді насіння соняшнику за ціною 2300,00 грн. за 1 тонну соняшнику, всього реалізовано 10 тонн 500 кілограм насіння соняшнику на загальну суму 24311,00 грн., утилізовано 1200,00 грн. і заборгованість [PERSON] перед ним у повному обсязі не погашена (т. 1 а.с. 169). На теперішній час за заявою [PERSON] виконавчий лист № 0805/6870/2012 від 15 травня 2014 року йому повернутий, про що виконавчою службою винесено відповідну постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (т. 1 а.с. 166-167). Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації провадиться у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше, ніж через пять днів після накладення арешту. Продукти та інші речі, що швидко псуються, вилучаються і передаються для продажу негайно після накладення арешту. Державний виконавець зобовязаний подбати про забезпечення умов реалізації майна боржника, які не ущемляють його законних інтересів. Стаття 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в ч. 8 статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Рухоме майно, вартість якого не перевищує сто пятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, товари побутового вжитку, а також інше рухоме майно (у разі якщо стягувач не заперечує проти цього) реалізуються на комісійних умовах. Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах). Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Всупереч вищевикладеному, державним виконавцем не було вжито будь-яких дій щодо збереження та реалізації майна в порядок і спосіб, передбачений чинним законодавством України, а стягувач [PERSON] без будь-яких законних підстав, самостійно здійснив реалізацію майна ФГ «Сега» та [PERSON], чим спричинив збитки сторонам по справі. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ФГ «Сега» підлягають задоволенню в частині виключення з акту опису від 15 серпня 2014 року та звільнення з-під арешту 8 тонн 239 кілограм насіння соняшнику та зобовязання [PERSON] повернути ФГ «Сега» насіння соняшнику у вказаній кількості, зібраного ним із земельної ділянки площею 7,18 га, розташованої на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, кадастровий номер 2321580500:03:002:0025, яке передавалося йому на зберігання і яке він реалізував без законної підстави. На підставі викладеного,

Outcome: partial