Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

У листопаді 2013 року до Василівського районного суду звернувся [PERSON] із позовом до Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області. У позовній заяві зазначено, що з 01 листопада 2003 року по 12 лютого 2010 року [PERSON] працював у Комунальному підприємстві «Дніпрорудненський водоканал» Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області (надалі - КП «Дніпрорудненський водоканал» Дніпрорудненської міської ради) на посаді начальника дільниці. Звільнений [PERSON] на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із банкрутством підприємства. Засновником підприємства є Дніпрорудненська міська рада Василівського району Запорізької області. Ухвалою господарського суду Запорізької області від 24 грудня 2012 року КП «Дніпрорудненський водоканал» ліквідовано. Після ліквідації КП «Дніпрорудненський водоканал» у [PERSON] залишилася невиплаченою заробітна плата при звільненні у розмірі 35688 грн. 93 коп., та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 25947 грн. 90 коп. Вказані суми стягнуто на користь позивача рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2010 року. Рішення суду не виконано. Постільки КП «Дніпрорудненський водоканал» ліквідовано, [PERSON] просить суд стягнути на його користь з Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області заборгованість із заробітної плати у розмірі 35688 грн. 93 коп., та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 25947 грн. 90 коп. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 20 листопада 2013 року роз'єднано позовні вимоги [PERSON] до Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, про стягнення заробітної плати та вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку при звільненні, у самостійні провадження. Відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Дніпрорудненської міської ради про стягнення середнього заробітку за затримку при звільненні. Позовну заяву [PERSON] до Дніпрорудненської міської ради про стягнення заробітної плати повернуто позивачу. У судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав та просить суд задовольнити за підставами, що викладені ним у письмовій формі. Стягнути з Дніпрорудненської міської ради середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 25947 грн. 90 коп. Представник відповідача Волик Я.М. проти позову заперечує та суду пояснила, що Дніпрорудненська міська рада Василівського району Запорізької області не належний відповідач. Позивач [PERSON] працював у КП «Дніпрорудненський водоканал», яке є юридичною особою. Дніпрорудненська міська рада не відповідає за борги КП «Дніпрорудненський водоканал», що ліквідовано. Позов [PERSON] є необґрунтованим, у задоволенні якого має бути відмовлено. Вислухавши позивача та представника відповідача, вивчивши письмові докази, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову виходячи з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01 листопада 2003 року працював начальником дільниці КП «Дніпрорудненський водоканал» Дніпрорудненської міської ради, згідно наказу підприємства №02-к від 03 листопада 2003 року. Згідно наказу КП «Дніпрорудненський водоканал» №154 від 12 лютого 2010 року, [PERSON] звільнений 12 лютого 2010 року у зв'язку із скороченням штату, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2010 року з КП «Дніпрорудненський водоканал» Дніпрорудненської міської ради стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 25947 грн. 90 коп. Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Процедура примусового виконання рішень судів визначена Законом України «Про виконавче провадження». Рішенням Дніпрорудненської міської ради №86 від 30 жовтня 2009 року надана згода Державній податковій інспекції у Василівському районі Запорізької області на застосування до КП «Дніпрорудненський водоканал» процедури банкрутства. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09 листопада 2009 року було порушено провадження у справі про банкрутство КП «Дніпрорудненський водоканал», призначено арбітражного керуючого, якого зобов'язано скласти реєстр вимог кредиторів. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24 грудня 2012 року КП «Дніпрорудненський водоканал» Дніпрорудненської міської ради ліквідовано. Вимоги не задоволені за недостатністю майна визнано погашеними. Порядок заміни сторони у виконавчому провадженні у випадку її вибуття, визначений ч.5 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог ст.176 ЦК України, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом, а юридичні особи, створені територіальними громадами, не відповідають за зобов'язаннями територіальних громад. Відповідно до ст.96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Стягнення заборгованості по заробітній платі проводиться відповідно до норм статей 1, 11, 14, 16, 24, 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в рамках ліквідаційної процедури арбітражним керуючим, який забезпечує здійснення ліквідаційної процедури та задоволення вимог кредиторів у встановленому законом порядку. Статтею 28 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобов'язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги), виконану у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №15 «Про судову практику в справах про банкрутство», вимоги кредиторів щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника випливають із трудових правовідносин сторін. Кредиторами за цим видом вимог є особи, з якими боржник уклав трудовий договір, а підставою для цих вимог є порушення працедавцем своїх зобов'язань за трудовим договором щодо оплати праці. Згідно зі статтею 28 Закону України «Про оплату праці» у разі банкрутства підприємства зобов'язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послугу), виконану в період, що передував банкрутству, виконуються відповідно до Закону. Позивач [PERSON] та відповідач Дніпрорудненська міська рада не укладали трудовий договір та не пов'язані трудовими правовідносинами. Дніпрорудненська міська рада не мала та не має заборгованості по заробітній платі перед [PERSON], тому не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Дніпрорудненська міська рада не несе відповідальності за зобов'язаннями суб'єкта господарювання - КП «Дніпрорудненський водоканал» щодо виплати позивачу середнього заробітку за затримку при звільненні. Суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] Витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed