Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що 25 червня 2010 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 579. Від вказаного шлюбу у них з відповідачем дітей немає. Разом з тим, спільне життя з відповідачем у них не склалося й відповідно шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, разом не проживають, у зв'язку з чим збереження сім`ї та досягнення примирення з відповідачкою є неможливе та суперечить їх інтересам. Також вказував на те, що на даний час він проживає в м. Києві, окремо від відповідачки і наміру продовжувати подружні відносини з відповідачкою не має й відповідно вважає, що збереження сім`ї є неможливим. Посилаючись на вказане, просив шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції розірвати. У судове засідання позивач не з'явився. Подав через канцелярію суду на підставі ст. 158 ЦПК України заяву, в якій вказав, що поданий ним позов підтримує у повному обсязі, просив його задовольнити та розгляд справи провести у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Згоди щодо винесення заочного рішення в справі суду не надав. Відповідачка будучи двічі належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, не повідомила суду причини своєї неявки та не подавала клопотань про відкладення розгляду справи (а.с. 17, 23). Ураховуючи вказане, суд вважає за можливе розгляд справи провести у відсутності сторін та на підставі наявних у ній доказах. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, з 25 червня 2010 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції та вчинено відповідний актовий запис № 579 (а.с.12). Від вказаного шлюбу у сторін дітей немає. Також судом в ході розгляду справи встановлено, що сторони фактично не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, зокрема позивач проживає в м. Києві, про що він зазначає у поданому позові, а також у заявах, поданих на адресу суду(а.с. 21-22, 24-25), а відповідачка в [ADDRESS], що також підтверджується відомостями з адресно-довідкового бюро та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Таким чином, судом достовірно встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася й відповідно існує формально, сторони не підтримують подружніх відносин, проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку, що її зберегти немає можливості. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, оцінивши надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог в їх сукупності та взаємозв'язку між собою, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї сторін неможливе, суперечить їх інтересам, оскільки сім'я сторін розпалася, на даний час шлюб носить лише формальний характер, сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть, у зв'язку із чим укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved