Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до комунального некомерційного підприємства «Кременецька районна комунальна лікарня» Кременецької районної ради Тернопільської області (далі - КНП «Кременецька РКЛ»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON] про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. Свої вимоги\~ [PERSON] мотивувала тим, що 23 червня 2020 року\~\~КНП «Кременецька РКЛ» було винесено наказ № 77-к про її звільнення з посади лікаря-терапевта вищої категорії, витяг якого їй вручено 26 червня 2020 року разом з повідомленням про скорочення та видачею трудової книжки. Позивачка стверджувала, що вказаний наказ є незаконним, оскільки при її звільненні роботодавцем було порушено процедуру звільнення, не попереджено її про звільнення не менше ніж за два місяці до звільнення, не запропоновано вакантної посади, як за фахом так і не за фахом, не надано інформації як особі, яку планувалося звільнити, щодо погодження профкому, оскільки вивільнення було масовим, не враховано її переважного права на залишенні на роботі. Такі дії відповідача завдали їй значних моральних страждань, принизили її честь, гідність та ділову репутацію. У поданому 02 вересня 2020 року відзиві на позов представник відповідача [PERSON] посилається на те, що відповідно до рішення 33 сесії 7-го скликання Кременецької районної ради №512 від 22 серпня 2019 року внаслідок реорганізації (злиття) Кременецької РКЛ та Кременецької стоматполіклініки утворено КНП «Кременецька района комунальна лікарня». Рішенням тридцять сьомої сесії сьомого скликання Кременецької районної ради від 19.12.2019 №562 затверджено районний бюджет на 2020 рік, яким передбачено медичну субвенцію у розмірі, недостатньому для забезпечення фонду оплати праці наявній чисельності працівників та кількості штатних одиниць лікувального закладу. У зв`язку із цим рішенням Кременецької районної ради №575 від 10.01.2020 затверджено структуру реорганізованого підприємства. З метою приведення у відповідність до вищезазначених рішень та на виконання положень абз.2 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого Постановою КМУ від 28.02.2002 №228 щодо приведення чисельності працівників за штатним розписом у відповідність з визначеним фондом оплати праці було видано наказ «Про затвердження організаційної структури КНП «Кременецька района комунальна лікарня» від 21.01.2020 №31-од, яким оптимізовано організаційну структуру КНП «Кременецька района комунальна лікарня» та наказ «Про скорочення чисельності та штату працівників» №32-од від 21.01.2020 з переліком посад, що скорочуватимуться. На виконання положень вищезазначеного наказу працівники, посади яких підлягали скороченню, протягом лютого 2020 року ознайомлювалися з даним наказом із врученням персональних повідомлень про скорочення займаної посади. Позивачка на виклик до відділу кадрів не з`явилась, ознайомлюватися із наказом №32-од від 21.01.2020 відмовилася, про що складено відповідний акт. З моменту повідомлення про звільнення і до моменту звільнення позивачки посада, яка б відповідала професії, спеціальності, кваліфікації позивачки, у лікувальному закладі не було. На посаді залишився працювати [PERSON] , який має дві терапевтичні спеціальності, окрім роботи лікаря-терапевта терапевтичного відділення на нього покладено обов`язки районного терапевта. Кваліфікація та продуктивність праці [PERSON] визначена як більша в порівнянні з позивачкою, тому він залишений на роботі, однак із переведенням із 0,75 штатної одиниці лікаря-терапевта на 0,50 шт.од. Порівняння кваліфікації та продуктивності праці позивачки з лікарем-терапевтом [PERSON] необхідності проводити не було, оскільки посада завідувача терапевтичного відділення скороченню не підлягала, а лише перейменовувалася відповідно до назви відділення, а 0,25 штатної одиниці лікаря-терапевта, яку займав [PERSON] , було скорочено згідно із наказом №32-од від 21.01.2020. Вимоги ч.2 ст. 42 КЗпП України застосуванню не підлягають, оскільки вони враховуються при рівній продуктивності і кваліфікації праці. Позивачка не є членом профспілки, а тому згода профкому не отримувалася. Трудова книжка та витяг з наказу про звільнення позивачці було видано 26.06.2020, оскільки вона не хотіла чекати на належне оформлення трудової книжки, дозволу на відправлення поштою не надала, а тому вини адміністрації нема. Підстав для поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди немає. З врахуванням зазначеного у позові просить відмовити. 14 вересня 2020 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив де позивачка вказала, що їй незрозуміло, що відбулося в Кременецькій районній лікарні, чи скорочення чисельності працівників чи штату, оскільки це різні поняття. Лікар [PERSON] не має другої терапевтичної спеціальності лікаря-нефролога, оскільки не проходив відповідних курсів. Вона жодного разу не притягувалася до дисциплінарної відповідальності. На [PERSON] обов`язки районного терапевта покладено після її звільнення з посади. Посада завідувача терапевтичним відділенням є адміністративною посадою. Крім виконання основних обов`язків лікаря-терапевта у лікувальному закладі вона тривалий час працювала до звільнення лікарем-терапевтом у призовній комісії військомату. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Зембра Є.Й. підтримали позов з підстав, наведених у ньому. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнала та надала пояснення аналогічні поясненням, викладеним у відзиві на позов та пояснила, що наказом №33-од від 21 січня 2020 року «Про зміни до штатного розпису КНП «Кременецька района комунальна лікарня» у 2020 році крім виведення зі штату КНП «Кременецька района комунальна лікарня» структурних підрозділів було введено у штат підрозділ «Адміністративно-управлінський персонал» у складі 20.25 шт.од. з 01.05.2020. Вакантної посади чи роботи за відповідною професією чи спеціальністю позивачки не було, однак були інші вакантні посади, які [PERSON] могла б виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду, але позивачці ці посади запропоновані не були. В судовому засіданні представник третьої особи адвокат Гуцалюк А.Р. позов позивачки не визнав та дав пояснення аналогічні поясненням представника відповідача. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, заперечення представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд робить висновки про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Згідно вимог\~ст. 4 ЦПК України\~\~кожна особа має право в\~\~порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних\~\~або оспорюваних\~\~прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.13, 81 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Постановою №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~Пленум Верховного Суду України в ч.1 «звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці». У відповідність до ч.1\~ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу України про працю України\~\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (\~ст.4 КЗпП України). Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи ( ч. 6\~ст.5-1 КЗпП України). За правилами ч. 3\~ст. 64 ГК України\~підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно п. 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори,\~\~пов`язані зі\~\~звільненням\~\~за п.1\~\~\~ст.40\~\~ КЗпП,\~\~ суди\~\~зобов`язані\~\~з`ясувати,\~\~чи\~\~дійсно\~\~у відповідача мали місце зміни в організації\~\~виробництва\~\~і\~\~праці, зокрема, ліквідація,\~\~\~\~реорганізація\~\~\~\~або\~\~ перепрофілювання підприємства,\~\~установи,\~\~організації,\~\~скорочення чисельності або штату\~\~працівників,\~\~чи\~\~додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства,\~\~що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці,\~\~про те, що працівник відмовився від переведення\~\~на\~\~іншу\~\~роботу\~\~або\~\~що власник\~\~або\~\~уповноважений\~\~ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж\~\~підприємстві,\~\~в установі,\~\~організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався\~\~він за два місяці про наступне вивільнення. Статтею 43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю. Держава створює умови для повного здійснення громадян права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у\~ст.5-1 КЗпП України\~правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Суд встановив, що [PERSON] має вищу освіту. У 1977 році закінчила навчання в Тернопільському державному медичному інституті. З 01 серпня 1978 року прийнята на роботу у Кременецьку центральну районну лікарню на посаду лікаря-терапевта Бережецької дільничної лікарні. 02 січня 1980 року переведена на посаду завідуючого терапевтичним відділенням №2 цієї ж лікарні. 07 грудня 1984 року їй присвоєно другу кваліфікаційну категорію лікаря-терапевта. З 01 квітня 1985 року переведена на посаду лікаря-терапевта у вказаному лікувальному закладі. З 02 січня 1986 року переведена на посаду завідуючого терапевтичним відділенням №2 Кременецької ЦРЛ. 11 серпня 1989 року присвоєно першу кваліфікаційну категорію. 15 жовтня 1998 року переведено на посаду лікаря-терапевта терапевтичного відділення №1 Кременецької ЦРЛ. 30 травня 2000 року присвоєна вища категорія зі спеціальності терапія. Відповідно до наказу №153 від 01 листопада 2002 року Кременецька ЦРЛ перейменована на центральну району комунальну лікарню. 16 травня 2005 року, 07 квітня 2010 року, 15 квітня 2015 року, 27 лютого 2020 року [PERSON] підтверджена вища категорія зі спеціальності терапія. 18 січня 2013 року Кременецька ЦРКЛ перейменована в району комунальну лікарню. 25 липня 2017 року [PERSON] переведена на посаду 0.75 ставки лікаря-терапевта. 23 серпня 2018 року Кременецька РКЛ реорганізована в КНП «Кременецька района комунальна лікарня». Дане підтверджується записами у трудовій книжці [PERSON] . Рішенням Кременецької районної ради від 10 січня 2020 року №575 затверджено Статут комунального некомерційного підприємства «Кременецька района комунальна лікарня» Кременецької районної ради Тернопільської області. Наказом Кременецької КНП «Кременецька РКЛ» № 31-од від 21 січня 2020 року «Про затвердження організаційної структури КНП «Кременецька районна комунальна лікарня» відповідно до ч.3 ст. 64 Господарського кодексу України, на виконання положень п.5.8 Статуту КНП «Кременецька района комунальна лікарня», затвердженого рішенням Кременецької районної ради №575 від 10.01.2020 наказано затвердити організаційну структуру КНП «Кременецька района комунальна лікарня». Затверджену організаційну структуру ввести в дію з 30 квітня 2020 року. При формуванні штатного розпису керуватися затверджено організаційною структурою підприємства. Ознайомити з наказом завідувачів структурних підрозділів КНП «Кременецька района комунальна лікарня». Наказом КНП «Кременецька РКЛ» № 32-од від 21 січня 2020 року «Про скорочення штату та чисельності працівників» відповідно до ч.3 ст. 64 Господарського кодексу України, положень п.5.8 Статуту КНП «Кременецька района комунальна лікарня», затвердженого рішенням Кременецької районної ради №575 від 10.01.2020, із врахуванням положень наказу «Про затвердження організаційної структури КНП «Кременецька района комунальна лікарня» від 21.01.2020 №31-од, яким оптимізовано організаційну структуру КНП «Кременецька района комунальна лікарня», на виконання положень абз.2 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого Постановою КМУ від 28.02.2002 №228 щодо приведення чисельності працівників за штатним розписом у відповідність з визначеним фондом оплати праці та згідно із рішенням тридцять сьомої сесії сьомого скликання Кременецької районної ради від 19.12.2019 №562, яким затверджено районний бюджет на 2020 рік, що передбачає медичну субвенцію у розмірі, недостатньому для забезпечення фонду оплати праці наявній чисельності та кількості штатних одиниць наказано скоротити штат КНП «Кременецька района комунальна лікарня», а саме по структурних підрозділах, в тому числі у терапевтичному відділенні: лікар-терапевт вищої категорії 1 шт.од., яку займає [PERSON] ; лікар терапевт вищої категорії 0,25 шт.од., яку займає [PERSON] ; лікар-терапевт вищої категорії 0,25 шт.од., яку займає [PERSON] .. Із наказом позивачка [PERSON] не ознайомлена. Наказом Кременецької КНП «Кременецька РКЛ» № 33-од від 21 січня 2020 року «Про зміни до штатного розпису КНП «Кременецька районна комунальна лікарня у 2020 році» відповідно до ч.3 ст. 64 Господарського кодексу України, положень п.5.8 Статуту КНП «Кременецька района комунальна лікарня», затвердженого рішенням Кременецької районної ради №575 від 10.01.2020, із врахуванням положень наказу «Про затвердження організаційної структури КНП «Кременецька района комунальна лікарня» від 21.01.2020 №31-од, яким оптимізовано організаційну структуру КНП «Кременецька района комунальна лікарня», на виконання положень абз.2 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого Постановою КМУ від 28.02.2002 №228 щодо приведення чисельності працівників за штатним розписом у відповідність з визначеним фондом оплати праці та згідно із рішенням тридцять сьомої сесії сьомого скликання Кременецької районної ради від 19.12.2019 №562, яким затверджено районний бюджет на 2020 рік, що передбачає медичну субвенцію у розмірі, недостатньому для забезпечення фонду оплати праці наявній чисельності та кількості штатних одиниць вирішено вивести із штату терапевтичного відділення КНП «Кременецька района комунальна лікарня» з 30.04.2020 посаду лікара-терапевта 1,50 шт.од.. Ввести у штат підрозділ «Адміністративно-управлінський персонал» у складі 20.25 шт.од. з 01.05.2020. 24 січня 2020 року директор КНП «Кременецька района комунальна лікарня» надіслав попередження про скорочення штату та чисельності працівників до профспілки працівників охорони здоров`я Кременецького району, профспілкової організації стоматологічного відділення КНП «Кременецька района комунальна лікарня» та зазначив, що скороченню підлягатиме 20,25 штатних одиниць лікарів, 50 штатних одиниць середнього медичного персоналу, 39.5 штатних одиниць молодшого медичного персоналу та 19.25 штатних одиниць персоналу адміністративно-господарської частини. Термін припинення дії трудового договору 30 квітня 2020 року. За два місяці до звільнення працівників буде персонально повідомлено, а також у разі наявності, запропоновано переведення на іншу посаду, що відповідає їх спеціалізації та кваліфікації. Відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації №103/02-07/1 від 06.04.2020 затверджено у новій редакції основний та резервний склад районної призовної комісії, лікарів лікувально-профілактичних закладів, які залучаються до медогляду призовників та графік проходження призовниками призовної комісії. В основний склад лікарів, що залучаються для огляду призовників, включено терапевта [PERSON] . Відповідно до посвідсення серії [NUMBER] [PERSON] призначено пенсію як інваліду третьої групи. З трудової книжки [PERSON] вбачається, що 01 липня 1988 року він прийнятий на посаду 0.5 ставки лікаря-терапевта терапевтичного відділення і 0,5 ставки лікаря-дієтолога. 05.02.1993 присвоєна друга категорія лікаря-терапевта. 14.02.1997 присвоєна перша категорія. 09.04.2002 підтверджена перша категорія зі спеціальності терапія. 28.05.2007 присвоєна вища категорія зі спеціальності терапія. 24.07.2012, 25.07.2017 підтверджена вища категорія зі спеціальності терапія. З посадової інструкції лікаря-терапевта терапевтичного відділення [PERSON] , затвердженої головним лікарем Кременецької РКЛ 05.02.2013 вбачається, що її загальний стаж роботи 36 років, стаж роботи за фахом 35 років. З посадової інструкції лікаря-терапевта терапевтичного відділення [PERSON] , затвердженої головним лікарем Кременецької РКЛ 05.02.2013 вбачається, що його загальний стаж роботи 26 років, стаж роботи за фахом 26 років. З посадової інструкції лікаря-терапевта терапевтичного відділення [PERSON] , затвердженої головним лікарем Кременецької РКЛ 05.02.2013 вбачається, що його загальний стаж роботи 41 рік, стаж роботи за фахом 34 роки. З наказу Кременецької РКЛ від 25.07.2017 №92-к вбачається, що [PERSON] лікаря-терапевта терапевтичного відділення переведено на посаду ставки 0,75 ставки лікаря-терапевта та дозволено сумісництво 0.25 ставки лікаря-терапевта для обслуговування кардіологічних хворих постійно терапевтичного відділення з 25.07.17. Підпис [PERSON] про ознайомлення з наказом відсутній. З наказу КНП «Кременецька РКЛ» №1-в від 13.01.2020 «Про відрядження» вбачається, що [PERSON] була відряджена у м. Тернопіль у ТНМУ ім. І.Я. Горбачевського на цикл ТУ «Функціональна діагностика в практиці лікаря інтерніста» з 13.01.2020 по 24.01.2020. Наказом КНП «Кременецька РКЛ» № 77-к від 23 червня 2020 року\~\~ [PERSON] лікаря-терапевта терапевтичного відділення вищої категорії звільнено з роботи з 23 червня 2020 року на підставі пункту 1 частини першої\~статті 40 КЗпП України. Прийнято рішення про виплату вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та проведення повного розрахунку. Частиною 2 ст. 40 Кодексу (КЗпП України) встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Згідно з ч. ч. 1 та 3\~ст. 49-2 КЗпП України\~про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 травня 2016 року № 6-3048цс15, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті\~40, частини третьої статті\~49-2 КЗпП України\~щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний\~\~запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював. Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3\~ст. 49-2 КЗпП України\~роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Саме до такого розуміння цих норм зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від: 1 квітня 2015 року справі № 6-40цс15, 1 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15, які відповідно до вимог\~ст.360 ЦПК України\~є обов`язковими для усіх судів України. У справах про поновлення на роботі обов`язок доказування законності звільнення, в тому числі дотримання процедури звільнення, покладено на роботодавця. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] пояснила, що вакантної посади чи роботи за відповідною професією чи спеціальністю позивачки не було, однак були інші вакантні посади, які [PERSON] могла б виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду. В той же час, відповідачем не подано до суду належних та допустимих доказів надання персональних пропозицій позивачці про усі наявні протягом терміну попередження конкретні вакантні посади, а також доказів, що вона відмовилась від запропонованих конкретних вакантних посад, що свідчить про не доведення відповідачем факту виконання ним в повному обсязі обов`язку, передбаченого\~ст.492 КЗпП України. Не спростовано представником відповідача твердження позивачки про те, що їй не вручалося повідомлення про скорочення посади. Представлений акт від 11.02.2020 судом до уваги не береться, оскільки не зареєстрований на підприємстві. Крім того, представником позивача не надано доказів того, що позивачка запрошувалася до відділу кадрів для отримання попередження про звільнення. Відповідно до ч.3\~ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»\~у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Відповідачем в порушення вказаної норми закону не було надано будь - яких доказів проведення консультацій з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведення їх кількості до мінімуму або пом`якшення наслідків будь-яких звільнень, що свідчить про те, що зміни не відбулися, тому суд робить висновки про порушення відповідачем норм трудового законодавства та Статуту при звільненні. Саме по собі приведення чисельності та штату працівників до затвердженого фонду заробітної плати не може бути підставою для скорочення чисельності штату працівників. Саме до такого розуміння цих норм зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 05 жовтня 2020 року у справі № 451/1028/18, які відповідно до вимог\~ст.360 ЦПК України\~є обов`язковими для усіх судів України. Оспорюючи своє звільнення, позивачка\~посилалася на те, що вона має переважне право на залишення на роботі в порівнянні з лікарем-терапевтом [PERSON] , оскільки має більший стаж роботи. Представник відповідача вказувала, що позивачка має нижчу продуктивність праці в порівнянні з лікарем-терапевтом [PERSON] , про що свідчить виконання нею меншої за об`ємом роботи, а тому не має переважне право на залишення на роботі, оскільки ця обставина повинна враховуватися при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації. \~\~\~Однак, суд з доводами представника відповідача не погоджується, оскільки представником відповідача не наведено достовірних доказів більш низької в порівнянні з [PERSON] продуктивності праці позивачки. Такими можуть бути, зокрема документи, звіти, плани, доповідні та інші докази неналежного виконання трудових обов`язків. Відповідно до ч. 2\~ст.235 КЗпП України\~при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Згідно\~ст.27 Закону України «Про оплату праці»\~порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року\~(далі - Порядок) передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата (абз. 3 п. 2). Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Як вбачається з матеріалів справи, звільнення [PERSON] відбулося 23 червня 2020 року, а відтак середня заробітна плата позивачки повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих нею за попередні повні два місяці роботи, а саме, за квітень та травень 2020 року. Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Кременецька района комунальна лікарня» Кременецької районної ради №1435/1 від 20.10.2020 року нарахована заробітна плата позивачці за квітень та травень місяці 2020 року становить 10679 (десять тисяч шісот сімдесят дев`ять) гривень 06 копійок. Середньоденна заробітна\~плата обчислюється\~шляхом ділення\~10679\~гривень 06\~копійок на\~40 днів (21 робочих днів у квітні, 19 у травні) та становить 266 гривень 98 копійок. А відтак,\~заробіток за\~час вимушеного\~прогулу з\~23\~червня 2020\~року по\~день постановлення\~судового рішення\~складатиме 27\~231\~(двадцять\~сім тисяч\~двісті тридцять)\~гривень 96\~(дев`яносто\~шість)\~копійок\~(266.98 грн. х 102 р.д.), і такий слід стягнути з відрахуванням всіх обовязкових платежів і зборів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати. Відповідно дост.235\~КЗпП України\~в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи вищенаведене, суд в сукупності всіх обставин по справі, оцінивши\~\~винесені відповідачем накази з точки зору їх відповідності вимогам законодавства України, Статуту відповідача та їх необґрунтованості по суті, відсутністю у відповідача змін в організації виробництва і праці на час їх винесення, зокрема скорочення чисельності і штату працівників, а також того, що позивачку не попереджено про звільнення не менше ніж за два місяці до звільнення, не запропоновано вакантної посади, не враховано її переважного права на залишенні на роботі як працівнику з тривалим безперервним стажем роботи в порівнянні з [PERSON] , суд робить висновки про наявність підстав поновлення позивачки на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вимога позивачки про скасування наказу про звільнення є зайвою та суперечить вимогам ст. 235 КЗпП України. За вимогами\~ст.237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ В судовому засіданні не встановлено обставин, що порушення законних прав [PERSON] призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ При цьому суд зважає на те, що самим по собі задоволенням позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23 червня 2020 року по день поновлення на роботі, позивач отримала гідну сатисфакцію щодо порушених прав у сфері трудових правовідносин. А тому у стягненні моральної шкоди слід відмовити. \~ \~ \~ \~ Згідно із вимогами\~ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial