Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

У липні 2014 року прокурор Центрального району м.Миколаєва в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього 4585 грн. 23 коп., які були витрачені закладом охорони здоров'я на лікування потерпілої [PERSON] від злочинного діяння відповідача. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник департаменту фінансів надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін відповідача, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2015 року близько 14:30 год., в м.Миколаєві водій [PERSON] керував технічно справним автомобілем BMW 530 I, реєстраційний номер [NUMBER], здійснював рух в умовах світлого часу доби по вологій асфальтованій проїзній частині вулиці Велика Морська зі сторони вулиці Нікольської в напрямку вулиці Бузький бульвар грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.2, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, а саме проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не контролював рух свого транспортного засобу, хоча об'єктивного міг це робити, при наближені до нерегульованого пішохідного переходу, не вжив заходів до зменшення швидкості, не переконався, що на пішохідному переході відсутні пішоходи, для яких може будь створена перешкода чи небезпека, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де знаходилась [PERSON], яка перетинала проїзну частину вулиці Велика Морська по вказаному пішохідному переходу, внаслідок чого допустив на неї наїзд. Внаслідок таких дій [PERSON] спричинив [PERSON] тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №554 від 28.04.2015 року відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров'я, у зв'язку з чим остання перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Міської лікарні швидкої медичної допомоги з 03.04.2015 по 20.04.2015 (17 дн.). Вартість лікування [PERSON] складає 4585 грн. 23 коп., з яких: заробітна плата - 2764 грн. 54 коп., нарахування на заробітну плату - 971 грн. 38 коп., господарчі та комунальні витрати - 638 грн. 52 коп., харчування - 160 грн. 65 коп., медикаменти - 50 грн. 14 коп. Вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 20 травня 2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами. Посилаючись на те, що потерпіла [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Миколаївської лікарні швидкої медичної допомоги, яка є бюджетною організацією та фінансується з місцевого бюджету м. Миколаєва, прокурор просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської міської ради витрати, які були витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] у сумі 4585 грн. 23 коп. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року (далі Постанова), питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України 545 від 16 .07.1993 року (далі-Порядок). Зокрема, як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно вищезазначеної Постанови, в разі коли при постановленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом закладу охорони здоров'я, органу Мінфіну або прокуратури. Департамент фінансів Миколаївської міської ради діє на підставі Положення про департамент фінансів Миколаївської міської ради, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради №5/3 від 21.04.2011 року є виконавчим органом Миколаївської міської ради. Згідно ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету (ч.3 ст.1206 ЦК України). Тобто, виходячи з положень даної статті особа, яка вчинила злочин, крім загального обов'язку відшкодувати шкоду потерпілому від цього злочину, зобов'язана відшкодувати закладу охорони здоров'я витрати на лікування потерпілого. При цьому дана стаття має застосовуватися не тільки коли особа вчиняє злочин проти життя та здоров'я особи, але і у випадку вчинення особою будь-якого іншого злочину, що кваліфікується за іншими статтями КК, якщо вчинення такого злочину потягло за собою необхідність лікування потерпілих у закладах охорони здоров'я . За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілої [PERSON], який перебувала на стаціонарному лікуванні в Міській лікарні швидкої медичної допомоги через неправомірні дії відповідача, тому заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved