Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

у липні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачки вказуючи, що 26 квітня 1989 року зареєстрував шлюб з [PERSON], [INFO]. Шлюб було зареєстровано у виконавчому комітеті Рибальської сільської ради Татарбунарського району, Одеської області. У шлюбі народилася донька Ганна, [INFO]. Позивач зазначив, що вони проживали однією сім'єю в с. Крива Балка Саратського району до 2005 року. У 2005 році відповідачка забрала доньку, знялася з місця реєстрації та переїхала начебто до м. Одеса . З 2005 року до теперішнього часу ані дружину, ані доньку позивач не бачив, до с. Крива Балка вони не приїздили, жодного разу не спілкувалися. На цей час позивач вирішив укласти шлюб з іншою жінкою, але за наявності зареєстрованого шлюбу з відповідачкою це не можливо, тому просив шлюб між ними розірвати. Під час розгляду справи представник позивача підтримав позов, просив розірвати шлюб між сторонами, оскільки вони разом не проживають, не підтримують подружні відносини більш десяти років. Просив покласти судові витрати на позивача. Відповідачка, будучі належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи через засіб масової інформації Урядовий курєр від 10 вересня 2016 року № 170, у судове засідання не зявилася, не повідомила суд про поважні причини неявки, заперечення проти позову не подала. За згодою представника позивача, на підставі ст.ст. 224-225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Стаття 24 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 квітня 1989 року (а.с.7). Враховуючи характер сімейних відносин сторін суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, спільне життя подружжя і збереження сімї суперечить інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв'язку з тим, що справа розглядалась за відсутності відповідачки, клопотання про відновлення дошлюбного прізвища суду не подавалось, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити прізвище дружини без змін «Федорова». Клопотання представника позивача задовольнити. Судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 551.20 гривня та витрат, пов'язаних з викликом відповідачки у судове засідання покласти на позивача.

Outcome: approved