Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

У липні 2017 року позивач [PERSON] звернувся в порядку цивільного судочинства з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання виконавчого напису №13056 вчиненого 27.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Чуловським В.А. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову вказував, що виконавчий напис №13056 щодо звернення стягнення на транспортний засіб марки - TOYOTA модель - AVALON, реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER] для задоволення вимог стягувача у розмірі 1 829 298 грн. 03 коп. заборгованості, що виникла внаслідок невиконання кредитного договору №2045 від 13.11.2006 року укладеного між позивачем та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», не відповідає вимогам чинного на момент вчинення законодавства. У судовому засіданні представник позивача, позов підтримала з підстав зазначених у позовній заяві та просила суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Чуловський В.А. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не подавав. За таких обставин, з огляду на позицію представника позивача та представника відповідача, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності осіб, які належним чином повідомлені про судовий розгляд, однак не з'явилися до суду. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 13.11.2006 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі керуючого філією «Залізничне відділення Промінвестбанку в м. Київ» [PERSON] та [PERSON] укладено кредитний договір №2045 за умовами якого останній отримав кредит у сумі 54 356 доларів США зі сплатою 11% річних за користування кредитом з кінцевим строком повернення до 12.11.2013 року (а.с. 18-25). 13.11.2006 року з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу №2046, предметом застави згідно якого є належний позивачу на праві власності транспортний засіб марки - TOYOTA модель - AVALON, реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] (а.с. 26-29). 17.12.2012 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло прав вимоги, в тому числі, до [PERSON] за кредитним договором №2045. З матеріалів справи вбачається, що 27.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис зареєстрований у реєстрі за №13056 про стягнення з [PERSON] на користь стягувача заборгованості по кредитному договору №2045 від 13.11.2006 року у загальному розмірі 1 829 298 грн. 03 коп., яка складається з: 892 639 грн. 77 коп. заборгованості за кредитом, 936 658 грн. 26 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, та суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису шляхом звернення стягнення на транспортний засіб марки - TOYOTA модель - AVALON, реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER] (а.с. 30). Пунктом 4.2 договору застави транспортного засобу №2046 від 13.11.2006 року визначено, зокрема, право заставодержателя в разі незадоволення його вимог у позасудовому порядку, звернути стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса або іншим способами, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ч. 1 ст. 2013 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Спеціальним законом, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна, є Закон України від 18.11.2003 року №1255-ІV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Частинами 1, 3 розділу ІХ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»», який набрав чинності з 01 січня 2004 року, встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. При цьому, частиною першою статті 24 цього Закону визначено, що до забезпечувальних обтяжень належить, зокрема, застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору. За приписами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом, в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 22.09.2011 року №3795-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредитором і споживачами фінансових послуг». Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно норми ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери. 22 вересня 2011 року прийнято Закон України №3795-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредитором і споживачами фінансових послуг», яким було внесено зміни до частини 1 статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та доповнено норму щодо звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса. При цьому, лише з дня набрання чинності Законом України від 22.09.2011 року №3795-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредитором і споживачами фінансових послуг», а саме, з 16.10.2011 року, частина 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», була викладена в наступній редакції, а саме - звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Виходячи з вищевикладеного, дія Закону України від 22.09.2011 року №3795-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредитором і споживачами фінансових послуг» відповідно до п. 2 Прикінцевих положень не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання останнім чинності. Таким чином, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (транспортний засіб марки - TOYOTA модель - AVALON, реєстраційний номер [NUMBER]) на підставі виконавчого напису нотаріуса за Договором застави транспортного засобу №2046 від 13.11.2006 року та Кредитного договору №2045 від 13.11.2006 року здійснено неправомірно. За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Згідно п. 3.1 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. За п.п. 3.3 п. 3 глави 16 Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса». Крім того, за ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п.2.3 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів з моменту надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику якщо він є відмінним від іпотекодавця. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання процедури повідомлення [PERSON] про намір вчинення виконавчого напису у терміни визначені Законом та отримання вказаної вимоги позивачем. З огляду на зазначене, позовні вимоги [PERSON] законні і обґрунтовані та підлягають до задоволення. У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача. За таких обставин, суд вважає доцільним стягнути з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь [PERSON] суму сплаченого та документально підтвердженого судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 35 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 24, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредитором і споживачами фінансових послуг», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та

Outcome: approved