Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації, [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа: Управління Держземагенства у [PERSON] районі Запорізької області, про визнання права на отримання у власність земельної частки (паю). В позові зазначила, що з 28.08.1975 року вона працювала в радгоспі «Дніпрогес», Запорізького району Запорізької області, вихователем дитсадка на території [PERSON] сільської ради, Запорізького району Запорізької області. В 1994 році її переведено на посаду вихователя [PERSON] дитячого будинку-інтернату, що також знаходиться на території [PERSON] сільської ради, Запорізького району Запорізької області, і відноситься до соціальної сфери України, де позивачка пропрацювала до 21.09.2010 року, що підтверджується даними трудової книжки серія БТ-І №\~0639420, яку видано 06.09.1975 року. При проведенні розпаювання земель радгоспу «Дніпрогес», позивачку не було включено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Під час виділення земельних ділянок педагогам [PERSON] школи та іншим працівникам соціальної сфери на селі, позивачці не повідомили, що вона також має правові підстави для одержання земельного паю для сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради, Запорізького району Запорізької області, оскільки навчальний заклад розташований на її території. Позивачка неодноразово зверталась до [PERSON] сільської ради, Запорізького району Запорізької області, [PERSON] районної державної адміністрації Запорізької області, Головного управління Держземагенства України в Запорізькій області, але ніякого результату ці звернення не дали. З огляду на вищевикладене, позивачка просить суд визнати за нею, як за працівником державного та комунального закладу освіти, культури, охорони здоровя, право на земельну частку (пай) в межах норм умовного кадастрового гектару на території Запорізького району Запорізької області для подальшого виділення внатурі (на місцевості) та передачі в її власність. Позивач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомив. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомив. Раніше надав до суду заперечення на позовну заяву, які згодом, відповідно до клопотання, просив вважати такими, що подані помилково. Не заперечує проти заявлених позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомив. Раніше надав до суду письмові заперечення на уточнену позовну заяву, в яких зазначив, що позивачка посилається на пункт 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95, в цьому пункті зазначено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Поряд з тим, вказана норма не надає працівникам соціальної сфери сільської місцевості право на отримання земельної частки (паю), а надає можливість на отримання земельних ділянок у власність або у користування. В заявах адресованих до [PERSON] сільської ради позивачка просила надати їй у власність земельну ділянку 2 га для ведення особистого селянського господарства. Позовні вимоги гр. [PERSON] стосуються виключно права на земельну частку (пай), вимоги щодо надання земельної ділянки у власність з іншого цільового призначення позивачкою не заявляються. У звязку з чим просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи Управління Держземагенства у [PERSON] районі Запорізької області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомив. Раніше надав до суду письмові пояснення. Вислухавши думку представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом в встановлено, що з 28.08.1975 року позивачка працювала в радгоспі «Дніпрогес», Запорізького району Запорізької області, вихователем дитсадка на території [PERSON] сільської ради, Запорізького району Запорізької області. В 1994 році її переведено на посаду вихователя [PERSON] дитячого будинку-інтернату, що також знаходиться на території [PERSON] сільської ради, Запорізького району Запорізької області, і відноситься до соціальної сфери України, де позивачка пропрацювала до 21.09.2010 року, що підтверджується даними трудової книжки серія БТ-І №\~0639420, яку видано 06.09.1975 року (а.с. 6) Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Вищевказана норма Указу чітко визначає, що паюванню земель сільськогосподарського призначення здійснюється після перетворення радгоспів на колективні сільськогосподарські підприємства (КСП). Згідно із п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Дана норма Указу визначає умови при яких громадяни мають право на земельну частку (пай), а саме: - обовязкове членство в КСП; - можливість пенсіонерів отримати земельну частку (пай) за умови членства в КСП; - членство в КСП повинно бути підтверджено списком доданим до державного акта на право колективної власності на землю; - членство в КСП на момент видачі акту на право колективної власності. Як було встановлено в судовому засіданні, та це відповідно визнала позивачка, до членів колективного сільськогосподарського підприємства вона не належала. Відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95, вбачається, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. При цьому суд погоджується з доводами представника [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області про те, що вказана норма не надає працівникам соціальної сфери сільської місцевості право на отримання земельної частки (паю), а надає можливість на отримання земельних ділянок у власність або у користування. Як було встановлено в судовому засіданні, позивачка зверталась до [PERSON] сільської ради із заявами про надання їй у власність земельної ділянки площею 2 га. для ведення особистого селянського господарства (а.с. 7). Відповідно до листа [PERSON] райдержадміністрації від 14.1.2007 року № 02-21/4130 наданого на підставі відповіді [PERSON] сільської ради від 01.11.2007 року за № 01-21/3963, позивачці було відмовлено у виділенні їй земельної ділянки площею 2 га. на території [PERSON] сільської ради. (а.с. 8-9). 21.10.2001 року в Україні був прийнятий Земельний Кодекс, відповідно до ч. 1 ст.. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема не більше 2,0 га., для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чин інтересів. Дослідивши матеріали справи та доводи позовної заяви, суд приходить до висновку, що позивачка обрала не вірний спосіб захисту свого порушеного права, у звязку з чим, а також враховуючи відсутність підстав, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed