Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

У липні 2019 року Державна установа «Центр обслуговування Національної поліції України» звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про зобов`язання вчинити певні дії. У своїй позовній заяві просили суд зобов`язати [PERSON] укласти договір найму житлового приміщення з ДУ «ЦОП Національної поліції України» щодо належного оформлення прав проживання та користування кімнатою [ADDRESS] , зобов`язати [PERSON] укласти договір відшкодування витрат за комунальні послуги та утримання нерухомого майна наймачами житлового приміщення у гуртожитку ДУ« ЦОП Національної поліції України», а також стягнути з [PERSON] на користь Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», заборгованість за спожиті комунальні послуги та енергоносії за період з січня 2017 року по листопад 2018 року в сумі 16 998,45 грн. та з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, в розмірі 3753,73 грн., загальна сума складає : 20 752,18 грн., та судовий збір в розмірі - 3524, 00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, УДАІ ГУМВС України в м. Києві була виділена у гуртожитку кімната № 43 [PERSON] , разом із сім`єю: дружиною - [PERSON] , і дочками: [PERSON] , та [PERSON] за адресою - [ADDRESS] . Разом з тим відповідач відмовився укласти договори: найму житлового приміщення та договір відшкодування витрат за комунальні послуги та утримання нерухомого майна з балансоутримувачем гуртожитку, тобто позивачем.З метою належного оформлення прав користування кімнатою в гуртожитку, позивачем письмово було запропоновано відповідачеві подати відповідні документи для укладання зазначених договорів, проте, він проігнорував усі прохання та вимоги позивача. На його адресу були направлені листи та повідомлення, але він відмовляється їх отримувати.У результаті комісійної перевірки позивачем згідно акту встановлено фактичне проживання в гуртожитку від 26 вересня 2018 року складеного комісією Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» та підписаного мешканцями гуртожитку, підтверджується той факт, що з січня 2017 станом на сьогоднішній день відповідач та його сім`я проживають у кімнаті № 43 гуртожитку, користуються в повному обсязі комунальними послугами, вартість яких не сплачують, в зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі: 16 998,45 гри.З метою досудового врегулювання спору позивач неодноразово звертався до відповідача із претензіями, щодо сплати існуючої заборгованості за спожиті комунальні послуги Проте, відповідач на вищевказані претензії пояснень не надавав, наявної у нього заборгованості не погасив. У зв`язку з чим, позивач був змушений звернутися до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 січня 2019 року матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2019 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків. 21 березня 2019 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2019 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 27 травня 2019 року на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, а саме стягнути зі [PERSON] на користь Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України заборгованість за спожиті комунальні послуги та енергоносії за період з січня 2017 року по травень 2019 року в сумі 27 997,80 грн. та урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 8 141,25 грн., а також 3% річних від простроченої суми, в розмірі 2 004,00 грн., загальна сума складає : 38 143,05 грн., обґрунтовуючи це тим, що на день розгляду справи минуло 161 день, за цей час відповідач проживаючи із сім`єю користувався в повному обсязі комунальними послугами, але сплачувати за них він відмовлявся. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2019 року позовні вимоги Державної установи «Центр обслуговування Національної поліції України» до [PERSON] про зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Зобов`язано [PERSON] укласти договір найму житлового приміщення з ДУ« ЦОП Національної поліції України» щодо належного оформлення прав проживання та користування кімнатою [ADDRESS] . Було вирішено: «Зобов`язати [PERSON] укласти договір відшкодування витрат за комунальні послуги та утримання нерухомого майна наймачами житлового приміщення у гуртожитку ДУ« ЦОП Національної поліції України». Стягнути зі [PERSON] на користь Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», заборгованість за спожиті комунальні послуги та енергоносії за період з січня 2017 року по травень 2019 року в сумі 27 997,80 грн. Стягнути зі [PERSON] на користь Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 8 141,25 грн. Стягнути зі [PERSON] на користь Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» 3% річних від простроченої суми, в розмірі 2 004,00 грн. Стягнути з [PERSON] на користь Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» судові витрати, які складаються з судового збору, у розмірі 3 524, 00 грн.». 17 січня 2020 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення від 29 серпня 2019 року у справі за позовом Державної установи «Центр обслуговування Національної поліції України» до [PERSON] про зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року заяву про перегляд заочного рішення було задоволено, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2019 року було скасовано, та справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні, яке відбулося 30 вересня 2020 року представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просили суд зобов`язати [PERSON] укласти договір найму житлового приміщення з ДУ« ЦОП Національної поліції України» щодо належного оформлення прав проживання та користування кімнатою [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] укласти договір відшкодування витрат за комунальні послуги та утримання нерухомого майна наймачами житлового приміщення у гуртожитку ДУ« ЦОП Національної поліції України»; стягнути зі [PERSON] на користь Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», заборгованість за спожиті комунальні послуги та енергоносії за період з січня 2017 року по липень 2020 року в сумі 42 345,20 грн.; стягнути зі [PERSON] на користь Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 13 630,43 грн.; стягнути з [PERSON] на користь Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» судові витрати, які складаються з судового збору, у розмірі 5 445, 00 грн. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні щодо позовних вимог заперечував, просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Відповідно до спільного Наказу Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України від 23.11.2016 № 1009/1589 «Про передачу гуртожитку в м. Києві до сфери управління Національної поліції України», було передано зі сфери управління Міністерства внутрішніх справ України з балансу УДАІ ГУМВС України в м. Києві до сфери управління Національної поліції Україну, на баланс Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» гуртожиток, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, буд.5 (Витяг з державного реєстру речових трав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 101960667) (далі - гуртожиток). УДАІ ГУМВС України в м. Києві вищезазначений гуртожиток було передано до Позивачеві разом із мешканцями, яким раніше були виділені кімнати для проживання. Судом встановлено, що [PERSON] разом із сім`єю, проживає в кімнаті [ADDRESS] . Договір: найму житлового приміщення та договір відшкодування витрат за комунальні послуги та утримання нерухомого майна з новим балансоутримувачем гуртожитку між сторонами не укладалися. З метою належного оформлення прав користування кімнатою в гуртожитку, Позивачем письмово було запропоновано Відповідачеві подати відповідні документи для укладання зазначених договорів. А саме на його адресу були направлені листи та повідомлення (№ 2722/01-2017 від 09.08.2017; №3824/01-2017 від 30.10.2017 який він отримав особисто, про що свідчить підпис про отримання та № 4071/51 /02-2018. У результаті комісійної перевірки Позивачем згідно акту встановлено фактичне проживання в гуртожитку від 26.09.2018 року складеного комісією Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» та підписаного мешканцями гуртожитку,(копія акту від 26.09.2018) підтверджується той факт, що з січня 2017 станом на сьогоднішній день Відповідач та його сім`я проживають у кімнаті № 43 гуртожитку, користуються в повному обсязі комунальними послугами, вартість яких не сплачують, в зв`язку з чим утворилася заборгованість. Відповідно до Довідки, виданої начальником ВФЗБО-головним бухгалтером ДУ «ЦОП Національної поліції України Мельник-Івановською І. вбачається, що станом на 01 липня 2020 року за [PERSON] рахується заборгованість за спожиті комунальні послуги 42 345,20 грн., а саме: - за теплову енергію - 23 479,30 грн.; - за холодне водопостачання та водовідведення - 10 667,13 грн.; - за електроенергію - 7 175,25 грн.; - за газопостачання - 447,46 грн.; - за обслуговування ліфтів - 91,73 грн.; - за ВТП - 484,23 грн. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону України «Про житлово- комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово- комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно ст. 29 цього ж Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку (гуртожиток) здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним собою. Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до відповідача із претензіями, щодо сплати існуючої заборгованості за спожиті комунальні послуги. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 623 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, що врегульовано Цивільним кодексом України. За змістом положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, (не сплатив вчасно за комунальні послуги, в зв`язку з чим виникла заборгованість) на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити йому боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не становлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми Цивільного кодексу України та в відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічне положення міститься у постановах Верховного Суду України від 06 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6- 38цс11. Відповідно до п.6 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору. Згідно ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. У зв`язку із вище викладеним, відповідач зобов`язаний здійснювати оплату понесених позивачем витрат за комунальні послуги (теплопостачання, електроенергію, водопостачання, водовідведення, газ), а також утримання гуртожитку в нормальному стані. Відповідно до вимог ст. 179 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, п. 7 яких встановлює обов`язок власників та користувачів кімнат в гуртожитку оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Послуги з водо-, теплопостачання та водовідведення надаються споживачеві згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Проте, відповідачем не здійснюється оплата наданих послуг, внаслідок чого розмір заборгованості становить 42 345,20 грн. Таке зобов`язань щодо оплати за надані послуги не в повній мірі узгоджується із нормами Житлового кодексу України та Закону і України «Про житлово-комунальні послуги», які визначають права та обов`язки сторін щодо оплати комунальних послуг та встановлених і затверджених тарифів. Відповідно до ст.ст. 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов`язаний укласти договір на надання житлово- комунальних послуг, підготовлений виконавцем на підставі типового договору, а також оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Тобто, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачами не є підставою для несплати за отримані послуги, оскільки Законом України «Про житлово-комунальні послуги» покладає обов`язок укласти такий договір як на виконавця цих послуг, так і на споживача. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 610 Цивільного Кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного Кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити повністю та стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у сумі 5 445, 00 грн. стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 509, 525, 526, 625 ЦК України, ст. ст. 64, 66, 67 ЖК Української РСР, та

Outcome: approved