overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить зменшити розмір аліментів, що сплачуються ним згідно рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13.04.2016 року на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] з 1/3 до 1/4 частини від заробітку (доходів) щомісячно. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що згідно рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 13.04.2016 року з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), щомісячно до повноліття сина -, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 28.01.2016 року. З моменту розгляду справи про стягнення аліментів у нього змінились матеріальне становище. Він звільнений з лав Збройних Сил України за станом здоров'я та отримав ІІІ групу інвалідності, його дохід складає 1574 грн. На даний час його доходу не вистачає для його забезпечення, тому просить зменшити розмір аліментів. Позивач в судове засідання не прибув, подав заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення заперечень не має. Відповідач в судове засідання не прибув повторно, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову та клопотань про розгляд справи за його відсутності та/або про відкладення розгляду справи не подавав. За таких обставин,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], яким просив суд розірвати шлюб, який був укладений 08.10.2008 року між ними, і зареєстрований Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області, а/з про шлюб № 25. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги повністю визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Сумісне життя суперечить інтересам подружжя. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. При цьому суд приймає також до уваги, що спору відносно майна між сторонами не має. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про розірвання шлюбу грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

у липні 2017 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя з відповідачем у неї не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Вони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Подальше сумісне життя вважає недоцільним. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 13 липня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). У судовому засіданні позивач зазначила, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Зазначила, що примирення між ними неможливе. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 640 гривень, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу позивач не змінювала своє прізвище. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, вирішувати питання про зміну прізвища позивача на дошлюбне не вбачається за необхідне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя між ними не склалось через різні погляди на життя та сім'ю. Проживають окремо близько 2 років, сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. У судове засідання позивач не з'явилась, її представник подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та проти ухвалення по справі рішення не заперечує (а.с. 23). Відповідач у судове засідання не з'явився, у матеріалах справи міститься його нотаріально посвідчена заява про визнання позову, з якої вбачається, що він не заперечує проти розірвання шлюбу (а.с. 14). Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 вересня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 13). З позовної заяви вбачається, що сторони проживають окремо близько 2 років, не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 640 гривень, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу позивач змінила своє прізвище. Представник позивача подала до суду клопотання, з якого вбачається, що на день розгляду справи позивач вже змінила прізвище на дошлюбне - «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серія [NUMBER] (а.с. 25). За таких обставин, вирішення питання про зміну прізвища позивачем не вбачається за необхідне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя між ними не склалось через різні погляди на шлюб та сім'ю. Сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. У судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та проти ухвалення по справі рішення не заперечує (а.с. 17). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 16). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11 жовтня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 9). З позовної заяви вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 640 гривень, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу позивач змінила своє прізвище. З заяви позивача вбачається, що вона не бажає змінювати прізвище на дошлюбне у випадку задоволення позову про розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, вирішуючи питання про зміну прізвища позивача на дошлюбне не вбачається за необхідне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя між ними не склалось через сперечливість характерів, різні погляди на життя та сім'ю, відсутність взаєморозуміння. Проживають окремо, сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. У судове засідання позивач не з'явилась, її представник подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність. Зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та проти ухвалення по справі рішення не заперечує (а.с. 28). Відповідач у судове засідання не з'явився, направив поштою до суду заяву, з якої вбачається, що він позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу (а.с. 24-25). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 липня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 14). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 15). З позовної заяви вбачається, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 640 гривень, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу позивач змінила своє прізвище. При розгляді справи судом не порушувалось питання про зміну прізвища у випадку задоволення позову про розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, вирішуючи питання про зміну прізвища позивача на дошлюбне не вбачається за необхідне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування заяви зазначила, що вона є дочкою [PERSON], [INFO], померлої 01 травня 2017 року у м. Макіївка, Донецької області, на території якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. При зверненні до Лівобережного обєднаного управляння Пенсійного фонду України в м. Дніпро з метою отримання допомоги на поховання, зясувався факт, що по наданим мною документам про смерть заявниця не може вчинити зазначені дії, оскільки документи, видані на тимчасово непідконтрольній території не мають юридичної сили на території України. У звязку з наведеним, заявниця просить встановити факт смерті [PERSON], яка померла 01 травня 2017 року в м. Макіївка, Донецької області. Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала у повному обсязі та просили її задовольнити. Зазначила, що встановлення факту смерті [PERSON]необхідно для отримання свідоцтва про смерть. Представник Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав: З матеріалів справи вбачається, [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серіїІІ-ЯР №974390, виданого 13 квітня 1958 року. 04 грудня 1981 року, у звязку з укладенням шлюбу, [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON]. На підтвердження факту смерті [PERSON] заявниця надала лікарське свідоцтво про смерть № 270 від 02 липня 2017 року, яке видане УПМСП №5 м. Макіївки.. Враховуючи, що документи, які підтверджують факт смерті [PERSON], видані установою на тимчасово непідконтрольній Україні території, ці документи є недійними і не створюють правових наслідків. У відповідності до п. 8 частини 1\~ст. 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. В матеріалах справи міститься лист Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції № 700/144-29 від 14.07.2017 року, згідно з якими заявнику було рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Отже, враховуючи, що для проведення державної реєстрації смерті на території України є обєктивні перешкоди, з метою захисту прав і свобод громадянина України, яким є заявник, суд вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт смерті [PERSON], яка померла 01 травня 2017 року в м. Макіївка, Донецької області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із позовною заявою про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27 листопада 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1770, між нею та [PERSON] посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства. Через відсутність взаєморозуміння та небажання чути одне одного, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Від шлюбу дітей не мають. У судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримують та просять його задовольнити. Позивачка пояснила, що переїхала за кордон, шлюбні відносини між ними остаточно припинені з квітня 2017 року та разом вони з чоловіком не проживають з того самого часу. 17.10.2017 через канцелярію суду відповідач подав заяву про визнання позову та просить ухвалити рішення про задоволення позовних вимог за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 2010 року про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис № 1770 та видано відповідне свідоцтво (а.с. 10). Сторони спільних дітей не мають. Як вбачається з тексту позовної заяви, подружжя шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо, спільного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Позивачка під час судового засідання просить залишити діюче прізвище набуте у шлюбі. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначила, що причиною звернення до суду з даним позовом є те, що сімейне життя з відповідачем не склалось, між ними відсутнє взаєморозуміння та любов один до одного, вони припинили сімейно\~шлюбні відносини, ведення спільного господарства, шлюб носить формальний характер, тому просить його розірвати. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка проживає із позивачкою. Майновий спір між сторонами відсутній. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та дату засідання була повідомлена належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомила. Відповідач [PERSON] судове засідання не зявився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 червня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис 650. Отже, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони протягом тривалого часу сімейно\~шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, сімя розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить їх інтересам, що підтверджено матеріалами справи та визнається сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення шкоди завданої злочином. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді двохсот годин громадських робіт. Позивачка зазначає, що в рамках кримінального провадження вона не заявляв позовних вимог, однак спричинені матеріальні збитки відповідач не відшкодував, тому вона змушена звернутися до суду і просить стягнути з відповідача на свою користь на відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 2425 грн. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач до суду повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. При розгляді справи, у відповідності до\~ст.11 ЦПК України\~суд виходить із засад змагальності, з врахуванням наданих сторонами доказів та меж розгляду справи. Як встановлено з матеріалів справи, вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] було визнано винним у вчинені злочину, що передбачений ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді двохсот годин громадських робіт Даним злочином позивачу [PERSON] діями [PERSON] завдана матеріальна шкода встановлена судом в сумі 2425,00 грн. Відповідно до ч.4\~ст. 61 ЦПК України\~вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки\~\~дій\~\~особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач своїми протиправними діями завдав позивачу матеріальних збитків на загальну суму 2425,00 грн., вина відповідача у спричиненні такої шкоди доведена вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2017 року, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 2425,00 грн.. Крім того, відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України,\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved