Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи Баглійський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, Дніпродзержинський центр надання послуг, пов*язаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкований ГУ МВС України у Дніпропетровській області, про визнання права власності на автомобіль, зняття арешту з автомобіля. В обгрунтування пред*явлених позовних вимог вказав, що 09 листопада 2010 року він у [PERSON], який діяв від імені та в інтересах відповідача, за 5.000 гривень придбав автомобіль [NUMBER]. Нотаріально договір купівлі-продажу ними посвідчений не був у зв*язку з високою оплатою за його посвідчення. Згідно довіреності, виданої [PERSON], він зі своєю дочкою [PERSON] набули право на користування та розпорядження вказаним автомобілем: кожний з них має право діяти самостійно та незалежно один від одного і вчиняти дії від імені відповідача. Відповідачем була надана розписка про отримання від [PERSON] 5.000 гривень за продаж автомобіля. Йому [PERSON] передав ключі від автомобіля та свідоцтво про його реєстрацію. Фактично ними був укладений договір купівлі-продажу. У листопаді 2014 року він звернувся до МРЕВ ДАІ з метою переоформлення автомобіля на своє ім*я. У переоформленні йому відмовили та повідомили, що 04 квітня 2014 року державною виконавчою службою на автомобіль накладено арешт із забороною відчуження і автомобіль оголошено у розшук. Відповідач йому пояснив, що має борги і на все його майно накладено арешт. Вони звернулись до нотаріальної контори стосовно посвідчення договору купівлі-продажу. У посвідченні договору купівлі-продажу їм було відмовлено у зв*язку з накладеним на автомобіль арештом. Він на протязі п*яти років володіє та користується автомобілем і вважає себе його власником. Автомобіль він придбав на законних підставах. Просить позов задовольнити. Відповідач пред*явлений позов визнав та пояснив, що у 2010 році він автомобіль продав позивачу за 5.000 гривень. На той час автомобіль не був під арештом. Позивачу він видав довіреність на право користування та розпорядження автомобілем. Однак, позивач не звернувся до ДАІ стосовно переоформлення автомобіля на своє ім*я та зняття його з реєстрації. У 2013 року він потрапив у ДТП і у зв*язку зі спричиненням матеріальної шкоди на автомобіль був накладений арешт. Вважає, що власником автомобіля є позивач. Представники 3-х осіб, у судове засідання не з*явились. Подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Так, згідно зі статтею 328 ЦК України: Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно зі ст. 655 ЦК України: За договором купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає або зобов*язується передати майно /товар/ у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобов*язується прийняти майно /товар/ і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 657 ЦК України: Договір купівлі-продажу ......укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Тобто, договір купівлі-продажу підлягає обов*язковому нотаріальному посвідченню. Сторони вказаної вимоги не виконали. Розписка відповідача про отримання від [PERSON] 5.000 гривень, ніби-то, за продаж автомобіля позивачу не може свідчити, що сторонами був укладений договір купівлі-продажу. При таких обставинах, відповідно до ст.220 ЦК України: У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. При цьому, із довідки Дніпродзержинського центру надання послуг, пов*язаних з використанням автотранспортних засобів від 19 лютого 2015 року вбачається, що автомобіль [NUMBER] зареєстрований за відповідачем, на автомобіль накладено арешт і автомобіль оголошено у розшук. Із матеріалів справи також вбачається, що 01 листопада 2010 року відповідач довіреністю уповноважив [PERSON] розпоряджатись від його імені належним йому автомобілем [NUMBER]. У свою чергу [PERSON] довіреністю від 09 листопада 2010 року уповноважив [PERSON], позивача, та [PERSON], його дочку, кожний з яких має право діяти самостійно та незалежно один від одного, вчиняти дії від імені відповідача - розпоряджатися автомобілем. Довіреність була видана строком на п*ять років. Відповідно до ч.,ч.1 та 2 ст. 60 Закону України\~ «Про виконавче провадження»:\~ «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відмомо про такі обставини.» У судовому засіданні було встановлено і цю обставину визнав позивач, що по теперішній час власником автомобіля [NUMBER], на який він просить визнати право власності та з якого просить зняти арешт, є [PERSON], відповідач по справі. При таких обставинах суд, оцінюючи всі докази, зібрані по справі у їх сукупності, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed