Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

У квітні 2019 року позивач, Публічне акціонерне товариство «Державний ощадбанк банк України» в особі філії-Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , по якому просить: - стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість в розмірі 5636,37 доларів США. В т.ч.: прострочена заборгованість за кредитом - 3550,52 дол. США; відсотки -728,09 дол. США; пеня -1146,51 дол. США (за період з 01.03.2018 р. по 28.02.2019 р.); 3% річних -211.25 дол. США (за період з 28.02.2016 р. по 28.02.2019 р.); - в рахунок часткового погашення заборгованості, яка складає 8160,82 дол. США та 28658,47 грн. враховуючи невиконане рішення Кіровського районного суду у справі №404/7440/15-ц від 15.02.2018 року, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №1161 від 06.03.2007 р., а саме квартиру за [ADDRESS] . право власності на яку підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 06.03.2007 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Алфімовою І.М. за реєстром №1138, зареєстрованим ОКП «КООБТІ» 06.03.2007 р. в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 18060039, за номером запису 22063 в книзі 146, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13805830, встановивши початкову ціну реалізації предмета та спосіб реалізації предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження; - стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 2282,12 грн. В обґрунтування поданого позову зазначено, що 06 березня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», який змінив свою назву на ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №123, згідно якого останньому надано кредит в розмірі 7600 доларів США, з відсотковою ставкою 12% річних, відповідно до п.п. 1.1 даного договору. Згідно п. 2.1, 2.2. договору про іпотечний кредит №123, виконання позичальником зобов`язань за цим договором забезпечується: нотаріально посвідченим іпотечним договором нерухомого майна - предметом іпотеки, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до іпотечного договору №1161 від 06 березня 2007 року, іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договору про іпотечний кредит, передає в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності. Предметом іпотеки за іпотечним договором є нерухоме майно, а саме: квартира за номером [ADDRESS] . Право власності на предмет іпотеки підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 06 березня 2007 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Алфімовою І.М. за реєстровим №1138, зареєстрованим ОКП «КООБТІ» 06 березня 2007 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим номером 18060039, за номером запису 22063 в книзі 146, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13805830. 06 березня 2007 року, в забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит №123, між [PERSON] , [PERSON] та банком укладено договір поруки №139, у відповідності з яким [PERSON] взяла на себе зобов`язання солідарно відповідати перед банком в повному обсязі. Починаючи з січня 2015 року [PERSON] припинив сплачувати платежі у відповідності з умовами договору про іпотечний кредит, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед банком та банк був змушений звернутись до суду. 15 лютого 2018 року Кіровським районним судом м. Кіровограда у справі №404/7440/15-ц ухвалено рішення про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадбанк банк України» прострочену заборгованість, яка станом на 09 листопада 2017 року складала 1072,92 доларів США простроченої заборгованості, 1451,53 доларів США прострочених відсотків та 28658,47 грн. пені на прострочений борг. З метою проведення досудового врегулювання спору, банком 30 жовтня 2018 року направлено [PERSON] вимогу про усунення порушення зобов`язань за договором про іпотечний кредит 3123 від 06 березня 2007 року, та [PERSON] - вимогу про дострокове повернення кредиту. Зазначені вимоги відповідачі не отримали поштові відправлення повернулось із відмітками «за закінченням терміну зберігання». У зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору про іпотечний кредит, та враховуючи підстави нарахування заборгованості, доданий розрахунок заборгованості станом на 28.02.2019 року заборгованості по кредитному договору становить 8160,82 доларів США, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 4623,44 доларів США, відсотки - 2179,62 доларів США (строкові - 47,12 доларів США, прострочені - 2132,50 доларів США), пеня - 1146, 51 доларів США (за період з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2019 року), 3% річних - 2111,25 доларів США (за період з 28 лютого 2016 року по 28 лютого 2019 року). Зазначено, що враховуючи, що рішенням суду від 15 лютого 2018 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість станом на 09 листопада 2017 року в сумі 1072,92 доларів США простроченої заборгованості, 1451,53 доларів США прострочених відсотків та 28658,47 гривень пені на прострочений борг, загальна заборгованість (нарахована після ухвалення рішення суду) станом на 28.02.2019 року становить 5636,37 доларів США в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - 3550,52 доларів США, відсотки - 728,09 доларів США, пеня - 1146,51 доларів США, 3% річних - 211,25 доларів США. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.04.2019 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання (а.с.54-55). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.70-71). Представник позивача в судове засідання не з`явилася. Надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені в установленому законом порядку. Проте, поштова кореспонденція, надіслана на адресу реєстрації їх місця проживання повернута на адресу суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання», що у відповідності до ч. 1 ст. 131 ЦПК України є належним повідомленням. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 06.03.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», який змінив свою назву на ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено Договір про іпотечний кредит № 123, згідно якого останньому надано кредит в розмірі 7600,00 доларів США, з відсотковою ставкою 12 % річних, відповідно до п. п. 1.1. даного договору. Згідно п. 2.1., 2.2. Договору про іпотечний кредит № 123, виконання позичальником зобов`язань за цим Договором забезпечується: нотаріально посвідченим Іпотечним договором нерухомого майна - предметом іпотеки, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Іпотечний договір укладається банком і позичальником одночасно із укладанням договору про іпотечний кредит. Відповідно до іпотечного договору № 1161 від 06.03.2007 р., іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з Договору про іпотечний кредит, передає в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності. Предметом іпотеки за іпотечним договором є нерухоме майно, а саме: квартира за номером [ADDRESS] . Право власності на Предмет іпотеки підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 06.03.2007 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Алфімовою І.М. за реєстром № 1138, зареєстрованим ОКП «КООБТІ» 06.03.2007 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 18060039, за номером запису 22063 в книзі 146, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13805830. 06.03.2007 року, в забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 123, між [PERSON] , [PERSON] та банком укладено договір поруки № 139, у відповідності з яким [PERSON] взяла на себе зобов`язання солідарно відповідати перед Банком в повному обсязі. Згідно п. 1.5 Договору про іпотечний кредит позичальник зобов`язується погашати заборгованість за договором у відповідності з графіком платежів. Починаючи з січня 2015 року [PERSON] припинив сплачувати платежі у відповідності з умовами договору про іпотечний кредит, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед Банком та Банк був змушений звернутися до суду. 15.02.2018 року Кіровським районним судом м. Кіровограда у справі № 404/7440/15-ц ухвалено рішення про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» прострочену заборгованості, яка станом на 09.11.2017 року складала: 1072,92 доларів США простроченої заборгованості, 1451,53 долар США прострочених відсотків та 28658,47 гривень пені на прострочений борг. Рішення суду набрало законної сили, видано виконавчі листи. На виконання рішення суду кошти не надходили. У відповідності з ст. 81 ЦПУ України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності з п. 4. ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно, при розгляді справи № 404/7440/15-ц судом встановлені обставини та надано їм правову оцінку стосовно підстав та правомірності отримання кредиту, факту невиконання зобов`язань за кредитним договором та коло осіб, що мають відповідати за невиконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит. Ухвалене судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ЦК України. Пунктом 6.1. та 6.2. іпотечного договору передбачає, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу Зобов`язання не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання Строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з своїх обов`язків, передбачених цим договором та/або договором про іпотечний кредит, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною. При цьому, у разі порушення зобов`язання та/або умов Іпотечного договору та прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, Іпоекодержатель зобов`язаний надіслати іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушень, в якій зазначається стислий зміст порушеного Зобов`язання, вимога про його виконання протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту її отримання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки. Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, це забороненим законодавством. З метою проведення досудового врегулювання спору, банком 30.10.2018 року направлено [PERSON] вимогу про усунення порушення зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 123 від 06.03.2007 року, та [PERSON] - вимогу про дострокове повернення кредиту. Зазначені вимоги відповідачі не отримали, поштові відправлення повернулись із відмітками «за закінченням терміну зберігання». Пунктом 5.2. Договору про іпотечний кредит передбачено, що за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми Кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,5 % від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. У зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору про іпотечний кредит, та враховуючи підстави нарахування заборгованості, станом на 28.02.2019 року заборгованість по кредитному договору становить 8160,82 дол. США з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 4623,44 дол. США; відсотки - 2179,62 дол. США (строкові - 47,12 дол. США, прострочені -2132,50 дол. США); пеня -1146,51 дол. США (за період з 01.03.2018 р. по 28.02.2019 р.) 3% річних - 211,25 дол. США. (за період з 28.02.2016 р. по 28.02.2019 р.) З урахуванням рішення суду від 15.02.2018 року, яким стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість станом на 09.11.2017 року в сумі 1072,92 доларів США простроченої заборгованості, 1451,53 долар США прострочених відсотків та 28658,47 гривень пені на прострочений борг, загальна заборгованість (нарахована після винесення рішення суду) станом на 28.02.2019 року становить 5636,37 доларів США в т.ч.: прострочена заборгованість за кредитом - 3550,52 дол. США; відсотки - 728,09 дол. США (строкові - 47,12 дол. США, прострочені -680,97 дол. США); пеня -1146,51 дол. США (за період з 01.03.2018 р. по 28.02.2019 р.) 3% річних - 211,25 дол. США. (за період з 28.02.2016 р. по 28.02.2019 р.) Відповідно до п. 3.1.3. іпотечного договору, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим Договором у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання за договором про іпотечний кредит та іпотечним договором. Згідно з п. 4.2., 4.3. іпотечного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язання в цілому чи тієї або іншої його частини, а також у інших випадках, передбачених цим договором, іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному Іпотечним Договором. Відповідно до п. 4.2.2. договору про іпотечний кредит № 123, при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на 2 (два) місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового стягнення заборгованості за цим договором а примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним(и) договорам (договорами). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 527, 530 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлене договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню, у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів укладеного між ним та відповідачем кредитного договору, наявність заборгованості по ньому, і з урахуванням того, що відповідачем заборгованість за кредитним договором у добровільному порядку не сплачена, то в силу умов кредитного договору та ст.ст. 526, 527, 530, 1049 ЦК України, вона підлягає стягненню у судовому порядку. Зважаючи на те, що 06 березня 2007 року, в забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит №123, між [PERSON] , [PERSON] та банком укладено договір поруки, у відповідності з яким [PERSON] взяла на себе зобов`язання солідарно відповідати перед банком в повному обсязі, а відтак, вимога банку щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів, в силу вимог ст. 554 ЦК України, є законною та обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. Розглядаючи вимогу позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, суд керується наступним. Відповідно до іпотечного договору № 1161 від 06 березня 2007 року, іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договору про іпотечний кредит, передає в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності. Предметом іпотеки за іпотечним договором є нерухоме майно, а саме: квартира за номером [ADDRESS] . Право власності на предмет іпотеки підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 06 березня 2007 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Алфімовою І.М. за реєстровим №1138, зареєстрованим ОКП «КООБТІ» 06 березня 2007 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим номером 18060039, за номером запису 22063 в книзі 146, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13805830. Положеннями ст.ст.572, 575 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (правозастави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про Іпотеку» № 898-IV від 5 червня 2003 року, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Статтею 33 цього Закону визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Як вбачається з матеріалів справи, направлені банком на адресу відповідачів вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором залишилися без задоволення, добровільно відповідачі свої зобов`язання не виконують. За приписами статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; чинне законодавство (частина перша статті 598, статті 599 - 601, 604 - 609 ЦК України) не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення. Також суд бере до уваги положенняст.1 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV, згідно якої іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону про іпотеку). Постановою Верховного Суду від 18.09.2018 року по справі № 921/107/15-г/16 визначено, що наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Згідно Постанови Верховного Суду України від 03.02.2016 року по справі № 6-1080цс15, право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлена вимога позивача про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє банк права задовольнити свої вимоги за зобов`язанням за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Згідно ст.39 Закону України «Про Іпотеку» № 898-IV від 5 червня 2003 року, у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. При цьому, суд бере до уваги положення п. 42 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно якої резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215ЦПК. Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Зважаючи на вищевикладене, оцінивши та дослідивши всі надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором є законною та обґрунтованою і підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд зазначає, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. При цьому, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання і не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язання за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, розмір якого документально підтверджений позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved