Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» завдані збитки в розмірі 8472 грн. 97 коп. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог вказав на те, що 29 травня 2017 року між ТОВ «Автотранссервіс» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6684236, відносно транспортного засобу Mercedes, державний номкр [NUMBER] . Згідно постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2017 року у справі № 203/2977/17 30 червня 2017 року о 15 год. 19 хв. у м. Дніпро на просп. Олександра Поля, 110 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Volkswagen державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Daewoo, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2017 року у справі № 203/2977/17 [PERSON] , було визнано винним у настанні дорожньо-транспортної внаслідок порушення передбаченого ст. 124 КУпАП. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся відповідач. На підставі даної заяви та наданих Відповідачем документів було складено страховий акт № 170000121916 від 28.07.2017 року. На підставі вище зазначеного страхового акту позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 8472,97 грн. на користь відповідача. Позивач звернувся до ТОВ «Автотранссервіс» із претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу на підставі п. ґ. ч. І ст. 38 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте, згідно відповіді ТОВ «Автотранссервіс», транспортний засіб Mercedes, державний номер [NUMBER] за вказаних у претензії обставин учасником ДТП не був. Також, [PERSON] не був працівником ТОВ «Автотранссервіс». Окрім того, згідно витягів із Централізованої бази даних Моторного (транспортного страхового бюро України за державним номером [NUMBER] знайдено три транспортних засобів: 1. 3A3 110307 (WIN код [NUMBER] ) - забезпечений за полісом № АК 486813 ПрАТ «УПСК»; 2. Daewoo (WIN код [NUMBER] ) - забезпечений за полісом № АК 486812 Л ПрАТ «УПСК»; 3. Mercedes-Benz 310D (WIN код б/н) - забезпечений за полісом № АК66842 ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Також, згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду [PERSON] керував транспортним \~ \~ \~ \~засобом Volkswagen, \~ \~ \~ \~державний номер [NUMBER] (WIN код [NUMBER] ). Враховуюче вказане, транспортний засіб Volkswagen, державний номер [NUMBER] не було забезпечено договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК6684236 у позивача. Отже, на підставі вищезазначеного, у зв`язку із тим що у Позивача не виник обов`язок відшкодувати шкоду завдану відповідачу, оскільки цивільно-правова відповідальність позивача не настала, в такому разі Відповідач особа, яка набула кошти за рахунок позивача без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути позивачу ці кошти. Звертає увагу суду на те, що позивач звертався до відповідача із претензією про повернення безпідставно набутих коштів, проте виплати з боку відповідача здійснено не було. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовну заяву та просила її задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви, оскільки вважає, що перевіркою документів повинні були займатися саме співробітники позивача, а відтак помилка при перевірці даних по клієнту на боці позивача. Зазначила, що не зрозуміло, чому саме помилку позивач помітив тоді, коли спливає строк позовної давності для звернення до суду з позовом. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та оглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення № 203/2977/17, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 19 липня 2017 року о 15 год. 19 хв. за адресою просп. Олександра Поля 110 в м. Дніпрі відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] і Daewo, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення № 203/2977/17 [PERSON] було визнано винним в скоєному ДТП і на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.12). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості [PERSON] не потребують доказування, оскільки вони встановлені постановою суду по вищевказаній справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили. У вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді, автомобілю Daewo, державний номерний знак [NUMBER] , були спричинені механічні пошкодження. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування до справи № 170000121916 на підставі ремонтної калькуляції № 17-121916 від 21.07.2017 року сума страхового відшкодування становить 8472 грн. 97 коп. (а.с. 34). З платіжного доручення № ЗР044826 від 01 серпня 2017 року вбачається, що позивачем було сплачено [PERSON] відшкодування згідно страхового акту № 170000121916 від 28.07.2017 року у сумі 8472 грн. 97 коп. (а.с. 35). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. На підставі вищевикладеного, ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 06.11.2019 року звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» з претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу (а.с. 36). Втім,\~з відповіді\~№ 303\~від 09.12.2019\~року вбачається,\~що 29\~травня 2017\~року між\~ТОВ «Автотранссервіс»\~та ПрАТ\~УСК «Княжа\~Вієнна Іншуранс\~Груп» укладено\~договір обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~діяльності власника\~наземного транспортного\~засобу Mercedes, державний номер [NUMBER] . Але, громадянин [PERSON] не є працівником ТОВ «Автотранссервіс». Більш того, дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу Mercedes, державний номер [NUMBER] 30 червня 2017 року не відбувалася (а.с. 37). Згідно з ч. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до цього закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З вищенаведеного вбачається, що ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було сплачено страхове відшкодування, в той час, як автомобіль, водія якого було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення (дорожньо-транспортної пригоди), не був застрахованим ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. При зверненні до суду позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження вказаних в позовній заяві обставин, а доказів зворотного відповідачкою не надано. Відтак, відповідачка на власний розсуд розпорядилася своїми правами. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19) (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/87517072). Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» завдані збитки в розмірі 8472 грн. 97 коп. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved