Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказала, що разом із відповідачами є співвласницею квартири [ADDRESS] , розмір часток кожного по 1/3 частині зазначеної квартири. [PERSON] вказує, що спірна квартира була приватизована на 3 осіб [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , після смерті останніх відповідачі успадкували свої частки. Посилаючись на те, що позивач має бажання поділити спірну квартиру, а відповідачі заперечують проти цього, не надають доступ до квартири, [PERSON] , уточнивши позовні вимоги, просить суд визначити розмір часток співвласників квартири за адресою: [ADDRESS] , по 1/3 частці кожному із співвласників, встановити між сторонами порядок користування спірною квартирою, а саме: виділити [PERSON] в користування приміщення №6, площею 13,9 кв.м., виділити [PERSON] в користування приміщення №5, площею 17,2 кв.м., а [PERSON] приміщення №7, площею 17,3 кв.м., залишити в загальному користуванні сторін передню приміщення №1, площею 3,9 кв.м., туалет приміщення №2, площею 1,1 кв.м., ванну приміщення №3, площею 2,1 кв.м., кухню приміщення №4, площею 5,9 кв.м; усунути перешкоди з боку відповідачів в користуванні вищезазначеною квартирою шляхом вселення позивача у вказане приміщення та передати їй комплект ключів від вхідних дверей та під`їзду. Ухвалою суду від 08 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Представник позивача просила позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача позов в частині вимог про визначення часток за співвласниками та встановлення порядку користування квартирою визнав, проти їх задоволення не заперечував. Разом з тим, просив відмовити у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою через необґрунтованість, оскільки позивач переважно проживає за кордоном, відповідачі не створювали їй та не мають наміру створювати перешкоди у користуванні часткою квартири. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності, видане УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради від 14.09.2006 року (а.с. 7). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] набули в порядку спадкування право власності на 1/3 частину спірної квартири кожний, вид спільної власності спільна часткова (а.с. 78-79). Згідно з технічним паспортом спірна квартира є трикімнатною, загальна площа 61,4 кв.м., житлова площа 48,4 кв.м, з яких кімната - приміщення №5, площею 17,2 кв.м., кімната - приміщення №6, площею 13,9 кв.м., кімната - приміщення №7, площею 17,3 кв.м., передня приміщення №1, площею 3,9 кв.м., туалет приміщення №2, площею 1,1 кв.м., ванна приміщення №3, площею 2,1 кв.м., кухня приміщення №4, площею 5,9 (а.с. 23-25). Сторони погодили порядок користування квартирою, запропонований позивачем. У\~статті 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частини перша\~статті 321 ЦК України). Відповідно до\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, співмірні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд Суд, встановивши, що розмір часток у спірній квартирі у кожного зі сторін є визначений, а саме по 1/3 частині, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визначення часток. З огляду на те, що співвласники добровільно домовилися про встановлення порядку користування квартирою, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині встановлення порядку користування квартирою, а саме: виділити [PERSON] в користування приміщення №6, площею 13,9 кв.м., виділити [PERSON] в користування приміщення №5, площею 17,2 кв.м., а [PERSON] приміщення №7, площею 17,3 кв.м., залишити в загальному користуванні сторін передню приміщення №1, площею 3,9 кв.м., туалет приміщення №2, площею 1,1 кв.м., ванну приміщення №3, площею 2,1 кв.м., кухню приміщення №4, площею 5,9 кв.м. Розглядаючи позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення позивача та передачі їй ключів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснювати (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до норм ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказував, що відповідачі чинять перешкоди в користуванні належною їй на праві спільної часткової власності квартирою, а саме: відмовляють в доступі до помешкання. Як на доказ чинення відповідачами перешкод у користуванні спірною квартирою, позивач посилається на заяву від 25.07.2019 року до Автозаводського РВ МУ УМВС України в Полтавській області, в якій вказує, що відповідачі привласнили спірну квартиру, не бажають звільняти частину, яка належить позивачці, не надають доступ до квартири та документи на неї. Позивач отримала відповідь від 21.08.2019 року про те, що відсутні підстави для внесення даних до ЄРДР за вказаною заявою (а.с. 27-28). Дослідивши надані позивачем докази, суд зауважує, що звернення до поліції з відповідною заявою не може слугувати переконливим та достатнім доказом того, що відповідачі не допускають позивача до належної їй на праві власності квартири та чинять перешкоди у користуванні майном. У судовому засіданні було встановлено, що позивач тривалий час проживала за кордоном, на підставі нотаріальної довіреності від 26.04.2018 року уповноважила [PERSON] здійснювати нагляд за своєю часткою у спірній квартирі з правом вільного входу до квартири. Будь-які докази на підтвердження того, що відповідачі чинили перешкоди як позивачу, так й уповноваженій нею особі в доступі до квартири в матеріалах справи відсутні. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні майном. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідачів. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 840 грн. 80 коп., тобто по 420 грн. 40 коп. з кожного.

Outcome: partial