overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача -[PERSON] про розірвання шлюбу. В якому прохала розірвати шлюб з відповідачем, в зв'язку з різними поглядами на життя, постійними суперечками та сварками. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом встановлено, що сторони з 09 вересня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що в книзі реєстрації шлюбів, 06 вересня 2009 року зроблено відповідний актовий запис №173 від 06 вересня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER], зареєстроване та видане Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 09 вересня 2006 року. Від шлюбу сторони дітей не мають. Сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених обставин справи вказує на неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. За таких обставин позов задовольняється в повному обсязі. Судові витрати по справі сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду складають 243 гривні 60 копійок. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Також стягнути з [PERSON] судові витрати сплачені позивачем при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Лапшинської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначила, що будинковолодіння по [ADDRESS] належало [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен з яких був власником 1/6 частки будинковолодіння. [INFO] в с. Лапшин Бережанського району помер [PERSON], який у відповідності із заповітом посвідченим секретарем Лапшинської сільської ради 21 березня 2001 року за реєстровим номером 14, заповів своє майно їй. [INFO] в с. Лапшин Бережанського району померла [PERSON], яка у відповідності із заповітом посвідченим секретарем Лапшинської сільської ради 14 березня 2001 року за реєстровим номером 12 заповіла своє майно їй. Після смерті, [PERSON] та [PERSON], відкрилась спадщина на 2/6 частки будинковолодіння по [ADDRESS]: 1/6 частина якого належала [PERSON]; 1/6 частина якого належала [PERSON]. Спадщину вона прийняла, однак оформити її виявилося неможливим і їй було відмовлено в цьому, оскільки відсутні свідоцтва про право власності на житловий будинок на ім'я спадкодавців. Отримати такий документ після смерті спадкодавців в установленому для цього порядку неможливо, оскільки згідно ст. 346 ЦК України право власності припиняється із смертю власника і реєстрація такого права можлива тільки відносно живої особи. З цієї причини питання про визначення належності нерухомого майна особі, що померла та спадкоємцю, у разі відсутності первинної реєстрації права власності, повинно вирішуватись у судовому порядку. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує, просить визнати: за нею - [PERSON] право власності в порядку спадкування за: заповітом на 1/6 частину будинковолодіння в [ADDRESS], що належала [PERSON], який помер [INFO] в селі Лапшин Бережанського району; заповітом на 1/6 частину будинковолодіння в [ADDRESS], що належала [PERSON], яка померла [INFO] в селі Лапшин Бережанського району. Представник відповідача в судове засідання не з'явився до суду надійшла заява в якій сільська рада позов визнає, просить розглядати справу у відсутності її представника. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 548 ЦК України (1963 року), ст. 1268 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем і спадщина належить їй з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 13 листопада 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві між ними було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1610. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Протягом останніх років спільне життя між ними почало погіршуватися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне життя між ними не склалося, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, [PERSON] нехтує сімейними цінностями, в результаті чого між ними виникали сварки та непорозуміння. Їхня сім'я розпалася, вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Враховуючи викладене, [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 13 листопада 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 1610, та стягнути з [PERSON] судовий збір. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 13 листопада 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу подружжя має дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] Спільне життя між ними не склалося, оскільки у позивача та відповідача різні погляди на життя, через що в сім'ї постійно виникали сварки. Їхня сім'я розпалася, три місяці вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, шлюб зберегти не бажають, строк на примирення не потрібен. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка [PERSON] просила залишити їй прізвище «[PERSON]», а тому суд залишає прізвище позивачці після розірвання шлюбу - [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 26 липня 2008 року Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області між ними було зареєстровано шлюб, актовий запис № 174. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Спільне життя між ними не склалося, вони перестали знаходити спільну мову, що викликало сварки та неможливість дійти згоди при вирішенні будь-яких проблем, вони втратили взаємоповагу та почуття любові, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, з листопада 2011 року вони стали проживати окремо. Враховуючи викладене, [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 26 липня 2008 року Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 174, та стягнути з [PERSON] судові витрати. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 26 липня 2008 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу подружжя має дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Спільне життя між ними не склалося, оскільки у позивача та відповідача несумісні характери, позивач [PERSON] причиною розпаду сім'ї вказує байдужість відповідача [PERSON] Їхня сім'я розпалася, три роки вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, сім'ю зберегти не бажають, строк на примирення не потрібен. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка [PERSON] просила залишити їй прізвище «[PERSON]», а тому суд залишає прізвище позивачці після розірвання шлюбу - [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 02 червня 2007 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 174. В обґрунтування своєї позовної заяви зазначила, що 02 червня 2007 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого народилася донька, [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалося на підставі різних характерів, розходження поглядів на сімейне життя, виховання дитини та ведення домашнього господарства. Шлюбно - сімейні відносини між ними припинені з січня 2013 року. З цього часу сторони живуть окремо, загальне сімейне господарство не ведуть, почуття кохання до відповідача втрачено. Вважає відновлення і збереження родини з відповідачем неможливим. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Доповнила також, що однією з причин розпаду сім'ї стало те, що відповідач ніде не працював, не утримував сім'ю, вів не правильний спосіб життя. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Пояснив, що дійсно шлюбно-сімейні відносини між ним та дружиною припинені півтора року тому, загальне сімейне господарство не ведуть, мешкають окремо. Дружину кохає, однак вважає, що відновлення і збереження родини неможливе. Суд, вислухавши пояснення і доводи сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 02 червня 2007 року був зареєстрований шлюб сторін, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії 1-ВЛ № 056298, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 174. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції 28 листопада 2007 року, актовий запис № 5165. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, спільного сімейного господарства не ведуть, втратили почуття кохання один до одного. При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, що розпалася вона остаточно і відновлена бути не може. Майнового спору немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно, а саме гараж [ADDRESS]. Заява мотивована тим, що 21 лютого 2006 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила вказаний гараж. Зазначений договір зареєстрований на Товарній біржі «Українська біржа «Десятинна» 21 лютого 1996 року за № 1128-642, а згодом у Київському міському бюро технічної інвентаризації. Разом з тим, позивач на даний час втратила оригінал договору купівлі-продажу гаражу, у зв'язку з чим не має можливості здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив визнати за [PERSON] право власності на гараж [ADDRESS], з підстав, зазначених в позові. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав, не заперечивши щодо його задоволення. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21 лютого 2006 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила гараж [ADDRESS]. Вказаний договір зареєстрований на Товарній біржі «Українська біржа «Десятинна» 21 лютого 1996 року за № 1128-642 (а.с. 5-6) та у Київському міському бюро технічної інвентаризації (а.с. 7, 10). Оригінал договору купівлі-продажу гаража позивачем втрачено, що стверджується довідкою Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві від 6 червня 2014 року та оголошенням в газеті «Урядовий кур'єр» (а.с. 13-14). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 321 ЦК України Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Оскільки оригінал правовстановлюючого документу на гараж позивачем втрачено, одержати дублікат правовстановлюючого документу неможливо в силу того, що державний архів м. Києва видає лише засвідчені копії документів, а відповідач не визнає права власності на гараж, то з урахуванням ст. 392 ЦК України, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вона просить розірвати шлюб зареєстрований 21.09.1985 року в міському Палаці шлюбів, посилаючись на те, що вони не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, втратили почуття любові і поваги один до одного. У судове засідання позивач не з'явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справ. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 21 вересня 1985 року сторони зареєстрували шлюб у міському Палаці шлюбів, актовий запис - 2337, свідоцтво [NUMBER]. Шлюб укладено між сторонами вперше. Спору про розподіл спільного майна подружжя не має. Відповідно до положення ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 01.11.2013 року [PERSON] взяв у неї в борг грошові кошти у сумі 11500 гривень представивши розписку про отримання грошових коштів у зазначеній сумі. Борг відповідач зобов'язався повернути у термін до 17.11.2013 року. Але, як стверджувала позивач, кошти, отримані в борг у сумі 11500 гривень, відповідач досі не повернув, безпідставно ухиляючись від зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 01.11.2013 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Судова повістка йому була направлена за місцем його реєстрації, але повернулась без вручення по закінченню терміну зберігання. Відповідно до ст.74 ЦПК України судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Отже, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Завадівської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, вартістю 110797,0 гривень, що розташований по [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], який помер [INFO] року, посилаючись на те, що через відсутність правовстановлюючих документів, що засвідчують право власності [PERSON] та його дружини [PERSON], яка померла [INFO] року та після смерті якої [PERSON] фактично прийняв спадщину, що складалась із 1/2 частки вказаного житлового будинку, вона, як спадкоємець, не може реалізувати право на спадкування після його смерті. Позивач [PERSON] до суду подала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від Завадівської сільської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були забудовниками будинку по [ADDRESS]. Станом на 15 квітня 1991 року, двір відносився до суспільної групи колгоспників, згідно по господарської книги № 05, особовий рахунок [NUMBER] і в ньому проживали [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою Завадівської сільської ради за вих. №210 від 03 вересня 2014 року. Документи, що засвідчують право власності [PERSON] та [PERSON] на будинковолодіння по [ADDRESS] відсутні. Позивач [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] згідно заповіту. Спірні правовідносини регулюються: - ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах не заборонених законом - ст.1216 ЦК України -спадкування є перехід прав та обов'язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). - ст.1218 ЦК України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті; - ст.1268 ЦК України -прийняття спадщини. Згідно постанови державного нотаріуса від 09 вересня 2014 року, [PERSON] є спадкоємцем [PERSON], який фактично прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON], проте у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями їй відмовлено, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа. Оскільки [PERSON] та [PERSON] побудували будинковолодіння по [ADDRESS], здійснювали за життя повноваження власників будинку без отримання правовстановлюючих документів на будинок, його право власності на даний будинок підтверджується записом в погосподарській книзі, тому з метою захисту прав спадкоємців на спадщину після померлих [PERSON] та [PERSON], суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved