Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] Позовні вимоги обґрунтував тим, що неповнолітній син [PERSON], [INFO], проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні. Відповідач, яка є матір'ю [PERSON], участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 6 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що рішення суду першої інстанції суперечить нормам Сімейного кодексу України, адже, за правилом ст. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 15 травня 2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду від 16 червня 2015 року (а.с.11). Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 травня 2008 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 вересня 2013 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В подальшому, зважаючи на ту обставину, що сторонни визначились в добровільному порядку про місце проживання дітей, а саме, дочки з матір»ю, а сина з батьком, за позовом [PERSON] стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] було припинено на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду від 21 жовтня 2015 року. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, суд першої інстанції, за його переконанням, виходив з обставин даної справи, засад розумності , справедливості, вимог чинного законодавства, врахувавши матеріальне становище відповідача та стан здоровя дитини, яка знаходиться на її утриманні. З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, оскільки він не в повній мірі відповідає обставинам справи та суперечить вимогам чинного законодавства. Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України, статей 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому пріоритет у визначенні способу виконання вказаного обов'язку законодавцем віднесено до взаємного волевиявлення батьків. За відсутністю такого волевиявлення, питання визначення та стягнення аліментів віднесено до компетенції суду. Враховуючи те, що [PERSON] участі в утриманні сина не приймає, визнала цю обставину під час розгляду справи, рішення суду першоїінстанції про відмову в задоволенні позову [PERSON] про стягнення з неї аліментів є таким, що ухвалено з порушенням приписів ст.7, 180-183 СК України, відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню. Водночас, при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON], відповідно до положень ст. 182 СК України, апеляційний суд враховує наступне. [PERSON] працює на підприємстві ТОВ «Ніжинський хліб» на посаді пакувальника-фасувальника, має незначний заробіток, оскільки загальна сума її доходу за період з липня 2015 року по грудень 2015 року склала 6 594 грн. 45 коп. (а.с. 48), полишила спільне житлове приміщення та проживає з дочкою в гуртожитку, щомісячно сплачує квартирну плату в сумі близько 500 грн, вимушена нести додаткові витрати у звязку з необхідністю постійного медичного нагляду за станом здоровя дочки. Враховуючи наведені вище обставини справи у сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку матері щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позов [PERSON] не підлягає задоволенню, виходячи з наведених вище обставин, які свідчать про скрутне матеріальне становище відповідача та перебування на її утриманні дитини, яка за станом здоровя потребує посиленого догляду та лікування.

Outcome: partial