Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

у Кремінський районний суд Луганської області звернулось ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 32\~032,09 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11.02.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір. Вказує, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач не виконує умови договору та, у звязку з зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором, станом на 31.01.2018 року має заборгованість у розмірі 32\~032,09 грн., яка складається з наступного: 491,74 грн. заборгованість за кредитом; 25\~438,82 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4\~100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1\~501,53 грн. штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає. Вказує, що не виконуючи належним чином зобовязання за вказаним договором, відповідач порушив зазначені норми законодавства та умови кредитного договору, у звязку з чим, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права. Представник позивача у відкрите судове засідання не зявився, від позивача разом із позовом надійшла до суду заяви з проханням провести розгляд справи за відсутності представника позивача, зазначаючи про підтримання позову в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у відкрите судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи належність повідомлення відповідача про місце, дату та час судового засідання, його неявку та неповідомлення суду про причини такої неявки, за відсутності відзиву на позовну заяву та відсутність заперечень з боку позивача щодо можливості проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе заочно розглянути справу із ухваленням заочного рішення, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу нездійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляну на наступне. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 11.02.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Як вбачається з останнього, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. З даного договору встановлено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. За умовами договору, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг. Як вбачається з п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 цього Договору. З чого суд робить висновок про правомірність зміни відсоткової ставки у даному договорі з 30,00 % до 34,80 % та до 43,20 %. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі ст. 527 ЦК України слідує, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частина 2 ст. 530 ЦК України наголошує, що якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частина 2 ст. 1050 ЦК України вказує на те, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідач у порушення умов кредитного договору, а також вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 (пятсот) грн. 00 коп. + 5% від суми позову. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 31.01.2018 року має заборгованість у розмірі 32\~032,09 грн., яка складається з наступного: 491,74 грн. заборгованість за кредитом; 25\~438,82 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4\~100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1\~501,53 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 6). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання. Таким чином, належним виконанням зобовязань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі. Згідно вимог ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобовязання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Разом з тим, суд враховує, що згідно із статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до розпорядження КМУ від 02 грудня 2015 р. № 1275-р с. Бараниківка Кремінського району Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція та як вбачається із повідомлення виконавчого комітету Красноріченської селищної ради Кремінського району Луганської області від 19.03.2018 року №02-26/1-36, [PERSON] зареєстрований у [INFO]. Враховуючи викладене, а також те, що станом на день формування розрахунку заборгованості позивачем не було Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції чи військових дій на території України, суд вважає, що пеня та штраф за період з 14 квітня 2014 року, який був нарахований на суму заборгованості за кредитним договором, стягненню з відповідача не підлягає. Суд також враховує, що вказана позивачем у розрахунку сума процентної складової штрафу, що дорівнює 5 (пяти) відсоткам загальної суми інших складових заборгованості станом на 31.01.2017 року (491,74 + 25\~438,82 + 4\~100,00) х 0,05 = 1\~501,53 грн.) і фіксована складова суми штрафу в сумі 500 грн. у відповідності до умов договору, укладеного між сторонами, нараховується разом із процентною складовою суми заборгованості. Отже, суд робить висновок про те, що пеня, фіксовані та процентні суми штрафу були нараховані відповідачу на суму заборгованості станом на 31.01.2018 року, тобто в період проведення антитерористичної операції, а отже такі суми пені та штрафів стягненню з відповідача не підлягають. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог частково знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, в даній частині сумніву у суду не викликають, а тому суд вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в сумі 25\~930,56 грн., яка складається за наступного: 491,74 грн. заборгованість за кредитом, 25\~438,82 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, в іншій частині позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року №10 із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням від 26.02.2018 року про сплату судового збору в сумі 1\~762,00 грн. Враховуючи те, що задоволено 80,95 % позовних вимог (25\~930,56 грн. / 32\~032,09 грн. складає 80,95 %), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 1\~426,34 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1762,00 грн. х 80,95 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial