Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 10 жовтня 2007 року між відповідачами було укладено кредитний договір, за яким відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії на купівлю квартири у розмірі 58200 доларів США зі сплатою за користування кредитом 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту з кінцевим терміном повернення 10 жовтня 2027 року. 10 жовтня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та відповідачем ПАТ КБ « ПриватБанк» було укладено договір поруки, за яким він поручився за виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року. У листопаді 2013 року він дізнався, що 12 лютого 2013 року між відповідачами була укладена додаткова угода до кредитного договору, за умовами якої банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 86589,62 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту відсотки за дострокове повернення кредиту. Внаслідок укладення 12 лютого 2013 року додаткової угоди до кредитного договору було підвищено відсоткову ставку за користування кредитом з 0,92% до 1,09%, збільшено розмір тіла кредиту з 58820 доларів США до 86589,62 доларів США, а отже змінено обсяг зобов'язання за кредитним договором без його згоди як поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності за вказаним кредитним договором. Посилаючись на вищевикладені обставини та норми закону позивач просив визнати припиненим договір поруки від 10 жовтня 2007 року укладений між [PERSON] та ПАТ «КБ «ПриватБанк». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність, просив у його задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] проти позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та наявні в ній докази, знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. За правилами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями цієї статті. Виходячи зі змісту ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зважаючи на ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З огляду на ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Судом установлено, що 10 жовтня 2007 року між відповідачами у справі було укладено кредитний договір, за яким відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії на купівлю квартири у розмірі 58200 доларів США зі сплатою за користування кредитом 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту з кінцевим терміном повернення 10 жовтня 2027 року. 10 жовтня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та відповідачем ПАТ КБ « ПриватБанк» було укладено договір поруки, за яким [PERSON] поручився за виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року. 12 лютого 2013 року між відповідачами була укладена додаткова угода до кредитного договору від 10.10.2007 року за умовами якої сторони дійшли згоди щодо зменшення суми заборгованості, відповідальності боржника у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених в графіку погашення кредиту, зобов'язань сторін за вказаним договором. Позивачем та його представником всупереч положень ст. 60 ЦПК України не надано безспірних та належних доказів, щодо збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни зобов'язання без його згоди у зв'язку із укладенням додаткової угоди до кредитного договору між відповідачами від 12 лютого 2013 року. Більш того такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який обрав позивач не передбачений положеннями ст. 16 ЦК України. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed