Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із сином, визначивши наступні способи участі у вихованні сина, [PERSON] , [INFO] , особисте спілкування: систематичні побачення з сином один раз на тиждень: з п`ятниці по неділю до 19 год. 00 хв. включно, цілодобово за місцем проживання батька з правом прогулянок по місту, відвідування дитячих розважальних закладів, враховуючи погодні умови і турбуючись про стан здоров`я дитини та не порушуючи при цьому режиму дитини, враховуючи бажання дитини без участі матері; побачення у дні сімейних свят: день народження [PERSON] , його батька та бабусі [PERSON] , з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за місцем проживання батька; побачення у святкові дні на Новий Рік, Різдво, Великдень та інші офіційні вихідні з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за місце проживання батька; щоп`ятниці забирати дитину з дитячого садка особисто; спільний відпочинок щорічно строком до 30 календарних днів без супроводу матері з можливістю виїзду до оздоровчо-санаторних закладів України, впродовж двох тижнів, за домовленістю із матір`ю та попередження матері не пізніше як за 14 днів до поїздки; не чинити перешкоди у відвідуванні батьком дитини за місцем фактичного проживання дитини у період хвороби дитини, зобов`язавши відповідача надавати інформацію перебування дитини, стану здоров`я, у випадку неможливості побачень з дитиною - попереджати його про такі обставини заздалегідь за 4 дні; стягнути із відповідача понесені судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що до жовтня 2016 року сторони у даній справі перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання у них народився син: [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із погіршенням відносин сторони стали проживати окремо, незважаючи на це позивач утримує сина матеріально, приймає участь у його житті та вихованні. З грудня 2018 року відповідач стала чинити позивачу штучні перешкоди у спілкуванні з сином та його відвідуванні та вихованні. Позивач має рівні права і обов`язки щодо сина, тому бажає виконувати їх у повній мірі, брати участь у вихованні сина, проявляти свою батьківську любов без будь-яких обмежень з боку відповідача. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19 липня 2019 року залучено до участі у справі третю особу орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області. Ухвалою суду від 07 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] . У судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що позивач участі у вихованні сина не приймає, матеріально його не утримує, фактично дитиною не цікавиться. Малолітній син став відвикати від батька. Будь-яких перешкод у спілкуванні позивача із сином вона не чинить, останній має можливість приходити до дитячого садочку. Просить у позові відмовити. Представник третьої особи виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області як органу опіки та піклування - Приходько Д.О. у судовому засіданні позовні вимоги та висновок органу опіки та піклування підтримав. Вислухавши пояснення позивача, заперечення відповідача, пояснення представника третьої особи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . Між батьками малолітнього [PERSON] не має згоди щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, таким чином наявні підстави щодо реалізації батьківських прав позивача у судовому порядку. Під час розгляду справи в суді позивач наполягав на тому, що з боку відповідача вчиняються перешкоди у його спілкуванні з сином у тому числі і щодо побачень з дитиною без присутності матері. Зазначене не спростовувалось відповідачем, яка фактично заперечувала щодо зустрічей позивача з сином у її відсутність, враховуючи вік малолітнього. При цьому запропонувала власні варіанти побачень батька із сином за її участі та без присутності дружини позивача, яка негативно впливає на дитину. Разом з тим, позивач підтвердив, що має бажання спілкуватись з дитиною, приймати активну участь у вихованні сина та проведення дозвілля без присутності матері. З огляду на ті обставини судом встановлено та не спростовано відповідачем, що остання фактично чинить перешкоди у спілкуванні позивача з сином без її участі. При цьому, вбачається, що малолітньому [PERSON] на час постановлення рішення виповнилося 5 років, що свідчить про те, що дитина у вказаному віці не потребує присутності матері для спілкування із батьком. Зокрема, доказів того, що дитина за станом здоров`я потребує постійної присутності матері суду не надано, як і доказів негативного впливу на дитини з боку батька, існування обставин які б перешкоджали такому спілкуванню батька з сином, а також доказів того, що спілкування позивача з сином без присутності матері може завдати дитині психологічної або фізичної шкоди, не відповідає інтересам дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 25 червня 2019 року № 04-22/767 запропоновано [PERSON] порядок участі у вихованні малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю, визначивши такі дні та години зустрічей з дитиною: щосуботи з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; щовівторка та щочетверга забирати дитину з дошкільного закладу та повертати матері о 20 год. 00 хв., враховуючи інтереси дитини. При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною її батька, який проживає окремо від дитини, суд передусім враховує інтереси дитини, при цьому напружені стосунки між її батьками, а також їх власні претензії не повинні бути пріоритетом у вирішення питання про участь кожного з них у вихованні дитини. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Аналогічні норми права містяться в законодавстві України. Так, відповідно до положень статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтями 141, 150, 151, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини Відповідно до частин другої та третьої статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із частиною першою статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої та другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьком конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення батька права на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. У процесі розгляду справи сторони не змогли дійти єдиної згоди щодо регламенту спілкування позивача з дитиною. При цьому запропонований органом опіки та піклування варіант участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним, суд вважає цілком обґрунтованим і таким, що відповідає безпосередньо інтересам дитини, враховуючи його вік та установлений розпорядок дня. Суд вважає за доцільне також зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні та вихованні сина у встановлені йому дні та години побачень з дитиною. Запропонований позивачем спосіб участі у вихованні та спілкуванні із сином жодним чином не обґрунтований та на разі не є доцільним. Згідно із вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial