Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача заборгованість: - за заявою-договором № [NUMBER] про вклад «Класичний» (без пролонгації) від 19.01.2015 у сумі 1197902,03 грн., яка складається з 844374,97 грн. - суми основного боргу, 303974,98 грн. - інфляційних збитків, 49522,08 грн. - 3 % річних; - за заявою-договором № [NUMBER] про вклад «Універсальний» від 03.02.2015 у сумі 646802,41 грн., яка складається з 582589,84 грн. - основного боргу, 52433,08 грн. - інфляційних збитків, 11779,49 грн. - 3 % річних; - за заявою-договором № [NUMBER] про вклад «Універсальний» від 03.02.2015 у сумі 349679,22 грн., яка складається з 314964,14 грн. - основного боргу, 28346,77 грн. - інфляційних збитків, 6368,31 - 3% річних, та суму сплаченого судового збору у розмірі 6890 грн. /а. с. 166-168/. Обґрунтовуючи свій позов, позивач вказав, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за вказаними заявами-договорами - не повернув з банківських рахунків грошові кошти позивачеві за його вимогою, а при з'ясуванні обставин виявилися протизаконні дії третьої особи у справі [PERSON], яка перебувала у трудових відносинах з відповідачем, та підробила документи про переказ коштів позивача з його депозитних рахунків на банківські картки, які у подальшому зняла у банкоматах без відома й дозволу позивача, за фактом чого останній звернувся до правоохоронного органу та розпочато досудове розслідування. Позивач вважає належним способом захисту в даній справі є подання позову на підставі статей ЦК України про обов'язковість виконання (ст.ст. 509, 629) зобов'язання та глави 72 ЦК України, а не про відшкодування шкоди, завданої працівником юридичної особи. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у ньому, з врахуванням наданих письмових пояснень позивача та пояснень на заперечення відповідача. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала позов, посилаючись на доводи, які виклала у своїх письмових запереченнях. Третя особа у справі не з'явилася у судове засідання, повідомлялася належним чином про час, дату і місце судового засідання, про причини неявки до суду не повідомила, не було подано до суду заяви, клопотання або письмові пояснення з викладом думки по суті спору. Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 03.07.2009 між сторонами укладено договір на відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат» № [NUMBER] та на підставі заяви від 03.07.2009 та вказаного договору відкрито відповідний поточний рахунок для виплат № [NUMBER] /а. с. 105/. У подальшому 28.07.2014 сторонами у справі укладено Публічну угоду № PDV2-504893, пунктом 2 якої визначено, що підписанням цієї Угоди позивач приймає Публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання послуг у порядку та на умовах, викладених в Правилах, та висловлює повну та безумовну згоду з її умовами. Підписанням Угоди сторони безумовно визнають, що Публічна пропозиція, Угода, Правила, Згода, Тарифи, Заяви разом з усіма змінами, додатками та додатковими договорами / угодами до них у сукупності є Договором банківського обслуговування, складають його зміст, мають обов'язкову силу та застосовуються до відносин сторін так само, якби їх було викладено безпосередньо в тексті цього документу. Договір банківського обслуговування є укладеним з дати підписання сторонами Угоди /а. с. 107-108/. У відповідності до умов Угоди сторонами 08.12.2014 укладено Заяву про відкриття та ведення карткового рахунку № [NUMBER] у гривні, випускає та надає позивачу платіжні картки, а також забезпечує проведення розрахунків за операціями, здійсненними з використанням платіжних карток або їх реквізитів відповідно до Правил платіжних систем, Правил та Тарифів на ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб /а. с. 109/. У відповідності до умов вказаного договору, відповідачем було емітовано та видано позивачеві платіжні картки №№ [NUMBER] (VISA Clаssic), які отримані ним особисто 14.01.2015, що підтверджується його підписом на відповідних розписках про отримання платіжних карт /а. с. 110, 111/. 14.01.2015 складено заяву № 00504342 про підписання Електронних документів та надання інших послуг в системі «Райффайзен Онлайн» до договору банківського обслуговування (укладеного підписанням угоди № PDV2-504893 від 28.07.2014) /а. с. 14/, картку для користування якою позивач, як він стверджує, не отримував. 19.01.2015 між сторонами укладено заяву-договір про вклад «Класичний» № [NUMBER] до договору банківського обслуговування (укладеного підписанням угоди № PDV2-504893 від 28.07.2014). Відповідно до платіжного доручення клієнтом передано на вкладний рахунок № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 1300000,00 грн., а повернення вкладу здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок клієнта в банку № [NUMBER] /а. с. 8, 9/. На виконання умов заяви-договору про вклад «Класичний» від 19.01.2015 відповідачем зараховано на вкладний рахунок позивача № [NUMBER] грошові кошти у сумі 1300000,00 грн., згідно з платіжним дорученням № OM8N82580 від 19.01.2015 /а. с. 120/. Згідно з положеннями п. 3.4. заяви-договору про вклад «Класичний» від 19.01.2015, повернення вкладу здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позивача № [NUMBER] - рахунок для виплат, відкритий позивачеві 03.07.2009. 23.01.2015 відповідачем було отримано заяву від позивача про надання йому статусу клієнта категорії «Преміум Банкінг» та випуск платіжних карток Преміум класу, для задоволення вимог якої позивачеві емітовано та особисто видано 16.02.2015 відповідачем платіжні картки Преміум класу № № [NUMBER] (VISA Premium) /а. с. 112, 113, 117/ Сума вкладу, що знаходилася на рахунку № [NUMBER], разом з нарахованими відсотками 19.04.2015 була повернута позивачеві шляхом безготівкового перерахування коштів на його поточний рахунок № [NUMBER] /а. с. 121/. Після перерахування банком 19.04.2015 з вкладного рахунку на поточний рахунок для виплат № [NUMBER] коштів, позивач з останнього здійснив видаткові операції, відображені у виписках на загальну суму 2267325 грн. /а. с. 122-125/. Відповідно, видаткові операції, що проводилися через систему Інтернет-банкінгу «Райффайзен Онлайн», здійснювалися після ідентифікації позивача у системі та введення правильного одноразового коду, який надсилався відповідачем окремим смс-повідомленням на мобільний телефон позивача, що був вказаний у договорі на «Райффайзен Онлайн» /а. с. 145/. 03.02.2015 сторонами укладено заяву-договір про вклад «Універсальний» № [NUMBER] до договору банківського обслуговування (укладеного підписанням угоди № PDV2-504893 від 28.07.2014). /а. с. 12/. За період з 03.02.2015 по 30.04.2015 позивачем з вкладного рахунку № [NUMBER] здійснено видаткові операції на загальну суму 533868 грн., що підтверджується відомостями з виписок по рахунку /а. с. 129-131/. 03.02.2015 позивачем та відповідачем в особі працівника банку [PERSON] (третя особа у справі) укладено заяву-договір про вклад «Універсальний» № [NUMBER] до договору банківського обслуговування (укладеного підписанням угоди № PDV2-504893 від 28.07.2014) /а. с. 10/. Як вбачається з виписки по вкладному рахунку № [NUMBER], на вказаний рахунок були зараховані кошти у розмірі 256999,62 грн. та здійснено видаткові операції на загальну суму 257650 грн. /а. с. 134-136/. Згідно з ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу). Приписами статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається. Відповідно до статті 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до частини 5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. З огляду на вищевикладене, вбачається, що відповідач виконав свої зобов'язання по поверненню депозитних вкладів позивача з нарахованими відсотками відповідно до умов заяв-договорів. У своєму позові [PERSON] стверджує, що його донька [PERSON], яка діяла на підставі виданої ним довіреності від 22.07.2014 /а. с. 31/, надала згоду третій особі у справі [PERSON] на те, щоб всі кошти з рахунків позивача були переведені до ПАТ «Укрсиббанк», куди, за словами [PERSON], вона працевлаштовувалася, оскільки відділення № 1 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в м. Ужгороді ліквідовувалося. Із змісту позовної заяви вбачається, що у січні 2016 року представник за довіреністю (донька позивача) [PERSON] звернулася до ПАТ «Укрсиббанк» та з'ясувала, що кошти позивача не надходили до них, а третя особа [PERSON] підтвердила, що кошти були вилучені нею у відділенні № 1 «Райффайзен Банк Аваль» шляхом переказу без згоди позивача та його представника з депозитів на банківські картки з подальшим зняттям у банкоматах, і [PERSON] зізналась, що документи про переказ коштів були підроблені нею. Позивач стверджує, що він не міг дізнатися про зняття коштів з рахунку, так як в Заяві про підписання Електронних документів та надання інших послуг в Системі «Райффайзен Онлайн» третя особа [PERSON] вказала свій номер телефону. За заявою позивача 24.10.2016 Ужгородським відділом поліції ГУ НП в Закарпатській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016070030003742, фабулою якого вказано, що у 2015 році працівниця ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» [PERSON], діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою виманила у [PERSON] грошові кошти /а. с. 32-33, 34, 35/. На своє звернення до відповідача з заявою про повернення суми депозитних вкладів по вищезазначеним заявам-договорам позивач отримав фактичну відмову у її задоволенні /а. с. 37/. На виконання умов договору «Райффайзен Онлайн», банк надав позивачу доступ до системи Інтернет-банкінгу «Райффайзен Онлайн», яка може використовуватися для отримання позивачем послуг за договором, створення та укладання заяв, договорів та інших правочинів між банком та клієнтом в формі електронних документів. Відповідно до пункту 11 Заяви № 00504342, клієнт визнає та підтверджує, що будь-які електронні документи, вчинені після здійснення автентифікації та з використанням одноразового паролю, вважаються такими, що підписані клієнтом. Клієнт також усвідомлює, що в системі «Райффайзен Онлайн» не використовуються електронні цифрові підписи, а юридична сила електронного документу не може заперечуватися виключно через те, що електронний документ має електронну форму та містить електронний підпис, як його визначено договором. Як погоджено сторонами у пункті 12 Заяви № 00504342, клієнт самостійно несе повну відповідальність та звільняє банк від будь-якої відповідальності за дії, що були здійсненні в Системі після автентифікації за зміст і наслідки таких дій (у тому числі, якщо клієнт не повідомив або несвоєчасно повідомив банк через інформаційний центр про втрату картки ідентифікації клієнта, автентифікаційних даних клієнта, про здійснення або можливість здійснення третіми особами доступу до системи з використанням автентифікаційних даних клієнта), а також за розкриття інформації, що становить банківську таємницю особам, які пройшли автентифікацію та виконали інші вимоги для здійснення операцій в Системі. У відповідності до пунктів 15 і 16 Заяви № 00504342, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з чинною редакцією Правил та тарифів на операції в Системі «Райффайзен Онлайн». Станом на дату підписання цієї Заяви клієнт підтверджує дотримання всіх засвідчень та гарантій, визначених договором, а також дійсність згоди на розкриття банківської таємниці та обробку персональних даних, і клієнт підтверджує достовірність своєї адреси та інших реквізитів, повідомлених банку до підписання цієї Заяви. Підписуючи Заяву № 00504342, позивач підтвердив достовірність всіх вказаних у ній реквізитів, у тому числі і достовірність номеру мобільного телефону, відтак твердження, що третя особа [PERSON] зазначила свій номер телефону не мають правового значення, оскільки позивач при підписанні зобов'язаний прочитати документ та перевірити достовірність вказаних відомостей, підписавши його, він підтвердив їхню правильність, у зв'язку з чим, у банку відсутні підстави перевіряти чи належить клієнту номер телефону. Позивач обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що третьою особою - колишнім працівником відповідача у справі вчинено злочинні дії відносно нього. Як вбачається з витягу з ЄРДР, з метою встановлення обставин розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 12016070030003742, і як вбачається, про підозру жодній особі не повідомлено, слідство не закінчено станом на день постановлення рішення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем обставин, на які він посилається як на підставу позову. Натомість стороною відповідача надано суду докази, що спростовують твердження позивача щодо невиконання зобов'язання про повернення грошових коштів, а відповідальність за свої протиправні дії, у разі доведення її вини, особа - колишній працівник - несе самостійно. Суд оцінює критично доводи позивача, який був викладачем вищого навчального закладу Київського національного університету культури і мистецтв, зараз є викладачем Коледжу в м. Ужгород, про те, що він не вміє користуватися комп'ютером, смартфоном та Інтернетом, що не має доказового значення для вирішення справи.

Outcome: dismissed