Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання його дочки [PERSON] до досягнення нею двадцяти трьохрічного віку у розмірі 33% частини всіх видів заробітку щомісячно. На підтвердження своїх вимог вказувала, що від шлюбу з відповідачем, який розірвано 26 грудня 1997 року, вона має доньку [PERSON], [INFO]. Донька змінила прізвище на [PERSON]. Відповідач сплачував на її утримання аліменти до досягнення дитиною 18 років. Наразі донька є студенткою денної форми навчання, юридичного факультету Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана». Вартість освітньої послуги складає 60 573,60 грн. Позивачка отримує незначну заробітну плату, має на утриманні неповнолітнього сина, донька стипендії не отримує. Відповідач є працездатною особою, а тому має змогу надавати допомогу на утримання доньки на період її навчання, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідач по справі не заперечував проти надання доньці допомоги на період навчання, однак зазначив, що на його утримання перебуває ще одна неповнолітня дитини - [PERSON], [INFO], а тому може надавати допомогу в розмірі 1/6 частини його доходів. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримувала. Відповідач подав заяву до суду заяву, в якій позов визнавав у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу. Також вказував, що він здійснює догляд за своєю одинокою матір'ю, яка хворіє на бронхіальну астму та проживає окремо від нього. Наразі його донька [PERSON] перебуває на лікуванні, їй місяць тому зробили оперативне втручання з приводу захворювання очей. Лікування потребує значних коштів. Позивачка вводить в оману суд з приводу її скрутного матеріального становища, оскільки вона має квартиру в центрі міста, поміняла машину на нову, її чоловік займає велику посаду, вона кожного року має змогу відпочивати за кордоном. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 25 березня 1999 року відділом РАГС Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області, шлюб, укладений між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був розірваний, про що в книзі актів розірвання шлюбу 26 грудня 1997 року зроблено запис № 147 (а с. 4). Уклавши повторно шлюб 26 листопада 1999 року позивачка взяла прізвище [PERSON] (а.с. 5). Позивач працює в Комунальному закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 м. Полтави на посаді медичної сестри (а.с. 8). Позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, що видане повторно 26 липня 2004 року відділом РАЦС Лохвицького районного управління юстиції (а.с. 6). 20 серпня 2013 року позивач уклала договір № 137559 про навчання та підготовку бакалавра за рахунок коштів юридичних або фізичних осіб з Державним вищим навчальним закладом «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана». Відповідно до цього договору навчальний заклад має здійснити за рахунок коштів [PERSON] навчання та підготовку бакалавра з галузі знань право студента [PERSON] на юридичному факультеті за напрямком підготовки «Правознавство», форма навчання денна. Вартість навчання складає 60 573,60 коп. (а.с. 9). Перші два семестри навчання [PERSON] оплачені, що підтверджується квитанція (а.с. 10, 11). Позивачка є також матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідач [PERSON] 01 червня 2007 року уклав шлюб з [PERSON] (дошлюбне прізвище), що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області від 16 січня 200е) року (а.с. 22). Від цього шлюбу він має доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, що видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області від 16 січня 2009 року (а.с. 23). Відповідно до довідки Лохвицької міської ради № 2277 від 25.07.2014 року сім'я [PERSON] у складі трьох чоловік проживає в [ADDRESS] (а.с. 21). Відповідач працює на Лубенському лінійному виробничому управлінні магістральних газопроводів на посаді електромонтер з ремонту (а.с. 28). З відповідача по січень 2014 року включно стягувалися аліменти, що підтверджується щомісячними роздруківками про нараховану заробітну плату та утримання з неї (а.с. 29-31). Ч. З ст. 199 СК передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. П. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Оскільки не було надано доказів, що [PERSON] продовжує навчання суд відмовляє в задоволенні позову. Ст. ст. 10 та 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі

Outcome: dismissed