Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

У липні 2018р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. На обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що з 03.12.2014р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання у них з відповідачем народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO], який є повнолітнім та проживає окремо; дочка [PERSON], 20.02.2008р.н. та син [PERSON], 04.03.2011р.н. Неповнолітні діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, а відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. [PERSON] офіційно не працює, але має постійний дохід від виконання робіт, перебуває на заробітках, аліменти нікому іншому не сплачує, стягнень по виконавчих документах з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей немає, батьки його утриманні не перебувають. У звязку з чим просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON], 20.02.2008р.н. та сина [PERSON], 04.03.2011р.н. у твердій грошовій сумі 4000 гривень, щомісячно до їх повноліття, починаючи з дня подачі заяви. 06.03.2019 р. справу прийнято до свого провадження суддею Дудіковим А.В. та призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим подав до суду заперечення проти позову, зазначивши, що постійно надає грошову допомогу неповнолітнім дітям, є учасником бойових дій, проходив службу в зоні АТО, стан його здоровя підірваний і він потребує постійного лікування. У звязку з чим просив позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з нього аліменти у розмірі 1053 грн. на кожну дитину щомісячно з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], 20.02.2008р.н., що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 100732 (а.с.4) та [PERSON], 04.03.2011р.н., що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 189387 (а.с.5). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Торканівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області № 440 від 20.07.2018 року дочка [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матірю [PERSON] (а.с.7). Статтею 4\~ЦПК\~України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПКУкраїни суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. [PERSON] у добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обовязків утримувати дитину, судом не встановлено, та відповідачем в силу ст. 81 ЦПК України не доведено. Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Встановленим судом фактичним обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України та гарантуються Основним Законом України. Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.\~\~\~\~\~\~\~\~ Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач просить про стягнення з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 4000грн. Відповідач позовні вимоги визнав у частині стягнення по 1053 грн. на кожну дитину, що підтверджується клопотанням, яке 10.04.2019р. подано до канцелярії суду (а.с. 21). Згідно довідки № 277 від 18.03.2019 р., виданої виконкомом Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області, [PERSON] проживає без реєстрації по вул. Зоряна, 7 в с. Баштанків, не працює, підсобного господарства немає (а.с.25). Відповідно до положень ст. ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини»\~в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідач зобов'язаний\~нарівні з\~позивачем утримувати дочку [PERSON] та сина [PERSON] до\~досягнення ними\~повноліття,\~створювати необхідні\~умови для\~їх розвитку\~та життя. Оскільки сторони у судове засідання не зявилися, і суду не надано документів про стан здоров`я відповідача, наявність у нього інших дітей, непрацездатних осіб на утримані, суд не досліджує зазначені обставини справи. Таким чином суд приходить до висновку, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, стягненню підлягають аліменти у розмірі 1500 грн. на кожну дитину, щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Позивач звернулась до суду з позовною заявою 23.07.2018року, а тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене необхідно стягнути з [PERSON] на користь Держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Також, у позовній заяві позивачка просила стягнути з [PERSON] на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 400 грн. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Оскільки позивачем було надано тільки квитанцію № 28 від 23.07.2018 р., а інших належних документів, що підтверджують оплату понесених нею витрат на правову допомогу в розмірі 400 грн. 00 коп. надано не було, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial