Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до директора Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС» [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, порушення майнових прав, ділової репутації та стягнення відповідних компенсацій. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому був направлений лист відповідачем від 03.03.2021 року, в якому відповідач посилається на тексти витягу та постанову про перекваліфікацію від 22.06.2019 року досудового розслідування кримінального провадження №1201810010009639 від 08.09.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України. Позивач зазначає, що відповідач наголошує, що він на підставі своїх власних домислів та припущень, персонально був ініціатором і організатором кримінального переслідування директора [PERSON] та учасника господарських договорів позивача ділового партнера товариства для нанесення емоційних і психічних травм вищезазначеним суб`єктам господарської діяльності. Як зазначає позивач, відповідач чітко окреслив свої наміри, розрахував і зазначив розмір матеріальної шкоди, яку він наніс позивачу, а саме 158 440 грн. Позивач зазначає, що відповідач своїм листом до «третьої особи» умисно поширює неправдиві та неточні відомості, які завдають шкоди ділової репутації та майновим інтересам позивача. Позивач зазначає, що відповідач для досягнення вищезазначеної мети брутально порушує конституційні права позивача, а саме п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 68, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. ст. 297, 299 ЦК України, ст. 51-2 Кодексу про адміністративні правопорушення України. Тобто своєю негативною оцінкою відповідача та посягання на авторські права позивача з боку відповідача, який не є суб`єктом такого права, є нікчемним і брутальним порушенням законних авторських прав позивача. Позивач зазначає, що відповідно до п. 14.3 Статуту ТОВ «АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС» відповідач несе персональну відповідальність за нанесену Товариству та діловим партнерам шкоду. Позивач зазначає, що діє з принципових позицій Верховенства права, Верховенства Закону, Обовязковість виконання рішень та застосування практики міжнародного судочинства ЄСПЛ, Конвенції, Протоколи як джерело права. Позивач зазначає, щодо преюдиціальних обставин, що підставою звільнення від доказування є преюдиціальність обставин, існування або не існування якої встановлене судовим рішенням, що вступило в законну силу, у цивільній, господарській або адміністративній справі. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі 158 440 грн. матеріальну шкоду нанесену [PERSON] зверненнями до третіх осіб. Оштрафувати відповідача за шкоду нанесену «діловому партнеру товариства» в розмірі 100 000 грн. 00 коп. згідно ст.ст. 16.1, 16.2, 16.3 Статуту ТОВ «АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС» на користь [PERSON] . Оштрафувати в дохід держави відповідача за отримання, використання, розголошення комерційної таємниці, а також іншої конфіденційної інформації з метою заподіяння шкоди ділової репутації або майну позивача штрафу у розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розмірі 21 537 грн. 00 коп. Судовий збір стягнути з відповідача. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач зазначає, що позивач не надає доказів нанесення йому матеріальної шкоди. Відповідач зазначає, що позивач посилається на розрахунок матеріальної шкоди, це зазначення у заяві про злочин за ч. 3 ст. 191 КК України де потерпілим є Товариство, сум перерахованих позивачу дочкою позивача [PERSON] . Також відповідач зазначає, що посилання позивача на пункти Статута Товариства не є доцільними, оскільки суть розділу 16 Статуту направлена не на захист інтересів позивача, а на захист інтересів Товариства від дій учасників Товариства або його найманих працівників. Відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів нанесення йому майнової шкоди відповідачем, а тому просить відмовити у задоволені позову (а.с. 67-69). 19.04.2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 61-62). Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні правовідносини. Судом встановлено, що 03.03.2021 року на адресу Президента Творчої спілки «Асоціації діячів естрадного мистецтва України Герасимова В.В. директором ТОВ «АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС» направлено запит про надання інформації в якому міститься посилання на цивільну справу №759/23153/19, посилання на кримінальне провадження №12018100100009639 від 08.09.2018 року та посилання на господарську справу №910/14933/19 (а.с. 9-10). Судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на 26.06.2019 в провадженні Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві перебувало кримінальне провадження №12018100100009639 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України за заявою представника ТОВ «АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС» Сосновського Д.О. про те, що директор ТОВ «АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС» [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON] здійснили привласнення грошових коштів підприємства ТОВ «АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС» (а.с. 12). Судом встановлено, що 05.09.2018 року [PERSON] до ГУ НП у м. Києві подано заяву (повідомлення) про кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 191 КК України (а.с. 16-17). Судом встановлено, що згідно відповіді СУ ГУ НП у м. Києві кримінальне провадження №12018100100009639 від 08.09.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України - закрито на підставі абзацу 14 п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 18). Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушено права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 1 ст. 1162 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статі. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 зазначеної Постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Право на повагу людської гідності - це право, що захищає гідність будь-якої особи, забезпечує належне ставлення до неї з боку органів державної влади, інших осіб. Це є одним із видів прав людини, належить до основоположних прав, адже воно є необхідним для нормального існування та розвитку людини, є загальним та є особистим (або громадянським) правом. Статтею 1 Загальної декларації прав людини закріплено: всі люди народжуються вільними і рівними у своїй гідності та правах. Вони наділені розумом і совістю і повинні діяти у відношенні один до одного в дусі братерства. Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За правилами ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, а правилами ст. 297 цьго ж Кодексу встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі та ділової репутації. Згідно ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Статтею 270 ЦК України зазначені види немайнових прав, перелік яких не є вичерпним. Згідно ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Згідно ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно з ч. 3ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. У разі поширення недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права юридичної особи або її структурного підрозділу, позов вправі пред`явити орган цієї юридичної особи (п. 6Постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Положеннями абз. 5 п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить, відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно зі ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідності, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено також у ст. 10 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», які, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною законодавства України. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дослідивши надані сторонами докази приходить до висновку, що відповідач згідно норм Конституції України та Кримінального процесуального кодексу України звертався до державних та правоохоронних органів з метою захисту своїх порушених прав. В урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодного доказу, що поширена відповідачем інформація є недостовірною, і що внаслідок поширення такої інформації йому було завдано моральну шкоду, що він зазнав душевних страждань чи було принижено його честь та гідність. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed