Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач - [PERSON] звернувся в суд до відповідачки - [PERSON] з відповідною позовною заявою, в якій просить суд визнати за ним право на особисту приватну власність на квартиру [ADDRESS], а також стягнути з відповідачки судові витрати. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що позивач перебував у шлюбі з відповідачкою з 20.09.2012 року. Шлюб було розірвано 08.08.2014 року на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08.08.2014 року. До шлюбу позивач з відповідачкою у фактичних відносинах не перебували, спільного господарства не вели. Одразу після реєстрації шлюбу 28.09.2012 року позивачем було придбано квартиру [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу 28.09.2012 року за № 900. На підставі договору дарування , посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу, укладеного 30.09.2011 року за №1548 позивач мав свою власну квартиру [ADDRESS]. 31 серпня 2012 року вищевказану квартиру позивач продав, про що свідчить договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу, укладений 31.08.2012 року за № 3498. Згідно умов зазначеного договору продаж квартири було здійснено за 71.937,00 (сімдесят одну тисячу дев'ятсот тридцять сім гривень 00 копійок) гривень. Отримані від продажу квартири гроші, а саме 71.937,00 гривень, він вклав для придбання іншої квартири [ADDRESS], яку було придбано після реєстрації шлюбу з відповідачкою 28.09.2012 року за договором купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу 28.09.2012 року за № 900. Вартість квартири на момент її купівлі становила 126.850,00 (сто двадцять шість тисяч вісімсот п'ятдесят гривень 00 копійок) гривень. Поряд з тим, позивач стверджує, що на купівлю квартири [ADDRESS] їм було витрачено кошти, які належали йому особисто, а саме: 71.937,00 грн. - кошти від продажу його квартири [ADDRESS], решту грошових коштів - 55.913, 00 грн. він отримав в дарунок від його матері гр. [PERSON], а всього - 126.850,00 грн. За час спільного проживання у шлюбі з відповідачкою спільних коштів не мали. Для купівлі квартири після реєстрації шлюбу відповідачка своїх особистих коштів не надавала. Тобто, частину коштів, які він отримав від продажу своєї квартири [ADDRESS] належали особисто йому, і за які він придбав спірну квартиру, а також їм було витрачено до загальної вартості спірної квартири решту грошових коштів, а саме грошові кошти в сумі 55.913,00 грн. Отже, за його власні кошти їм було придбано квартира [ADDRESS] і вона є його особистою приватною власністю. В судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечила. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце була належним чином повідомлена згідно ст.74-78 ЦК України, причини неявки суду не відомі, заперечень, заяви на примирення до суду від неї не надходило. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та врахувавши обставини справи, викладені в позовній заяві, суд вважає позов підставним, і таким, що підлягає задоволенню з наступного. За загальним правилом ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав без поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пункт 3 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалюється у на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved