Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 1999 року. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося, з липня 2021 року вони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Майнового спору та спору щодо сплати аліментів на утримання дітей між ними немає. Діти після розірвання шлюбу залишаться проживати разом з нею (позивачем). Час на примирення не потрібний. Просила суд шлюб з відповідачем розірвати. 04 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. 09 та 16 серпня 2021 року до суду від відповідача надійшли заяви, згідно з якими [PERSON] просив розглянути справу без його участі, позов визнав, щодо розірвання шлюбу не заперечував. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 07 серпня 1999 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому Дерешівською сільською радою Мур-Куриловецького району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 11). Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 9, 10). Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Пунктом 9 статті 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як зазначено у статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з позовної заяви, сімейне життя у сторін не склалося, сімейних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, бажання до примирення відсутнє. За таких обставин, а також у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог, суд вважає, що сім`я сторін фактично розпалась і шлюб між ними існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім`ї суперечить інтересам сторін, у зв`язку з чим, шлюб між ними повинен бути розірваний.

Outcome: approved