Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] Посилаючись на те, що відповідач з липня 2014 року фактично не проживає у даній квартирі, добровільно знятися з реєстрації не бажає, має жінку, з якою він проживає однією сімєю без реєстрації шлюбу, за комунальні послуги не сплачує, у звязку з чим він не має можливості оформити державну субсидію на комунальні послуги, розпорядитися квартирою як своєю власністю, прохав визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою № 49, розташованою у будинку № 7 по пр. Леніна в м.Южноукраїнську Миколаївської області, зняти з реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] як такого, що втратив право на користування житловим приміщенням. У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з зустрічним позовом до [PERSON] про вселення в квартиру, усунення перешкод у користуванні житлом. Ухвалою суду від 22 березня 2016 року обидва позови були обєднані в одне провадження. Ухвалою суду від 13 травня 2016 року зустрічний позов був залишений без розгляду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Зазначила, що відповідач не є членом сім»ї власника квартири [PERSON], самостійно покинув дружину і квартиру за власним бажанням, створив іншу сім»ю. Відповідач перебуває у шлюбі з [PERSON] Відповідач [PERSON] заперечував проти позову, посилаючись на те, що він перебував у шлюбі з [PERSON] з 1998 року. У цьому ж році вселився до спірної квартири, де проживав до 10 червня 2014 року. Оскільки відносини з позивачем не склалися, то він пішов з сім»ї, забравши при цьому одяг, сів у автомобіль та поїхав. З того часу і до даного він знімає житло по бул. Шевченко, 4 кв. 57. У нього з дружиною була усна домовленість про розірвання шлюбу у відділі РАЦС та про те, що автомобіль він забирає собі. Однак [PERSON] цю домовленість порушила, не прийшла до РАЦСу та подала позов до суду про поділ майна, у результаті розгляду якого було накладено арешт на автомобіль. Коли [PERSON] подала позов до суду, тоді і він у березні 2015 року звернувся з позовом до суду про вселення. Відповідачі у судовому засіданні заперечували проти його вселення. Як і до винесення рішення суду з липня 2014 року, так і після винесення рішення суду 6 серпня 2015 року він з позивачем та його матірю з приводу вселення до квартири не спілкувався, ні в які органи не звертався, до квартири не приходив. Ключі від квартири він віддав [PERSON] у червні 2014 року і з питання повернення їх йому не звертався. Представник третьої особи подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 листопада 1994 року квартира № 49, розташована у будинку № 7 по пр. Леніна в м.Южноукраїнську Миколаївської області належала [PERSON] та [PERSON] [PERSON] подарувала належну їй на праві власності частину квартири (1/2) своєму сину [PERSON], про що свідчить договір дарування, посвідчений 31 березня 2015 року державним нотаріусом Южноукраїнської нотаріальної контори. Таким чином, [PERSON] став власником квартири № 49, розташованої у будинку № 7 по пр. Леніна в м.Южноукраїнську Миколаївської області. Як вбачається з довідки Южноукраїнського РС УДМС України в Миколаївській області від 2 грудня 2015 року у вказаній вище квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] У судовому засіданні встановлено, що відповідач вселився до спірної квартири у 1998 році під час проживання однією сімєю з [PERSON] та був зареєстрований там. У подальшому він та [PERSON] зареєстрували шлюб, який на час розгляду справи не є припиненим. У липні 2014 року відповідач припинив проживати у спірній квартирі, зібрав речі та самостійно покинув її. Факт непроживання у квартирі відповідача з липня 2014 року відповідач визнав у судовому засіданні. Цей факт також підтверджується поясненнями представника позивача, письмовими поясненнями сусідів, які є у матеріалах справи. Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім»ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин з власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. До поважних причин у розумінні ст. 405 ЦК України закон відносин обставини, які встановлюють факт перешкоджання проживанню у будинку зі сторони власника, членів його сім»ї або інших осіб. Однак як встановлено у судовому засіданні, відповідач самостійно покинув спірну квартиру та забрав свої речі та не виявляв будь-яким чином бажання проживати у квартирі до дня подачі позову у березні 2015 року до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області до [PERSON], [PERSON] про вселення в квартиру, визначення порядку користування та усунення перешкод у користуванні житлом. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 6 серпня 2015 року у задоволенні вказаного позову було відмовлено, вказане рішення набрало законної сили. У судовому засіданні не встановлено фактів перешкоджання позивачем відповідачу проживанню у квартирі. Відповідач же втратив інтерес до квартири: не оплачував комунальні послуги, не приходив туди, віддав ключі від квартири [PERSON] і не вимагав їх повернення. Відсутність у відповідача на праві власності іншого житла, проведення ним ремонту у спірній квартирі, поганий стан здоровя не є поважними причинами для підтвердження його права на проживання у квартирі. За такого, поскільки відповідач не подав доказів на підтвердження поважності причини відсутності у спірній квартирі більше року, суд приходить до висновку про задоволення позову щодо вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Позовні вимоги про зняття з реєстрації не підлягають задоволенню так як територіальний орган міграційної служби України, до повноважень якого входить питання громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширена на адресу вказаної квартири позивачем до участі в справі в якості відповідача залучений не був. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial