Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

У липні 2019 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка виникла за договором № 39932 від 15.06.2016 року станом на 04.07.2019 року в сумі 77310,00 грн. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 15.06.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено договір позики № 39932 в електронній формі. Згідно п. 1.1 Договору, який було укладено між сторонами, ТОВ «ВЕЛЛФІН» надає [PERSON] грошові кошти в сумі 1800,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. ТОВ «ВЕЛЛФІН» виконало свої зобов`язання та перерахувало на картковий рахунок [PERSON] позику у розмірі 1800,00 грн., однаквсупереч умовам укладеного договору, [PERSON] прострочив строки повернення коштів, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 77310,00 грн. зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів, яку відповідач добровільно не погашає. Сторони в судове засідання не з`явились. Від представника позивача, Блащак Р.Л., до суду надійшла заява, в якій він підтримав заявлені позовні вимоги та просив справу слухати у відсутності представника позивача, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, в силу ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений про час та місце слухання справи належним чином, суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3-6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 15.06.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено договір № 39932 про надання позики у розмірі 1800,00 грн. Даний договір був укладений в електронному вигляді. Відповідно до умов договору позикодавець надає позичальнику на умовах передбачених договором, грошові кошти в позику в сумі 1800,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою зазначені у п.1.5 Договору (п.1.1 Договору). Сторони договору домовились, що строк дії договору 20 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань (п.1.2 Договору). Нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до таких умов: 1,8% від суми позики, але не менше ніж 20,00 грн. за перший день користування позикою; 1,8% від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п.1.2 Договору; 3,8% від суми позики що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором (п.1.5 Договору). У встановленому п.п. 4.1, 4.2 Правил порядку, [PERSON] оформив Заявку для отримання позики, шляхом заповнення всіх полів Заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення, в результаті чого було укладено договір позики в електронній формі. ТОВ «ВЕЛЛФІН» в порядку встановленому п.1.4 Договору позики, через оператора послуг платіжної інфраструктури WAYFORPAY на картковий рахунок [PERSON] була перерахована сума позики в розмірі 1800,00 грн., що підтверджується повідомленням від 25.06.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року (а.с. 45). Отже, вказані кошти були перераховані на рахунок відповідача, однак, в порушення умов договору та чинного законодавства України відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання - не сплачує проценти за користування кредитними коштами та не повертає кредитні кошти. Так, станом на 04.07.2019 року заборгованість відповідача за договором № 39932 від 15.06.2016 року складає 77310,00 грн., з яких: 1800,00 грн. - основний борг, 36126,00 грн. - заборгованість за відсотками, 39384,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, що підтверджується довідкою щодо заборгованості ТОВ «ВЕЛЛФІН» (а.с. 44). Ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про доведеність обставин щодо невиконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим відповідно до вимог наведеного чинного законодавства ТОВ «ВЕЛЛФІН» вправі ставити вимоги до нього про стягнення заборгованості. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню кредитна заборгованість в розмірі 77310,00 грн. та 1921 грн. сплаченого судового збору, а всього - 79231,00 грн. Питання про розподіл судових витрат вирішено відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved