Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ нерухомого майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, придбаного під час шлюбу. Позов мотивований тим, що 21 червня 2003 року він уклав шлюб з [PERSON] , мають двох неповнолітніх дітей: синів [PERSON] .. [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб з [PERSON] було розірвано 30 січня 2019 року заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти він та [PERSON] побудували будинок за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,1 га, виділеній для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер 6312000000:40:002:0027, що належить на праві власності [PERSON] , ринкова вартість якого складає 869\~000 грн., ступінь готовності будинку -100%, однак право власності на який не зареєстровано в установленому законом порядку. Він (позивач) разом із дітьми проживає в цьому будинку. Відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] та її брату. Позивач зазначає, що під час шлюбу та за спільні кошти він та [PERSON] також придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49,6 кв.м, житловою площею 26,3 кв.м, ринкова вартість якої складає 418\~000 грн. Право власності на цю квартиру зареєстровано на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Погрібним Д.І. 08.11.2005 року за реєстровим номером 196. Посилаючись на положення статей\~60,\~70 Сімейного кодексу України, позивач вважає вищезгадані об`єкти нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу в рівних частках. Зазначає, що скільки загальна вартість нерухомого майна складає 1\~287\~000 грн., він має право на половину спільно набутого майна, вартість якого складає 643\~500 грн. Між тим він бажає, щоб судом йому було виділено у власність майно меншої вартості, а саме: квартира [ADDRESS] , вартістю 418000 грн.. без стягнення компенсації різниці вартості майна, яке підлягає розподілу. 20 грудня 2019 року [PERSON] надала до суду письмові пояснення щодо позову, в яких вимоги [PERSON] не визнала, посилаючись на те, що вони перебувають у шлюбі де-юре, оскільки ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 08.10.2019 року скасовано заочне рішення цього ж суду від 30.01.2019 року про розірвання шлюбу. Зазначає, що квартира [ADDRESS] є її приватною власністю, оскільки придбана за кошти, які належали їй особисто, а [PERSON] не надано до суду жодного чеку або іншого платіжного документу, який би підтверджував, що спірна квартира придбана за його особисті або їх спільні кошти. Крім того, при укладанні договору купівлі-продажу цієї квартири на її ім`я, [PERSON] діяв від імені продавців [PERSON] та [PERSON] , і тому відповідно до ч.3 ст. 238 ЦК України не міг вчиняти цей правочин в своїх інтересах (а.с. 229-232 т.1). Подалі, 02.03.2021 року, представник позивача [PERSON] адвокат Полупанова О.О. надала до суду заяву, в якій з урахуванням заперечень [PERSON] проти позову, зазначила про те, що якщо суд прийде до висновку про неможливість перерозподілу майна в натурі з виділом кожному з подружжя окремого майна ( позивачу квартири, а відповідачці будинку), то кожен із подружжя має право на Ѕ частину вказаного майна. Також просила розглянути справу за її відсутністю та відсутністю позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, повідомлялася про час та місце розгляду справи відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України, причини своєї неявки до суду не повідомила. Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наданих ними доказів. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. \~ \~ \~Як вбачається\~з копії\~ повторного\~свідоцтва про\~шлюб серії\~ [NUMBER] ,\~виданого \~ відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану по\~місту Чугуєву\~реєстраційної служби\~ Чугуївського\~ міськрайонного\~управління юстиції\~Харківської області\~16\~січня 2019\~року, [PERSON] \~та [PERSON] \~зареєстрували шлюб\~ 21 червня 2003 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 94 (а.с. 15 т.1). Сторони мають двох неповнолітніх синів: [PERSON] .. [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються копіями свідоцтв про їх народження, які проживають з батьком [PERSON] і на користь якого з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дітей відповідно до судового наказу Чугуївського міського суду Харківської області від 23 травня 2019 року (справі № 636/1952/19) -а.с. 17,18,21т.1. З наданої позивачем копії заочного рішення Чугуївського міського суду від 30 січня 2019 року, яке не набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 16 т.1). Як зазначає відповідач [PERSON] та не спростовано позивачем і його представником ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 08.10.2019 року скасовано заочне рішення цього ж суду від 30.01.2019 року про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно повідомлення Чугуївського міжміського бюро технічної інвентаризації (МБТІ) від 05.08.2018 за № 1822 згідно з реєстраційними матеріалами бюро право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Погрібним Д.І. від 08.11.2005 року, р.№ 196 (а.с. 22 т.1). З фотокопії зі справи Харківського обласного державного нотаріального архіву архівного фонду № 55 «Приватний нотаріус Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Погрібний Д.І.» за 2005 рік , том 1, вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 08 листопада 2005 року ВСЕ № 291429, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Погрібним Д.І. за реєстровим № 196, [PERSON] , що діє від імені [PERSON] та від імені [PERSON] на підставі нотаріально посвідчених генеральних довіреностей, з однієї сторони, та [PERSON] (покупець) з іншої сторони, уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат житловою площею 26,3 кв.м, загальною площею 49,6 кв.м. Матеріали та документи фонду № 55 «Приватний нотаріус Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Погрібний Д.І.» за 2005 рік , том 1, містять й заяву [PERSON] від 08.11.2005 року до приватного нотаріуса Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Погрібного Д.І. про те, що йому відомо про намір дружини [PERSON] укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . [PERSON] підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання вищевказаної квартири, є їх спільною сумісною власністю. Придбана квартира також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними за час шлюбу. Згідно звіту про оцінку вартості нерухомого майна двохкімнатної квартири [ADDRESS] шифр № 31/05-Н від 28.05.2019 року загальна ринкова вартість оцінюваного майна станом на 28.05.2019 становить без урахування ПДВ 418\~000гривень (а.с. 33-70 т.1). Відповідно до копії рішення Чугуївської міської ради Харківської області LIX сесії V скликання від 24.04.2009 р. № 2297- V з урахуванням змін, внесених рішенням Чугуївської міської ради Харківської області LXIV сесії V скликання від 31.07.2009 р. № 2471- V [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в [ADDRESS] (а.с. 181-182 т.1). Згідно довідки від 11.09.2009 року про правовий статус земельної ділянки, виданої відділом Держкомзему у місті Чугуїв Харківської області Головного управління Держкомзему у Харківській області, право власності на присадибну земельну ділянку, що розташована у [ADDRESS] , площею 0,1000 га. Зареєстровано за [PERSON] , та надано їй кадастровий номер 6312000000:40:002:0027 (а.с. 183-184 т.1). Як зазначає в своєму позові [PERSON] та не заперечується відповідачем [PERSON] за час перебування у шлюбі сторони побудували житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на відведеній для цього земельній ділянці за кадастровим номером 6312000000:40:002:0027. Зазначений житловий будинок не зареєстрований в установленому законом порядку і є самочинним будівництвом. Згідно зі звітом від 28.05.2019 року про оцінку ринкової вартості нерухомого майна житлового будинку літ. А-1 з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 113 кв.м, житловою площею 48,3 кв.м, ринкова вартість будинку для розділу майна подружжя складає 869\~000 грн. (а.с.139-153 т.1). Згідно технічного висновку фахівця з визначення витрат по будівництву одноповерхової житлової будівлі з мансардою, розташованої за адресою: [ADDRESS] станом на 28.05.2019 року, будівельна готовність житлового будинку літ А-1 складає 100%; кількість та вартість будівельних матеріалів, витрачених при будівництві цього будинку станвлять з урахуванням ПДВ 687 556 грн. (а.с.71-138 т.1). Матеріали справи не містять достовірних відомостей про те, що вказаний житловий будинок введено в експлуатацію, і право власності на нього зареєстровано, тобто спірний будинок є самовільним будівництвом. Відповідно до\~статті 328 \~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з частиною другою\~статті 331 ЦК України\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Аналіз положень\~статті 331 ЦК України\~у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами\~ЦК України\~чи іншими нормативними актами не передбачено. За\~змістом статей\~316,\~317 ЦК України\~право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на всій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої\~статті 376 ЦК України\~не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу). За змістом частини першої\~статті 376 ЦК України\~самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої\~статті 376 ЦК України. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19), і який суд застосовує до виниклих правовідносин відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України. Новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів як речей матеріального світу, як у зібраному виді (конструкції, окремі елементи об`єкта незавершеного будівництва, чи сам об`єкт у цілому в залежності від ступеня готовності), так і у вигляді окремих видів будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки. Зазначене не свідчить про те, що не будучи житловим будинком у юридичному аспекті, об`єкт незавершеного будівництва не може бути поділений за позовом одного із подружжя. Аналіз положень статей\~181,\~331 ЦК України\~дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток, а тому суд має право здійснити поділ такого об`єкта, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво. Таким чином, для визнання об`єкта незавершеного будівництва об`єктом права спільної сумісної власності подружжя необхідно встановити, чи не відноситься такий об`єкт до самочинного будівництва, оскільки, якщо будівництво є самочинним, то визнати право власності на нього як на об`єкт незавершеного будівництва\~\~неможливо. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 20 травня 2020 року у справі № 466/6705/14-ц, провадження № 61-46654св18; від 11 червня 2020 року у справі № 686/21532/17,провадження № 61-12303св19; від 11 листопада 2020 року у справі № 352/90/16-ц, провадження № 61-303св19; від 03 лютого 2021 року у справі № 630/637/17, провадження № 61-9808св18, які суд враховує при виборі і застосуванні норми права у спірних правовідносинах відповідно до ч.4 ст. 263ЦПК України. Позивач [PERSON] не заявляв вимог щодо визнання за ним права власності на будівельні матеріали, які у своїй сукупності входять до об`єкту нерухомості, і щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки. У зв`язку із зазначеним та відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог [PERSON] щодо поділу самочинно побудованого будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно з пунктом 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). \~ \~ \~ Як\~вбачається звищевказаних копій договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та заяви [PERSON] від 08.11. 2005 року щодо цього договору, вказана квартира придбана сторонами під час їх шлюбу на сумісні кошти. \~ \~Доводи відповідача\~ [PERSON] ,\~що ця\~квартира придбана\~на її\~власні кошти\~не доведена\~належними \~та допустимими\~доказами,\~необхідних для\~спростування презумпції\~спільності права\~власності подружжя\~на майно. Згідно з частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання [PERSON] на порушення Веприцьким при укладанні цього договору вимог ч.3 ст. 238 ЦК України не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки договір купівлі-продажу квартири не оспорювався його сторонами та є чинним на час розгляду справи. Відповідно до частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Отже, в порядку поділу зазначеного майна між подружжям, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , залишивши за [PERSON] право власності на 1/2 частку вказаної квартири. Оскільки позов [PERSON] задоволено частково, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України на його користь з [PERSON] підлягають стягненню понесені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: судового збору в сумі 2090 грн. та витрат, пов`язаних з отриманням звітів про оцінку майна відповідно до квитанції прибуткового касового ордеру від 28.05.2019 року ФОП [PERSON] (а.с.185 т.1) в сумі 1136, 75грн. (7000 х 209000 : 1287 000= 1136, 75), а всього підлягає стягненню 3226, 75 грн. Як вбачається з наданої позивачем копії чеку № 68 від 25.06.2019 року, виданого ФОП [PERSON] (а.с.186 т.1), останнім отримано за копіювання 171,00 грн., однак ким сплачена ця сума та за копіювання яких документів ( в тому числі й пов`язаних з розглядом цієї справи) в копії чеку не зазначено. У зв`язку з цим вимоги [PERSON] про стягнення на його користь з відповідача цих витрат, не підтверджені належними доказами, і в їх задоволенні суд відмовляє.

Outcome: partial