Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

У листопаді 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що вони на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власниками домоволодіння по [ADDRESS]. Окрім них у домоволодінні зареєстрована їх сестра [PERSON], яка не проживає у домоволодінні з 2002 року без поважних причин, чим порушує їх право власності на домоволодіння та обмежує у користуванні ним. Просили суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом у вказаному домоволодінні. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився без поважних для суду причин. Суд, зі згоди представника позивачів, ухвалив продовжити розгляд справи у відсутності відповідача та провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі є власниками домоволодіння по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № НАС 166328 від 15 жовтня 2015 року та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідач зареєстрований в даному домоволодінні, однак він не мешкає у домоволодінні з 2002 року, що підтверджується довідкою Новоселицького ВУЖКГ № 3209 від 21 жовтня 2015 року. Згідно ст. 316 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об'єктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінюючи у сукупності досліджені докази та приймаючи до уваги, що відповідач не проживає у домоволодінні без поважних причин більше одного року, оскільки змінив фактичне місце проживання, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, у зв'язку із чим відповідач повинен бути визнаний таким, що втратив право користування житлом у домоволодінні позивачів. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів слід стягнути понесені останніми судові витрати по справі. На підставі ст.ст. 15, 317, 319, 321, 379, 383, 386, 391, 405 ЦК України, суд

Outcome: approved