Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

У липні 2020 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30.07.2019 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1484. Спільних дітей сторони не мають. Протягом останнього року сторони не проживають разом, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично призупинилися, що і стало підставою для розірвання шлюбу. На даний час між позивачем та відповідачем взагалі відсутнє порозуміння, любов та повага, які притаманні сім`ї. У відповідача власні погляди на життя, будь-яких дій які б свідчили про його бажання повернутися до своє сім`ї та стати на шлях виправлення, останній не робить. Сторони спільного господарства не ведуть. Шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та відповідача. 23.10.2020 суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте до суду він не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав. За таких обставин суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30.07.2019 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1484. Подружжя спільних дітей не мають. З позовної заяви вбачається, що протягом останнього року шлюб існує формально: разом сторони не проживають, не підтримують шлюбно-сімейних відносин та не ведуть спільного господарства. Відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач жодних заперечень проти позову не надав, суд дійшов висновку, що між сторонами існує стійкий розлад подружніх стосунків і подальше збереження шлюбу, який наразі існує лише формально, суперечить інтересам позивача. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до положень статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved