Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , згідно з яким, просить: стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду, завдану їй та її близьким, у розмірі 500 000,00 грн., моральну шкоду у розмірі 300 000,00 грн., а всього разом 800 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла донька позивачки - [PERSON] , яка на момент смерті перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Разом з тим, позивач вказує, що після смерті [PERSON] відповідач почав уникати зустрічей з рідними померлої, не віддавав жодних її особистих речей, а кошти на лікування доньки та певне майно, яка залишилося після померлої, - зникли безслідно. За вказаних обставин, а також вважаючи, що зниклі кошти та майно було привласнені відповідачем, позивач просила суд стягнути з останнього на її користь матеріальну шкоду, розмір якої вона оцінила на суму 500 000 грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 300 000,00 грн Крім того, оскільки вказані дії відповідача зумовили значне погіршення як її здоров`я, так і здоров`я її чоловіка - [PERSON] , позивач вважає, що відповідач також зобов`язаний відшкодувати йому моральну шкоду, яка, в свою чергу, відобразилася у фізичному болі та глибоких моральних стражданнях, спричинених такими діями. Ухвалою від 11.06.2019 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 08.07.2019 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, в якій відповідач просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Ухвалою від 16.07.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та просила повернути речі доньки. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява третьої особи, в якій він просив розгляд справи проводити за його відсутністю, при цьому зазначив, що він позов не підтримує у повному обсязі. Вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [INFO] померла донька позивачки [PERSON] та третьої особи [PERSON] , яка на момент смерті перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем (а.с.17, 18, 19, 60). Звертаючись до суду з цим позовом, позивач [PERSON] , в обґрунтування заявлених позовних вимог, вказувє, що відповідач зобов`язаний відшкодувати йї матеріальну та моральну шкоду, адже після смерті [PERSON] відповідач привласнив собі грошові кошти і майно останньої, що, як наслідок, зумовило погіршення здоров`я у неї та її чоловіка. Так, положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК Україні майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В свою чергу, як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. При цьому, під шкодою слід розуміти, зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Тобто, зменшення або втрата майна потерпілого тягне за собою виникнення майнової шкоди і відповідно майнова шкода, це зменшення або втрата (загибель) майнового блага, а тому відшкодування такої шкоди є видом цивільно-правової відповідальності. Шкода може відшкодовуватися у вигляді відшкодування збитків та відшкодування в натурі. Відповідно до п.п. 1-2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тобто, під збитками розуміються витрати, пов`язані з виправленням пошкодженого майна, а в разі неможливості виправлення (втрати) - його дійсна вартість. Фактично збитки є грошовим виразом майнової шкоди. Також, слід зазначити, що у відповідності з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В свою чергу, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як передбачено ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Аналогічна позиція викладена й в постанові Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі № 335/11779/16-ц. В той же час, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами як заподіяння їй матеріальної та моральної шкоди, так і протиправності дій відповідача, наявності причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача, а також вини останнього в її заподіянні. Адже наявні в матеріалах справи: копії трудової книжки померлої [PERSON] , її довідок про отримані за життя доходи, медична документація, документальне підтвердження витрат на лікування та перебування [PERSON] у медичних закладах, а також докази про стан здоров`я третьої особи [PERSON] , а також наданий позивачем список з переліком кількості речей та зазначенням грошових коштів, зібраних на лікування доньки - такими, в розумінні вимог ст.ст. 76-80 ЦПК, не являються. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову, зокрема щодо заподіяння матеріальної та моральної шкоди позивачу, протиправності дій відповідача та наявності причинного зв`язку між шкодою, заподіяною позивачу, і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed