Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

У квітні 2021 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про стягнення втрат у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, а саме: інфляційних втрат в розмірі 1 740 588,65 грн. та трьох процентів річних в розмірі 121 814,75 грн. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] не виконує рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.07.2012 про стягнення з нього на користь позивача заборгованості за розписками в сумі 1 353 490 грн., а відтак з нього відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК Українимають бути стягнуті інфляційні втрати та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 22.05.2018 по 21.05.2021. Ухвалою від 12.05.2021 суд залишив позовну заяву без руху з підстав її подання без додержання вимог ст. 175 ЦПК України. 24.05.2021 від позивача на виконання вимог ухвали надійшла позовна заява у новій редакції. Ухвалою від 03.06.2021 суд відкрив провадження за цим позовом та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на Ухвалою від 30.09.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 07.12.2021. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] , зареєстроване місце проживання якого невідоме, повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судової повістки, ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками за зазначеною у позовній заяві адресою та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте судові документи повернулися без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а відповідач до суду не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов від нього не надійшов. Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання відповідачем у встановлений судом строк відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами відповідно до положень частини 8 статті 178 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 06.07.2012 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення у цивільній справі № 02/2-3537/12 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за розписками в загальному розмірі 1 351 908 грн. (а.с. 4). 04.03.2013 вказане рішення набрало законної сили та за ним було видано виконавчий лист № 2-3537/12, який перебуває на виконанні у Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби м. Київ (виконавче провадження № 39343762 від 07.08.2013). З доданих до позовної заяви копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що рішення суду боржником не виконане. Відповідно до положень ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. Ст. 11 ЦК України передбачає, що цивільні права та обов`язки можуть виникати, зокрема, з договорів та інших правочинів, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, - з рішення суду. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписом ст. 599 цього Кодексу зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Аналізуючи наведені норми цивільного закону суд дійшов висновку, що наявність судового рішення про задоволення грошових вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 цього Кодексу. За період з 22.05.2018 по 21.05.2021прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду, склало 1095 днів. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції), який за вказаний період становить 2,286. Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунки, відповідно до яких інфляційні втрати внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання за вказаний період склали 1 740 588,65грн., а три проценти річних від простроченої суми - 121 814,75 грн. Вказані розрахунки суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки вони виконані за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення та не спростовані відповідачем. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального законувимоги [PERSON] про стягнення вказаних сум суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому з огляду на результат розгляду справи суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави за максимальною ставкою, встановлено для позовних заяв майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved