Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

у липні 2016 року позивач звернувся до Карлівського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою, з подальшим збільшенням позовних вимог, посилаючись на те, що 24.12.2014 [PERSON] позичив у нього [PERSON], під розписку, грошові кошти у розмір 100\~000,00 грн. строком на півроку, тобто до 24 червня 2015 року. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення боргу, чим порушив взяті на себе зобовязання. Вказане порушує майновий стан позивача та збільшує його втрати від інфляції. У звязку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у сумі 100\~000,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 35500,00 грн., та 3% річних в сумі 9008,22 грн. за період з 25 червня 2015 року по 25 червня 2018 року (а.с. 2-3, 68). У серпні 2018 року вказана цивільна справа надійшла з Карлівського районного суду Полтавської області до Машівського районного суду Полтавської області та автоматизованим розподілом судової справи між суддями визначена для розгляду судді Косик С.М. (а.с. 89-90). Як убачається з матеріалів справи, ухвалою судді Карлівського районного суду Лизенко І.В. від 26.04.2018 справу прийнято до провадження та вирішено розгляд справи розпочати повторно в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 59). Відповідно до ч. 12 ст. 33 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті. У судове засідання позивач та його представник не зявилися, представник позивача адвокат [PERSON] подав заяву про розгляд справи за їх відсутності та позов підтримав, наполягав на його задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.123-125). Відповідач в судове засідання не зявився вдруге, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином та завчасно за зареєстрованим місцем проживання (а.с.19,110,122), причини неявки не повідомив. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 24.12.2014 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір позики на суму 100 000 грн., оформлений у вигляді письмової розписки, за умовами якої відповідач взяв у борг у позивача готівкові кошти в сумі 100\~000 грн., які зобовязався повернути протягом півроку (а.с. 8, 102). Згідно зі статтею 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією, висловленою 31 жовтня 2018 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18 (ЄДРСРУ № 77587120) при дослідженні питання виконання боргового зобовязання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Як стверджує позивач, відповідач ні у визначений договором строк, ні у подальшому, суму позики не повернув та надав оригінал боргової розписки від 24.12.2014 р (а.с.102).. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625\~цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до висновку, викладеного у постанові [PERSON] Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитним договором сума заборгованості вказана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Як убачається з розрахунків позивача, сума втрат від інфляції за період з 25.06.2015 по 25.06.2018 року становить 35500,00 грн., 3 % річних 9008,22 грн. (а.с. 69-70). Відповідач вимог позивача не спростував та ніяких заперечень не надав. З огляду на викладене, враховуючи, що отримання відповідачем позики у сумі 100\~000,00 грн. підтверджується змістом розписки, яка є доказом укладення договору позики, а неповернення суми позики відповідачем за правилами ст. 545 ЦК стверджується наявністю у позивача оригіналу боргової розписки та тим, що вимог позивача він не спростував та ніяких заперечень не надав, сплата позикодавцю суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved