Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірми «Вісла» (далі ТОВ «Агрофірма «Вісла») про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником земельної ділянки площею 7.12 га, розташованої на землях Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Після ліквідації колгоспу на підставі усної домовленості він передав відповідачу свою земельну ділянку у користування, домовившись про те, що у будь-який час зможе забрати земельну ділянку назад після збору урожаю. У серпні 2015 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою про повернення земельної ділянки, посилаючись на те, що має намір її обробляти самостійно. 17 жовтня 2015 року він отримав від відповідача лист, в якому останній відмовився повертати земельну ділянку, посилаючись на начебто укладений між ними договір оренди земельної ділянки, зареєстрований у Книзі державної реєстрації договорів оренди землі Миколаївської регіональної філії за № 040600500387 від 29.05.2006 року. Зазначаючи про те, що він не підписував договір оренди земельної ділянки, позивач прохав визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, зареєстрований у Книзі державної реєстрації договорів оренди землі Миколаївської регіональної філії за № 040600500387 від 29.05.2006 року. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що позивачу з 2006 року було відомо про те, що належна йому земельна ділянка перебуває у користуванні ТОВ «Агрофірма «Вісла», однак він не висловлював претензій з приводу невиконання умов договору товариством. Відповідач виконував всі умови договору та сплачував орендну плату з 2006 року, було також укладено додатковий договір оренди землі. 8 листопада 2013 року позивач підписав акт підтвердження особи орендодавця по договору оренди земельної ділянки, відповідно до якого зміст договору оренди земельної ділянки йому відомий. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 111-МК № 033625, виданого 3 грудня 2001 року Новоселівською сільською радою народних депутатів позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7.12 га, розташованої на землях Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Ним у 2005 році було укладено договір оренди цієї земельної ділянки з ТОВ «Агрофірмою «Вісла» на строк 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір зареєстровано у Миколаївській регіональній філії 29 травня 2006 року за №040600500387, про що свідчить запис у Книзі державної реєстрації договорів оренди землі Миколаївської регіональної філії. Відповідно до ч. 2 ст. 793 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Так, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Він підлягає державній реєстрації і після цього набирає чинності (ст.ст.14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі»). Доводи позивача про те, що він не підписував договір оренди земельної ділянки підтверджуються висновком судової почеркознавчої експертизи від 26 лютого 2016 року №1416, згідно якого підпис від імені \~ [PERSON] у розділі «Реквізити сторін. Орендодавець» договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма»Вісла» виконані не самим [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Згідно\~\~з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6\~\~ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована\~\~особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме: обовязкову наявність в договорі певних істотних умов та обовязкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом. За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання договору оренди землі, текст договору було підписано від імені позивача сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії. А тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі», для визнання спірного договору недійсним. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved