Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

У листопаді 2017 року до суду звернувся АТ КБ «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] . Позов обґрунтовано тим, що відповідач уклав з банком Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості від 05.10.2015 року, вимоги угоди не виконує, кошти не повертає. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в сумі 73 124 грн. 38 коп. Представник позивача Лаврук А.М . позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, на адресу суду направи відзив на позов. Свої заперечення відповідач аргументував тим, що про наявність заборгованості перед банком не знав, розрахунків та повідомлень від банку він не отримував; вважав, що банк не надав ніяких належних доказів на підтвердження заборгованості, окрім того, Генеральна угода від 05.10.2015 року не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1053 ЦК України. Також [PERSON] зауважив, що правових підстав для стягнення пені та штрафів немає підстав, оскільки це різновиди однієї і тієї ж самої неустойки Банк не погодився з відзивом на позов, надав відповідь на відзив, виклав наступні аргументи: 05.10.2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг по кредитним договорам (№ PL9G/6557626 від 05.02.2014 року, № Б/Н від 25.03.2013 року, № Б/Н від 26.03.2013 року, SAMDN5200007164646 від 06.12.2012 року). Банк пішов на поступки відповідачу, погодив підписання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та списання частини заборгованості за вказаними договорами. Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, а саме з 05.10.2015 року по 31.10.2018 року. Проте, відповідач не виконує умови угоди, кошти банку не повертає. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин. Ч. 8 ст. 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне: 05.10.2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг по наступним кредитним договорам: - № PL9G/6557626 від 05.02.2014 року; - № Б/Н від 25.03.2013 року; - № Б/Н від 26.03.2013 року; - SAMDN5200007164646 від 06.12.2012 року. Банк погодив підписання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості з [PERSON] та списав частину заборгованості за вказаними договорами. Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, а саме з 05.10.2015 року по 31.10.2018 року. Відповідач зобов`язався з 1 по 25 число кожного місяця здійснювати щомісячний платіж в сумі 2 505 грн. 62 коп. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] зобов`язався належним чином прийняти, використовувати і повернути Банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти та комісії) у терміни, встановлені Кредитним договором. Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором; щомісячних платежів не здійснює, чим порушує права позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Розрахунками, наданими позивачем, підтверджується наявність заборгованості відповідача перед банком, яка станом на 11.06.2017 року становить 73 124 грн. 38 коп., з яких: -47 072 грн. 604 коп. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); -5 644 грн. 24 коп. - нараховані відсотки за користування кредитом; -11 257 грн. 96 коп. - заборгованість та пенею та комісією за період з 31.12.2016 року по 11.06.2017 року; -9 140 грн. 14 коп. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Зміст кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. В ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Щодо позовних вимог про стягнення штрафів. Суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України у Постанові за № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року про те, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Також суд враховує, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а звідси штраф не може бути постійною величиною. Отже, приймаючи до уваги те, що на момент розгляду справи відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем, суд частково задовольняє вимоги АТ КБ «Приватбанк» та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості, яка станом на 11.06.2017 року становить 63 984 грн. 24 коп., з яких: -47 072 грн. 04 коп. - заборгованість за кредитом; -5 644 грн. 24 коп. - нараховані відсотки за користування кредитом; -11 267 грн. 96 коп. - нарахована пеня. В частині стягнення 9 140 грн. 14 коп. штрафу, передбаченого п. 2.2 Генеральної угоди, слід відмовити. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог (87,50% від 1 600 грн. 00 коп.) - в розмірі 1 400 грн. 01 коп. Враховуючи викладене, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 1 400 грн. 01 коп.

Outcome: partial