Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь витрати на утримання квартири в порядку регресу в розмірі 11369,58 грн. Позов обґрунтовано тим, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в період якого була придбана квартира [ADDRESS] , яка була оформлена на відповідача. Позивач виконала солідарний обов`язок щодо оплати витрат на утримання зазначеної квартири, що виник за період часу вже після розірвання шлюбу в сумі 22739,16 грн, з яких: 17019,00 грн - за опалення квартири; 5720,16 грн - внески на утримання будинку та прибудинкової території. Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши усі обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). В постанові від 04 серпня 2021 року, у справі № 185/1059/18, Дніпровським апеляційним судом було встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 11.11.2005 року та який було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.10.2017року. Спірна квартира [ADDRESS] , придбана [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу квартири від 08 листопада 2010 року, посвідченого нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А., у спільну сумісну власність (пункт 1 вказаного договору). Вищевказаною постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року, за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по 1/2 частці квартири [ADDRESS] . Постанова суду набрала законної сили 04 серпня 2021 року. Як вбачається з копії особистого рахунку [NUMBER] , за період з березня 2018 року по березень 2021 року, по [ADDRESS] , КП «Павлоградтеплоенерго» нарахувало відповідачу заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 29614,94 грн (а.с.7). Частину вищевказаної заборгованості було погашено позивачем в сумі 17019,00 грн, що підтверджується копіями відповідних квитанцій (а.с.12-13). Згідно копії довідки № 01 від 15.01.2021, виданій [PERSON] , за період з 01 березня 2018 року по 15 березня 2021 року, сплачено внесків на утримання будинків, та прибудинкової території в сумі 5720 грн 16 коп. (а.с.11). Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення оспорюваних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог Ї відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги Ї регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року по справі № 521/3743/17-ц. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на її користь витрати на комунальні послуги в порядку регресу у розмірі 11369,58 грн. Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати в сумі 2208 грн.

Outcome: approved