Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

У липні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на його користь заборгованість за договором позики від 21.09.2016 року у розмірі 25 805,52 грн., проценти від суми позики в сумі 3 096,66 грн., неустойку (штраф) за період з 19.01.2017 по 02.07.2019 у сумі 79 997,05 грн., інфляційні витрати з 19.01.2017 по 02.07.2019 у сумі 7 380,38 грн., 3% річних з 19.01.2017 по 02.07.2019 у сумі 1 896,18 грн., а всього 118 175,79 грн. та судовий збір 1 181,76 грн. На підтвердження своїх вимог вказав, що 21.09.2016 року відповідач отримав від нього грошові кошти в сумі 1 000,00 доларів, що на день передачі коштів було еквівалентно 25 805,52 грн., строком до 19.01.2017 року зі сплатою за користування позикою 3% від суми позики. Однак у строк, обумовлений в договорі позики, відповідач кошти не повернув. Тому позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, в подальшому шляхом направлення судової повістки про виклик сторони у судове засідання за адресою реєстрації проживання відповідача. Відзиву та заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21.09.2016 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 25 805,52 грн., що є еквівалентом 1000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на момент підписання цього договору зі сплатою 3% від суми позики за користування позикою строком користування 4 періоди, тобто до 19.01.2017 року (а.с. 6). Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦПК України). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13 розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, і підтверджує як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами у відповідності до ст. 629 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В силу ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Ст. 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 533 ЦПК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що розмір неустойки (штрафу) за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 79 997,05 грн. значно перевищує заборгованість по основному боргу, суд вважає необхідним зменшити неустойку до розміру основного боргу, а саме: до 25 805,52 грн. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1 181,76 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial