Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом та просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 01016 від 18 травня 2015 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Євролізинг Україна»; застосувати до вказаного договору наслідки недійсності правочинів у вигляді повернення всього отриманого на виконання договору фінансового лізингу, а саме повернення ТОВ «Євролізинг Україна» адміністративного платежу у розмірі 42 100 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18 травня 2015 року дружина позивача [PERSON] уклала з ТОВ «Євролізинг Україна» договір фінансового лізингу № 01016, предметом якого є автомобіль Skoda Fabia. Однак, при укладенні договору, який виходить за межі дрібного побутового, позивач ні усної, ані письмової згоди не надавав. Позивач подав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 травня 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Євролізинг Україна» укладено договір фінансового лізингу № 01016, предметом якого є транспортний засіб, а саме автомобіль Skoda Fabia. Згідно п.п. 17.1, 17.2 договору фінансового лізингу підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Якщо лізингоодержувач одружений (-а), цим він (вона) заявляє, що має згоду іншого з подружжя на укладення договору. Підписанням цього договору та додатків до нього лізингоодержувач, який одружений (-а) визнає, що договір про надання послуг фінансового лізингу укладений в інтересах сім'ї та товар, який буде придбаний на підставі цього договору буде використовуватися на потреби сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано: вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина,чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Частиною 2 ст. 65 СК України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її/його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Укладений 18 травня 2015 року договір фінансового лізингу є двостороннім правочином і він укладений на загальних умовах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що відповідає ст. 203 ЦПК України і сам зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Згідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається з матеріалів справи, договір фінансового лізингу № 01016 був підписаний обома сторонами, за правилом ч. 1 ст. 638 ЦК України є укладеним, так як сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В силу ч. 1 ст. 806 ЦК України за своєю природою договір лізингу є правочином щодо отримання предмету лізингу у володіння і користування і не створює обов'язків для другого із подружжя, а лише для лізингоодержувача, як сторони договору. Посилання [PERSON] на те, що вказаний договір є недійсним, так як він, всупереч положень ст. 65 СК України, укладений без отримання його згоди не може бути прийнято до уваги, оскільки положення ст. 65 СК України поширюються виключно на правовідносини щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю подружжя. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання Договору фінансового лізингу № 01016 недійсним, так як законом не передбачено отримання згоди іншого з подружжя для його укладення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed