Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язати вчинити дії, відповідно до якого просив визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо включення вимоги [PERSON] про сплату 401 225 грн. за рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2015 року у справі № 219/135/15-ц до реєстру акцептованих вимог ПАТ «Дельта Банк», а також в ненаданні інформації за запитами та зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. включити [PERSON] до реєстру акцептованих вимог кредиторів з кредиторською вимогою у розмірі 401 225 грн. за рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2015 року у справі № 219/135/15-ц. Свої вимог обґрунтовує тим, що 28 вересня 2015 року він отримав виконавчий лист на виконання рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2015 року про стягнення боргу за договором вкладу, який надіслав до виконавчої служби. У жовтні 2015 року позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду із заявою про внесення до реєстру акцептованих вимог кредиторів, у тому числі й 401 255 грн. Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві постановою від 20 жовтня 2015 року відмовив у відкритті виконавчого провадження ВП № 49042816, про що повідомлено уповноважену особу Фонду 02 листопада 2015 року, тобто в межах відведеного для повідомлення місячного строку. На час звернення позивача до суду з цим позовом рішення суду не виконане, вимога про внесення на користь позивача 401 255 грн. до реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку не виконана, що, на думку позивача, свідчить про бездіяльність Фонду та її уповноваженої особи. Надіслана позивачем у жовтні 2015 року заява до уповноваженої особи Фонду залишилася без відповіді. До цього часу позивач не має офіційного підтвердження про внесення своєї вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, а тому вважає, що його звернення проігноровано, а конституційне право на одержання інформації за запитом - порушено. На думку позивача, бездіяльність Фонду та його уповноваженої особи фактично є відмовою у включенні його вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів, а також відмовою в наданні інформації стосовно його законного права, і така бездіяльність є протиправною. 21 листопада 2016 року відкрито провадження у справі суддею Фаркош Ю.А. та призначено справу до розгляду на 26 грудня 2016 року та відстрочено позивачу сплату судового збору (т. 1 а.с. 91-92). На підставі протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано на розгляд до судді Васильєвої Н.П. (т. 1 а.с. 104-111), яка ухвалою суду від 17 лютого 2017 року призначила до судового розгляду на 16 березня 2017 року (т. 1 а.с. 112). 15 лютого 2017 року від Уповноваженої особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. надійшли письмові заперечення (т, 1 а.с. 117-119), відповідно до яких вимоги позивача були включені на суму на суму 211 964,37 грн. у четверту чергу погашення відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки позивачем було подано заяву про включення до реєстру акцептованих кредиторів без зазначення суми та рішення суду про стягнення коштів на суму 401 225 грн. Лише 11 листопада 2016 року по закінченню строку, передбаченого ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач надав Уповноваженій особі на ліквідацію банку заяву про включення його до реєстру акцептованих кредиторів на суму 401 225 грн., а 9 грудня 2015 року додатково направив виконавчий лист та постанову про відмову у відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим пропустив строк для подання заяви, що є підставою для відмови у задоволенні позову. 16 лютого 2017 року представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Музичук Л.В подане клопотання про закриття провадження (т. 1 а.с. 149-150), яке ухвалою суду від 16 березня 2017 року задоволено та провадження у справі закрито (т. 1 а.с. 153-155). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року ухвала про закриття провадження у справі частково змінена в частині правового обгрунтування висновку суду та роз`яснення позивачу права на звернення з даним позовом в порядку господарського судочинства (т. 1 а.с. 189-191). Постановою Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року ухвала Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року скасовані, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду (т. 1 а.с. 246-254). 20 листопада 2018 року справу прийнято до провадження та призначено на виконання положень п. 9 Перехідних положень ЦПК України до підготовчого судового засідання на 8 лютого 2019 року (т. 2 а.с. 3). 10 грудня 2018 року від позивача [PERSON] надійшло клопотання про внесення змін до складу сторін, відповідно до якого він пред`явив позовні вимоги лише до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та просив справу розглянути у його відсутність (т. 2 а.с. 7-8). 30 січня 2019 року, 4 квітня 2019 року від відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на позов (т. 2 а.с. 10-13, 35-39), відповідно до якого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» покладено на уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку вносити зміни до реєстру акцептованих кредиторів, тому сам Фонд не може бути відповідачем у справі. Оскільки позивач пред`явив позов лише до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не до Уповноваженої особи, то позов задоволенню не підлягає. 16 квітня 2018 року від відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшло заперечення щодо клопотання про внесення змін до складу учасників (т. 2 а.с. 27-30) 16 квітня 2018 року у справі проведено підготовче засідання та розгляд справи призначено на 15 травня 2019 року (т. 2 а.с. 34). 7 травня 2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (т. 2 а.с. 45-46). У судовому засіданні представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Музичук Л.В. заперечила щодо задоволення позову з підстав, наведених у відзиві. Позивач до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Тому, суд розглянув справу у відсутність позивача, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що 30 грудня 2013 року між [PERSON] та АТ «Дельта Банк» укладені договори банківського вкладу (депозиту): - № 2000 2005 3054 35 із залученням від клієнта 200 000 грн., на строк до 04.01.2015 р.; - 30 грудня 2013 року - № 0000 1005 3554 49 із залученням від клієнта 50 000 грн., на строк до 04.01.2015 р.; - 30 грудня 2013 року - № 2000 2005 3054 35 із залученням від клієнта 200 000 грн., на строк до 04.01.2015 р.; - 08 січня 2014 року - № 1000 8005 5415 19 із залученням від клієнта 90 000 грн., на строк до 13.01.2015 р.; - 14 жовтня 2014 року - № 1000 3008 8041 21 із залученням від клієнта 10 000 Євро, на строк до 12.01.2015 р. Вказане стверджується рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2015 року у справі № 219/135/15-ц (т. 1 а.с. 58-61), яким позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» задоволені та стягнуто суму боргу за депозитним вкладом з відсотками та нарахуванням інфляції станом на 16 червня 2015 року в розмірі 401 грн. 225 коп. У вересні 2015 року позивач отримав виконавчий лист (т. 1 а.с. 63). Постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 20 жовтня 2015 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки на підставі Постанови Національного банку України від 2.10.2015 року № 644 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2.10.2015 прийнято рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатору банку, відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації банку (т. 1 а.с. 78) Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон) - є спеціальним законом, положення якого застосовуються та є обов`язковим для всіх вкладників, котрі уклали або на користь яких укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або котрі є власниками іменного депозитного сертифіката. Саме цим законом регулюються правовідносини, пов`язані зі здійсненням організації виплат відшкодування за вкладами. Відповідно до ст. 34, 35, 38, 47 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд, усі або частина повноважень Фонд визначених цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду. Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку. Згідно з п. 17 ст. 2 Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19 Конституції України). Діяльність банків, які визнано неплатоспроможними регулюється Законодавством України та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками. Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Статтею 26 визначено Закону визначено гарантії за вкладами. Відповідно до ч. 1 зазначеної статті Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом. Також, частиною другою зазначеної статті передбачено, що вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону. У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку (ч. 6 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб). Так, 16 червня 2015 року позивачем було отримано грошові кошти у сумі 200 000 гривень, що підтверджується витягом із списку вкладників АТ «Дельта Банк», а також скрін-копією даних, що містяться у спеціальній банківській електронній системі СІА (т. 1 а.с. 120-123). Отже, [PERSON] отримав грошові кошти в рахунок відшкодування частини вкладу в межах гарантованої суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, в сумі 200 000 грн. і вказана обставина врахована рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2015 року у справі № 219/135/15-ц (т. 1 а.с. 58-61), яким за вирахуванням вказаної суми стягнуто з банку 401 225 грн. (сума банківського вкладу в розмірі 254 526 грн., сума інфляції - 114 840 грн., відсотків - 31 859 грн.) Згідно із ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Інформація про початок процедури ліквідації Банку була розміщена в газеті «Голос України» №187(6191) від 08.10.2015 року (т. 1 а.с. 144). Таким чином, кредитори мали можливість заявити Банку свої обґрунтовані вимоги з 08.10.2015 року по 09.11.2015 року. Своєю заявою від 12 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до Уповноваженої особи ФГВФО про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів та просив визнати його кредитором АТ «Дельта Банк» за заборгованістю, що виникла за всіма договорами, укладеними між позивачем та АТ «Дельта Банк» (т. 1 а.с. 136). Проте, на момент звернення із кредиторською вимогою від 12.10.2015 року, позивачем до неї не додано жодного судового документу, в тексті зазначеної вимоги також були відсутні будь-які посилання на судові рішення та на суму заборгованості по вкладу. Тому, розглянувши звернення позивача, Уповноваженою особою ФГВФО прийнято рішення про включення [PERSON] до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк» на підставі наявної у відповідача інформації на суму 211 964,37 грн. у четверту чергу погашення відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (т. 1 а.с. 121). При цьому, Уповноважена особа ФГВФО керувався нормою пункту 4.22. Розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 (у редакції, що діяла на момент акцептування кредиторських вимог). Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними. Лише 11 листопада 2015 року, по закінченню 30-денного строку для пред`явлення вимог кредиторів, позивач [PERSON] направив Уповноваженій особі ФГВФО лист з даними щодо суми боргу банку перед ним за вкладом, а 9 грудня 2015 року - лист з наданням виконавчого листа та постанови про відмову у відкриття виконавчого провадження (т. 1 а.с. 65, 66), отримання яких стверджується відмітками за зворотному поштовому повідомленні (т. 1 а.с. 75). Тому, доводи позивача про необхідність включення його до реєстру акцептованих кредиторів на суму 401 225 грн. за рішенням суду, є безпідставними, оскільки позивача вже включено до четвертої черги на суму 211 964,37 грн., а щодо різниці між цими сумами, то позивачем пропущено строк на подання заяви протягом 30 днів з часу опублікування даних про ліквідацію банку. Відповідно до поданої позивачем заяви, а також наявної інформації на час акцептування кредиторських вимог, позивача було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк» в четверту чергу на суму 211 964,37 гривень. Стосовно надання відповідей на звернення діючими нормативно-правовими актами не встановлені вимоги щодо обов`язкового повідомлення кредиторів банку у випадку відхилення їх кредиторських вимог, як не вимагається надання індивідуальних письмових цільових повідомлень кожного кредитора щодо акцептування його вимоги. Статтею 49 Закону визначено чітку процедуру з приводу прийняття вимог кредиторів. Так, Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці. Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду. Фонд зобов`язаний у 60-денний строк з дня початку процедури ліквідації банку надіслати повідомлення всім клієнтам, які користуються послугами відповідального зберігання, про необхідність вилучити свої цінності протягом одного місяця з дня повідомлення. Матеріальні цінності, що перебували на відповідальному зберіганні банку і не були вилучені власниками в зазначений у повідомленні строк, вважаються фондами, на які не можуть претендувати кредитори банку. Такі цінності переходять у розпорядження Фонду для повернення законним власникам. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи позивачу Уповноваженою особою ФГВФО надавались відповіді за вих. 05-3216251 від 15.01.2016, № 05-31080886 від 30.11.2015 (т. 1 а.с. 131, 135, 138, 142). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача, що належним відповідачем у справі повинна бути Уповноважена особа на ліквідацію банку, виходячи з такого. Відповідно до п. 17 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії з забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. У статті 35 Закону передбачено вимоги до уповноваженої особи Фонду. Згідно з частиною першою вказаної статті тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банк (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора чи ліквідатора уповноваженій особі Фонду. У частині шостій названої статті вказано, що оплата праці уповноваженої особи Фонду здійснюється Фондом у межах затвердженого штатного розпису. Відповідно до частини восьмої статті 35 Закону уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку. Крім того, у частині другій статті 37 Закону щодо повноважень уповноваженої особи Фонду зазначено, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень мають певні права. Уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду. У частині п`ятій статті 45 Закону передбачено, що кредитори заявляють свої вимоги до банку саме уповноваженій особі Фонду лише у разі її призначення та делегування Фондом повноважень щодо складання реєстру акцептованих вимог кредиторів. У статті 47 Закону визначені вимоги щодо організації роботи уповноваженої особи Фонду у процедурі ліквідації банку. Зазначено, що рішення уповноваженої особи обов`язкові для виконання працівниками банку, що ліквідується, здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговане тільки одній уповноваженій особі. Проаналізувавши процедуру визначення уповноваженої особи Фонду, обсяг її повноважень, порядок оплати праці, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 листопада 2018 року у вказаній справі - № 757/56680/16-ц вважає, що уповноважена особа Фонду за своїм правовим статусом є представником Фонду, діє у межах повноважень, наданих Фондом, отримує визначену Фондом оплату, несе відповідальність перед Фондом, тоді як за дії такої особи перед іншими суб`єктами правовідносин відповідальність несе Фонд. Уповноважена особа Фонду у правовідносинах з іншими особами виступає як представник Фонду у межах делегованих ним повноважень. Уповноважена особа Фонду представляє Банк у межах делегованих Фондом повноважень. Тобто вона не виступає як фізична особа, яка захищає власні права чи інтереси. Тому, належним відповідачем у справі є Фонд, а не його уповноважена особа на ліквідацію банку. Разом з тим Банк, що ліквідується, не втратив свого статусу юридичної особи, оскільки у частині другій статті 104 ЦК України вказано, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. У частині третій статті 53 Закону вказано, що ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Враховуючи, що вимоги, заявлені позивачем, безпосередньо стосуються інтересів Банку, позивачем не заявлене клопотання про його залучення в якості співвідповідача у справі чи третьої особи, у тому числі і відсутнє клопотання відповідача, суд відповідно вирішив справу з урахуванням пред`явленого позову лише до Фонду відповідно до принципу диспозитивності відповідно до ст. 13 ЦПК України.

Outcome: dismissed