Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, [PERSON] , про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що з 1997 року по 25.10.2016 він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . [PERSON] разом зі своїм на той час неповнолітнім сином [PERSON] вселилися до будинку [ADDRESS] , користувачем якого був позивач. Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON] . Вони всі зі згоди позивача були зареєстровані за вказаною адресою. 31.05.2010 Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради позивачу було видане свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу у 2016 році [PERSON] за власним бажанням виселилася з будинку, стала проживати окремо, згодом сама знялася з реєстрації в будинку позивача. [PERSON] також виселився, не проживає у його будинку з 2016 року без поважних причин. Його особистих речей у будинку не залишилось. Реєстрація відповідача [PERSON] , який без поважних причин понад рік не проживає у будинку та в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку не бажає, перешкоджає позивачу у здійсненні права власності на будинок, а тому позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що стане підставою для зняття його з реєстраційного обліку. Позивач, його представник в судове засідання не з`явилися. Звернулись із заявою про розгляд справи за їх відсутності. Треті особи в судове засідання не з`явилися. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно, згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вивчивши матеріали справи,\~дослідивши докази\~та оцінивши\~їх у\~сукупності,\~суд приходить\~до наступного\~висновку.\~ Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.\~316\~ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст.\~317\~ЦК України\~передбачено,\~що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст.\~319\~ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. За положеннями частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно приписів частини 4 статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Разом з тим, частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Тобто, з урахуванням викладеного можливо дійти висновку, що відсутність члена сім`ї або особи сімейні відносини, з якою припинені, за адресою реєстрації місця проживання понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати особою права користування житлом, яке їй не належить. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке належить власнику на праві власності. В судовому засіданні встановлено та доведено матеріалами справи, що на підставі свідоцтва про право власності Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради від 31.05.2010 позивачу [PERSON] на праві власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності ОП ЗМБТІ від 03.06.2010. З 27.11.1997 по 25.10.2016 [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [PERSON] та її син [PERSON] , 1990 року народження, зі згоди позивача вселилися у його будинок. Згідно довідки департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 06.07.2018, довідки голови вуличного комітету №76 від 06.07.2018, за вказаною адресою окрім позивача зареєстрований [PERSON] , 1990 року народження. Як встановлено судом, будинок [ADDRESS] у будинку [ADDRESS] не проживає з 2016 року, виселився добровільно, його особисті речі в будинку відсутні, перешкод у користуванні будинком йому не чинилося. Таким чином, відповідач фактично більше року не проживає у належному позивачу будинку, житловим приміщенням не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, витрати по утриманню будинку не несе, в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає, тому в силу статті 405 ЦК України він втратив право користування цим приміщенням, а зняття його з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення їх права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved