Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування жилим приміщенням в гуртожитку, розташованому за адресою: [ADDRESS], та стягнути з неї судові витрати. На підтвердження позову вказано, що Українське товариство глухих в особі Центрального правління є власником гуртожитку з допоміжними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], а Полтавське виробниче підприємство «Універсал» Українського товариства глухих володіє вказаним гуртожитком на праві повного господарського відання. З 09.10.1990 року в кімнаті [NUMBER] даного гуртожитку був зареєстрований працівник підприємства [PERSON], а з 31.05.1999 року - його дружина [PERSON] 20.04.2001 року [PERSON] був звільнений з роботи в зв'язку з переведенням на інше підприємство згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України. В порушення вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» член сім'ї наймача [PERSON] перебуває на реєстраційному обліку в гуртожитку в [ADDRESS], однак близько 5 років без поважних причин в гуртожитку не проживає, про що складено акт. Кімнату [NUMBER] в гуртожитку в [ADDRESS], площею 28,8 кв.м., [PERSON] фактично займає один. Відповідно до Договору найму від 01.08.2012 року наймачеві [PERSON] позивач передав у строкове платне користування одне ліжко-місце в кімнаті [NUMBER] в даному гуртожитку. Позивач також дозволив наймачу поселити відповідачку [PERSON] Строк дії цього договору сплинув 01.10.2013 року, а тому підстав для проживання в гуртожитку у відповідачки на даний час немає, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідач заперечувала проти позову та вказувала, що вона проживає разом з чоловіком у гуртожитку. Керівництво підприємства просто намагається висилити її та її чоловіка задля звільнення житлового приміщення. Акт від 19 березня 2013 року був підписаний її сусідами під тиском керівника гуртожитку та директора ВП «Універсал» Акініна Б.О. Третя особа по справі [PERSON] також надав письмове пояснення по справі, в якому вказував, що відповідач по справі, яка є його дружиною, проживала разом із ним в кімнаті [NUMBER] гуртожитку. 23.05.2014 року представника позивача надав додаткові пояснення, в яких вказував, що за період з 18.05.2011 року по 06.05.2014 року журналом відвідувань зафіксовано 11 короткочасних візитів [PERSON] в денний час. 17.06.2014 року відповідач [PERSON] надала додаткові пояснення по справі та рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27.11.2003 року, відповідно до якого вона та її чоловік не підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого приміщення. У судовому засіданні представник позивача Пащенко В.В. позовні вимоги підтримував та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON], її представник [PERSON] та третя особа по справі [PERSON] просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне. Судом встановлено, що Українське товариство глухих в особі Центрального правління є власником гуртожитку з допоміжними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], на підставі Свідоцтва № 548 про право власності від 15 вересня 2000 року, виданого Полтавським управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому (а.с. 4). Полтавське виробниче підприємство «Універсал» Українського товариства глухих володіє вказаним гуртожитком на праві повного господарського відання на підставі Постанови Президії Центрального правління Українського товариства глухих № 154 від 21 листопада 2000 року (а.с. 5) та Статуту (а.с. 6-7). Позивач у позові вказував, що відповідач [PERSON] прописана в гуртожитку з 31.06.1999 року, хоча відповідно до копії витягу з домової книги [PERSON] зареєстрована в гуртожитку з 09.10.1990 року (а.с. 9), що також відповідає її прописці в паспорті. Також вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 20.02.1988 року. Наказом директора виробничого підприємства «Універсал» Українського товариства глухих від 17.04.2001 року [PERSON] був звільнений з посади конструктора у зв'язку з його переведенням до ТОВ БПФ «Полтавіль» (а.с. 10). 01.08.2012 року між позивачем та [PERSON], був укладений договір найму житлової площі у гуртожитку по [ADDRESS], відповідно до п. 1.1. якого позивач передав у йому в строкове платне користування одне ліжко-місце в кімнаті [NUMBER] загальною площею 28,8 кв.м. в гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Разом з наймачем вказаним Договором позивач дозволив наймачу поселити відповідачку [PERSON] як члена його сім'ї. Відповідно до п. 6 даного договору його строк дії закінчується 01.10.2013 року. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27.11.2003 року у задоволенні позовних вимог Полтавського виробничого підприємства «Універсал» УТОГ до [PERSON] та [PERSON] про виселення з гуртожитку і виписку із жилого приміщення було відмовлено. Рішенням суду було встановлено, що відповідачі та їхня донька не підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого приміщення, оскільки [PERSON] був звільнений з підприємства з поважних причин звязку з переведенням до ТОВ МРФ «Полтвіль». Відповідно до Акту від 19.03.2013 року [PERSON] останні 5 років в гуртожитку не проживає (а.с. 11). В даному Акті [PERSON] зазначив, що інші сторони не мають права втручатися в його сімейні відносини з дружиною, і що за комунальні послуги сплачується за 2 осіб. У судовому засідання представник позивача не заперечував проти того, що рахунки за гуртожиток нараховуються на 2 осіб. Відповідач пояснила, що вона перебуває в шлюбі з чоловіком майже 26 років. Наразі вона проживає в квартирі своєї покійної матері [ADDRESS], де прописана донька, з 1963 року. До гуртожитку вона надівується декілька разів на місяць. Свідок [PERSON] надав пояснення, що він працює на підприємстві протягом останніх двох років та не бачив [PERSON] в гуртожитку. Стосовно його підпису на Акті від 19.03.2013 року про не проживання [PERSON] пояснив, що він лише підписав цей Акт, як завідуючий гуртожитку, що підтверджував роботу комісії. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] рідко приходить до гуртожитку. Свідок [PERSON] пояснила, що працює на підприємстві більше 25 років. Сім'я [PERSON] є їхньою сусідкою. [PERSON] приходить до чоловіка раз-два рази на декілька місяців, допомагає чоловіку по господарству. Постійно вона проживала в гуртожитку давно. Свідок [PERSON] пояснив, що він, як охоронець, за наказом директора має цілодобово реєструвати осіб, які не проживають у гуртожитку. Років 10 тому [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON] та донькою. Наразі вона з'являється в гуртожитку рідко, приблизно раз на три місяці. З 18.05.2011 року по 06.05.2014 року журналом відвідувань зафіксовано 11 візитів [PERSON] до гуртожитку. Ч. 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Ст. 72 ЖК України передбачено порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. П. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України» (з подальшими змінами) вказано, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Показами свідків та журналом відвідувань підтверджено, що відповідач декілька разів на місяць приходить в гуртожиток, а тому вона є такою, що не втратила право користування. Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57 - 60 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних, як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-відеозаписів, висновків експертів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed