Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Ухвалою судді від 23.04.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.07.2017 р. о 01 год. 00хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «КІА RIO», н.з. [NUMBER] вм. Бровари Київської обл. по вул. Київській,59, рухаючись зі сторони м. Києва в напрямку м. Чернігів був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечну швидкість руху, в результаті чого виїхав на зустрічну смугу рух, де здійснив зіткнення з автомобілем «КІА SPORTAGE» н.з. [NUMBER] -3 під керуванням [PERSON] (далі - позивач), яка рухалась на зустріч. В результаті дорожньо - транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. [PERSON] вину визнав та підтвердив обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення. Цивільно правова відповідальність винуватця була застрахована в ПАТ «АСК «Омега» (далі - відповідач). 20.07.2017 року позивачем було надано до відповідача заяву про виплату страхового відшкодування разом із підтверджуючими документами. 02.08.2017 року позивачем було надано відповідачу звіт №5882/07/17 про визначення вартості матеріального збитку т.з. «КІА SPORTAGE» н.з. [NUMBER] -3, вартість якого склала 408 903 грн. 13 коп. 20.07.2017 року позивачем через представника за довіреністю - [PERSON] до відповідача була подана заява - скарга про порушення вимог законодавства про фінансові послуги разом з усіма документами, що вимагає ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» із вимогою про сплату страхового відшкодування, яке складалось із: 1) поліс ОСЦПВВНТЗ АК2375422 діючий на 20.07.2017 року передбачав ліміт відповідальності страховика до 100 000,00 грн. за шкоду заподіяну майну; 2) відповідно до п.36.5 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з вини відповідача особі яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Граничний термін сплати за вищезазначеною заявою складає 20.07.2017 року (дата подачі в страхову компанію) + 90 днів (п.36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») = 18.10.2017 року. Станом на граничний термін 18.10.2017 року відповідачем не було сплачено страхового відшкодування. А тому позивач просив стягнути з відповідача: 20 101,26 грн. - невиконані зобов`язання щодо відшкодування штрафних санкцій; 46 899,20 грн. - витрати на правничу допомогу; 1600,00 грн. - витрати понесені на підготовку експертного висновку; 30 000,00 - моральної шкоди. Всього позивач просив стягнути - 98 600 грн. 46 коп. У судове засідання представник позивача не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, за наявними в матеріалах справи доказами, позов підтримав в повному обсязі. У судове засідання представник відповідача не з`явився через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача 24.07.2019 року було подано через канцелярію суду відзив на позовну заяву. В якому він зазначив, що 20.07.2017 року позивачем було подано відповідачу заява про виплату відшкодування у зв`язку із настанням ДТП 20.07.2017 року. Враховуючи дату отримання заяви про виплату , строк на виплату страхового відшкодування, з урахуванням п.п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сплинув 19.10.2018 року. Вказаний факт визнається позивачем у позовній заяві та не заперечується відповідачем. Страхове відшкодування було сплачено позивачу 22.02.2019 року у розмірі 100 000,00 грн. Відповідачем було нараховано пеню, 3% річних та інфляційні збитки у загальному розмірі 45005,48 грн., з яких було утримано (ПДФО 18% та ВЗ 1,5%) та 26.02.2019 року перераховано позивачу 36229,42 грн., що також підтверджується представником позивача. Таким чином відповідач повністю виконав вимоги ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», щодо сплати пені за несвоєчасну виплату відшкодування при врегулюванні ДТП від 10.05.2015 року та ст. 625 ЦК України щодо сплати 3% річних та інфляційних збитків. Проте, що стосується шкоди заподіяної транспортному засобу чи навіть повному фізичному знищенню транспортного засобу відшкодування моральної шкоди не передбачено. В обґрунтуванні необхідності витрат на проведення експертного дослідження позивач надає копію звіту №5882/07/17 про оцінку транспортного засобу на дату 02.08.2017 року, що не є експертизою в розумінні ЗУ «Про судову експертизу». По справі № 761/16758/19 експертиза не замовлялась, розмір відшкодування не оскаржується відповідачем. Страхове відшкодування сплачене відповідачем до звернення позивача до суду. Тому вимога про стягнення із Відповідача суми витрат, понесених на підготовку експертного висновку у розмірі 1600,00 грн. є безпідставною та необґрунтованою. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу - відповідач вважає, що такі витрати можуть бути стягнуті в разі якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Отже, відповідно до викладеного відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими, та такими, що не можуть бути задоволені за рахунок Відповідача. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, 09.02.2019 року між позивачем та адвокатом Черняєвим О.С. укладено договір про надання юридичних послуг. На підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунок наданих послуг суду не надано. Надані позивачем документи не є належними та допустимими документами, в розумінні статей 137-138 ЦПК України, на підтвердження надання професійної правничої допомоги. Тому підстав для стягнення на користь позивача з відповідача витрат на правову допомогу немає. Як вбачається із вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За умовами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За умовами ч. 2 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вирішив в задоволені позову відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed