Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором з обслуговування відпуску товару в розстрочку. В обґрунтування свої вимог зазначив, що 07 листопада 2018 року на прохання відповідача він надав останній в розстрочку кухню «Галактика» зі столом та куточком на суму 12 240 гривень. При складанні договору відповідач внесла перший платіж в сумі 7 000 гривень, решту вартості товару, згідно договору вона зобов`язалася внести протягом трьох наступних місяців. 11 лютого 2019 року вона внесла в погашення боргу 1 500 грн, після чого залишилося 3 740 грн, які остання відмовляється вносити. На неодноразові дзвінки відповідач відмовляється повертати заборговані кошти, тому просив стягнути з останньої на свою користь 3 740 грн у рахунок боргу за договором та 2 % від заборгованої суми за кожен день прострочення сплати боргового платежу в розмірі 28 696,15 грн, що у загальному становить 32 436,15 грн. 13 лютого 2020 року позивачем заявлене усне клопотання про зменшення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на його користь суми штрафних санкцій у розмірі 28 696,15 грн. За заявою відповідача (а.с. 44) ухвалою суду від 10 грудня 2019 року скасоване заочне рішення від 17 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом приватного підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (а.с. 55-57). Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити із зазначених у ньому підстав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, які заяви про розгляд справи за їх відсутності та відзиву на позов не надали, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 07 листопада 2018 року між приватним підприємцем [PERSON] та покупцем [PERSON] у письмовій формі був укладений кредитний договір з обслуговування відпуску товару в розстрочку, згідно якого остання придбала у позивача в розстрочку кухню «Галактика», стіл кухонний та куточок вартістю 12 240 грн та внесла перший внесок у сумі 7 000 грн, решту вартості товару на суму 5 240 грн зобов`язалася вносити готівкою протягом трьох місяців рівними долями по 1 746, 66 грн за місяць (а.с. 5). Із вказаного вище договору вбачається, що відповідачем 11 лютого 2020 року частково погашено суму заборгованості у розмірі 1 500 грн, після чого за нею залишився борг у розмірі 3 740 грн, який вона, зі слів позивача, по даний час не сплатила. Фактично між сторонами склалися цивільні відносини щодо продажу товару у кредит. ЦК України не має визначення поняття «товарний кредит», але у ст. 694 ЦК зазначено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товарів у кредит з відстроченням або розстроченням платежу. Звідси можливо зробити висновок, що з правової точки зору договір товарного кредиту є різновидом договору купівлі-продажу. Право власності на товар переходить до покупця у момент підписання договору або в момент отримання товару. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 695 ЦК України договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів. Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ст. 629 ЦК Українии договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За змістом ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Стаття 612 ч. 1 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК). Так як відповідачем не виконано зобов`язання щодо повернення коштів за проданий товар у розстрочку та не спростовано відсутності у неї заборгованості перед позивачем у розмірі 3 740 грн, тому зазначена сума коштів підлягає стягнення з неї на користь позивача. Одночасно з відповідача в дохід держави слід стягнути 768,40 грн судових витрат, так як позивач при подачі позову до суду був звільнений від сплати судового збору, будучи інвалідом ІІ групи (а.с. 1).

Outcome: approved