Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 17 грудня 1988 року Ленінським відділом актів реєстрації цивільного стану м. Харкова, актовий запис № 742. В обґрунтування своєї позовної заяви зазначила, що з 17 грудня 1988 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Шлюбні відносини не склалися на підставі різних поглядів на життя, сімейні цінності, відсутності почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, в результаті чого виникали сварки і непорозуміння. Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені з вересня 2014 року, спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем не можливе, суперечить її правам та інтересам. Сім'я з відповідачем розпалася остаточно та відновлена бути не може. Ухвалою суду від 26 січня 2017 року вищевказана позовна заява була залишена без розгляду. 06 квітня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Харківської області було скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 26 січня 2017 року та справу повернуто для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою від 27 квітня 2017 року провадження за позовною заявою [PERSON] Ясн кзи до [PERSON] [PERSON] про розірвання шлюбу відкрито та справу було призначено на 26 травня 2017 року. У судовому засіданні 26 травня 2017 року позивач підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Доповнила також, що 09 вересня 2014 року відповідач наніс їй тілесні ушкодження, в результаті чого у неї був переламаний ніс, зтрус головного мозку, забій м'яких тканин обличчя та голови. На підтвердження даного факту надала суду медичні довідки з лікарень. Зазначила також, що відповідач постійно знущався з неї, забороняв їй виходити з дому, забороняв працювати. Шлюбно-сімейні відносини між ними як чоловіком та жінкою відсутні два роки. З дому вона пішла 10 лютого 2017 року, проживає окремо та загального господарства з відповідачем вона не веде. Чоловіка не кохає, вважає відновлення та збереження родини не можливим. Наданий судом строк для примирення позитивних результатів не приніс. Відповідач заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що дійсно з дружиною шлюбно-сімейні відносини не підтримує, на теперішній час мешкають окремо. Однак, дружину кохає та вважає, що сім'ю можливо зберегти. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні також заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення і доводи сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 17 грудня 1988 року був зареєстрований шлюб сторін, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії III-ВЛ № 351753, виданого Ленінським відділом актів реєстрації цивільного стану м. Харкова, актовий запис № 742 (а.с. 5). Шлюбно-сімейні відносини між подружжям припинені з вересня 2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, спільного сімейного господарства не ведуть, втратили почуття кохання один до одного. Строк для примирення, наданий судом, позитивних результатів не приніс. При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, що розпалася вона остаточно і відновлена бути не може. Майнового спору немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved