Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

у квітні 2019 р. представник позивача звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовними вимогами про стягнення за рахунок державного бюджету відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000000 грн 00 коп., майнової шкоди у розмірі 218673 грн 50 коп., судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у період з 12.01.2014 відносно позивача проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12014100050000295 за ознаками ч. 4 ст. 190 КК України, в ході чого проводився ряд слідчих дій, зокрема, допити, обшуки, виїмки, накладення арешту на майно, повідомлення про підозру, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, оголошення в розшук, затримання, застосування запобіжного заходу. За результатами досудового розслідування відносно позивача складено та направлено обвинувальний акт до суду. Рішенням суду від 16.01.2017, залишеним без змін Верховним судом від 17.07.2018, позивача визнано невинуватим, ухвалено виправдувальний вирок. За 4 р. 6 міс. позивач зазнав незаконного переслідування, тривалого судового розгляду, а тому, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», він має право на відшкодування шкоди. Зокрема, зазначає, що йому завдано моральної шкоди, що полягає в незаконному, тривалому переслідуванні, вчиненні щодо позивача значної кількості заходів, що призвело до душевних страждань, приниження честі, гідності та ділової репутації, порушення звичайного ритму життя, від якого також страждала його родина, належні останньому підприємства, в яких проводились обшуки, виїмки, через відсутність тривалого функціонування, зазнало значних збитків, наразі товариства перебувають в стані ліквідації, наявні боргові зобов`язання. Для відновлення звичайного ритму життя позивач докладає чимало зусиль, що також негативно відобразилось на його здоров`ї, він неодноразово знаходився в лікувальних закладах. Зазначає, що на виконання ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді застави, позивачем 15.12.2014 сплачено 243600 грн 00 коп., які були повернуті 03.10.2017, а тому за вказаний період сума інфляційних втрат становить 201713 грн 03 коп., 3% річних становить 16960 грн 47 коп. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Батрин О.В. від 18.04.2019 відкрито провадження по справі (т. 1 а.с. 124). 04.06.2019 від представника Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просить відмовити, з огляду на те, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало з ним у правовідносини, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану діями іншіх суб`єктів. Також зазначає, що вина відповідачів не встановлена належним чином, не доведена незаконність їхніх дій. Крім того, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є бепідставними, необгрунтованими, позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів та їх вини в заподіянні, розмір моральної шкоди є завищеним (т. 1 а.с. 128-131). Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Батрин О.В. від 14.08.2019 зупинено провадження по справі до вирішення заяви про відвід, справу передано іншому судді для вирішення питання (т. 1 а.с. 144). Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Соколова О.М. від 19.08.2020 відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Батрин О.В. (т. 1 а.с. 148-149). Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Батрин О.В. від 02.09.2019 провадженняпо справі поновлено (т. 1 а.с. 150). 15.07.2019 представник Прокуратури міста Києва подав відзив на позовну заяву, у задоволенні позову просить відмовити, з огляду на те, що відповідач не виступав стороною будь-яких грошових зобов`язань, у зв`язку з порушенням яких позивач мав би право на відшкодування майнової шкоди (збитків), відповідно до зазначених позивачем доводів. Крім того, нарахований позивачем розмір відшкодування розрахований відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, при цьому, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням фізичній особі майнової шкоди. Застосований до підозрюваного під досудового розслідування запобіжний захід у вигляді застави, не відноситься до збитків. Внесені позивачем кошти в якості застави повернуті в повному обсязі. Надані позивачем докази щодо підтвердження заподіяння моральної шкоди, не підтверджують факт того, що така шкода завдана незаконними діями прокуратури. Доказів щодо завдання позивачу моральної шкоди, визначення ступеню та розміру відшкодування завданої шкоди, позивачем не надано. Таким чином позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, зазначених у позовній заяві (т. 1 а.с. 174-180). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.10.2019 справу передано до Святошинського районного суду м. Києва для розгляду по суті (т. 1 а.с.185). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.03.2020 справу прийнято до провадження судді Ул`яновської О.В., розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження (т. 1 а.с. 190). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Ул`яновської О.В. від 06.05.2020 вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 212). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Ул`яновської О.В. від 15.07.2020 передано для вирішення у порядку ст. 33 ЦПК України заяву про відвід судді (т. 1 а.с. 237). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д. від 17.07.2020 відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Ул`яновської О.В. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Ул`яновської О.В. від 19.08.2020 визнано заяву про відвід головуючому судді необгрунтованою, для вирішення розгляду заяву передано у порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України (т. 2 а.с. 11-12). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д. від 08.09.2020 відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Ул`яновської О.В. (т. 2 а.с. 14-15). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.08.2020 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (т. 2 а.с. 24). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилачись на обставини, зазначені у позові. Представник відповідача прокуратури м. Києва у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала з підстав їх неогрунтованості та безпідставності, вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву, підтримала. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зв`явився, повідомлявся належним чином, увідзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи за їх відсутності (т. 1 а.с. 128-131). На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки які належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 12.01.2014 СВ Святошинського РУ ГУМВС України відносно [PERSON] розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 12014100080000295 за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (т. 1 а.с. 21). Під час досудового розслідування проводились наступні слідчі (розшукові) дії: ухвалою слідчого судді від 17.02.2014 надано дозвіл на проведення обшуку, 03.03.2014 на виконання вказаної ухвали проведено обшук, складено протокол обшуку, ухвалою слідчого судді від 30.10.2014 надано дозвіл на затримання [PERSON] з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави, 10.12.2014 [PERSON] затримано, складено протокол затримання, 29.08.2014 складено повідомлення про підозру за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, ухвалою слідчого судді від 11.12.2014 до підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді застави. 28.04.2015 складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 1 ст. 364-1, ч. 2 ст. 366 КК України, 15.07.2020 складено обвинувальний акт, направлено до суду (т. 1 а.с. 22-69). Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16.01.2017 [PERSON] визнано невинуватим у предявленому обвинуваченні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364-1 КК України, запобіжний захід застава скасовано, повернуто заставу, цивільний позов залишено без розгляду, арешт на майно скасовано (т. 1 а.с. 77-87). Ухвалою Апеляційного суду м. Києвавід 11.09.2017 вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16.01.2017 залишено без змін (т. 1 а.с.88-95). Постановою Верховного суду від 17.07.2018 вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16.01.2017 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11.09.2017 залишено без змін (т. 1 а.с. 96-99). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України). Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди, слід встановити у діях винної особи наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення. Позивачем у даній справі не наведено жодних фактів вчинення прокуратурою м. Києва, або її посадовими особами, Державною казначейською службою України будь-яких неправомірних дій (бездіяльності), прийняття рішень, які б призвели до порушення та обмеження його прав, та не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню в спірних правовідносинах. Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної «немайнової» шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Тому, враховуючи відсутність протиправності дій посадової або службової особи, недоведеність завданої шкоди позивачу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed