Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , Солом`янської районної в м. Києві ради про визнання незаконним та скасування пункту рішення, визнання недійсним договору, визнання незаконним та скасування свідоцтва. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . 06 листопада 2017 року вона дізналась про те, що технічний підвал, що знаходиться в будинку, приватизований [PERSON] Зазначений підвал зданий останній в оренду іншій особі. Вказує, що підвал приватизовано без згоди співвласників будинку, а тому право власності на нього має бути скасовано з огляду на наступне. 23 грудня 2005 року Солом`янською районною в м. Києві радою було прийнято рішення № 397, яким затверджено перелік об`єктів комунальної власності Солом`янського району м. Києва, що підлягають приватизації у 2005-2006 році. У п. 10 зазначеного рішення йде посилання на спірний підвал, де зазначено, що приміщення може бути викуплено орендарем. 20 жовтня 2006 року між [PERSON] та Фондом приватизації комунального майна Солом`янського району укладений договір купівлі-продажу приміщень за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого [PERSON] був проданий спірний підвал. Разом з тим, рада не мала права включати спірний підвал до майна, що підлягає приватизації, оскільки на той момент на майно не виникло право комунальної власності. Оскаржувані рішення та договір були вчинені з порушенням права спільної сумісної власності, оскільки спірний підвал є допоміжним приміщенням, яке є спільною сумісною власністю всіх власників квартир будинку, а розпорядження такою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників. Такої згоди співвласників не було. Просить суд ухвалити рішення, яким: - визнати незаконним та скасувати п. 10 додатку до рішення Солом`янської районної в м. Києві ради № 397 від 23 грудня 2005 року «Про перелік об`єктів комунальної власності Солом`янського району м. Києва, що підлягають приватизації у 2005-2006 році»; - визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень з [ADDRESS] від 20 жовтня 2016 року. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року замінено неналежного відповідача Солом`янську районну в м. Києві раду на належного - Київську міську раду. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року прийнято заяву представника позивача про зміну предмету позову (а.с. 47-48), з якої вбачається, що позивач просить суд ухвалити рішення, яким: - визнати незаконним та скасувати п. 10 додатку до рішення Солом`янської районної в м. Києві ради № 397 від 23 грудня 2005 року «Про перелік об`єктів комунальної власності Солом`янського району м. Києва, що підлягають приватизації у 2005-2006 році»; - визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень з [ADDRESS] від 20 жовтня 2016 року; - визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності від 26 травня 2006 року, видане Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року вирішено питання про витребування доказів у справі. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов з урахуванням заяви про зміну предмету позову та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Підтримала викладене у відзиві на позовну заяву (а.с. 70-81). Зазначила, що право власності територіальної громади Солом`янського району м. Києва на спірний підвал виникло на підставі рішення Солом`янської районної в м. Києві ради № 13 від 19 червня 2002 року «Про формування комунальної власності територіальної громади Солом`янського району м. Києва». Свідоцтвом про право власності підтверджується не момент виникнення права власності, а саме належність майна територіальній громаді Солом`янського району м. Києва. Солом`янська районна в м. Києві рада від імені територіальної громади діяла в межах своєї компетенції та правомірно розпоряджалася належним їй майном. Отримання свідоцтва про право власності було необхідне для проведення приватизації підвалу шляхом викупу. Необхідним документом для отримання свідоцтва на об`єкти комунальної власності є рішення органу місцевого самоврядування про приватизацію об`єкта. Таким чином, підставою для видачі свідоцтва про право комунальної власності територіальної громади Солом`янського району м. Києва від 26 травня 2006 року було рішення Солом`янської районної в м. Києві ради № 397 від 23 грудня 2005 року «Про перелік об`єктів комунальної власності Солом`янського району м. Києва, що підлягають приватизації у 2005-2006 році». Реєстрація спірного підвалу як об`єкту нерухомого майна у бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для територіальних громад районів у м. Києві і проводиться на підставі свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна. За таких обставин, реєстрація у бюро технічної інвентаризації 10 серпня 2006 року була проведена на підставі свідоцтва про право комунальної власності територіальної громади Солом`янського району м. Києва від 26 травня 2006 року. На спірний підвал не поширюється право спільної сумісної власності власників квартир житлового будинку, оскільки він не належить до допоміжних, а за своїм правовим статусом є саме нежилим приміщенням. Представник відповідача Київської міської ради у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Підтримала викладене у відзиві на позовну заяву (а.с. 171-175). Зазначила, що відповідно до чинного на той час рішення Київської міської ради від 10 липня 2003 року № 584/744 Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради здійснювало у встановленому порядку оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна (нежилі будинки, споруди, приміщення), з видачею свідоцтв про право власності. Оформлення територіальній громаді Солом`янського району м. Києва права комунальної власності на спірні приміщення було здійснено в установленому порядку на підставі звернення Солом`янської районної в м. Києві ради до Департаменту та надання замовником необхідних документів. Належність спірних нежилих приміщень до комунальної власності територіальної громади Солом`янського району м. Києва підтверджується рішенням Київської міської ради від 27 грудня 2001 року № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громадь районів міста Києва». Будинок та нежитлові приміщення на момент оформлення права власності рахувався на балансі КП УЖГ Солом`янського району м. Києва, яке довідкою від 20 квітня 2005 року підтвердило, що нежитлове приміщення площею 52,7 кв.м., яке розташоване в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та перебуває в орендному користуванні ФОП [PERSON] ,, не відноситься до місць спільного користування та в них не розміщуються загально-будинкові інженерні мережі. Жодної інформації щодо належності спірних приміщень до допоміжних надані до Департаменту документи не містили. Таким чином, територіальна громада Солом`янського району м. Києва як законний власник зазначених нежитлових приміщень мала право на розпорядження вказаним майном. Крім того, ні свідоцтво про право власності, ні надані замовником до Департаменту документи не містять жодної інформації щодо оформлення права власності на допоміжні приміщення. Представник третьої особи у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Підтримала викладене у письмових поясненнях (а.с. 193-196). Зазначила, що нежитлове приміщення площею 52,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] перебуває у приватній власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2006 року. Зазначене приміщення знаходилось на балансі КП УЖГ Солом`янського району м. Києва. Вважає, що вимоги позивача не відповідають дійсності та чинному законодавству, оскільки спірний підвал є нежитловим приміщенням, яке не використовується безпосередньо для забезпечення належного функціонування будинку та обслуговування його мешканців. Відповідно до довідки-характеристики № 1182969 від 14 серпня 2006 року приміщення на [ADDRESS] є нежилим та обліковується по групі «А», що означає, що в спірному приміщенні відсутнє технічне обладнання будинку - інженерні комунікації та технічні пристрої, без доступу до яких експлуатація житлового будинку не є можливою. Зазначене приміщення використовується підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення,тобто підпадає під сферу правового регулювання п. 17 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян». Таким чином спірні підвальні приміщення є власністю територіальної громади Солом`янського району м. Києва та вона мала право надати їх в орендне користування. Крім того, про порушені (на думку позивача) права вона мала змогу дізнатися з 13 січня 2006 року з моменту публікації в газеті «Шулявка», а тому позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду. Доказів поважності пропущення строків позовної давності позивачем не надано. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 05 листопада 1991 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно територіальних одиниць (комунальною власністю)». На виконання зазначеної постанови рішенням Київської міської ради від 27 травня 2001 року № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» затверджено переліки об`єктів комунальної власності територіальних громад районів міста Києва згідно з додатками (а.с. 83). Відповідно до Додатку № 10 визначено перелік об`єктів комунальної власності, що передаються територіальній громаді Солом`янського району м. Києва, до якого за № 406 віднесено жилий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 84). Право власності територіальної громади Солом`янського району м. Києва на жилий будинок [ADDRESS] виникло на підставі рішення Солом`янської районної в м. Києві ради № 13 від 19 червня 2002 року «Про формування комунальної власності територіальної громади Солом`янського району м. Києва» (а.с. 85, 86-87). Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Частиною 3 цієї статті визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Таким чином, рішення Солом`янської районної в м. Києві ради № 13 від 19 червня 2002 року є документом, що підтверджує виникнення права комунальної власності територіальної громади на жилий будинок [ADDRESS] . Згідно з ч. 2 ст. 41 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» районні у містах ради (у разі їх створення) та їх виконавчі органи відповідно до Конституції та законів України здійснюють управління рухомим і нерухомим майном та іншими об`єктами, що належать до комунальної власності територіальних громад районів у містах, формують, затверджують, виконують відповідні бюджети та контролюють їх виконання, а також здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом, в обсягах і межах, що визначаються міськими радами. У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином, оскільки Солом`янська районна в м. Києві рада є власником жилого будинку [ADDRESS] , зокрема і спірного підвалу, тому вона мала право на розпорядження своїм майном. 23 грудня 2005 року Солом`янською районною в м. Києві радою було прийнято рішення № 397, яким затверджено перелік об`єктів комунальної власності Солом`янського району м. Києва, що підлягають приватизації у 2005-2006 році (а.с. 92-94). Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31 серпня 2001 року № 1820 затверджено Положення про порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, що діяло на день видачі свідоцтва про право власності від 26 травня 2006 року. Відповідно до п. 2.3. цього Положення об`єктами нерухомого майна, на які оформляється право власності з видачею свідоцтв, є вбудовані в житлові будинки та прибудовані до житлових будинків нежитлові приміщення (в т. ч. комори, інші приміщення побутового призначення). Пунктом 19 Положення визначено, що за результатами розгляду наданих замовником документів орган, який здійснює оформлення права власності, видає наказ (розпорядження) про оформлення права власності та видачу свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна або надсилає обґрунтоване письмове повідомлення заявнику про відмову в оформленні права власності. 26 травня 2006 року Головному управлінню комунальної власності м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради видане свідоцтво про право власності, яке посвідчує, що нежилі приміщення з № 1 по № 4 (групи приміщень № 140) загальною площею 52,7 кв.м., які розташовані в [ADDRESS] ) дійсно належать Територіальній громаді Солом`янського району м. Києва (а.с. 82). Свідоцтво видане на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 26 травня 2006 року № 1138-В (а.с. 90-91). Таким чином, спірне підвальне приміщення є власністю територіальної громади Солом`янського району м. Києва, яка вона мала право їм розпоряджатися на власний розсуд, зокрема, надати його в орендне користування. З огляду на наведене, відсутні підстави для визнання незаконним та скасування п. 10 додатку до рішення Солом`янської районної в м. Києві ради № 397 від 23 грудня 2005 року «Про перелік об`єктів комунальної власності Солом`янського району м. Києва, що підлягають приватизації у 2005-2006 році» та свідоцтва про право власності від 26 травня 2006 року. 20 жовтня 2006 року між [PERSON] та Фондом приватизації комунального майна Солом`янського району м. Києва укладений договір купівлі-продажу приміщень за адресою: [ADDRESS] ) (а.с. 16-19). Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 6 ЦК України визначено право сторін на укладення договору та врегулювання в ньому своїх відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Вбачається, що законом визначено право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору за умови дотримання вимог закону при укладенні договору. Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вбачається, що оспорюваний договір укладений за вільним волевиявленням [PERSON] та Фонду приватизації комунального майна Солом`янського району м. Києва та не суперечить вимогам закону. Позивач посилається на те, що підвал є допоміжним приміщенням, яке призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Відповідно до пунктів 2, 3, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»: - допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); - нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; - спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Вбачається, що свідоцтвом про право власності від 26 травня 2006 року посвідчено право власності саме на нежилі приміщення (а.с. 82). Відповідно до довідки-характеристики № 1182969 від 14 серпня 2006 року приміщення на [ADDRESS] є нежилим (а.с. 106). Будинок та нежитлові приміщення на момент оформлення права власності рахувався на балансі КП УЖГ Солом`янського району м. Києва, яке довідкою від 20 квітня 2005 року підтвердило, що приміщення площею 52,7 кв.м., яке розташоване в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та орендує [PERSON] ,, є нежилим (а.с. 181). За таких обставин, на спірний підвал не поширюється право спільної сумісної власності власників квартир житлового будинку, оскільки він не належить до допоміжних, а за своїм правовим статусом є саме нежилим приміщенням. З огляду на наведене, відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2006 року недійсним. З огляду на наведене, в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed