Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] \~ звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 20.12.2013 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою у Іллічівському відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 390. Від шлюбу народились спільні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказав, що подружні стосунки між ним та дружиною фактично припиненні,\~ та вони з 16.06.2020 року разом не мешкають, оскільки\~ кожен з них має різні погляди на шлюб та сім`ю. Сторони спільне господарство не ведуть, між ними втрато почуття любові та поваги. Вважав, що збереження їхньої родини неможливе, а тому просив їх шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив розірвати шлюб із відповідачкою. Відповідачка\~ у судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про можливість розірвання шлюбу. Згідно із статті 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що 20.12.2013 року сторони зареєстрували шлюб у Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 390, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] народилась [PERSON] , [INFO] народився [PERSON] , а\~ [INFO] народилась [PERSON] , батьками яких є сторони по справі. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved