Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за з урахуванням заяви про зміну предмету позову просить суд, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням з підстав визначених статтею ст. 107 ЖК Української РСР, обґрунтовуючи вказану вимогу тим, що у 2007 році [PERSON] з спірної квартири добровільно вибула, всі свої речі та документи вивезла, квартирою не цікавилась, комунальні та інші платежі не сплачувала. З часу вибуття з квартири [PERSON] в ній жодного разу не з'являлась та бажання користуватися квартирою не виказувала. З 2007 року по листопад-грудень 2014 року, тобто майже 9 (дев'ять) років [PERSON] постійно проживала в місті Нікополь Дніпропетровської області, із співмешканцем - [PERSON] Наприкінці 2014 року [PERSON] із своїм співмешканцем переїхала в м. Київ і проживає в його квартирі за адресою: [ADDRESS]. В зв'язку з цим [PERSON] просить зустрічний позов задовольнити. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити з підстав,в икладених у ньому. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в тому числі шляхом публікації оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» №49 (5918) від 15 березня 2017 року, про причини неявки суду не повідомила, заперечень, пояснень щодо позову не надала, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило (а.с. 174,181, 184-187, 202, 204, 214, 220). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON]повідомила, що знає позивача та відповідача по справі близько 19 років, проте, авідповідач вже 19 років не проживає в квартирі за адресою: Києв, [ADDRESS]. Свідок [PERSON], який з 2005 по 2009 роки працював разом зі [PERSON], зазначив, що [PERSON] часто відвідувала [PERSON] під час роботи. Також, зазначив, що йому відомий [PERSON], який також часто заходив та пропонував певні послуги. Також свідку відомо про існування близьких відносин між [PERSON] та [PERSON] не дивлячись на те, що обидва вони мали сімї. Також йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за непристойну поведінку в громадському місцію. Це все призвело до розриву сімей. Також свідок повідомив про те, що йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] поїхали на проживання до м. Нікополь, за інформацією [PERSON] в м. Нікополі вони придбали ? частину житлового будинку. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України (а.с.39). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Вислухавши пояснення позивача, представника, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до таких висновків. Судовим розглядом встановлено, що 25 жовтня 1989 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про кладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 6). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 25.10.1989 року Ленінградським відділом РАГС м. Києва, актовий запис 1943 розірвано (а.с. 42). [INFO] року у сторін народилась дочка [PERSON] 14 квітня 1998 року [PERSON] на сім'ю з трьох осіб: його, дружину [PERSON] і дочку [PERSON] отримав квартиру [ADDRESS] (а.с. 7). У вказаній квартирі сторони зареєстровані з 21 січня 1999 року. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] не проживала за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] з 2006 року. Разом з цим, згідно з довідкою форми-3 від 03.07.2015 року №561/2 за адресою: м. Київ. [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 43). Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 04 серпня 2014 року [PERSON], що діє на підставі довіреності від імені [PERSON] та [PERSON] уклали договір про таке: за договором Продавець зобов'язується передати житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку у власність Покупцю, а Покупець зобов'язується прийняти житловий будинок з надмірними будівлями та земельну ділянку і сплатити за них обговорену грошову суму (а.с. 68-70). Згідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Статтею 71 ЖК Української РСР врегульовано збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК Української РСР у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 107 ЖК Української РСР якщо із жилого приміщення вибув член сім'ї наймача, у разі його вибуття на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, то він (вона) втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. При цьому, встановлена положеннями ст. 71 ЖК Української РСР можливість збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами пов'язується із поважними причинами такої тимчасової відсутності більш ніж шість місяців. Таким чином, на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, з урахуванням доводів та заперечень сторін, з урахуванням характеру спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню суд прийшов до висновку, що не проживання [PERSON] у спірній квартирі з 2006 року пов'язане з її вибуттям на постійне проживання до іншого населеного пункту з метою будування нової родини. Доказів зворотнього суду не надано. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved