Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 26 651,21 грн. та судові витрати. При цьому, свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.02.2011 року ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № ВL_ЖГ00012021. ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» змінило назву на ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Згідно Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 18 000,00 грн., за плату в розмірі 20 % річних, терміном до 08.02.2014 року. Відповідно до умов Кредитного договору та Графіку погашення заборгованості по Кредиту і процентів, наведеному в додатку № 1 до Кредитного договору, Позичальник зобов'язувався щомісячно в дату зазначену у Графіку поповнювати свій поточний рахунок у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не менших сум чергового погашення відповідної частини Кредиту, процентів, а також плати за обслуговування Кредиту. Проте Відповідач порушив свої зобов'язання, в зв'язку з чим, відповідно до Розрахунку станом на 29.07.2014 року заборгованість відповідача становить 26 651,21 грн, яку просив стягнути. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідно ст..224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який був повідомлений належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність або якщо зазначені ним причини неявки визнані судом не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. 09.02.2011 року ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № ВL_ЖГ00012021. ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» змінило назву на ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Згідно пунктів 1.1. - 1.4. Кредитного договору, Банк надав відповідачу кредит на поточні потреби в розмірі 18 000,00 грн., за плату в розмірі 20 % річних, терміном до 08.02.2014 року. Відповідно до умов Кредитного договору та Графіку погашення заборгованості по Кредиту і процентів, наведеному в додатку №1 до Кредитного договору, відповідач зобов'язувався щомісячно в дату зазначену у Графіку поповнювати свій поточний рахунок у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не менших сум чергового погашення відповідної частини Кредиту, процентів, а також плати за обслуговування Кредиту. Відповідач порушив свої зобов'язання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плати за обслуговування Кредиту, які передбачені п. 2.4 Кредитного договору. Згідно пункту 2.7.1. Кредитного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником своїх боргових та інших зобов'язань за Кредитним договором, Банк має право вимагати від Позичальника виконання боргових зобов'язань в цілому : погашення Кредиту в повному обсязі, сплати процентів за його користування, плати за обслуговування Кредиту, сплати відповідних штрафних санкцій. Таким чином, загальна сума заборгованості Відповідача відповідно до Розрахунку заборгованості станом на 29.07.2014 року становить 26 651,21 гривень і складається із: · загальної заборгованості за Кредитом - 16 298,55 грн.; · відсотків за користування Кредитом - 4 682,66 грн.; · комісії за розрахункове обслуговування - 5 670,00 грн.; · неустойка - 0,00 грн. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор-прийняти виконання зобов'язання. Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст.612 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст.623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved