Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], третя особа Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського районного управління юстиції про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, яку 08 грудня 2015\~року уточнив та згідно уточнених позовних вимог просив визнати за ним право власності на обєкти нерухомого майна, а саме: земельну ділянку, що розташована за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, с. Олександрівка, вулиця Вавілова, земельна ділянка 62, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 206780112214; житловий будинок що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, с.\~Олександрівка, вулиця Вавілова, будинок 62, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 199566012214; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.11.2013 року, індексний номер: 7748788 про реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 1221481000:02:004:0258; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.10.2013 року, індексний номер: 7477543 про реєстрацію за [PERSON] права власності на житловий будинок. В обґрунтування заявлених вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 09 квітня 2010\~року на підставі договору дарування земельної ділянки та договору дарування будинку отримав у дар від дружини [PERSON] земельну ділянку, кадастровий номер 1221481000:02:004:0258, площа 0, 25 га, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Олександрівка, вулиця Вавілова, 62, та житловий будинок, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Олександрівка, вулиця Вавілова, 62. Через труднощі у сімї, тривалий час позивач не звертався до державного реєстратора з заявою зареєструвати право власності на нерухоме майно у новому реєстрі прав власності. Після смерті дружини позивач звернувся до третьої особи з метою зареєструвати право власності на нерухоме майно, яке належить йому на підставі договорів дарування. У вчиненні реєстраційних дій було відмовлено у звязку з тим, що право власності на нерухоме майно зареєстровано за відповідачем на підставі Рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 вересня 2013\~року по справі № 200/12068/13-ц. Позивач у апеляційному порядку оскаржив дане судове рішення, та 19 жовтня 2015 року Апеляційним судом Дніпропетровської області було винесено рішення, яким [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання за нею права власності на нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, кадастровий номер 1221481000:02:004:0258, площа 0, 25 га, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Олександрівка, вулиця Вавілова, 62, та житловий будинок, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Олександрівка, вулиця Вавілова, 62. Позивач повторно звернувся до третьої особи, але йому повторно було відмовлено з тих саме підстав. Оскільки єдиним способом захисту прав є визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, що належить йому на підставі договорів дарування, позивач звернувся до суду. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягала. Відповідач у судове засіданні не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду надійшла заява від третьої особи про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь в розгляді даної цивільної справи, дослідивши матеріали даної справи, судом були встановлені наступні факти: 11 жовтня 2002 року [PERSON] та [PERSON] уклали договори дарування земельної ділянки та житлового будинку, за якими право власності на нерухоме майно перейшло до [PERSON] 09 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за №\~1800, та договір дарування будинку, зареєстрований в реєстрі за № 1797. Відповідно до пункту 1 договору дарування будинку від 09.04.2010 року [PERSON] отримав житловий будинок № 62, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Олександрівка, вул. Вавілова, 62. Відповідно до пункту 1 договору дарування земельної ділянки від 09.04.2010\~року [PERSON] отримав земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 1221481000:02:004:0258, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Олександрівка, вул. Вавілова, 62. Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 вересня 2013 року по справі № 200/12068/13-ц задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними та визнання права власності. На підставі даного судового рішення [PERSON] зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 1221481000:02:004:0258, площа 0,25\~га, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с.\~Олександрівка, вулиця Вавілова, 62, та житловий будинок, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Олександрівка, вулиця Вавілова, 62. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року вказане судове рішення було скасовано, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], яка померла 27 лютого 2015 року, [PERSON] звертався до третьої особи з заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке він отримав у дар від дружини. Проте, у звязку з наявністю записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про те, що [PERSON] є власником нерухомого майна, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Олександрівка, вул. Вавілова, 62, йому було відмовлено у реєстрації права власності на нерухоме майно. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2015 року також встановлено, що судом першої інстанції було порушено майнові права та інтереси [PERSON], оскільки стосується обєкту нерухомості та земельної ділянки, що були відчужені на його користь до оскаржуваного рішення. Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 10, 60\~ЦПК\~України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57\~ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.\~58\~ЦПК\~України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.\~1\~ст.\~317\~ЦК\~України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В главі 29\~ЦК\~України передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми ст. ст.\~387, 388\~ЦК\~України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача. Відповідно до ст.\~388\~ЦК\~України спірне нежитлове приміщення, що вибуло з володіння позивача\~\~на підставі рішення суду, яке у подальшому було скасовано, підлягає поверненню останньому за правилами ст.\~388\~ЦК\~України, шляхом витребування від добросовісного набувача. Дана правова позиція викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11\~червня 2014\~року № 6-52цс14. Згідно ч. 2 ст. 26 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача, враховуючи, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що спірні земельна ділянка та житловий будинок, належні на праві власності позивачу, вибули з його власності на підставі судового рішення, яке у подальшому було скасовано, суд приходить до висновку щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог, у звязку з чим вважає за можливе задовольнити їх у повному обсязі. Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат по даній цивільній справі та приймаючи до уваги результат вирішення справи, на підставі\~ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з даним позовом, у розмірі 6090,00\~грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved