Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

У квітня 2019 року Харківський державний автотранспортний коледж звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] про виселення з гуртожитку, в обґрунтування якого зазначив, що на балансі знаходиться гуртожиток за адресою: [ADDRESS] . 31 серпня 2017 року до адміністрації ХДАК звернувся із заявою гр-н [PERSON] , в якій просив вселити його, та членів його сім`ї, якими є зокрема дружина - [PERSON] та син [PERSON] у кімнати 513 та 515 вищезазначеного гуртожитку. [PERSON] є громадянином Азербайджану. Він виїхав з цієї країни під час конфлікту у [PERSON] і після цього тривалий час мешкає на території України. [PERSON] отримав у м. Харкові середню спеціальну, а також вищу освіту, працевлаштувався до Харківського автотранспортного технікуму, який пізніше був перейменований у Харківський державний автотранспортний коледж, де до певного часу працював на умовах строкового трудового договору № 99/17-К від 01 вересня 2017 року. Враховуючі вищезазначені обставини, адміністрація ХДАК задовольнила заяву [PERSON] від 31 серпня 2017 року і 01 вересня 2017 року уклала з відповідачем Договір № 4 на проживання в гуртожитку Харківського державного автотранспортного коледжу на 2017/2018 навчальний рік. Договір набув чинності з моменту підписання і діяв протягом 2017/2018 навчального року, тобто по 31 серпня 2018 року, що співпадало із терміном дії укладеного ХДАК з відповідачем [PERSON] строкового трудового договору № 99/17-К від 01 вересня 2017 року. Під час дії договору на проживання у гуртожитку [PERSON] самовільно, без згоди адміністрації ХДАК вселив на займану площу також свою мати, жінку похилого віку, яку вивіз з [PERSON] . Даних на неї [PERSON] адміністрації ХДАК не надав. 29 травня 2018 року відповідач [PERSON] звернувся до адміністрації ХДАК із заявою, у якій просив укласти з ним строковий трудовий договір на новий строк. У задоволенні цієї заяви було відмовлено, про що заявник був повідомлений листом № 435/18 від 07 червня 2018 року, який він цього ж дня отримав. Також відповідач [PERSON] листом від 12 липня 2018 року вих. № 551/18 був письмово повідомлений про те, що повинен у строк до 01 вересня 2018 року разом із членами сім`ї у добровільному порядку звільнити кімнати №№ 513, 515 гуртожитку ХДАК за адресою: [ADDRESS] , вивезти приналежні їм речі, провести остаточні розрахунки з оплати за надані послуги, виконати інші передбачені Договором обов`язки, здати ключі від займаних кімнати та залишити гуртожиток. Цю пропозицію відповідач та треті особи проігнорували. 27 серпня 2018 року [PERSON] був звільнений з ХДАК в зв`язку з закінченням строку дії строкового трудового договору. Своє звільнення він у судовому порядку не оскаржував. Адміністрація ХДАК неодноразово в усній формі та письмово пропонувала відповідачу у добровільному порядку виселитися разом з членами сім`ї з гуртожитку. Оскільки ці пропозиції були [PERSON] та третіми особами проігноровані, адміністрація коледжу вважає можливості позасудового врегулювання спору вичерпаними Позивач просив суд виселити [PERSON] , [INFO] , громадянина Азербайджану, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , разом з членами його сім`ї з гуртожитку Харківського державного автотранспортного коледжу за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. У відзиві на позовну заяву [PERSON] проти позовних вимог заперечував. Зазначив, що проживає в гуртожитку безперервно з 1993 року. Практика щодо укладання строкових трудових контрактів та договорів оренди була введена директором ХДАК з метою підсилення залежності викладачів і працівників установи, що дозволяє керівнику закладу під формальним приводом звільняти та виселяти непотрібних працівників. Зазначає, що його мати проживала у гуртожитку з 2015 року, і до 2018 року їй ніхто не забороняв там проживати. Вважає, що причиною непродовження з ним трудового контракту були протиправні дії невідомих осіб, які у травні-червні 2018 року, використовуючи незаконно отриману, конфіденційну інформацію телефонували на стаціонарні телефони ХДАК, погрожували викладацькому колективу, вимагаючи погашення кредиту сина відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов зазначив, що відмовляється брати участь у справі в суді першої інстанції. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що на балансі позивача - Харківського державного автотранспортного коледжу знаходиться гуртожиток за адресою: 61202, м. Харків, вул. Цілиноградська, 42-А. 31 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до адміністрації ХДАК із заявою про вселення його та членів його сім`ї, якими є зокрема дружина - [PERSON] та син [PERSON] у кімнати 513 та 515 вищезазначеного гуртожитку коледжу за адресою: [ADDRESS] . 01 вересня 2017 року між Харківським державним автотранспортним коледжам та [PERSON] укладено Договір №4 на проживання в гуртожитку ХДАК на 2017/2018 навчальний рік. Відповідно до пунктів 1.1,1.2 Договору Коледж надав [PERSON] в тимчасове користування ним кімнати №№ [NUMBER] , [NUMBER] гуртожитку ХДАК за адресою: [ADDRESS] та дозволив відповідачу вселити у ці кімнати членів сім`ї, тобто третіх осіб. Пунктом 1.3 передбачено, що передача вказаних житлових приміщень у тимчасове користування не тягне за собою виникнення у [PERSON] права власності на займані приміщення. Згідно з п. 6.1. Договору він набув чинності з моменту підписання і діяв протягом 2017/2018 навчального року, тобто по 31 серпня 2018 року. Наказом від 27 серпня 2018 року № 251-0 [PERSON] був звільнений з ХДАК в зв`язку з закінченням строку дії строкового трудового договору. Своє звільнення [PERSON] у судовому порядку не оскаржував. На початку вересня 2018 року відповідач [PERSON] звернувся зі скаргою на до Харківської обласної організації профспілки працівників автомобільного транспорту і шляхового господарства України. Листом від 11 вересня 2018 року № 1-67 Харківська обласна організація профспілки працівників автомобільного транспорту і шляхового господарства України роз`яснила скаржнику, що адміністрація ХДАК в обох випадках діяла цілком законно трудових та житлових прав відповідача [PERSON] та членів його сім`ї не порушувала. У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 125 ЖК УСРС, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не можуть бути виселені, зокрема особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надавала їм житло не менш як десять років. Частинами першою, третьою статті 132 ЖК УРСР передбачено, що сезонні, тимчасові працівники і особи, які працювали за строковим трудовим договором і які припинили роботу, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися у гуртожиток у зв`язку із роботою, може бути висилено без надання іншого жилого приміщення у разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Враховуючи, що [PERSON] разом з членами сім`ї після закінчення дії Договору №4 від 01.09.2017 року, тобто 31 серпня 2018 року втратив право користування житловим приміщенням, а нового договору укладено не було, тобто правових підстав для проживання відповідача разом з членами сім`ї у гуртожитку немає, тому останні підлягають виселенню з гуртожитку. Аргументи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, суд відхиляє як такі, що очевидно не відноситься до предмета спору. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved