Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

У липні 2014 року позивач, яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за рішенням суду здійснено поділ спільного майна подружжя між сторонами, визнано право власності позивача та відповідача на квартиру [ADDRESS] в рівних частках. Відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою, вигнав [PERSON] з квартири. Крім того, відповідач не сплачує вартість житлово-комунальних послуг. За таких обставин, позивач просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши позивачу та [PERSON] у користування кімнату площею 17,6 кв.м., відповідачу - кімнату площею 11,7 кв.м., залишити у спільному користуванні кухню, ванну кімнату, туалет, коридор, зобов'язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою та вирішити питання про розподіл судових витрат. (а.с. 25-28) Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2012 року в порядку розподілу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині квартири [ADDRESS]. Право власності позивача на частину вказаної квартири зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 квітня 2013 року. Згідно з технічним паспортом вказана квартира складається з двох кімнат, розташована на 13 поверсі, житловою площею 29,3 кв.м., перша кімната - 11,7 кв.м., друга кімната - 17,6 кв.м., кухня - 8,2 кв.м., вбиральня - 1,1 кв.м., ванна кімната - 3,9 кв.м., коридор - 8,5 кв.м, вбудована шафа - 1,3 кв.м., балкон - 0,9 кв.м., лоджія - 2,4 кв.м. (а.с. 16 -17) За довідкою КП «Житлосервіс «Оболонь» від 25 червня 2014 року № 716 у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 14) Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За правилами ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно з висновком Верховного Суду України у постанові від 3 квітня 2013 р. у справі N 6-12цс13 норма ст. 358 ЦК України регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються на об'єкт самостійної власності кожного з них. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як убачається з матеріалів справи, сторони є співвласниками вищевказаної квартири в рівних частках. Відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою, частина якої належить останній на праві власності, не допускає її до квартири. [PERSON] разом зі своїм неповнолітнім сином вимушена тимчасово проживати у своїх батьків. Житлова площа спірної квартири складає 29,3 кв.м. Позивач просить виділити їй та неповнолітньому сину в користування кімнату площею 17,6 кв.м, а відповідачу надати кімнату - 11,7 кв.м., що перевищує ідеальну частку позивача у спільній власності. У матеріалах справи відсутні докази, що відповідач заперечує проти встановлення запропонованого позивачем порядку користування квартирою. Приймаючи до уваги те, що кімната більшої площі виділяється у користування позивачу та її неповнолітньому сину, суд вважає, що запропонований позивачем порядок користування житловим приміщенням є доцільним. За таких обставин, суд доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved