Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

у квітні 2021 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до ТОВ «Еквіфін Україна» про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування позову зазначено, що 23.08.2020 року позивач оформила заявку на отримання кредиту у розмірі 3 000,00 грн на офіційному веб-сайті МФО MisterCash, що належить відповідачу ТОВ «Еквіфін Україна». Через деякий час позивачу почали надходити повідомлення про невиконані зобовязання перед відповідачем. Позивач стверджує, що не отримувала свій примірник договору, не направляла відповіді про прийняття пропозиції укласти договір, оскільки такої пропозиції від відповідача не надходило. Позивач не підписувала ані фізично, ані накладенням ЕЦП жодного кредитного договору, а також заяви про прийняття такої пропозиції в електронній формі. Позивач просить суд визнати кредитний договір недійсним. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06.04.2021 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 11.06.2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач зазначив, що кредитний договір було укладено належним чином. Сторони кредитного договору дійшли згоди до всіх істотних умов, шляхом його укладення із застосування положень Закону України «Про електронну комерцію». Намагання позивача визнати кредитний договір недійсним направлений лише на унеможливлення виконання цивільно-правових відносин за кредитним договором, оскільки боргові зобов`язання за яким досі не виконані позивачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що 23.08.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Еквіфін Україна» укладено договір №78139-А на суму 3 000,00 грн строком з 23.08.2020 року по 21.09.2020 року. В договорі сторони погодили, що цим договором кредитор зобов`язується надати позичальнику в користування грошові кошти (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов цього договору. Умови надання кредиту: сума кредиту 3 000,00 грн; строк кредиту з 23.08.2020 року по 21.09.2020 року включно; запланована дата повернення кредиту 21.09.2020 року; за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за процентною ставкою в розмірі 1.65 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 602.25%. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом, а саме за період з дати видачі кредиту і до запланованої дати повернення кредиту включно. Загальна вартість кредиту становить 4 485,00 грн. Надалі у період з 30.09.2020 року по 05.11.2020 року позивач уклала з відповідачем додаткові угоди до кредитного договору (з угодами щодо автопролонгації), якими було продовжено строк користування кредитом, викладено графік платежів в новій редакції та змінено умови щодо пролонгації кредитного договору. Відповідно до Додаткової угоди №14 від 05.11.2020 року, сторони погодили що у період автопролонгації позичальник сплачує кредитору проценти за підвищеною процентною ставкою, яка становить 4 %, за кожен день користування кредитом. Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та стаття 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається із матеріалів справи, оспорюваний договір укладений в електронній формі, та електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частин першої-другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами статті 12 цього Закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За умовами спірного договору, сторони узгодили те, що уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він гарантує та підтверджує, що на момент укладення цього договору він є повністю дієздатним, а його волевиявлення є цілком вільним, відповідає його внутрішній волі та він не перебуває під тиском, а також позичальник підтверджує, що він ознайомився і погоджується із умовами договору, вони є зрозумілими і справедливими для позичальника, та до укладення цього договору позичальник отримав від кредитора всю необхідну інформацію про кредит і умови кредитування відповідно до вимог закону, в тому числі інформацію, зазначену в Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законі України «Про захист прав споживачів». За умовами правил надання коштів, з метою отримання кредиту заявник має бути зареєстрований в ІТС товариства, обрати бажані умови кредитування, для завершення реєстрації заявник має завантажити фото з розгорнутим паспортом в руках, в процесі реєстрації заявник реєструє в ІТС товариства свою банківську платіжну карку з метою надання та погашення кредиту, а також заявник зобов`язаний вказати повні, точні, достовірні та актуальні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту. Відповідно до п. 5.1. - 5.5 правил, сторони домовились в частині підписання договору керуватись вимогами Закону України «Про електронну комерцію», позичальник визнає всі документи, засвідчені з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, еквівалентним за значенням із документами в письмовій формі, підписаними власноручно, сторони підтвердили, що електронний договір має таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Крім того, позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитись від договору без пояснення причини, в тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Слід вказати на те, що примірний кредитний договір, затверджений наказом відповідача від 29 липня 2020 року № 2907-1 та правила надання коштів в кредит ТОВ «Еквіфін Україна», затверджених наказом відповідача від 29 липня 2020 року № 2907-1 перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статті 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Позичальник [PERSON] погодилась на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить заявка до ТОВ «Еквіфін Україна»» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Отже, [PERSON] була ознайомлена із примірником кредитного договору та його умовами: мета кредитування; тип відсоткової ставки; сукупну вартість кредиту; строк, на який одержано кредит; варіанти його повернення тощо. Волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, вказаний договір укладено за ініціативи [PERSON] , при цьому остання свідомо уклала договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору. Таким чином, при підписанні кредитного договору [PERSON] погодилась з усіма умовами даного правочину і взяла на себе зобов`язання щодо його виконання. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи стороною позивача не доведено, а судом не встановлено наявність підстав для визнання кредитного договору недійсним, а відтак суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем.

Outcome: dismissed