Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

У липні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, 3% річних, мотивуючи тим, що 4 серпня 2018 року сторонами був укладений договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якої позивач надав відповідачу у позику 16 000 доларів США, що за погодженням сторін договору еквівалентно 416 000 грн., строком до 30 серпня 2017 року. Проте, свої зобов`язання щодо повернення суми позики відповідач не виконав. У зв`язку з цим, позивач звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 16 000 доларів США, що за погодженням сторін договору еквівалентно 425 608 грн. та 3% річних в розмірі 35 351 грн. 17 коп., а всього 460 959 грн. 17 коп. Ухвалою суду від 7 серпня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 2 жовтня 2020 року (а.с. 16). Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року закрито підготовче судове засідання та судовий розгляд справи призначено на 8 квітня 2021 (а.с. 30). У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 4 серпня 2018 року [PERSON] надав відповідачу [PERSON] у позику 16 000 доларів США, що за погодженням сторін договору еквівалентно 416 000 грн., строком до 30 серпня 2017 року (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Як свідчать матеріали справи, на підтвердження укладання договору, відповідачем надано розписку, копія якої долучена до матеріалів справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що 4 серпня 2017 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 16 000 доларів США та взяв на себе зобов`язання повернути грошові кошти в строк до 30 серпня 2017 року, про що видав позивачу власноручно написану розписку. Так, розписка, на підставі якої позивач просить стягнути заборгованість, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів, тобто відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України. У матеріалах справи не міститься доказів того, що договір позики, укладений між сторонами, є нечинним, його дійсність не спростовано, а тому зобов`язання за даним правочином підлягають до виконання. Стаття 545 ЦК України встановлює, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Водночас, у визначний сторонами строк відповідач грошові позивачу не повернув. Станом на дату розгляду справи боргова розписка перебуває у кредитора, що за правилом ст. 545 ЦК України також свідчить про невиконання позичальником зобов`язання. Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з правовим висновком Великої палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (14-446цс18), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, оскільки належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань перед позивачем, грошові кошти за договором позики в розмірі 16 000 доларів США позивачу не повернув, позивач просить стягнути еквівалент боргу у гривні, а саме 425 608 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на час розгляду справи є меншим 16 000 доларів США, та враховуючи принцип диспозитивності, передбачений ст. 13 ЦПК України, суд дійшов висновку про стягнення суми боргу в розмірі 425 068 грн. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми. Розмір 3% річних відповідно до розрахунку позивача становить 35 351 грн. 17 коп. (а.с. 8). Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався, у встановленому законом порядку не спростовано. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову і в частині стягнення 3% річних. Загальну сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 460 959 грн. 17 коп. (сума боргу в розмірі 425 608 грн. + 3% річних в розмірі 35 351 грн. 17 коп.). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved