Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком та припинення стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він та відповідач по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01.03.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Судовим наказом судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.11.2017 року з позивача стягуються аліменти на користь відповідача на утримання сина, який проживає з батьком. Просив визначити місце проживання сина з ним та припинити стягнення з нього аліментів. В судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти визначення місця проживання сина з батьком та припинення стягнення з нього аліментів. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради [PERSON] у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області 3\~677 від 04.06.2018 року; позовні вимоги [PERSON] підтримала. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч.\~3\~ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідач позовні вимоги визнала, про що особисто надала суду заяву від 17.01.2019 року. Ухвалою судді від 27.07.2018 року відкрито провадження у справі. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Позивач по справі, [PERSON], та відповідач, [PERSON]О, з 08.12.2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01.03.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Судовим наказом судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.11.2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини (однієї четвертої) частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2017 року і до досягнення сином повноліття. Судовий наказ набрав чинності. Після розлучення батьків малолітній [PERSON] протягом деякого часу проживав з матірю. Проте, з червня 2017 року син по теперішній час проживає разом з батьком за адресою: м. Кременчук, квартал 287[ADDRESS], що підтверджується, висновком органу опіки та піклування №\~677 від 04.06.2018 року. 13.04.2018 року комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області заслухала пояснення обох батьків та малолітнього [PERSON]. Дитина пояснила, що майже рік проживає з батьком, де йому спокійно та комфортно. Вони разом виконують шкільні завдання та проводять дозвілля. Святослав повідомив, що не бажає повертатися до матері, а буде надалі проживати з батьком. Згідно Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №\~677 від 04.06.2018 року місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], визначено з батьком. Спірні правовідносини врегульовані нормами Сімейного Кодексу України. Так, відповідно до частини 1 та 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Суд пересвідчився у тому, що з червня 2017 року дитина проживає з батьком, який турбується про нього як соціально та матеріально. За змістом ст.ст. 180, 182 Сімейного кодексу України право на одержання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Отже з червня 2017 року позивач самостійно займається вихованням та матеріальним забезпеченням сина. У відповідності до ч. 4 ст.\~273\~ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Оскільки на час розгляду справи встановлено, що дитина проживає з позивачем та знаходиться на повному його матеріальному утриманні, суд вважає за доцільним задовольнити позовну вимогу та звільнити позивача від обовязку сплати аліментів. За таких обставин є підстави для того, щоб припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач у своїй заяві від 17.01.2019 року відмовився від стягнення на його корисьть судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved