Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

У липні 2020 р. Приватне акціонерне товариство «Просто-Страхування» (далі по тексту - ПрАТ «Просто-Страхування», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про відшкодування в порядку регресу збитків в сумі 43 471,52 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 17.07.2019 між страховиком ПрАТ «Просто-Страхування» та страхувальником [PERSON] був укладений договір страхування PKS № 1901130, відповідно до умов якого страховик зобов`язався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля «Ford Tourneo Connect», д.н.з. [NUMBER] . 09.01.2020 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою суду [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України. Позивач на виконання умов договору страхування виплатив страхувальнику страхове відшкодування в сумі 89 827,20 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в АТ «СК «Країна», яке відшкодувало позивачу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, в сумі 43 979,22 грн. Таким чином відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 1194 ЦК України відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між виплаченим відшкодуванням і страховою виплатою, що становить 43 471,52 грн. Ухвалою від 17.08.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 10.02.2021. В судове засідання представник позивача не з`явився до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] викликався в судове засідання у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем його реєстрації, проте до суду він не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подавав. Зважаючи на неявку відповідача в судове засідання та неподання відзиву на позов, суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 17.07.2019 між ПрАТ «Просто-Страхування» (страховиком) та [PERSON] (страхувальником) укладено договір страхування «Просто-Каско Плюс» серії PKS №1901130, відповідно до умов якого було застраховано ризики, пов`язані з експлуатацією автомобіля «Ford Tourneo Connect», д.н.з. [NUMBER] . (а.с. 5). 09.01.2020 у м. Києві на вул. Харківське шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Як встановив суд, відповідач є особою, винним у цій дорожньо-транспортній пригоді, що доводиться постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11.02.2020 (а.с. 15-16). Частина 6 статті 82 ЦПК України визначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами частини 2 статті 1187, частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. 13.01.2020 [PERSON] повідомив позивача про настання страхового випадку та подав заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 6-7). Відповідно до складеного акту огляду транспортного засобу від 14.01.2020 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Ford Tourneo Connect», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 89 827,20 грн. (а.с. 17-45). Страховими актами від 30.01.2020 № 142611 та від 16.03.2020 №142611 позивач визначив вартість відновлювального ремонту автомобіля страхувальника (а.с. 46, 49), що не суперечить ні умовам договору страхування, ні Закону України «Про страхування», оскільки норми останнього не містять положень, які б зобов`язували страховика визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням лише даних автотоварознавчого дослідження. Натомість положеннями статті 9 вищевказаного Закону передбачено, що розмір страхової суми, яка виплачується при настанні страхового випадку, визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При цьому страхова сума може бути встановлена по окремому страховому випадку, групі страхових випадків, договору страхування у цілому, а страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Аналогічна норма міститься і в частині 3 статті 988 ЦК України, відповідно до якої страхова виплата за договором страхування не може перевищувати розміру реальних збитків. Визначення вартості відновлювального ремонту на підставі даних ремонтної калькуляції узгоджується і з положеннями частини 2 статті 1192 ЦК України, відповідно до яких розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивач виконав свої зобов`язання по виплаті страхового відшкодування шляхом перерахування безготівкових коштів в загальному розмірі 82 835,54 грн. та 4 615,20 грн. на рахунок ФОП [PERSON] , що підтверджується платіжними дорученнями № 2013 від 30.01.2020, № 4960 від 16.03.2020 (а.с. 47, 50). Відповідно до положень статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). За приписом п. 22.1 ст. 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що цивільна відповідальність при використанні керованого [PERSON] транспортного засобу була застрахована у АТ «СК «Країна» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 003281575 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 100 000 грн. та франшизою 2 000 (а.с. 51). На цій підставі позивач звернувся до АТ «СК «Країна» з регресною вимогою про відшкодування в розмірі 89 827,20 грн. АТ «СК «Країна» виконало свої зобов`язання перед позивачем шляхом проведення заліку вимог на суму 89 827,20 грн. Задоволення страховиком відповідача регресної вимоги позивача не в повному обсязі, а лише в розмірі визначеного оцінювачем вартості матеріального збитку, ґрунтується на положеннях пункту 22.1 статті 22 та статті 29 Закону 1961-IV, норми яких передбачають відшкодування страховиком витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відтак різниця між сплаченою позивачем страхувальнику сумою страхового відшкодування та сумою, отриманою від страхової компанії винуватця ДТП, становить 43 471,52 грн. За вимогами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. 10.04.2020 позивач направив відповідачу письмову пропозицію добровільно компенсувати витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, проте вказана вимога залишилася без реагування. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону вимоги ПрАТ «Просто-Страхування» суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. Згідно ч. 2 п. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до витрат на професійну правничу допомогу позивача, останні складають 5 000 грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 02.01.2020 за №1, детальним описом робіт та платіжним дорученням про сплату послуг про надання правничої допомоги від 02.06.2020 за №9142. З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved