Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 23 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №\~232. В обґрунтування позову зазначала, що з 23 квітня 2015 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON], від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя у них не склалося, через відсутність взаєморозуміння, зловживання відповідачем спиртними напоями. Близько року вони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Вона втратила до чоловіка почуття кохання. Відновлювати сімейні відносини ніхто із них не бажає. Вважає, що їхній шлюб розпався та існує лише формально, подальше його збереження є неможливим та суперечить її інтересам. Позивач [PERSON] у суді позов підтримала та пояснила, що близько року фактично сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть. Просила суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь сплачений при подачі цього позову судовий збір. Відповідач [PERSON] у суді позов визнав повністю, підтвердив викладені у позовній заяві обставини, проти розірвання шлюбу не заперечував. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 23 квітня 2015 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №\~232. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що сторони близько одного року подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі цього позову позивач сплатила судовий збір у розмірі 640 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно із вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved