Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

У липні 2014 року до суду звернувся [PERSON] « Міські теплові мережі» з позовом до [PERSON] про стягнення вартості безпідставно набутої теплової енергії, який уточнювався в останнє 24.12.2014 року В своїй позовній заяві [PERSON] «Міські Теплові Мережі» посилається на те, що 24.03.2011 року [PERSON] «Міські теплові мережі» звертався до суду з завою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за відпущену теплову енергію у період з грудня 2008 року по січень 2011 року у сумі 63\~357,63 грн. 07.04.2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було винесено судовий наказ № 2н-1369/11 про стягнення з відповідача суми основного боргу 63357,63 грн., 30,00 грн. ІТЗ. 11.04.2014 року Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя №\~335/3647/14-ц, судовий наказ № 2н-1369/2011 було скасовано. Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 105-1 ЦПК України, якщо судовий наказ буде скасовано, заявник має право звернутися до суду у позовному порядку, тому позивач і звернувся до суду в позовному провадженні. Визначаючи місце розгляду справи по суті позивач керувався правилом розгляду за місцем реєстрації відповідача, яке стало йому відоме після скасування судового наказу. Позивач заявив вимоги без пропуску строку позовної давності. Оскільки відповідач займає нежитлові приміщення, що розташовані в будівлі за адресою: м.\~Запоріжжя, бул. Шевченко, буд. 51 на підставі права приватної власності, що підтверджується договором купівлі продажу від 04.09.2006 року, то і відповідно користується послугами постачання теплової енергії, які надає в свою чергу користувачам, [PERSON] «Міські теплові мережі». Система опалення приміщень, які займає відповідач, відокремлена від системи опалення жилого будинку, що підтверджується Актом від 31.03.2011р. Позивачем було відпущено теплової енергії відповідачу [PERSON], за період з червня 2009 року по січень 2011 року на загальну суму 63\~357,63 грн., 13.06.2014 року [PERSON] «Міські теплові мережі» цінним листом з описом направив відповідачу рахунки та акти приймання передачі теплової енергії в гарячій воді за спірний період. Однак, відповідач [PERSON] акти приймання-передачі теплової енергії не погодив та не повернув позивачу, суму боргу не сплатив. У звязку з вищевикладеним, [PERSON] «Міські теплові мережі» просить суд стягнути з [PERSON] вартість безпідставно набутої теплової енергії за період з червня 2009року по січень 2011 року в сумі 63\~357,63 грн. та суму судового збору в розмірі 633,57 грн. У судове засідання зявився представник позивача за довіреністю [PERSON], яка на позові наполягала, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Додатково пояснила, що основним предметом діяльності [PERSON] «МТМ» являється виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут. На виконання своєї діяльності [PERSON] «МТМ» виробляв та поставляв теплову енергію на житлові будинки та громадські споруди міста Запоріжжя, приєднані до теплових мереж [PERSON] «Міські теплові мережі» Житловий будинок за адресою м.Запоріжжя бул. Шевченка, 51 приєднаний до мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання [PERSON] «Міські теплові мережі». Відповідач займає нежитлові приміщення, що розташовані в будівлі за адресою: м.\~Запоріжжя, бул. Шевченко, буд. 51 на підставі права приватної власності, що підтверджується договором купівлі продажу від 04.09.2006 року Відповідно до Закону України „Про теплопостачання теплова енергія може споживатись лише на підставі договору. Позивач звертався до відповідача з пропозицією укладення договору. Згідно Закону України «Про теплопостачання» основними обов'язками споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. [PERSON] не звертався до [PERSON] «МТМ» з питання укладання договору купівлі-продажу теплової енергії. До теперішнього часу договір між філією [PERSON] „МТМ Орджонікідзевського району та [PERSON] не укладено. Зі свого боку з метою врегулювання договірних відносин філією [PERSON] „МТМ Орджонікідзевського району неодноразово надсилались гр. [PERSON] листи з двома примірниками проекту договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді з пропозицією укладання договору. Однак відповідач так і не звернувся до [PERSON] «МТМ» для укладення такого договору. Також представник позивача [PERSON] зазначила, що система опалення нежитлових приміщень, розташованих в житловому будинку по бул. Шевченка, 51, XII в підвалі літ. А-3 та XIII в підвалі літ. А-3 загальною площею 226,7 м2обособлена та приєднана до трубопроводів системи опалення житлового будинку після будинкового приладу, тобто будинковий прилад обліку враховує спожиту теплову енергію всіх житлових і нежитлових приміщень будинку, у тому числі і нежитлових приміщень, що належать відповідачу [PERSON] Система опалення нежитлових приміщень відповідача [PERSON] з 01.11.2005р обладнана індивідуальним тепловим лічильником., остання державна повірка якого була проведена у ІІІ кварталі 2005р. Міжповірочний інтервал індивідуального приладу обліку становить 2 роки. В звязку з тим, що чергова державна повірка індивідуального приладу обліку в установлений законодавством термін не була проведена, комерційний облік по даному приладу проводитись не може. Заяв щодо припинення постачання теплової енергії на нежитлові приміщення шляхом перекриття та опломбування засувки, яка знаходиться в нежитловому приміщені від [PERSON] не надходило. Представниками [PERSON] «МТМ» неодноразово приймалися заходи щодо проведення перевірки та обстеження нежитлових приміщень [PERSON], але провести обстеження приміщень не представлялось можливим в звязку з відсутністю доступу до приміщення. Враховуючи викладене, розрахунок обсягів теплової енергії спожитої нежитловими приміщеннями [PERSON] та нарахування плати за поставлену теплову енергію проводилось згідно показань будинкового приладу обліку теплової енергії пропорційно тепловому навантаженню приміщень та затверджених в установленому порядку тарифів. В судове засідання також зявився представник відповідача за довіреністю [PERSON], яка проти позову заперечувала та пояснила, що договір на постачання теплової енергії між [PERSON] та [PERSON] «МТМ» не укладався у звязку з тим, що у зазначених вище приміщеннях з 2008р. по 2011 р. включно велись ремонтні роботи, всі трубопроводи, в тому числі і для опалювання приміщення були відокремлені, а тому фактично споживати теплову енергію відповідач не мав змоги. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши усі докази у сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. 04.09.2006р. [PERSON] придбав у власність нерухоме майно: нежиле приміщення ХІІ в підвалі літ.А-3, нежиле приміщення ХІІІ в підвалі літ.А-3, що знаходяться за адресою: м.Запоріжжя, бул.Шевченка,51 загальною площею 226,7 кв.м. Вказане підтверджується договором купівлі-продажу від 04.09.2006р. завіреного начальником Управління у справах приватизації Запорізької міської ради [PERSON] Тобто відповідач [PERSON] з 04.09.2006р. володіє, користується та розпоряджається своїм майном у відповідності до норм Цивільного Кодексу України. Згідно Закону України «Про теплопостачання» основними обов'язками споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відповідно до ст. 1 Закону України „Про теплопостачання: - споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; - теплова енергія товарна продукція, що виробляється на обєктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських або технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Відповідно до Закону України „Про теплопостачання теплова енергія може споживатись лише на підставі договору. Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У пункті 5.2 , п. 5.2.1 Договору купівлі-продажу від 04.09.2006 р. було зазначено про те, що на протязі трьох місяців від дати підпису договору [PERSON] зобовязаний укласти (переукласти) договори на комунальне обслуговування відчужуваних приміщень з відповідними службами. Але пункту договору стосовно укладання договору з теплопостачання не виконав. З попереднім власником приміщення договір на теплопостачання був укладений. Вказану обставину не заперечував відповідач та представник позивача. Суду навіть стороною відповідача надане цьому підтвердження. В судовому засіданні була допитана свідок [PERSON], яка пояснила, що система опалення вище названих нежитлових приміщень обособлена та приєднана до трубопроводів системи опалення житлового будинку після будинкового приладу, тобто будинковий прилад обліку враховує спожиту теплову енергію всіх житлових і нежитлових приміщень будинку, у тому числі і нежитлових приміщень, що належать гр [PERSON] Система опалення нежитлових приміщень гр [PERSON] з 01.11.2005р обладнана індивідуальним тепловим лічильником, остання державна повірка якого була проведена у ІІІ кварталі 2005р. Міжповірочний інтервал індивідуального приладу обліку становить 2 роки. Вказані факти не заперечувалися стороною відповідача. Згідно діючого законодавства прилад комерційного обліку теплової енергії це засіб вимірювальної техніки, що має нормовані метрологічні характеристики, тип якого внесено до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, або такий, що пройшов державну метрологічну атестацію, на основі показань якого визначається обсяг спожитої теплової енергії; Представник позивача наполягав на тому, що в звязку з тим, що чергова державна повірка індивідуального приладу обліку в установлений законодавством термін не була проведена, комерційний облік по даному приладу проводитись не може. Відповідач проти вказаних положень заперечував, зазначаючи, що, оскільки в 2014 році було складено акт обстеження системи теплоспоживання за участю всіх заінтересованих осіб, відповідно до якого дані лічильника не змінювалися, лічильник є придатним до роботи та повірений, а тому необхідно зробити висновок, що відповідач не користувався послугами МТМ, але суд вважає, що такі заперечення не ґрунтуються на законі, та не приймає їх. Заяв щодо припинення постачання теплової енергії на нежитлові приміщення шляхом перекриття та опломбування засувки, яка знаходиться в нежитловому приміщені від гр. [PERSON] не надходило. Вказану обставину також не заперечував представник відповідача. Представниками [PERSON] «МТМ» неодноразово приймалися заходи щодо проведення перевірки та обстеження нежитлових приміщень гр [PERSON], але провести обстеження приміщень не представлялось можливим в звязку з відсутністю доступу до приміщення, відповідні акти наявні матеріалах справи. Згідно Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Розрахунок обсягів теплової енергії спожитої нежитловими приміщеннями гр. [PERSON] та нарахування плати за поставлену теплову енергію проводилось згідно показань будинкового приладу обліку теплової енергії пропорційно тепловому навантаженню приміщень та затверджених в установленому порядку тарифів. Наказом Мінбуду України № 4 от 22.11.2005 р. „Про порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води зі змінами, внесеними Наказом Мінжитлокомунгоспу за № 169 від 06 жовтня 2007 року, визначено процедуру надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання (далі - ЦО і ГВП) житлового будинку при відмові споживачів від ЦО і ГВП. Внесені Наказом № 169 від 06 жовтня 2007 року зміни унеможливлюють відключення від теплопостачання окремих приміщень багатоквартирному будинку і передбачають можливість відключення від теплопостачання будинку в цілому за рішенням загальних зборів всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку (гуртожитку). Саме в цілях недопущення порушення конституційного права громадян в користуванні теплом і забезпечення збереження їх здоров'я, позивач змушений був постачати відповідачу теплову енергію в приміщення за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченко, буд. 51. Позивачем було надано також розрахунок теплового навантаження на опалення та гаряче водопостачання на приміщення № 30 по бул. Шевченка 51, яке належало на праві власності [PERSON] та його заяву ПП [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу теплової енергії з розрахунком теплового навантаження на приміщення розташоване по бул. Шевченка 51 на теплове навантаження 12330 ккал/год з корисною площею 234,1 кв.м. Із зазначених вище документів вбачається, що розрахунок теплового навантаження на опалення та гаряче водопостачання виконаний ПП „[PERSON]Н. по фактичному споживанню у 2005 році на приміщення ПП [PERSON], відноситься до того самого приміщення, що придбав відповідач по справі у [PERSON] відповідно договору купівлі-продажу від 04.09.2006 р. ПП Барков мав інші приміщення у будинку 51 по вулиці бул. Шевченка у м. Запоріжжя, однак вони не мають жодного відношення до приміщення [PERSON] [PERSON] факт, що в заяві [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу теплової енергії зазначена корисна площа 234,1 кв.м, а в договорі купівлі-продажу того самого приміщення 226,7 кв.м. є допустимою розбіжністю, яка могла виникнути при замірі площі. Представником позивача також надано інформаційну довідку щодо нарахувань будинку за адресою м.Запоріжжя бул. Шевченка 51, з якого вбачається про те, що нарахування проведені на приміщення відповідача в сумі із нарахуваннями на інші нежитлові приміщення та квартири становлять загальну суму нарахувань на будинок (помісячно). Зазначені у інформаційній довідці відділу збуту дані відповідають даним зазначеним у докладному розрахунку відпущеної теплової енергії на опалення на приміщення відповідача по справі. Позивач за період з червня 2009 року по січень 2011 року за фактичною адресою нежитлового приміщення відпустив теплову енергію відповідачу та здійснив нарахування за теплову енергію на загальну суму 58089,91 грн, з донарахуванням з часу встановлення приладу обліку на будинок з 01.12.2008 року в сумі 5267 грн.72 коп, а разом на суму 63357 грн. 63 коп. Претензії з боку відповідача на неналежну якість теплової енергії, що була відпущена за спірний період, на адресу [PERSON] „МТМ не надходили. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України „Про теплопостачання, Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Позивач [PERSON] «Міські Теплові Мережі» надсилав на адресу відповідача [PERSON] претензію з вимогою погасити існуючу суму заборгованості, що підтверджується реєстрами відправленої рекомендованої кореспонденція, копії який знаходяться в матеріалах справи. Позивачем було направлено розрахункові документи за спірний період в необхідній кількості примірників на адресу відповідача поштовою кореспонденцією та вимогу на укладення договору на постачання теплової енергії (копії в матеріалах справи). Відповідач не зявився до позивача для укладення договору та не здійснив погашення заборгованості за постачання теплової енергії. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, а якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. \~Пунктом 3 Правил користування тепловою енергією затверджених Постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007 року (надалі - Правила)\~передбачено, що \~межа експлуатаційної відповідальності - межа розподілу теплової мережі за ознакою договірних зобов'язань з експлуатації та утримання тих чи інших її ділянок або елементів, яка встановлюється за згодою сторін між теплопостачальною організацією та споживачем. Згідно п. 20 Правил облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці.\~ Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді (п. 23 Правил). Внутрішня система опалення являє собою комплекс елементів, необхідних для обігріву приміщень, основними елементами якої є теплопроводи та нагрівальні прилади. Теплова потужність системи опалення, а також тип і кількість опалювальних приладів визначаються на стадії проектування об'єкта необхідна певна кількість теплової енергії для опалення й підтримки температури повітря всередині приміщень відповідно до нормативних вимог. Таким чином чітко визначено скільки тепла необхідно подати споживачеві і саме на це навантаження розраховані, змонтовані й налагоджені системи опалення. Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі даної норми відповідач повинен був утримувати належне йому на праві власності нежитлове приміщення, зокрема здійснювати оплату за спожиту теплову енергію, однак останній не зробив цього. Згідно ст. 387 Цивільного Кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка безпідставно, без відповідної правової підстави, володіє цим майном. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобовязана повернути це майно потерпілому. Таким чином, у звязку з тим, що теплова енергія була отримана Відповідачем безпідставно та повернення її в натурі не є можливим, Відповідач у відповідності до ч.2 ст. 1213 ЦК України, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставне набуте майно, повинен відшкодувати його вартість, яка визначається на момент розгляду справи судом. Таким чином Відповідач порушив вище перелічені вимоги чинного законодавства України, і тому зобовязаний відшкодувати вартість безпідставно набутої теплової енергії, Але суд не може погодитися з вимогою позивача про стягнення донарахувань з відповідача, оскільки договір, який було запропоновано укласти [PERSON] та акти приймання-передачі теплової енергії, що надсилалися рекомендованою поштою відповідачеві за період з червня 2009 року. Суд вважає, що донарахування за період, за який навіть не пропонували укласти договір є неприпустимим та порушує право відповідача на вільне укладання договору. А тому суми донарахувань за період з 01.12.2008 року по 01.06.2009 року не підлягають стягненню. За таких підстав, суд вважає позов [PERSON] «Міські Теплові Мережі» до [PERSON], про стягнення заборгованості таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стягнення суми судового збору з відповідача повинно здійснюватися пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial