Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

У листопаді 2014 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних на загальну суму 2304 грн. 07 коп. та судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що надає послуги з теплопостачання у вигляді опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS], у відповідності до встановлених тарифів. За період з 01.03.2013 року по 01.09.2014 року утворилась загальна заборгованість по оплаті наданих послуг у розмірі 2047 грн. 66 коп. За цей період нарахована сума інфляції в розмірі 210 грн. 37 коп. та 3% річних в розмірі 46,04 грн., які позивач просить стягнути з відповідачів, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Представник позивача за довіреністю [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримувала в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі в судове засідання не прибули, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Про день, час та місце слухання справи були повідомленими належним чином. Відповідно до ст. ст. 169 та 224 ЦПК України, суд розглядає справу по суті у відсутність відповідача на підставі наявних по справі доказів та ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що за відомостями адресно довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Полтавській області відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], а [PERSON] не значить за даною адресою. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; а норми споживання - кількісні показники споживання житлово комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Згідно з ст. ст. 64, 67, 68 Житлового Кодексу України, ст. ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», наймач житлового приміщення та члени його сімї, власники житла зобовязані своєчасно проводити оплату за житло та комунальні послуги. В силу ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. П.п. 14, 17, 35 «Правил утримання житлових будників та прибудинкових територій», затверджених Постановою КМУ від 17.05.2005 року № 76, передбачено, що споживачі зобовязані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, у тому числі і за послуги теплопостачання в строки, встановлені чинним законодавством. Відповідно до п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630, споживачі мають оплачувати надані послуги не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим за нормами і тарифами, встановленими обласною державною адміністрацією. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачами не укладено письмового договору про надання відповідних послуг. Однак ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що обов'язок укладення договору про надання відповідних послуг покладається саме на споживача, а обов'язок вчасно сплачувати за послуги прямо встановлений в законі незалежно від укладення між сторонами договору. Отже, відсутність письмового договору між позивачем та відповідачами не є підставою для невиконання відповідачами зобов'язання по оплаті вартості фактично спожитих послуг. Покладені зобовязання з оплати послуг з центрального опалення відповідачі не виконували, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції та 3 % річних слід керуватися розясненнями, викладеними в Практиці застосування судами законодавства при вирішенні спорів із зобовязань, що виникають із договорів та інших правочинів, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1390/0/4-12 від 27.09.2012 року. В п. 6 даної Практики вказано, що відповідно до загальних умов виконання зобовязання, установлених статтею 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань. За змістом ч. ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобовязання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобовязанням. Отже, правовідносини з приводу надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобовязанням, у якому, серед інших прав і обовязків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Правові наслідки прострочення боржником виконання грошового зобовязання, сплата пені та, на вимогу виконавця, суми втрат від інфляції та трьох процентів річних, з урахуванням зазначених норм матеріального права, визначені сторонами і в укладеному ними договорі. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобовязань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно - правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання. Закріплена в пункті 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова від 20 червня 2012 року № 6-68 цс 12). Таким чином, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути індекс інфляції в розмірі 210 грн.37 коп. та 3 % річних в розмірі 46,04 грн. (а.с. 6,7). Виходячи з вищевикладеного, позов підлягає частковому задоволенню, сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних підлягає стягненню з [PERSON], оскільки [PERSON] не значиться за вказаною адресою. Ст. ст. 10 та 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial