Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], ПАТ «ОТП Банк», третя особа: Зарічний ВЛВС м. Суми ГТУЮ в Сумській області про зняття арешту з двох автомобілів: MERCEDES-BENZ держ.номер [NUMBER] та FORD держ.номер [NUMBER], мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач вказує, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18.02.2016 року у справі № 591/5/16-ц за позовом [PERSON] про поділ майна подружжя, за позивачем було визнано право приватної власності на транспортні засоби: MERCEDES-BENZ держ.номер [NUMBER] та FORD держ.номер [NUMBER]. Вищевказані автомобілі до поділу майна подружжя були зареєстровані за колишнім чоловіком [PERSON] Коли позивач звернулась з метою перереєстрації транспортних засобів на себе, їй стало відомо, що на вказані автомобілі накладено арешт в рамках виконавчого провадження, що унеможливило реєстрацію автомобілів за позивачем. В зв'язку з цим позивач звернулась з позовом до Сумського окружного адміністративного суду. В рамках розгляду даної адміністративної справи ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду провадження у справі було закрито, у зв'язку з її непідвідомчістю адміністративному суду. Позивач вказує, що арешт виконавчою службою було накладено по виконавчому провадженні про стягнення боргу за кредитним договором де стягувачем є ПАТ «ОТП Банк», а боржником є [PERSON] Посилаючись на ст. 316, 321 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», позивач просить зняти арешт з належних їй автомобілів, право власності на які визнано рішенням суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача «ОТП Банк» Чернишенко Д.В. проти позову не заперечував, пояснив, що автомобілі MERCEDES-BENZ держ.номер [NUMBER] та FORD держ.номер [NUMBER] - не є предметами застави, не є забезпеченням кредитного договору, кредитний договір забезпечений інший чином, а саме: договором іпотеки. Крім того, позивач [PERSON] не виступала поручителем за кредитним договором, Банк не претендує на її власність, а тому Банк не заперечує проти зняття арешту з автомобілів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує (а.с.79). Представник третьої особи Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми державний виконавець Гога І.В. в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, при вирішення справи покладається на розсуд суду (а.с.53). Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суд м. Суми від 18.02.2016 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнано за [PERSON] право приватної власності на майно: автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 313 CDI Sprinter, тип мікроавтобус-D, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], 2002 р.в., колір білий, держ.номер [NUMBER]; автомобіль марки FORD, модель Transit 2.4 TD, тип автобуc-D, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], 2006 р.в., колір синій, держ.номер [NUMBER]. Дане рішення набрало законної сили 10.03.2016 року (а.с.9-11). 18.03.2016 року представнику позивача була надана відповідь з територіального сервісного центру 5946 МВС України, що на зареєстровані за [PERSON] транспортні засоби MERCEDES-BENZ д.н. [NUMBER] та FORD д.н. [NUMBER] - 14.10.2010 року державним виконавцем накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій (а.с.12, 13). Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діє на час розгляду справи, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діє на час розгляду справи, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Як вбачається з ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2016 року, постанову Сумського окружного адміністративного суду було скасовано, а провадження у справі за позовом [PERSON] до Зарічного ВДВС м. Суми про зняття арешту з майна закрито, роз'яснено, що справи такої категорії розглядаються за правилами цивільного судочинства (а.с. 16-20). Під час розгляду вказаної адміністративної справи, апеляційним адміністративним судом було встановлено, що на підставі виконавчого листа виданого 11.06.2010 року Зарічним районним судом м. Суми у справі №2-2649/2010р. за позовом ПАТ «ОТР Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.05.2007 року в розмірі 1073328,31 грн., державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 14.10.2010 року, якою було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] У зв'язку з тим, що [PERSON] з 2010 року борг не погашений, 17.08.2015 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.17). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені за судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що підставою для звернення до суду є захист права власності позивача та зняття арешту з майна (двох автомобілів), на які накладено арешт під час виконавчого провадження щодо стягнення коштів за кредитним договором з іншої особи. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Тобто, зважаючи на те, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18.02.2016 року визнано за [PERSON] право приватної власності на спірні автомобілі, і дане рішення набрало законної сили, а також враховуючи, що відповідач «ПАТ «ОТП Банк» (який є стягувачем у виконавчому провадженні) визнав позов [PERSON] і не заперечує проти зняття арешту з автомобілів, так як даним майном не забезпечувався кредитний договір, і права Банку в даному випадку не порушуються, суд вважає необхідним позов задовольнити та зняти арешт з автомобілів, належних позивачу на праві власності. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» № від 02.06.2016 року, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 року, ст. 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved