Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

У квітні 2021 року до Оріхівського районного суду Запорізької області за підсудністю з Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла справа за позовом [PERSON] до ТОВ «ІН-ТАЙМ» про стягнення 50285,00 грн. матеріальної шкоди, завданої невиконанням зобов`язань за договором перевезення. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що на підставі публічного договору з відповідачем позивач уклав з ним одноразовий договір, оформлений Декларацією № 3007473117 від 19.02.2020 року, за яким відповідач зобов`язався доставити до пункту призначення цінні папери оголошеною вартістю 50000,00 грн. та передати їх одержувачеві [PERSON] у визначеному відділенні ТОВ «ІН-ТАЙМ». За послуги перевезення позивач сплатив відповідачу плату у розмірі 258,00 грн. Однак вантаж за вказаною декларацією до місця призначення не прибув, його місце знаходження залишилось невідомим. Претензію позивача відповідач залишив без реагування, тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав шляхом стягнення з відповідача вказаної суми, а також витрат на правову допомогу у зв`язку із зверненням до суду. Провадження у справі було відкрите ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2020 року, однак ухвалою від 16.02.2021 справу було передано за підсудністю до Оріхівського районного суду Запорізької області. Ухвалою від 14.04.2021 року справа була прийнята до свого провадження суддею Оріхівського районного суду Запорізької області Смоковичем М.В., і розглядалась в порядку загального позовного провадження Ухвалою суду від 01.06.2021 року підготовче провадження у справі було закрите, а справу призначено до судового розгляду. Станом на 01.08.2021 року справа залишилась не розглянутою. 01.08.2021 року у судді Смоковича М.В. припинились повноваження на здійснення правосуддя у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку призначення на посаду. На підставі Розпорядження заступника керівника апарату Оріхівського районного суду Запорізької області від 02.08.2021 року №92 був проведений повторний автоматичний розподіл даної справи, на підставі якого справа була передана на розгляд судді Мінаєву М.М. Ухвалою від 10.08.2021 року новим складом суду було вирішено розгляд справи по суті розпчати з початку. В судове засідання позивач та його представник не з`явились. В матеріалах справи містяться неодноразові заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання двічі явку представника не забезпечив, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, заяв з процесуальних питань також не надав, що в сукупності відповідно до ст. 280 ЦПК України є підставою для заочного розгляду справи, про що 08.11.2021 року була постановлена відповідна ухвала. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та\~обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі публічного договору з ТОВ «ІН-ТАЙМ»,\~19.02.2020 року позивач відправив одержувачу [PERSON] цінні папери оголошеною вартістю 50000,00 грн., що підтверджується декларацією № 3007473117, відповідно до якої відповідач взяв на себе обов`язок передати вантаж одержувачеві у відділенні № 4 в м. Кривий Ріг. За надання вказаної послуги позивач сплатив відповідачу винагороду у розмірі 285,00 грн. Доказів виконання вказаного зобов`язання відповідач суду не надав. Договірні відносини щодо перевезення вищезазначеного вантажу регулюються Деклараціями про прийняття вантажу та умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення вантажу. Відповідно до ч. 1\~ ст.909 ЦК України\~за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Відповідно до умов Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлення (далі - Публічний договір), який розміщений на офіційному сайті TOB «ІН- ТАЙМ» та доступний за посиланням: https://intime.ua у розділі «Документи» (копія електронного доказу додається), - такий договір із ТОВ «ІН-ТАЙМ» як Експедитором- Перевізником вважається укладеним після підписання Декларації, або з моменту передачі Замовником відправлення Експедитору-Перевізнику для надання послуг, передбачених умовами даного Договору та діє до передачі відправлення Одержувачу. В частині розрахунків між Сторонами договір діє до повного виконання зобов`язань. Так, відповідно до п.3.1. Публічного Договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, замовник надає для перевезення відправлення, а Експедитор-Перевізник організовує та забезпечує їх транспортування та видачу Одержувачу на умовах, передбачених цим договором, Регламентом та Правилами перевезень вантажу автомобільним транспортом в Україні, затвердженими\~Наказом Мінтрансу №363 від 14.10.1997 року. Під «Експедиторами-Перевізниками» при згадуванні їх у Публічному договорі слід розуміти та/або його партнерів (агентів, представників, франчайзі тощо), які мають право використовувати знак для товарів і послуг на відповідній правовій підставі, та які здійснюють організацію відправлення (п.1.5 Публічного договору). Публічний договір є обов`язковим для виконання Експедитором-Перевізником з моменту його оприлюднення на офіційному сайті та прийняття від Замовника відправлення до перевезення (п.2.2 Публічного договору). Нормами ст. 924 ЦК України передбачено, зокрема, що перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття до перевезення й видачі одержувачеві, у разі порушення зобов`язань, що випливають з договору перевезення, сторони згідно зі ст. 920 ЦК України несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, іншими законами України, транспортними кодексами (статутами). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 6.1.5 Публічного договору експедитор-перевізник несе матеріальну відповідальність за збереження відправлення від повної або часткової втрати, ушкодження чи псування відправлення, у розмірі фактичної шкоди, крім випадків, передбачених законодавством. Розмір шкоди встановлюється, виходячи із оголошеної відправником цінності відправлення, але не може перевищувати його фактичної вартості. За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ч. 11 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач істотно порушив умови договору, ним належним чином не було виконано взятих на себе зобов`язань, вантаж оголошеною цінністю 50000,00 грн. до місця призначення доставлений не був і одержувачу вручений не був. Відтак, оскільки відповідачем не надано як доказів виконання зобов`язання за договором від 19.02.2021 року, так і доказів його невиконання не з вини відповідача, суд приходить до висновку, невиконання договору про надання послуг з організації перевезення відправлення сталося з вини відповідача, що породжує обов`язок відповідача, як перевізника, з відшкодування позивачу завданої таким невиконанням шкоди. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог позивача, який звільнений законом від сплати судового збору як споживач, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Крім того, витрати, понесені позивачем на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 10000,00 грн., а саме на оплату послуг адвоката Гузєєва О.О., підтверджуються відповідними документами (договором про надання правової допомоги, додатковою угодою до нього, розрахунком вартості послуг адвоката), а тому також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому суд враховує, що тягар доведення необґрунтованості заявлених позивачем витрат на оплату правової допомоги відповідно до ст. ст. 141-143 ЦПК України покладається на відповідача, який відповідних заперечень не надав. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved