Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У липні 2015 року ПАТ «Банк Форум» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 10 липня 2008 року між ним та [PERSON] був укладений договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 25 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09 липня 2009 року. Банк зобовязання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У звязку з чим [PERSON] станом на 13 травня 2015 року має заборгованість 35\~513,48 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 14\~755,48 грн., заборгованості по процентам за користування кредиту 20 758 грн. Просили суд стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 35\~513,48 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності. Тому просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що 10 липня 2008 року між АКБ «Форум» та [PERSON] був укладений кредитний договір №0153/08/00-КЕе. У п.1.1-1.3 договору визначено, що банк надає позичальникові кредитні кошти на споживчі цілі в сумі 25 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 30% та кінцевим терміном повернення до 09 липня 2009 року. За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За умовами кредитного договору [PERSON] мала вчасно сплачувати відсотки, нараховані за користування кредитом і частку кредиту у визначений договором строк. З поданого суду розрахунку заборгованості за кредитним договором, вбачається, що [PERSON] порушено строки погашення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом, а саме останній раз погашення кредиту здійснювалось у січні 2011року. Так, згідно розрахунку [PERSON] станом на 13 травня 2015 року має заборгованість 35\~513,48 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 14\~755,48 грн., заборгованості по процентам за користування кредиту 20 758 грн. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. За правилом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що термін повернення кредиту в повному обсязі [PERSON] встановлений кредитним договором, а саме до 09 липня 2009 року. Після закінчення даного строку позивачем 09 вересня 2011 року направлено вимогу до [PERSON] щодо виконання умов договору. Пояснення представника позивача, що грошове зобовязання чинне до повного виконання сторонами умов договору, суд до уваги не бере, оскільки договором передбачено терміни повернення кредиту. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач знав про порушення свого права, що також підтверджується надісланням вимоги від 09 вересня 2011 року. До суду позовну заяву банком подано у липні 2015 року, і до Дарницького районного суду м. Києва також в 2015 році. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. У судовому засіданні відповідач заявив про застосування строків позовної давності, про що подав суду відповідну заяву. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності або неможливості дізнатись про існування заборгованості, не заявлено клопотання про його поновлення, відповідач подав суду заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, тому у задоволенні позову суд відмовляє. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed