Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалось, вони мають протилежні погляди на життя. В результаті між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки, що призвело до розірвання шлюбу. Позивач має намір виїхати за кордон, однак відповідач безпідставно не надає згоду на виїзд дитини за межі України. Тому позивач просила суд надати їй дозвіл на оформлення документів для тимчасового багаторазового виїзду за межі України неповнолітньої доньки [PERSON], строком дії до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, а саме до [INFO] р., без згоди батька - [PERSON], надати [PERSON] дозвіл на виїзд за межі України неповнолітньої доньки [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON], на термін не більше 90 днів за одну поїздку, але не більше 120 днів у рік протягом часу до досягнення донькою [PERSON] шістнадцятирічного віку, а саме до [INFO] р., а також стягнути судові витрати по справі. Позивач у судове засідання не з'явилася. Від її представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягають в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надіслав лист в якому просив розглядати справу у його відсутність, прийняти рішення залишає на розсуд суду. Вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON], 11 липня 2014 року зареєстрували шлюб, про що цього ж дня складено відповідний актовий запис №199, прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка, дружини - [PERSON] (а.с.15). Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 04 вересня 2014 року, [PERSON] народилася [INFO] року, батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.16). Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 вересня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 11.07.2014р. - розірвано (а.с.45). Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] будь-яким чином перешкоджав виготовленню закордонного паспорту дитині - [PERSON] Відповідних доказів позивачем суду не надано. За таких обставин суд проходить до висновку, що в задоволенні позову про надання позивачу дозволу на оформлення документів для тимчасового багаторазового виїзду за межі України неповнолітньої доньки [PERSON], строком дії до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, а саме до [INFO] р., без згоди батька - [PERSON], слід відмовити. Окрім того, за змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами). Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з ст. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Як убачається з позовної заяви, позивач просить надати їй дозвіл на виїзд за межі України неповнолітньої доньки [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON], на термін не більше 90 днів за одну поїздку, але не більше 120 днів у рік протягом часу до досягнення донькою [PERSON] шістнадцятирічного віку, а саме до [INFO] р., тобто позивач просить надати дозвіл на багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди. Однак багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачено, надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування суперечить положенням чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині надання позивачу дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої доньки [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON], на термін не більше 90 днів за одну поїздку, але не більше 120 днів у рік протягом часу до досягнення донькою [PERSON] шістнадцятирічного віку, а саме до [INFO] р., - слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Окрім того, позивачем не надано доказів, з ким із батьків проживає дитина, а також те, що позивач зверталася до відповідача із проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд їхньої спільної дитини за межі України і відповідач відмовив у наданні такого дозволу. Оскільки у задоволені позову [PERSON] відмовлено в повному обсязі, то не підлягають і стягненню на її користь з відповідача, понесені нею судові витрати.

Outcome: dismissed