Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, у якому просила визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, зазначеною у поясненнях [PERSON] від 23.10.2017 року, [PERSON] від 18.10.2017 року, [PERSON] від 18.10.2017 року, [PERSON] від 18.10.2017 року, [PERSON] від18.10.2017 року, [PERSON] від 21.10.2017 року та [PERSON] від 18.10.2017 року та поширену [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом надсилання до Віньковецького районного суду листа наступного змісту: «Відзиваю своє пояснення до Віньковецького районного суду від 23.10.2017 року»; зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом надсилання до Віньковецького районного суду листа наступного змісту: «Відзиваю своє пояснення до Віньковецького районного суду від 18.10.2017 року»; зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом надсилання до Віньковецького районного суду листа наступного змісту: «Відзиваю своє пояснення до Віньковецького районного суду від 18.10.2017 року»; зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом надсилання до Віньковецького районного суду листа наступного змісту: «Відзиваю своє пояснення до Віньковецького районного суду від 18.10.2017 року»; зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом надсилання до Віньковецького районного суду листа наступного змісту: «Відзиваю своє пояснення до Віньковецького районного суду від 18.10.2017 року»; зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом надсилання до Віньковецького районного суду листа наступного змісту: «Відзиваю своє пояснення до Віньковецького районного суду від 21.10.2017 року»; зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом надсилання до Віньковецького районного суду листа наступного змісту: «Відзиваю своє пояснення до Віньковецького районного суду від 18.10.2017 року»; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду за збирання та поширення недостовірної інформації в розмірі 5000,00 грн; стягнути моральної шкоди з [PERSON] у розмірі 2000,00 грн; з [PERSON] 2000,00 грн, з [PERSON] - 2000,00 грн, з [PERSON] - 2000,00 грн, з [PERSON] - 2000,00 грн, з [PERSON] - 2000,00 грн на користь [PERSON] за поширення недостовірної інформації. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що у червні 2018 року, під час ознайомлення із матеріалами кримінального провадження по справі № 1-кп/670/55/17 вона виявила сім письмових пояснень мешканців с. Нетечинці, наданих Віньковецькому районному суду із супровідною заявою жителя [ADDRESS] [PERSON] і зареєстрованих судом 23.10.2017 року за № 4323, а саме пояснення [PERSON] від 23.10.2017 року, [PERSON] від 18.10.2017 року, [PERSON] від 18.10.2017 року, [PERSON] від 18.10.2017 року, [PERSON] від 18.10.2017 року, [PERSON] від 21.10.2017 року та [PERSON] від 18.10.2017 року. У цих поясненнях, спеціально зібраних [PERSON] для передачі на судовий розгляд, вказані мешканці с. Нетечинці з метою сплюндрування репутації, авторитету та доброго імені позивача висловили про неї неправдиву, відверто цинічну, брехливу та нічим не підтверджену інформацію. Запиту чи вимоги від Віньковецького районного суду на написання подібних пояснень не було, оскільки жодне із них окремо не реєструвалося канцелярією суду, а зареєстрована лише заява гр. [PERSON] з проханням «долучити до кримінального провадження № 1-кп/670/55/17 його і пояснення інших жителів с. Нетечинці про поведінку і характер [PERSON] . Із тексту пояснень видно, що вони написані практично «під диктовку» [PERSON] і практично в один день. Це свідчить про те, що пояснення писалися і незаконно збиралися та поширювалися на його особисту вимогу, та вказана негативна інформація порушує немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , та потребує від неї вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, нормальної праці й відпочинку. Оскільки діями відповідачів їй завдано моральної шкоди, то позивач оцінює її в 17000 грн, і вважаю цю суму мінімальною для відшкодування душевних страждань. Крім того позивач зазначила, що згідно з ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Поширення недостовірної інформація відповідачем було здійснене шляхом написання пояснень до Віньковецького районного суду, тому спростування зазначеної інформації можливо здійснити шляхом відкликання авторами своїх пояснень. Ухвалою суду від 07.05.2019 року у справі відкрито провадження. Ухвалою суду від 05.06.2019у справі закрито підготовче провадження, та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила суд їх задовольнити, пояснюючи тим, що надані до кримінального провадження відповідачами пояснення містять недостовірну, наклепницьку інформацію, яка підлягає спростуванню. Відповідачі у судове засідання, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з`явились. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надали до суду письмові заяви, у яких зазначили, що позовні вимоги не визнають, справу просять розглядати у їх відсутності. Інші відповідачі, а саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] своєї позиції по суті позову не висловили, відзив на позов не надали. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, доходить такого висновку. Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. За положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У судовому засіданні встановлено, що на розгляді у Віньковецькому районному суді перебувало кримінальне провадження відносно позивача [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 та ч. 2 ст. 309 КК України, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12017240100000207 від 08.08.2017 року. 23.10.2017 року житель с. Нетечинці [PERSON] подав до суду заяву, у якій просив долучити до кримінального провадження його пояснення та пояснення інших жителів села про поведінку і характер жительки с. Нетечинці [PERSON] У наданих письмових поясненнях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] охарактеризували позивача як скандальну, брехливу, агресивну, конфліктну людину, яка судиться із сусідами, порушує громадський порядок, нецензурно лається, та просили суд врахувати це при розгляді кримінального провадження (а.с. 8-11). Позивач, вважаючи поширену відповідачами інформацію негативною, недостовірною, яка за змістом є образою та наклепом, ганьбить її як особистість, принижує честь та гідність, просила визнати її недостовірною та негативною, зобов`язавши відповідачів спростувати поширену ними інформацію шляхом відкликання своїх пояснень і просила стягнути із відповідачів моральну шкоду загальною сумою 17000 гривень. Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Згідно зі ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Частиною 4 ст. 32 Конституції України визначено,що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. За змістом ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. За змістом вимог ст. 277 ЦК України, а також п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи »). При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Згідно із роз`ясненнями, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду», суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права. Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і свобод людини» від 11.09.1997 року, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Гійзельс , Гудвіна , Прагер і Обершлік, Хендісайд) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. За змістом ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію інформацію поширену відповідачами у суді під час розгляду відносно неї кримінального провадження. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, у позивача по справі із своїми односельцями дійсно існують спори, а саме із сусідкою [PERSON] за гноївку та межі земельних ділянок; із [PERSON] щодо приватизації присадибної земельної ділянки та за криницю; із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за пошкоджені плодові дерева на межі земельних ділянок; із [PERSON] щодо розпаювання майна колишнього КСП «Поділля» с. Нетечинці, що були предметом неодноразового розгляду у поліції та суді за заявами [PERSON] . Крім того, за змістом вироку, ухваленого Віньковецьким районним судом 25.10.2018 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 310 та ч. 2 ст. 309 КК України, [PERSON] посередньо характеризується за місцем проживання, сільською радою, а окремими жителями с. Нетечинці, позицію яких під присягою повідомив суду свідок [PERSON] - сугубо негативно. Із даного вироку також слідує, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] , будучи допитані у кримінальному провадженні як свідки, також давали негативну характеристику відповідачу [PERSON] , аналогічну тій, що викладена ними у письмових поясненнях. Таким чином, проаналізувавши висловлювання відповідачів у їхніх письмових заявах, поданих [PERSON] 23.10.2017 року до суду для долучення до матеріалів кримінального провадження відносно [PERSON] , суд вважає, що вони хоч містять некоректні висловлювання на адресу позивача, але не підлягають спростуванню, а отже і задоволення заявлених позовних вимог, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). Крім того, висловлення відповідачів, які досліджувалися судом, не містять в собі брутальних, принизливих чи непристойних виразів. Щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів у сумі 17000 гривень, то суд зазначає таке. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже беручи до уваги, що у судовому засіданні жодних доказів про порушення відповідачами особистих немайнових прав позивача не здобуто, суд вважає, що законних підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивача [PERSON] немає. За таких обставин суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у повному обсязі. Судові витрати згідно зі ст. 141 ЦПК України, та враховуючи, що позивач є інвалідом другої групи, а у позові відмовлено, компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed