Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

У липні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Фірми HERBOVITAL 2 - S.R.L. («Ербовітал 2 - С.Р.Л.») в особі Представництва «Ербовітал 2 - С.Р.Л.» в Україні - про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 11.07.2011 працювала у представництві фірми HERBOVITAL 2 - S.R.L. («Ербовітал 2 - С.Р.Л.») на посаді маркетолога. 21.09.2015 позивач була звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією представництва. Зазначає, що починаючи з червня 2015 року заробітну плату позивачу перестали виплачувати, не виплатили заробітну плату і заборгованість по ній і в день звільнення, незважаючи на те, що в день звільнення позивач працювала та була присутньою на робочому місці. Зважаючи на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з вересня 2015 року по день ухвалення рішення. У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з вересня 2015 року по день ухвалення рішення в розмірі 876379,60 грн., виходячи з кількості календарних днів. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача зазначив, що усі спірні правовідносини між сторонами підлягають вирішенню у справі №173/15 про визнання банкрутом в процесі ліквідації «Ербовітал 2 - С.Р.Л.», що знаходиться в провадженні Колегії четвертої по цивільних справах та по справах про банкрутство Суду м. Болонья. Також, зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства Італійської Республіки, де була зареєстрована компанія, в якій працювала позивач, будь-які нарахування припиняються з моменту порушення справи про банкрутство. Крім того, зазначає, що в даний час неможливо провести виплати в Україні через те, що представництво знаходиться в процесі ліквідації та фактично не функціонує, немає працівників та коштів, все майно арештоване, а наявні грошові кошти списані державним виконавцем і рахунок представництва у гривнях порожній, а відповідач не має рахунків у гривнях для проведення розрахунків з позивачем. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом їх дослідження, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач з 11.07.2011 працювала на посаді менеджера у представництві фірми HERBOVITAL 2 - S.R.L. («Ербовітал 2 - С.Р.Л.»), що підтверджується копією трудової книжки позивача. (а.с.15-16) 21.09.2015 позивача було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією представництва, що підтверджується копією трудової книжки та витягом з Наказу №132-і від 21.09.2015. (а.с.5) Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Водночас, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку, даний факт не заперечувався представником відповідача. В матеріалах справи міститься рішення Колегії четвертої по цивільним справах та по справах про банкрутство Суду м. Болонья (Італія) у справі № 173/15 (173/2015) від 01.09.2015, відповідно до якого встановлено для кредиторів та третіх осіб, які заявляють свої речові права на майно, яке перебуває у володінні боржника, крайній термін не пізніше, ніж 30 днів до вищезазначеного засідання, для надання вимог кредиторів конкурсному управляючому. (а.с.32-35) Також, 16.12.2015 Колегія четвертої по цивільним справах та по справах про банкрутство Суду м. Болонья (Італія) сформувала та затвердила реєстр кредиторів. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач заявила вимоги про включення до реєстру кредиторів. Водночас, суд враховує те, що рішення Італійського суду не визнане в установленому законом порядку на території України відповідно до ст. 390 ЦПК України, Закону України «Про правонаступництво», положення Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів 1978 року, Конвенції між СРСР та Італійською Республікою про правову допомогу у цивільних справах № 4210 1979 року, що також підтвердили представники сторін у судовому засіданні. Також, не заслуговують на увагу посилання представника відповідача на те, що в даний час неможливо провести виплати в Україні через те, що представництво знаходиться в процесі ліквідації та фактично не функціонує, немає працівників та коштів, зважаючи на те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, про що зазначено у постанові Верховного Суду України у справі №6-64цс13. Отже, чинним трудовим законодавством України передбачено стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в порядку ст. 117 КЗпП України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Водночас, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством, про що зазначено в правовому висновку Верховного Суду України у справі за №6-2807цс16 визначено, що механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Середньоденна заробітна плата позивача становить 1 200,52 грн., що вбачається з Довідки про середньоденну заробітну плату за підписом головного бухгалтера [PERSON] Отже, зважаючи на те, що відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок при звільненні, з урахуванням положень ст. 117 КЗпП України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період з 22.09.2015 по 20.09.2017 (501 робочий день), що становить 601 460,52 грн. (501 х 1 200,52 грн.). Також, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 6 014,61 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial