Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його реєстрації. В обгрунтування заявлених вимоги позивачка зазначила, що за договором купівлі-продажу від 31 липня 2009 року вона придбала у відповідачки 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. В червні 2012 року позивачка звернулася до Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації з заявою про приватизацію даної земельної ділянки. Однак отримала відповідь, з якої вбачається, що вищезазначена земельна ділянка відповідно до рішення Київської міської ради від 30 вересня 2004 року № 521 передана у власність [PERSON], якій видано Державний акт на право власності на земельну ділянку від 23 липня 2009 року. Разом з тим, [PERSON] померла [INFO] та є спадкодавицею відповідачки [PERSON], якій заповіла все своє майно. Посилаючись на те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку від 23 липня 2009 року вищевикладені обставини, позивачка просила визнати Державний акт на право власності на земельну ділянку від 23 липня 2009 року порушує її майнові права та законні інтереси, як співвласника житлового будинку [ADDRESS], просила суд задовольнити пред'явлений позов. В ході розгляду справи до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради та Реєстраційну служба Головного управління юстиції в м. Києві. Представник позивачки в судовому засіданні підтримала позов з підстав викладених в позовній заяві та просила задовольнити пред'явлені вимоги. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов визнали. Представник Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява Департаменту про розгляд справи за відсутності його представника. Представник Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві у судове засідання не з'явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позиваки, відповідачки та її предстанвика, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 31 липня 2009 року між позивачкою та відповідачкою було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна, згідно умов якого відповідачка передала, а позивачка прийняла у власність нерухоме майно, а саме: 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. Разом з тим, при зверненні позивачки до Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації з метою здійснення приватизації земельної ділянки для обслуговування належної їй на праві власності частки вищезазначеного житлового будинку, 13 липня 2012 року позивачкою було отримано лист, зі змісту якого вбачається, що вказана земельна ділянка передана у власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS], що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 23 липня 2009 року. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київської міської ради від 30.09.04 №521/1931 [PERSON] надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS]. 12 листопада 2004 року [PERSON] звернулася до Головному управлінні земельних ресурсів з заявою про виготовлення Державного акту на вищезазначену земельну ділянку. На підставі вказаного рішення Київської міської ради 23 липня 2009 року [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1002 га. Разом з цим, [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим, Відділом реєстрації смерті у м. Києві. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивачка посилається на те, що акт на право власності на земельну ділянку Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації видано [PERSON] вже після її смерті. Таким чином, зазначає позивачка, видача вказаного державного акту та реєстрація його в книзі записів реєстрації державних актів перешкоджає їй реалізації свого права на приватизацію земельної ділянки для обслуговування власної частини житлового будинку. Як вбачається із наданої на запит суду копії спадкової справи заведеної після смерті [PERSON], відповідачка [PERSON] є спадкоємицею [PERSON] та, як вбачається з заповіту, складеного 22 березня 2000 року, [PERSON] заповіла все своє майно відповідачці разом з житловим будинком [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. На день смерті [PERSON] земельна ділянка за адресою [ADDRESS] останній не належала та до складу спадщини не увійшла. Відповідно до ч. 3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що Державний акт на право власності на земельну ділянку від 23 липня 2009 року виданий на ім'я особи правоздатність якої припинилася у зв'язку з її смертю, зазначений правовстановлюючий документ не створює для цієї особи жодних прав чи обов'язків разом з тим порушує права позивчки, позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved