Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] «про стягнення безпідставно набутого майна», просив: - стягнути з [PERSON] на свою користь 1000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; - стягнути з [PERSON] на свою користь 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; - стягнути з [PERSON] на свою користь суму сплаченого судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 22 липня 2016 року об 13.45 год., [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], знаходячись в районі буд. № 50 по пр. К.Маркса у м. Дніпро, під час обїзду перешкоди для руху, не дотрималася безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїла наїзд на автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП транспортні засоби пошкоджені, чим спричинена матеріальна шкода. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2016 року [PERSON] притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 340 грн. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22 липня 2016 р. автомобіль [NUMBER], був пошкоджений та, відповідно до страхового акту № 905282 від 13.10.2016 р., складеного страховою компанією «Дім страхування», розмір збитку становить 3753 грн. 23 коп. Відповідно до умов договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ3271017, встановлена безумовна франшиза у розмірі 1000 грн. 00 коп., виплачено страхове відшкодування у розмірі (дві тисячі сімсот пятдесят три) грн. 23 коп. Таким чином, позивачу не відшкодована 1000 грн. матеріальної шкоди, завданої ДТП. Крім того, позивач зазначає, що йому завдано моральної шкоди, розмір якої він оцінює у 5000 грн. Позивач до судового засідання надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов повністю та прийняти заочне рішення у справі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Вивчив матеріали за позовною заявою, дослідив докази надані позивачем, суд приходить до наступного: 22 липня 2016 року об 13.45 год., [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], знаходячись в районі буд. № 50 по пр. К.Маркса у м. Дніпро, під час об'їзду перешкоди для руху, не дотрималася безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїла наїзд на автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП транспортні засоби пошкоджені, чим спричинена матеріальна шкода. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2016 року [PERSON] притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 340 грн. (а. с .5). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22 липня 2016 р. автомобіль [NUMBER], був пошкоджений та, відповідно до страхового акту № 905282 від 13.10.2016 р., складеного страховою компанією «Дім страхування», розмір збитку становить 3753 грн. 23 коп. (а. с. 7). Відповідно до умов договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ3271017, встановлена безумовна франшиза у розмірі 1000 грн. 00 коп., тому позивачу виплачено страхове відшкодування у розмірі (дві тисячі сімсот пятдесят три) грн. 23 коп. (а. с. 7). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана; одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.199: року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійсненні якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю з нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших обєктів виробничого, господарського чи іншого призначення які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному; прояву їх шкідливих властивостей. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу прав; власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищено небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерел (шофер, машиніст, оператор і т. ін.). Як зазначено у п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питанні застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» необхідною умовою виникнення обовязку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, с настання страхового випадку (події» внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Статтею 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до п.12.1 ст. 12 та п. 36 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» сума страхового відшкодування зменшується на розмір франшизи. Обовязок шодо відшкодуванні фраишизи покладається на особу, відповідальність якої застрахована. Таким чином, позивачу не відшкодована 1000 грн. матеріальної шкоди, завданої ДТП, вказана сума підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача. Відповідно ДО Ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 3 цієї статті, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому мораіьну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини 2 ст. 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортаої пригоди. Таким чином, моральна шкода, яка полягає у 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя та 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів визначається судом та відшкодовується страховиком у розмірі, не більшому не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону, а різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відшкодування моральної шкоди, яка полягає у 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна та 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Позивач прохає стягнути на свою користь 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої ДТП, мотивуючи такий розмір тим, що відповідач матеріальну шкоду не відшкодовувала, що спричиняє неможливість здійснити ремонт автомобілю, який необхідний для вирішення життєвих проблем родини позивача, порушуючи його уклад життя. Проте, суд вважає, що розмір моральної шкоди, завданий [PERSON], становить 1000 грн., вказана суму підлягає стягненню з відповідача на його користь. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, понесені [PERSON] судові витрати у розмірі 551 гривень 20 копійок підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача.

Outcome: partial