Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

У квітні 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивачі посилаються на те, що їм на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Крім них, у квартирі зареєстрований відповідач, який за зазначеною адресою не проживає з 1999 року. Факт реєстрації відповідача у вказаній квартирі створює позивачам перешкоди у реалізації їх прав користування та розпорядження належним їм майном. Тому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Позивачі у судове засідання не з`явились, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надав. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 04 липня 1997 року Новомосковським трубним заводом, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 29 березня 2021 року. [PERSON] помер у травні 2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Згідно довідки 747/01.03.2021, виданою Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради, про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З актів від 01 березня 2021 року, 05 квітня 2021 року, 19 квітня 2021 року, складених головою ОСББ «Перший по вулиці Сучкова будинок №19» в присутності сусідів, вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але не проживає з 1999 року. Ніяких перешкод у проживанні [PERSON] не вчинялося. Факт не проживання відповідача за вищевказаною адресою підтверджується висновком Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 22 червня 2020 року за результатами розгляду звернення, з якого вбачається, що позивач [PERSON] зверталася до поліції зі звернення щодо встановлення місця мешкання [PERSON] . Згідно зазначеного висновку, встановити місце мешкання [PERSON] не виявилось за можливе. При вирішенні справи суд керується наступними нормами права. У відповідності до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з нормами ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 1999 року, а лише зареєстрований в ній. Зважаючи на вищевикладені норми законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачів та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 908 грн., який підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved