Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

У липні 2013 року позивач - Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення, зазначивши, що між ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] 15 червня 2007 року був укладений кредитний договір №014/131689/3175/82, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 44 349,00 доларів США строком до 15.06.2017. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «[PERSON] Аваль» та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 15 червня 2007 року був укладений договір іпотеки нерухомого майна №6996/3175/305653, згідно з яким відповідачі надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. В порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав і станом на 01 червня 2013 року має заборгованість в сумі 204 316,31 доларів США. Тому позивач звернувся до суду та просить звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 6996/3175/305653 від 15 червня 2007 року, а саме на квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, із зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлює заочне рішення); за ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористалися правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що між ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] 15 червня 2007 року був укладений кредитний договір №014/131689/3175/82, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 44 349,00 доларів США строком до 15.06.2017. В порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за ним станом на 01 червня 2013 року має заборгованість в сумі 204 316,31 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 37 549,80 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 21 495,62 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у розмірі 145 270,89 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 15 червня 2007 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір іпотеки нерухомого майна №6996/3175/305653, згідно з яким відповідачі надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором застави передбачено, що у випадку порушення Застоводавцем (Позичальником) зобовязань за кредитним договором, або за договором застави, Заставодавець зобовязаний передати предмет застави Заставодержателю в заклад. Як передбачено ст.ст.572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, як передбачено ст.590 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 589 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.41 своєї постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. При вирішенні даного спору, суд зважує на те, що відповідач [PERSON] не виконує свої зобовязання відповідно до умов кредитного договору, заборгованість, яка виникла у нього перед ПАТ «[PERSON] банк Аваль» складає 204 316,31 доларів США, що еквівалентно 1 633 100 грн. 26 коп. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч.ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» законодавець установлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме в частині звернення стягнення згідно договору іпотеки №6996/3175/305653 від 15 червня 2007 року на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в іншій частині позову слід відмовити. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі по 860 грн. 25 коп. з кожного.

Outcome: partial