Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

У квітні 2021 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON] , в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 49936,89 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 29 квітня 2020 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було підписано договір про споживчий кредит № 256-0405, відповідно до якого позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит в загальному розмірі 50000,00 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 28 квітня 2025 року. Відповідно до п. 2.4. Договору за користування кредитом відповідач зобов`язувався сплачувати позивачу відповідну плату (проценти) у розмірі 56 % річних, яка є фіксованою. Повивачем всі зобов`язання були виконанні належним чином та надано кредит у розмірі 50000 грн. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим він має заборгованість у сумі 49936,89 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 41454,71 грн., процентів за користування кредитом в розмірі 8141,77 грн., трьох процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу в розмірі 110,96 грн., трьох процентів річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 60,82грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 31,56 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 137,07 грн. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 28 квітня 2021 року провадження у вказаній цивільній справі було відкрите, та справу призначено до судового розгляду. 24.06.2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що здійснює заходи досудового врегулювання спору, та просив розгляд справи відкласти. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухав пояснення відповідача, дослідив подані документи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини: Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Так, 29 квітня 2020 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було підписано договір про споживчий кредит № 256-0405, відповідно до якого позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит в загальному розмірі 50000,00 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 28 квітня 2025 року. Відповідно до п. 2.4. Договору за користування кредитом відповідач зобов`язувався сплачувати позивачу відповідну плату (проценти) у розмірі 56 % річних, яка є фіксованою. Повивачем всі зобов`язання були виконанні належним чином та надано кредит у розмірі 50000 грн. Однак, у порушення умов договору відповідач несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом. У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за договором укладеним з відповідачем становить 49936,89 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 41454,71 грн., процентів за користування кредитом в розмірі 8141,77 грн., трьох процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу в розмірі 110,96 грн., трьох процентів річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 60,82 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 31,56 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 137,07 грн. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 року № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Відтак, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції а також трьох процентів річних від простроченої суми. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 49936,89 грн. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Отже, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат, які понесені позивачем по сплаті судового збору при подачі позовної заяви до суду в сумі 2270, 00 грн.

Outcome: approved