Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

У липні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що разом вона є власником частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.10.2007 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства згідно розпорядження №1334. Згідно довідки про склад сім`ї у квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також відповідач [PERSON]. За вказаною адресою відповідач не проживає понад один рік, а саме з квітня 2013 року, не є членом сім`ї, власних речей у цій квартирі не має. Як зазначено в позові, перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинили, та останній з квітня 2013 року виїхав на батьківщину до Бангладеш і з того часу не повертався, повідомивши, що наміру приїздити до України не має. За весь час квартира утримувалась за рахунок позивача, комунальні платежі сплачувались позивачем, у свою чергу відповідач участі в утриманні житла не приймає, в добровільному порядку з реєстрації не знятий, водночас, реєстрація відповідача у вказаній квартирі створює перешкоди в користуванні та розпорядженні майном відповідно до закону. На підставі викладеного, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за вищевказаною адресою. 05 серпня 2019 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.38-39). Ухвалою суду від 05.11.2019 року вирішено опублікувати на офіційному веб-сайті судової влади оголошення про виклик відповідача у судове засідання (а.с.81). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду надійшла заява про розгляд без участі сторони позивача (а.с.54), у якій підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток, а також викликався через оголошення на офіційному веб-сайті суду, заяви про розгляд справи за відсутності, відкладення розгляду справи, а також відзив на позовну заяву до суду не надходили. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] в судове засідання не з`явились, надавши до суду заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.57, 58, 59, 60). Представник третьої особи управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб управління адміністративних послуг Полтавської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч.7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. За змістом ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. За таких обставин, враховуючи вимоги ч.1 ст.280 ЦПК України, а також заяву позивача про заочний розгляд, суд вважає можливим ухвалення заочного рішення у справі, про що постановлено ухвалу. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Розглянувши позов в межах позовних вимог, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з огляду на таке. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 за № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, першого Протоколу та Протоколів №72, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплене принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 321 ЦК України). Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] , виданого управлінням житлово-комунального господарства згідно з розпорядженням (наказом) від 01 жовтня 2007 року позивач [PERSON] , а також треті особи по справі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить на праві спільної часткової власності (по 1/5 частки) квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.29-30). Як вбачається з копії заочного рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 16.05.2019 року шлюб, зареєстрований 15.01.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського міськвиконкому, актовий запис №41 між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.32). Згідно з копією довідки КП «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради №07/365 від 16.07.2014 року вбачається, що позивач [PERSON] проживає у [ADDRESS] , також зареєстровані члени сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім того, у вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.7, 33-36). У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] в квартирі за вказаною адресою не проживає тривалий час, а саме з квітня 2013 року, не бере участі в утриманні житла та ним не користується. Факт реєстрації відповідача в квартирі порушує право власності на житло, оскільки позбавляє власників можливості в повній мірі його використовувати, у зв`язку з чим позивач звернулась за судовим захистом. Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Це ж положення закріплено в ст.9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Як вбачається з акту обстеження факту не проживання особи за місцем реєстрації відповідач [PERSON] в квартирі фактично не проживає тривалий час, з квітня 2013 року, його речі в квартирі відсутні (а.с.6). Враховуючи, що відповідач не проживає у квартирі позивача понад строки, встановлені законодавством, тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач просить також примусово зняти відповідача з реєстраційного обліку в квартирі. Разом з тим, суд вважає позовні вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку такими, що не підлягають задоволенню, так як відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial