Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частку квартири. 28.07.2015р. уточнила свій позов і зазначила, що 06.05.1989р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] В 1998р. Краматорською міською радою їй зі [PERSON] було виділено трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 64 кв.м. 17.12.1999р. зазначена квартира була приватизована на неї та відповідача у рівних частках, про що органом приватизації виконкому Краматорської міської ради видане свідоцтво про право власності. З листопада 2013р. шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинені. [PERSON] залишив сімю та оселився за іншою адресою з іншою жінкою. 16.03.2014р. шлюб між нею та відповідачем було розірвано, Крім того зазначила, що між нею та відповідачем існує спір щодо поділу спільного майна, однак відповідач утримує у себе свідоцтво про право власності на квартиру чим порушує її право власності та позбавляє її можливості розпорядитися своєю часткою квартири. Посилаючись на ст.392 Цивільного кодексу України просила визнати за нею право власності на ? частку квартири [ADDRESS] з метою подальшого розпорядження нею. У судовому засіданні [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та додатково пояснили, що відповідач утримуючи у себе свідоцтво про право власності на квартиру позбавляє її можливості поділити особові рахунки на квартиру, що призводить до виникнення боргів по сплаті за комунальні послуги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та пояснив, що відсутній предмет спору, так як він ніколи не оспорював право власності [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS]. Визнає її право власності на частку квартири. Надав для огляду оригінал свідоцтва про право власності на квартиру. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Відповідно до ст.4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17.12.1999р. виданого відділом житлового фонду міськвиконкому, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по ? кожному (а.с.18) Зазначене свідоцтво зареєстроване у КП БТІ м. Краматорська 28.12.1999р. за реєстровим номером 35365-П. (а.с.5) Згідно довідки Служби Єдиного замовника від 14.07.2015р. у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON], 27.10.2006р. (а.с.4) У судовому засіданні судом встановлено, що на цей час у квартирі фактично мешкає лише позивач [PERSON] Отже, суд приходить до висновку, що у справі відсутній предмет спору, так як право власності [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS] ніким не оспорюється, відповідачем [PERSON] визнається у повному обсязі, свідоцтво про право власності не житло не втрачене, а знаходиться у відповідача, що він особисто підтвердив у судовому засіданні надавши його оригінал для огляду. За таких обставин у позові слід відмовити.

Outcome: dismissed