Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що 12 вересня 2015 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснокутського районного управління юстиції у Харківській області. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, постійні сварки, відсутність взаєморозуміння, поваги та любові. На даний час подружні відносини між сторонами припинено, разом вони не проживають, спільне господарство не ведуть, наміру зберегти сімю не мають, дитина знаходиться на утриманні позивача, батько матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Так як примирення між ними та збереження сімї неможливі, позивач просить суд розірвати шлюб, стягнути з відповідача аліменти на її користь на її утримання, в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача та на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Позивач у попереднє судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, прохала його задовольнити. Відповідач у відкрите судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, просив задовольнити. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази, з'ясувавши обставини справи, прийшов до наступних висновків. Щодо розірвання шлюбу суд зазначає наступне. Матеріалами справи встановлено, що 12 вересня 2015 року [PERSON] (дошлюбне прізвище Пальчикова) І.С. та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснокутського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 84, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ № 269808. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 447690. За час спільного проживання між подружжям часто виникало непорозуміння та сварки, що призвело до втрати почуттів поваги та любові один до одного, відсутні взаємодопомога та підтримка, на даний час сторони подружніх стосунків не підтримують, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, наміру зберегти сімю не мають. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.\~\~\~ Згідно зі ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. В силу ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти позову, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу неможливі та суперечили б інтересам обох з подружжя та інтересам їхньої дитини. На час розірвання шлюбу спору між сторонами щодо поділу спільно нажитого майна та визначення місця проживання сина немає. Щодо стягнення аліментів на дитину, суд зазначає наступне. Як свідчить довідка, видана Краснокутською селищною радою Краснокутського району Харківської області 21.07.2017 року, [PERSON] зареєстрована [INFO] разом з сином [PERSON]. Як передбачає ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. В силу ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів, суд, враховуючи вищезазначені норми закону, приймає до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, те, що стягнень за іншими виконавчими листами він немає, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття сина. На думку суду, аліменти в такому розмірі достатні для забезпечення мінімальних потреб дитини та не будуть ставити у скрутне становище платника аліментів. Щодо стягнення аліментів на дружину, суд зазначає наступне. Стаття 84 СК України\~встановлює, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану(ст. 80 СК України). Враховуючи викладене, те, що відповідач є працездатним і у відповідності з вимогами ст.84 СК України може надавати допомогу на утримання дружини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Поряд з тим, згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Крім того, позивач, на підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640,00 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved