Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай), в якій просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) з земель колективної власності КСП «Межиріч», згідно Державного акту на право колективної власності на землю, виданого 20 січня 1994 року і зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів № 11, в розмірі 5,29 умовних кадастрових гектарів на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що 10 жовтня 1982 року вона була прийнята у члени колгоспу ім. ХХІІ з'їзду КПРС, розташованого у с. Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області. 15.02.1992 року колгосп ім. ХХІІ з'їзду КПРС перейменовано в колгосп «Межиріч». 30.01.1996 року колгосп реорганізований в КСП «Межиріч». 01.08.1994 року її було виключено з членів КСП «Межиріч», у зв'язку зі звільненням за власним бажанням. Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Межиріч» серії ДП було видано 20.01.1994 року. У списках громадян - членів КСП «Межиріч», які прикладені до Державного акту на право колективної власності, вона зазначена під номером 147. На момент затвердження загальними зборами списків членів КСП «Межиріч», вона була членом вищезазначеного підприємства та була включена до списків, які прикладені до Державного акту на право колективної власності на землю, але з невідомих їй причин сертифікат на право на земельну частку (пай) вона не отримала. Той факт, що вона була включена у списки, які прикладені до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Межиріч», підтверджується листом Міськрайонного управління у Павлоградському, Юр'ївському районах та м. Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № Г-40/0-0.181-39/151-18 від 27.03.2018 року. Вона неодноразово зверталася до керівництва КСП «Межиріч», а потім і до СВК «Межиріч» з питання видачі їй сертифікату на право на земельну частку (пай), однак їй повідомляли, що у списку, додатному до державного акту на право колективної власності на землю, її не має. Лише з відповіді Міськрайонного управління у Павлоградському, Юр'ївському районах та м. Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № Г-40/0-0.181-39/151-18 від 27.03.2018 року їй стало відомо, що вона значиться у списку під № 147, у зв'язку з цим вона змушена звернутися до суду з позовною заявою. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить відмовити в задоволенні позовних вимог, так як позивач пропустила строк звернення до суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Статтею 263 ЦПК України зазначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як встановлено в судовому засіданні 10 жовтня 1982 року позивач була прийнята у члени колгоспу ім. ХХІІ з'їзду КПРС, розташованого у с. Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області. 15.02.1992 року колгосп ім. ХХІІ з'їзду КПРС перейменовано в колгосп «Межиріч». 30.01.1996 року колгосп реорганізований в КСП «Межиріч». 01.08.1994 року позивача було виключено з членів КСП «Межиріч», у зв'язку зі звільненням за власним бажанням. В процесі реформування агропромислового комплексу КСП «Межиріч» реорганізовано шляхом перетворення в сільськогосподарський виробничий кооператив (СВК) «Межиріч», дата перереєстрації 20.06.2000 року, яке є правонаступником прав і обов'язків КСП «Межиріч», що підтверджується історичною довідкою за № 152-Г від 20.06.2018 року архівного сектору Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області. Діяльність СВК «Межиріч» припинена у зв'язку з банкрутством за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області № Б40/450-07 від 08.01.2008 року, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України. Відповідно до листа Міськрайонного управління у Павлоградському, Юр'ївському районах та м. Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за № Г-40/0-0.181-39/151-18 від 27.03.2018 року встановлено, що згідно додатку до Державного акта на право колективної власності на землю, виданого колгоспу «Межиріч» серії ДП від 20 січня 1994 року, який згідно рішення Межиріцької сільської ради від 20.03.2000 року № 11 вважається виданим КСП «Межиріч», а саме: списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства «Межиріч» [PERSON] значиться під порядковим номером 147. Згідно повідомлення Міськрайонного управління у Павлоградському, Юр'ївському районах та м. Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за № 29-4-0.181-579-121-18 від 21.06.2018 року розмір земельної частки (паю) по колишньому КСП «Межиріч» складає 5,29 умовних кадастрових гектарів, станом на 01.01.2018 року вартість земельної частки (паю) по колишньому КСП «Межиріч» складає 148 103,64 грн. з урахуванням коефіцієнтів індексації 3,997, 1,756, 1,2, 1,0 та 1,0. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до п. 24 Постанови Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, із змінами та доповненнями, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X „Перехідні положення ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності, набуває права на земельну ділянку (пай) і з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Згідно зі ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ст. 22 Закону України «Про землеустрій», землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень. Тобто, позивач має право на земельну частку (пай), яка на сьогоднішній день є по суті не витребуваною часткою (паєм), тобто такою, на яку позивач має право, проте сертифікат не отримала та не заявила про свої права на таку земельну частку (пай). Саме це є правовою підставою для визначення права позивача на земельну частку (пай), тобто необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві, а відсутність сертифікату про право на земельну частку (пай) ніяким чином не позбавляє особу - члена сільськогосподарського підприємства права на земельну частку (пай). Крім того, позивач про порушення свого права на земельну частку (пай) у розмірі 5,29 умовних кадастрових гектарів дізналася лише 27.03.2018 року після відповідного звернення та отримання листа від Міськрайонного управління у Павлоградському, Юр'ївському районах та м. Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Тому, суд вважає, що строк для звернення за захистом права на земельну частку (пай) пропущений позивачем з поважних причин. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved