Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

У квітні 2020 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька, в якому просить визнати його батьком [PERSON] , яка народився [INFO] , та внести зміни до актового запису про народження дитини щодо зміни прізвища та по батькові дитини та відомостей про батька. В обґрунтування позову зазначав, що він є біологічним батьком дитини, оскільки спільно проживає з третьою особою [PERSON] як одна сім`я у цивільному шлюбі та [INFO] у них народилась дочка - [PERSON] . Оскільки, шлюб взятий відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] не був розірваний до народження дитини, її батьком у свідоцтві про народження буд записаний відповідач. Ухвалою суду від 18 травня 2020 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, залучено сторони та третю особу до участі у справі, і призначено підготовче засідання. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] та відповідач [PERSON] , третя особа [PERSON] , та представники третіх осіб виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Кременчуцький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) не прибули, просили розглянути справу без їх участі, відповідач позов визнав у повному обсязі та просив розглянути справу по суті в підготовчому судовому засіданні, позивач позов підтримав, просив задовольнити, про що надали письмові заяви. За наведених обставин суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті з ухваленням рішення у відповідності до ст. 200 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] спільно проживає з третьою особою [PERSON] однією сім`єю як чоловік та дружина. [INFO] [PERSON] , котра не перебувала у зареєстрованому шлюбі, народила дочку - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 01 жовтня 2019 року виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, серія [NUMBER] , в якому батьком дитини вказано [PERSON] (а. с. 8). Інформація про батька дитини була записана відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що позивач піклується малолітньою дочкою, приймає участь у її вихованні та забезпечує необхідне матеріальне утримання. Станом на день розгляду справи дитина проживає з позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] . Факт батьківства позивача стосовно малолітньої [PERSON] , яка народився [INFO] , відповідачем не заперечується. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Згідно з ст. 128 СК України, за відсутності заяви про визнання батьківства, що подана жінкою та чоловіком, які не перебувають у шлюбі між собою, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. У ч. 1 ст. 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Частинами 1, 3 ст. 145 СК України передбачено, що прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно з частинами 4, 5 ст. 148 СК України, за заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Статтею 147 СК України встановлено, що по батькові дитини визначається за іменем батька. По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком. Європейський суд з прав людини зазначає, що по батькові як частина особистого імені традиційно походить від імені батька відповідної особи. Суд зауважує, що українська система зміни імен видається доволі гнучкою та особа може змінити своє ім`я, дотримуючись спеціальної процедури, яка передбачає тільки мінімальні обмеження, які застосовуються у дуже конкретних випадках, здебільшого пов`язаних з кримінальним судочинством. У той самий час, як видається, будь-яких ширших міркувань для накладення обмежень на зміну імені особи - таких як точний облік населення або зв`язок носіїв певного імені з сім`єю - державними органами не висувається. За такої ситуації майже повної свободи зміни імені або прізвища особи обмеження, накладені на зміну по батькові, не видаються належним чином та достатньою мірою мотивованими національним законодавством (Справа «Гарнага проти України», № 20390/07, § 40-41, ЄСПЛ, від 16 травня 2013 року). Суд також взяв до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини щодо визначення кращих інтересів дитини, а саме: підтримання зв`язків із сім`єю є в кращих інтересах дитини, крім випадків, коли сім`я виявляється явно неналежною або не функціонуючою; розвиток дитини в безпечному і надійному оточенні, яке дійсно функціонує, є в кращих інтересах дитини (Справа «М.С. проти України», № 2091/13, § 76, ЄСПЛ, від 11 липня 2017 року). За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, які не заперечувалися відповідачем та не були спростовані як відповідачем, так і третіми особами, належними і допустимими доказами, відсутність у суду будь-яких сумнівів щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання відповідачем, враховуючи необхідність забезпечення законних прав та інтересів позивача, як батька, так і законних прав та інтересів дитини щодо права мати батька, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Необхідно визнати позивача батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , з внесенням відповідних змін до актового запису про народження дитини щодо зміни прізвища та по батькові дитини та відомостей про батька. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховує, що позивач при поданні позову сплатив судовий збір у розмірі 840 грн.80 коп., інші судові витрати сторонами у справі не були понесені, а також, що позивач не наполягав на стягненні з відповідачів оплаченого ним судового збору.

Outcome: approved