Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

у липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути на його користь з ТОВ «Студія дверей» попередню оплату за договором на поставку матеріалів та виконання робіт від 14.09.2017 року № 20-1/17 в сумі 50 975,00 грн. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ТОВ «Студія дверей» 14.09.2017 року був укладений договір на поставку матеріалів та виконання робіт № 20-1/17. За умовами договору ТОВ «Студія дверей» зобов`язується за завданням замовника виконати наступні роботи в два етапи: - перший етап - поставка матеріалів (дверні вироби та конструкції). Відносно матеріалів, що мають індивідуальні розміри, сторони узгоджують письмове замовлення, що є невід`ємною частиною цього договору. Зміни до замовлення та/або відмова від договору та/або замовлення зі сторони замовника після його підписання сторонами не допускаються; - другий етап - встановлення (монтаж) матеріалів за адресою замовника: [ADDRESS] , а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані виконавцем роботи у строк та на умовах, передбачених цим договором. Умови виконання робі були визначені: перший етап - поставка матеріалів - протягом 40 робочих днів після підписання цього договору та отримання попередньої оплати при відсутності матеріалів на складі або виготовлення матеріалів на замовлення; другий етап - встановлення (монтаж) дверей - протягом 5 робочих днів після підписання видаткової накладної та отримання оплати робіт, відповідно до п. 3.2.2. даного договору. Зазначив, що на виконання умов укладеного договору 14.09.2017 року ним було сплачено 40 000,00 грн., а 19.06.2018 року - проведена доплата у розмірі 10 975,00 грн. Однак, ТОВ «Студія дверей» своїх обов`язків не виконало: роботи не розпочало відповідно й не виконало, не поставило дверні вироби, відповідно до погодженого сторонами замовлення. Позивач неодноразово звертався до ТОВ «Студія дверей» з вимогою про поставку дверних виробів та проведення комплексу монтажних робіт, однак останнє в порушення умов договору зобов`язання не виконало. 21.05.2018 року на адресу ТОВ «Студія дверей» ним була направлена заява про розірвання договору та повернення коштів в сумі 50 975,00 грн., однак, ТОВ «Студія дверей» відповідь не надало грошові кошти не повернуло. Таким чином, на момент звернення ним до суду із даним позовом ТОВ «Студія дверей» не розпочато передбачені договором роботи та не повернуто суму попередньої оплати. Ухвалою від 23.07.2019 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 07.10.2019 року (а.с. 21-22). 07.10.2019 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 22.11.2019 року (а.с. 27). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Студія дверей» 14.09.2017 року був укладений договір на поставку матеріалів та виконання робіт № 20-1/17 (а.с. 5-9). За умовами договору ТОВ «Студія дверей» зобов`язується за завданням замовника виконати наступні роботи в два етапи: - перший етап - поставка матеріалів (дверні вироби та конструкції). Відносно матеріалів, що мають індивідуальні розміри, сторони узгоджують письмове замовлення, що є невід`ємною частиною цього договору. Зміни до замовлення та/або відмова від договору та/або замовлення зі сторони замовника після його підписання сторонами не допускаються; - другий етап - встановлення (монтаж) матеріалів за адресою замовника: [ADDRESS] , а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані виконавцем роботи у строк та на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1. договору). Умови виконання робі були визначені: перший етап - поставка матеріалів - протягом 40 робочих днів після підписання цього договору та отримання попередньої оплати при відсутності матеріалів на складі або виготовлення матеріалів на замовлення; другий етап - встановлення (монтаж) дверей - протягом 5 робочих днів після підписання видаткової накладної та отримання оплати робіт, відповідно до п. 3.2.2. даного договору (п. 4.1. договору). Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за умовами договору виконав та на виконання умов укладеного договору 14.09.2017 року ним було того ж дня сплачено 40 000,00 грн., а 19.06.2018 року - проведена доплата у розмірі 10 975,00 грн. (а.с. 11, 12). У зв`язку з невиконанням відповідачем умов вказаного договору, що виразилось у відсутності поставки товару за вказаною у додатку до договору адресою, 21.05.2018 року на адресу ТОВ «Студія дверей» позивачем була направлена заява про розірвання договору та повернення коштів в сумі 50 975,00 грн., однак, ТОВ «Студія дверей» відповідь не надало грошові кошти не повернуло. Направлення відповідачеві даної претензії доведено копіями поштових чеків та описом вкладення (а.с. 13-16). Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» - споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. З огляду на викладене вбачається, що відповідачем дійсно порушені істотні умови договору, а саме: не поставлено товар та не розпочато передбачені договором роботи. Дані обставини є підставою в силу ч. 2 ст. 651 ЦК України для розірвання договору на вимогу позивача. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, приймаючи до уваги те, що позивачем виконано усі вимоги договору, який було укладено між сторонами, а відповідачем суду відзив не надано, що вказує на те, що ним не підтверджено виконання умов договору чи неможливість виконання умов договору, суд вважає, що позивачем доведено законність та обґрунтованість вимог, а тому позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист драв споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 274-279, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved