Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що у березні 2015 року [PERSON] зловживаючи довірою позивача та вводячи його в оману, запропонувала позивачу стати членом Фонду «Меркурій» та надати грошові кошти під 240% (0,8% в день) з виплатою винагороди кожного тижня. Згодом, позивачу стало відомо з сайту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг, було опубліковано інформаційне повідомлення про сумнівну діяльність групи осіб з брендом «Меркурій-Взаємний Фонд». Дізнавшись про вказану інформацію, позивач звернувся до [PERSON] з проханням повернути надані кошти, але остання відмовилась їх повернути, та натомість спонукала здійснити новий переказ коштів на рахунок відповідача. У зв`язку з чим, позивач звернувся з вказаним позовом до суду та просить задовольнити у заявлений ним спосіб. В судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, проте подав письмову заяву про розгляд спраив у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Також позивачем подано заяву про відшкодування витрат понесених позивачем в ході розгляду у сумі 450 грн. 00 коп. з відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2015 року [PERSON] зловживаючи довірою позивача та вводячи його в оману, остання запропонувала позивачу стати членом Фонду «Меркурій» та надати грошові кошти під 240% (0,8% в день) з виплатою винагороди кожного тижня на, що [PERSON] зробив переказ грошових коштів на рахунок відповідача у ПАТ КБ « Приватбанк», а саме: 07 березня 2015 року на суму 2 510 гривень, 12 березня 2015 року на суму 5 010 гривень, 26 травня 2015 року на суму 21 998 гривень, 27 травня 2015 року на суму 2 000 гривень, на загальну суму 31 518 грн., що підтверджуються платіжними дорученнями (а.с. 13-16). 09 червня 2015 року на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг, було опубліковано інформаційне повідомлення про сумнівну діяльність групи осіб з брендом «Меркурій-Взаємний Фонд», де зазначено що діяльність Фонду свідчить про противоправні дії з метою заволодіння коштами громадян України шляхом введення їх в оману. Також зазначається, що Фонд немає реєстрації як фінансової установи. Інформація про «Меркурій-Взаємний Фонд» не внесена до Державного реєстру фінансових установ та до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати фінансові послуги, які веде НАЦКОМФІНПОСЛУГ. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Листом від 03 липня 2015 року повідомляється, що ПАТ КБ «Приватбанк» заблокував можливість використання своїх фінансових інструментів для фонду «Меркурій», діяльність якого має всі ознаки фінансової піраміди та підпадає під норми закону про протидію шахрайству. Дізнавшись про вказану інформацію, позивач звернувся до [PERSON] з проханням повернути надані кошти, але остання відмовилась їх повернути, та спонукала здійснити новий переказ на рахунок відповідача. Як вбачається з п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Згідно до ч.1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» визначено виключний перелік фінансових послуг,відповідно до ч. 2 цієї ж статті надання фінансових послуг, не включених до зазначеного переліку, забороняється. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною 2 ст. 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особам. Згідно до ст. 8 ЦК України, встановлено, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Відносини, які випливають із зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереження майна без достатньої правової підстави та відносини, які випливають з договору позики та регулюються нормами ЦК України є подібними за змістом. У даному випадку подібність відносин полягає у користуванні коштами. Виходячи з викладеного, до спірних відносин застосувати положення ст. 1048 ЦК України, де зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до наданих позивачем розрахунків, вбачається що розмір процентів за користування відповідачем коштами становить 14 045 грн. 64 коп.( а.с. 19) Частинами 1 та 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, на підтвердження факту своєчасності повернення позикових коштів, відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем не повернуто безпідставно набуті кошти, а відтак позов підлягає задоволенню в межах заявлених позивачем позовних вимог. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів,слід задовольнити. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 640 грн.00 коп. та витрати понесені позивачем в ході розгляду сумі 450 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладено та

Outcome: approved