Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

У квітні 2021 року до Оріхівського районного суду Запорізької області за підсудністю з Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла справа за позовом [PERSON] до ТОВ «ІН-ТАЙМ» про стягнення 59882,00 грн., сплачених позивачем на користь ТОВ «Еллен Груп» через ТОВ «Ін-Тайм» при отриманні від останнього вантажів, відправлених вказаною третьою особою. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що протягом грудня 2019 року січня 2020 року отримав від ТОВ «Ін-Тайм» (надалі - відповідач) товар, відправлений йому ТОВ «Еллен Груп» через відповідача, що надає послуги перевезення вантажів, на загальну суму 59200,00 грн., що підтверджується деклараціями № 3007005010 від 18.12.2019 року на суму 14800,00 грн., № 3007026991 від 20.12.2019 року на суму 15200,00 грн., № 3007079698 від 27.12.2019 року на суму 20200,00 грн., № 3007164760 від 15.01.2020 року на суму 9000,00 грн. При отриманні вантажів за вказаними деклараціями позивач сплатив відповідачу вартість цих вантажів, а також сплатив за послуги відповідача щодо перевезення вантажів на загальну суму 682,00 грн. Відповідно до умов публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлення, на підставі якого відповідач надає вказані послуги, а також відповідно до затвердженого відповідачем Регламенту надання цих послуг, відповідач надає додаткову послугу «Гарантія Післяплати», за умовами якої відповідач гарантує, що вручить вантаж одержувачу лише після оплати його вартості, яку зобов`язується переказати на користь відправника. Однак відповідач, діючи в порушення взятого на себе зобов`язання, отримавши від позивача грошові кошти на загальну суму 59200,00 грн., які призначались для передачі відправнику ТОВ «Еллен Груп», відповідного переказу не здійснив і грошові кошти відправнику не передав. Тим самим, на думку позивача, відповідач порушив його майнові права, оскільки у нього виникла заборгованість перед відправником, яку він збирається стягнути в судовому порядку. При цьому квитанції про сплату вказаних сум позивач не зберіг, оскільки раніше відповідач належним чином виконував обов`язок щодо переказу грошових коштів відправнику. Відтак, посилаючись на порушення відповідачем прав позивача як споживача послуг перевезення вантажу, позивач просить стягнути з відповідача сплачені ним кошти. Ухвалою від 06.04.2021 року провадження у справі було відкрите, а її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, за ініціативою суду до участі у справі було залучено ТОВ «Еллен Груп» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Учасникам справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. В судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, заяв з процесуальних питань також не надав, що в сукупності відповідно до ст. 280 ЦПК України є підставою для заочного розгляду справи, про що 09.06.2021 року була постановлена відповідна ухвала. Ухвала суду в частині витребування від відповідача квитанцій про сплату вартості доставлених відповідачем вантажів відповідачем виконана не була. Третя особа ТОВ «Еллен Груп» просила розглянути справу без її участі, надала письмові пояснення, в яких підтвердила факти, викладені в позовні заяві, щодо кількості та вартості відправленого позивачу вантажу, а також просила позовні вимоги задовольнити. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та\~обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі публічного договору з відповідачем ТОВ «Еллен Груп» відправило позивачу, як одержувачу, предмети одягу загальною вартістю 59200,00 грн., що підтверджується деклараціями № 3007005010 від 18.12.2019 року на суму 14800,00 грн., № 3007026991 від 20.12.2019 року на суму 15200,00 грн., № 3007079698 від 27.12.2019 року на суму 20200,00 грн., № 3007164760 від 15.01.2020 року на суму 9000,00 грн. Факт відправлення та отримання цих вантажів від відповідача позивач та третя особа підтверджують та не оспорюють, тому суд вважає ці обставини встановленими в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ч. 1\~ ст.909 ЦК України\~за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Відповідно до умов Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлення (далі - Публічний договір), який розміщений на офіційному сайті TOB «ІН- ТАЙМ» та доступний за посиланням: https://intime.ua у розділі «Документи» (копія електронного доказу додається), - такий договір між ТОВ «ІН-ТАЙМ» як Експедитором- Перевізником та Замовником вважається укладеним після підписання Декларації, або з моменту передачі Замовником відправлення Експедитору-Перевізнику для надання послуг, передбачених умовами даного Договору та діє до передачі відправлення Одержувачу. В частині розрахунків між Сторонами договір діє до повного виконання зобов`язань. Так, відповідно до п.3.1. Публічного Договору про надання послуг з організації перевезення відправлень, замовник надає для перевезення відправлення, а Експедитор-Перевізник організовує та забезпечує їх транспортування та видачу Одержувачу на умовах, передбачених цим договором, Регламентом та Правилами перевезень вантажу автомобільним транспортом в Україні, затвердженими\~Наказом Мінтрансу №363 від 14.10.1997 року. Під «Експедиторами-Перевізниками» при згадуванні їх у Публічному договорі слід розуміти та/або його партнерів (агентів, представників, франчайзі тощо), які мають право використовувати знак для товарів і послуг на відповідній правовій підставі, та які здійснюють організацію відправлення (п.1.5 Публічного договору). Публічний договір є обов`язковим для виконання Експедитором-Перевізником з моменту його оприлюднення на офіційному сайті та прийняття від Замовника відправлення до перевезення (п.2.2 Публічного договору). Відповідно до п. 2.1 Регламенту надання послуг в межах України, який був розроблений та затверджений відповідачем, права та обов`язки між відповідачем та замовниками, передбачені цим Регламентом, виникають з Публічного договору, укладеного між компанією і клієнтом. Розділом 12 Регламенту регулюються правила надання відповідачем, як перевізником, додаткових послуг, в тому числі послугою під умовною назвою «Гарантія Післяплати у відділеннях (Післяплата)». Предметом цієї послуги є те, що відповідач виступає гарантом того, що одержувач відправлення сплатить відправнику його вартість, зазначену в декларації. Платником за послугу після плати може виступати як відправник, так і одержувач відправлення, що обговорюється в момент оформлення декларації відправником. Оголошена цінність відправлення, при цьому, не може бути меншою за суму післяплати. У відділення відповідача пересилаються відправлення з оголошеною цінністю не більше 149999,00 грн. З адресою одержувача пересилаються відправлення з оголошеною цінністю не більше 14999,00 грн. У населені пункти, немає відділень відповідача, пересилаються відправлення оголошеною цінністю не більше 10000,00 грн. Для реалізації проекту «Гарантія післяплати у відділеннях» відповідач уклав угоду про співробітництво з компанією оператором електронних фінансових і платіжних інструментів ТОВ «ЕЛЕКТРУМ ПЕЙМЕНТ СІСТЕМ». Відправник може отримати кошти у відділенні відповідача. У всіх деклараціях, на які посилається позивач, міститься умова про додаткову послугу «Післяплата» із зазначенням відповідних сум. Нормами ст. 924 ЦК України передбачено, зокрема, що перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття до перевезення й видачі одержувачеві, у разі порушення зобов`язань, що випливають з договору перевезення, сторони згідно зі ст. 920 ЦК України несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, іншими законами України, транспортними кодексами (статутами). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Суд приходить до висновку, що за встановлених та викладених обставин між позивачем та третьою особою склалися відносини договору купівлі-продажу, виконання його було опосередковане договором перевезення, який мав ознаки трьохстороннього договору, оскільки породжував права та обов`язки як між відповідачем та третьою особою, так і між позивачем та відповідачем. Зокрема, відповідач зобов`язався перед третьою особою не лише перевезти товар, призначений для видачі позивачу, а й видати його позивачу, лише пересвідчившись, що позивач сплатив його вартість, а також забезпечити отримання третьою особою коштів, сплачених позивачем. Оскільки позивач та третя особа не оспорюють того факту, що позивач отримав відправлений третьою особою вантаж від відповідача, суд вважає встановленим той факт, що відповідач зобов`язання щодо перевезення вантажу та видачі його позивачу, як одержувачу, виконав належним чином. Крім того, виходячи з умов договору перевезення, які випливають з Публічного договору, Регламенту та декларацій про перевезення окремих відправлень, факт видачі відповідачем цих відправлень позивачу презюмує й той факт, що позивач повністю сплатив вартість цих відправлень відповідно до сум, вказаних у деклараціях. У зв`язку з цим, незважаючи на ненадання позивачем квитанцій про сплату вказаних у деклараціях сум, суд вважає встановленим й той факт, що позивач виконав належним чином своє зобов`язання щодо сплати вартості отриманих ним вантажів на загальну суму 59200,00 грн., що одночасно було й належним виконанням зобов`язання позивача перед третьою особою щодо оплати товару в межах укладеного між ними договору купівлі-продажу. При цьому суд враховує, що за змістом Глави 13 ЦК України гроші (грошові кошти), як об`єкт цивільних прав, охоплюються поняттям майна. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. Таким чином, з моменту вручення позивачем відповідачу грошових коштів, які підлягали сплаті позивачем за отриманий ним товар (відправлення), право власності на ці кошти виникло у третьої особи, а зобов`язання позивача перед нею припинилось належним виконанням в силу ст. 599 ЦК України. Як наслідок, не забезпечивши передання сплачених позивачем грошових коштів третій особі як відправнику, відповідач порушив відповідне зобов`язання перед третьою особою (відправником вантажів), а не перед позивачем. З огляду на це, суд відхиляє доводи позивача щодо того, що відповідачем порушені його майнові права, і приходить до висновку про відсутність у позивача права вимоги до відповідача про повернення сплачених ним грошей. Водночас право такої вимоги належить третій особі у цій справі як відправнику вантажів, яким він має право скористатись шляхом подання відповідного позову. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 334, 526, 599, 909, 924 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed