Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з даною заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на 4 (чотири) місяці та встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав і покласти на нього наступні обов`язки: заборонити [PERSON] перебувати в місці їхнього спільного проживання за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 50 (п`ятдесяти) метрів до місця їхнього спільного проживання за адресою: [ADDRESS] ; \~ \~ \~ \~заборонити [PERSON] в будь-який спосіб спілкуватися з нею, зокрема: вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування своєї заяви вказала на те, що 12 серпня 2016 року між ними був укладений шлюб. В шлюбі у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, внаслідок періодичного застосування [PERSON] до неї фізичного насильства, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Факт вчинення відносно неї фізичного насильства відповідачем підтверджується, зокрема постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року у справі № 204/5255/18, якою [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 21 січня 2019 року нею до суду була подана заява про розірвання шлюбу. Вже після відкриття провадження у справі нею була подана заява про відмову від позову, адже [PERSON] надав їй обіцянку виправитись та більше не застосовувати до неї насильство. Дана заява була подана нею для забезпечення якнайкращих інтересів дитини та її виховання в колі родини. Однак, після декількох місяців належної поведінки [PERSON] знову почав застосовувати до неї психологічне насильство і погрожувати фізичним насильством. 02 липня 2019 року, біля 08 год. 30 хв., [PERSON] застосував до неї фізичне насильство, а саме: удари рукою по потилиці, придушення, внаслідок чого нею була викликана поліція. Свідком вказаного насильства була їхня малолітня дитина. В той же день нею до Чечелівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області подана заява про злочин у відношенні [PERSON] , за якою до ЄРДР внесені відомості за № 12019040680001353. Враховуючи те, що вони проживають в одній квартирі, зареєстрованій на [PERSON] , а він зареєстрований в тому самому будинку в квартирі власної матері та може там знаходитись, а заявник не має іншого житла для проживання, існує ризик продовження вчинення насильства [PERSON] у відношенні неї та завдання психологічної травми їхній спільний дитині, як свідку насильства. Враховуючи ризики, вона вважає, що необхідно видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на чотири місяці, адже цього часу буде достатньо для усвідомлення [PERSON] неприпустимості такої поведінки і превенції її в майбутньому. В судовому\~засіданні заявник\~ [PERSON] \~підтримала свою\~заяву і просила задовольнити її в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в заяві. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надіслав на електронну поштову скриньку суду заяву, в якій просив відкласти розгляд даної справи до 03.08.2019 року, у зв`язку з тим, що він перебуває у м. Києві. Доказів вказаним обставинам суду не представив. При цьому, нормами частини 2 ст. 350-5 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Згідно же з абзацом 2 ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Вислухавши заявника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 12 серпня 2016 року [PERSON] і [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) уклали шлюб у Красногвардійському районному у м. Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було складено відповідний актовий запис № 927, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с.4). В шлюбі у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження Серії [NUMBER] , виданим 05.10.2016 року Красногвардійським районним у м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1153 від 05.10.2016 року (а.с.5). Заявник [PERSON] вказала, що на даний час її чоловік вчиняє психологічне і фізичне насильство в сім`ї проти неї. З даного приводу вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів (поліції) та за її зверненнями відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Більш того, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї. Однак, образи і фізичне насилля щодо неї з боку [PERSON] не припиняються. Так, 02 липня 2019 року працівниками поліції зафіксована за місцем їхнього проживання сімейну сварку. Під час вказаної сварки, відповідно до висновку спеціаліста з питань судово-медичної експертизи № 2086 від 02.07.2019 року заявник отримала тілесні ушкодження у вигляді синця в потиличній області, що відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.10-11). Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення № 204/5255/18 [PERSON] був визнаний винним у вчиненні домашнього насильства відносно своєї дружини - [PERSON] у вигляді фізичного насильства і на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. Дана постанова скасована не була і набрала законної сили 21 серпня 2018 року (а.с.6-7). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини щодо вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно своєї дружини - [PERSON] не потребують доказуванню, оскільки вони встановлені постановою суду у вищевказаній справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили. Всі вищевказані обставини в своїй сукупності свідчать про те, що дійсно в родині відбуваються сварки і бійки. Відповідно до звернення [PERSON] зареєстроване кримінальне правопорушення, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019040680001353, що підтверджується представленим суду Витягом з реєстру. Як налогошують п. п. 3, 6, 7, 8 ч. 1, ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Як регламентовано ст. 16 зазначеного Закону, передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі. Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Зокрема відповідно до ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. За змістом ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема відповідно до п. 2 - це усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 цього Закону). За наданих заявником доказів, доводи заяви знайшли своє підтвердження, а враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що видача обмежувального припису надасть можливість родині емоційно заспокоїтися та вирішити питання спільного проживання остаточно. Проте, з підстав обраного заявником заходу обмежувального припису, заява підлягає частковому задоволенню. Так, заявник просить заборонити [PERSON] перебувати в місці їхнього спільного проживання, а також наближатися на відстань ближче 50 (п`ятдесяти) метрів до місця їхнього спільного проживання за адресою: [ADDRESS] . Й хоч суд погоджується з тим, що відносно заявника дійсно чиниться насильство з боку чоловіка, і її права захищені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», але Конституція України має найвищу юридичну силу і жоден Закон або будь-який інший нормативно-правовий акт України не може суперечити їй. Зокрема відповідно до абзацу 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Так само, нормами ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить йому на підставі Договору дарування частки приміщення у квартирі спільного заселення від 20.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою К.Ю. і зареєстрованого в реєстрі за № 4569. Заявник же [PERSON] власником або співвласником вказаного нерухомого майна не є. Більш того, судом встановлено, що зареєстрованим місцем її проживання є адреса: [ADDRESS] . Твердження заявника, що вона не може проживати у своєї матері за місцем своєї реєстрації, не є достатніми підставами для обмеження власника у володінні належним йому нерухомим майном, тобто фактично порушення його Конституційних прав. При цьому, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла\~будь-якою\~особою є\~крайньою формою\~втручання у\~права на\~житло (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50), п.п. 40, 41 вказаного рішення Європейського суду від 02.12.2010р. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд не може задовольнити вимоги заявника в частині заборони [PERSON] перебувати в місці їхнього спільного проживання, а також наближатися на відстань ближче 50 (п`ятдесяти) метрів до місця їхнього спільного проживання за адресою: [ADDRESS] . В іншій же частині, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає можливим видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] і встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав та покласти на нього наступні обов`язки: заборонити [PERSON] в будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] , зокрема: вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Встановити строк дії обмежувального припису 4 (чотири) місяці. Відповідно до ст. 350-8 ЦПК України, копії повного рішення суду вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення. Про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника. Тому, на виконання зазначених норм закону, суд вважає необхідним повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, в порядку ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial