Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позов зазначив, що 25 листопада 1989 року уклав шлюб з відповідачкою, який зареєстрували у Відділі реєстрації актів громадянського стану Бобринецького райвиконкому Кіровоградської області, актовий запис №142. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося через постійні сварки та несумісність характерів, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити його інтересам У зв`язку з цим припинили шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство. Вважає подальше спільне життя як подружжя і збереження сім`ї з відповідачкою неможливе, оскільки шлюб носить формальний характер, а тому просить його розірвати. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 липня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.18-19). Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, розгляд справи просив провести без його участі та не стягувати з відповідача судові витрати зі сплати судового збору, які залишити по фактично ним понесених (а.с.27). Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечила проти їх задоволення, розгляд справи просила провести без її участі (а.с.25). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані в їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який зареєстровано 25 листопада 1989 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Бобринецького райвиконкому Кіровоградської області, актовий запис №142, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 25.11.1989 року (а.с.7). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні з матеріалів позовної заяви встановлено, що причиною розпаду сім`ї стало несумісність характерів, постійні сварки, внаслідок чого подальше збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача, підстав для вжиття заходів примирення суд не вбачає, оскільки шлюбні відносини припинені. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. З огляду на викладене, а також те, що відповідач визнала позов та його визнання прийняте судом, суд вважає, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер та подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Оскільки позивач в заяві від 19.08.2020 року (а.с.27) просив не стягувати з відповідача судові витрати зі сплати судового збору та залишити їх по фактично ним понесених, а докази понесення сторонами інших судових витрат в матеріалах справи відсутні, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, судові витрати підлягають залишенню по фактично понесеним позивачем.

Outcome: approved