Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернулася до суду та, уточнивши позовні вимоги, просила виділити їй в натурі та визнати за нею право власності на 3/4 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться по [ADDRESS] , виділити та визнати за нею право власності на земельну ділянку за вказаною адресою відповідно до визначених часток сторін на житловий будинок та визначити їй компенсацію Ѕ частки вартості автомобіля. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем з 21.10.2011 року по 22.06.2017 року перебувала у шлюбі. У період шлюбу 09.08.2013 року за спільні кошти сторонами придбано житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] . Договори купівлі-продажу нерухомого майна було оформлено на відповідача. При оформленні договору позивач надавала згоду на укладення вказаного договору. Позивач зазначає, що вказаний будинок, хоча і оформлений на відповідача, проте є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи, що діти залишились проживати з нею, тому просила відступити від принципу рівності часток подружжя у спільному майні та визнати за нею право власності на 3/4 частини вказаного нерухомого майна. Крім того, в період шлюбу за спільні кошти на ім`я відповідача придбано автомобіль ВАЗ 2109, р.н. [NUMBER] , який [PERSON] відчужив на користь своєї матері, розпорядившись коштами на власний розсуд. Тому просить стягнути на її користь компенсацію вартості половини вказаного транспортного засобу. В добровільному порядку вирішити спір немає можливості. З метою захисту своїх майнових прав змушена звернутись до суду. Відповідач подав зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати за ним право власності на 72/100 ідеальні частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться по [ADDRESS] , в тому числі на 44/100 ідеальні частини на праві особистої приватної власності та на 28/100 ідеальних частин, як на частку в праві спільної власності подружжя. Свої вимоги мотивував тим, що на придбаний у серпні 2013 року спірний будинок ним було використано 15138 грн. особистих коштів, отриманих від продажу його квартири у липні 2013 року. І лише решта коштів були їх спільними коштами. На підтвердження зазначеного факту надає копію нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Тому стверджує, що 44/100 ідеальні частини будинку належать йому особисто, а інша частини 56/100 ідеальних частин підлягають поділу порівно, тобто по 28/100 частин кожному. З метою захисту своїх прав змушений звернутись до суду з зустрічним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник за первісним позовом позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити частково. Відповідач та його представник за первісним позовом просили задовольнити первісний позов частково. Визнати за [PERSON] право власності на 28/100 ідеальних частин у праві власності на будинок та земельну ділянку, у задоволенні решти вимог відмовити. Зустрічні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши доводи сторін, викладені в заявах по суті, письмові докази по справі, суд приходить таких висновків. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.10.2011 року, у шлюбі мають двох дітей: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5-7). Шлюб між сторонами розірваний рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області № 285/1718/17 від 22.06.2017 року. Рішення набрало законної сили 03.07.2017 року (а.с. 8). 09.08.2013 року відповідач [PERSON] придбав згідно договору купівлі-продажу житловий будинок в цілому з усіма господарськими будівлями по [ADDRESS] за 33 720 грн. (а.с. 10). Одночасно 09.08.2013 року відповідач за первісним позовом придбав земельну ділянку площею 0,1809 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за ціною 5165 грн. (а.с. 238-239). Позивач [PERSON] до нотаріальної контори подавала письмову згоду своєму чоловікові [PERSON] на купівлю житлового будинку та земельних ділянок за вищевказаною адресою, де зазначено, що придбана нерухомість буде вважатися об`єктом права спільної сумісної власності (а.с. 11). Також 19.01.2016 року відповідач придбав автомобіль марки ВАЗ2109, р.н. [NUMBER] , який 24.03.2017 року відчужив своїй матері [PERSON] згідно договору купівлі-продажу за ціною 10\~000 грн. (а.с. 21, 241). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. На підтвердження внесення на купівлю житлового будинку та земельної ділянки у с [ADDRESS] відповідачем за первісним договором надано копію договору купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] 18.07.2013 року за ціною 15\~138 грн., яка була його особистою приватною власністю (а.с. 26). Враховуючи короткий часовий інтервал між продажем квартири та купівлею будинку (21 день), а також пояснення позивача за первісним позовом в судовому засіданні, яка визнала, що кошти, отримані від продажу квартири [PERSON] були затрачені ними в тому числі і на купівлю будинку і земельної ділянки в с. Романівка, суд приходить до висновку про доведеність факту, що кошти у розмірі 15\~138 грн. були особистими коштами відповідача за первісним позовом. Тому при визначенні часток сторін у спільному будинку суд враховує, що особиста частка [PERSON] становить 40/100 ідеальних частин (вираховуючи відсоток суми 15\~138 грн. від вартості будинку та земельної ділянки в с. Романівка 33\~720+5165=38 885 грн.). Решта 60/100 ідеальних частин у праві власності на будинок та земельній ділянці підлягають поділу виходячи із презумпції рівності часток подружжя при поділі майна, що перебуває у спільній сумісній власності. Відтак позивачу за первісним позовом підлягає виділу 30/100 ідеальних частин та відповідачу за первісним позовом ще 30/100 ідеальних частин. Суд враховує той факт, що на утриманні [PERSON] перебувають двоє спільних малолітніх дітей, які є хворобливими, а також той факт, що [PERSON] сплачує вчасно і у повному розмірі аліменти на їх утримання, однак не вважає зазначені обставини підставами для відхилення від позиції рівності часток подружжя у спільному сумісному майні. Тому позовні вимоги позивача за первісним позовом щодо визнання за нею права власності на ѕ частини житлового будинку та земельної ділянки підлягають частковому задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі не підлягають задоволенню, оскільки позивачем, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надано доказів про технічну можливість вчинення таких дій: по справі не проведено будівельну експертизу, не надано дозволу органів місцевого самоврядування на влаштування окремих виходів до будинку. Одночасно мотивованими суд знаходить позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь компенсації половини вартості автомобіля марки ВАЗ-2109, р.н. [NUMBER] , у розмірі 17\~728 грн. Встановлено, що вказаний автомобіль був придбаний у період шлюбу у 2016 році, використовувався в інтересах сім`ї та був відчужений відповідачем за первісним позовом хоча і в період шлюбу, однак на власний розсуд, без погодження з другим з подружжя, кошти від реалізації майна не були використані в інтересах сім`ї, тому доцільним суд вважає стягнути на користь [PERSON] половину вартості автомобіля на момент продажу, який визначений у висновку експерта № 11/35 від 03.05.2018 року (а.с. 134-145). Наявність розписки матері [PERSON] , що вона позичає йому на купівлю автомобіля 36\~000 грн. не підтверджує факту, що вказаний автомобіль був придбаний за його особисті кошти. Також нелогічним є продаж зазначеного транспортного засобу у березні 2017 року за ціною 10\~000 грн. своїй матері, яка не має навіть посвідчення на право керування, та враховуючи висновок експерта про реальну ціну автомобіля на момент укладення договору купівлі-продажу. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги первісної позовної заяви та зустрічної позовної заяви підлягають до часткового задоволення. Судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволених вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Тому 640 грн. судового збору за майнову вимогу про стягнення половини вартості проданого авто слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та витрати на проведення експертного дослідження № 11/35\~від 03.05.2018\~рокуу розмірі 1015,20 грн. (а.с. 220, 222), судовий збір за позовні вимоги про визначення часток у праві власності на спільний будинок зараховується між сторонами . Кошти за проведення оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 55/02-2019 у розмірі 4004 грн. не підлягають відшкодуванню Ключко Н.В., оскільки відомості, встановлені експертизою, не були використані судом при постановленні рішення.

Outcome: partial