Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що у 2018 році між ним та [PERSON] було укладено письмові Договори купівлі-продажу земельної ділянки, площею 2,811 га., яка розташована на території Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, кадастровий номер 3224082100:03:022:0033, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та ј частки житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд розташованих по [ADDRESS] , загальною площею 59,6 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м. Договір був укладений в простій письмовій формі та відповідно якого продавець продає а Покупець покупає вищезазначене майно за ціною 10000 грн, які позивач повинен був передати при підписанні договору. Кошти були передані в повній мірі та відповідно позивач свої зобов`язання виконав повністю. Договором передбачені права та обов`язки сторін, а також між сторонами за договором досягнуті усі істотні умови відповідно до вимог чинного законодавства України. За попередньою домовленістю сторони повинні були протягом трьох днів з дня проведення повного розрахунку з`явитись до нотаріуса для нотаріального посвідчення даного договору, проте відповідач не з`явився. Отже, відповідач своїми діями (бездіяльністю) ухиляється від нотаріального посвідчення договору, як того вимагають норми чинного законодавства України. Тобто, у даному випадку, відповідно до статті 220 Цивільного кодексу України, є всі правові підстави для визнання договору дійсним. Свої дії, а саме небажання нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, відповідач пояснює неможливістю надання право установчих документів на документів на земельну ділянку та житловий будинок. У свою чергу позивач є власником ѕ зазначеного домоволодіння відповідно до договорів купівлі продажу від 06.09.2017 року та 04.04.2018 року. У підготовче судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги вказані в позовній заяві. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, проте подав до суду письмову заяву в якій просить слухати справу без його участі, позовні вимоги визнав, заперечень не надавав. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у 2018 році між ним та [PERSON] було укладено письмові Договори купівлі-продажу земельної ділянки, площею 2,811 га., яка розташована на території Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, кадастровий номер 3224082100:03:022:0033 призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та ј частки житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд розташованих по [ADDRESS] , загальною площею 59,6 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м. Договір був укладений в простій письмовій формі та відповідно якого продавець продає, а покупець купує вищезазначене майно за ціною 10000 грн, які позивач повинен був передати при підписанні договору. Кошти були передані в повній мірі та відповідно позивач свої зобов`язання виконав повністю. Договором передбачені права та обов`язки сторін, а також між сторонами за договором досягнуті усі істотні умови відповідно до вимог чинного законодавства України. За попередньою домовленістю сторони повинні були протягом трьох днів з дня проведення повного розрахунку з`явитись до нотаріуса для нотаріального посвідчення даного договору, проте відповідач не з`явився. Отже, відповідач своїми діями (бездіяльністю) ухиляється від нотаріального посвідчення договору, як того вимагають норми чинного законодавства України. Тобто, у даному випадку, відповідно до статті 220 Цивільного кодексу України, є всі правові підстави для визнання договору дійсним. Свої дії, а саме небажання нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, відповідач пояснює неможливістю надання право установчих документів на документів на земельну ділянку та житловий будинок. У свою чергу позивач є власником ѕ зазначеного домоволодіння відповідно до договорів купівлі продажу від 06.09.2017 року та 04.04.2018 року. Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 209 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Згідно з ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та позивач має достатні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved