Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

У квітні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів, просить суд ухвалити рішення яким визначити, що частка померлого [INFO] [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру, загальною площею 36,10 кв.м., житловою площею 18,90 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , становить Ѕ (одну другу) її частину. А також, просить визнати за позивачем право власності на Ѕ (одну другу) частки квартири, загальною площею 36,10 кв.м., житловою площею 18,90 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Вимоги позову обґрунтовує тим, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на частину однокімнатної квартири, загальною площею 36,10 кв.м., житловою площею 18,90 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , частину двокімнатної квартири, загальною площею 46,80 кв.м., житловою площею 29,6 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем за законом, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру від 25.03.2011 №25403080. 23.03.2011 позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до третьої Київської державної нотаріальної контори, за результатами останніми видано свідоцтво про право власності на частину двокімнатної квартири, загальною площею 46,80 кв.м., житловою площею 29,6 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] . Проте третьою Київською державною нотаріальною конторою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки не виділена (визначена) частка спадкодавця у спільному майні. Право власності на вказану квартиру набуто [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 20.07.1995 №А 2166/5214, який був укладено на Київській універсальній біржі. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належала спадкодавцю та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Таким чином, у позивача виникло право на ј частину квартири в порядку спадкування. За домовленістю між позивачем та відповідачем [PERSON] останній відмовляється від ј частки квартири на користь позивача. Однак, через відмову нотаріуса позивач позбавлена можливості успадкувати та оформити право власності на квартиру в позасудовому порядку. Ухвалою суду від 31.05.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 03.06.2021 сторонам направлено лист з додатками до нього, а саме: позивачу копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачам копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками до неї. Ухвалою суду від 13.03.2021, яка відображена у протоколі судового засідання, постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] подали до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, де просив суд проводити розгляд справи по суті без його участі, щодо задоволення позову не заперечував. Окрім того, 07.10.2021 відповідач [PERSON] подав через канцелярію суду письмові пояснення, відповідно до яких зазначає, що спірна квартира була придбана ним та його померлим батьком [INFO] , за домовленістю із батьком йому та батьку належало по Ѕ частки квартири кожному. Заяву про прийняття спадщини не подавав, оскільки Ѕ частка квартири на час смерті батька належала саме йому. Вказав, що вимоги позову визнає у повному обсязі, не заперечує проти задоволення позовної заяви. Відповідач Київська міська рада, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечили. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 28.07.1959 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с. 81). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.03.1960 - відповідач [PERSON] народився [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 73). 15.01.2011 [PERSON] звернулась до Третьої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , вказала при цьому, що спадкове майно, що залишилось на день його смерті, вона фактично прийняла (а.с. 72). 25.03.2011 державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] (два) (а.с. 91). Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомості від 25.07.1995 [PERSON] та [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] , загальною площею 36,10 кв.м., житловою площею 18,90 кв.м. Право особистої власності [PERSON] та [PERSON] на вказану квартиру зареєстровано в Київському міському БТІ 09.10.1995 (а.с. 13, 85). Як стверджує позивач, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки не виділена (визначена) частка спадкодавця [PERSON] у спільному майні з відповідачем [PERSON] . Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення встановити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Як на обґрунтування позовних вимог позивач посилалася, зокрема, на те, що відсутність визначення часток спадкодавця у праві спільної власності на спірну квартиру позбавляє її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку. Таким чином, позивач звернулася до суду із метою захисту свого спадкового права. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). Отже, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , тому відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України його цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення права власності на 1/2 частку спірної квартири за померлим. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду. Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що позовна вимога щодо визначення частки померлого [INFO] [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру, загальною площею 36,10 кв.м., житловою площею 18,90 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , становить Ѕ (одну другу) її частину не підлягає задоволенню. Оскільки спірне майно придбано до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи підлягають застосуванню положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Згідно зі статтею 22 КпШС України (чинного на час придбання спірної квартири), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує допоки не спростована. Презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя. Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] придбана померлим [PERSON] спільно із сином [PERSON] під час перебування в шлюбі з позивачем [PERSON] . Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ст.ст. 1216, 1217, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1296, ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Згідно з статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є його дружина - позивач [PERSON] та син - відповідач [PERSON] . Відповідач [PERSON] не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину. Окрім того, відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги щодо визнання за позивачем [PERSON] права власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем у справі. Таким чином, встановивши, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшла належна йому частка квартири [ADDRESS] , а також враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON] позовних вимог, суд дійшов висновку про визнання за дружиною померлого - позивачем [PERSON] права власності на 1/2 частку цієї квартири в порядку спадкування за законом. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Outcome: partial