Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

У квітні 2020 року позивач, КП «Теплоенерго» ДМР(код ЄДРПОУ 32688148, м. Дніпро) пред`явило через суд зазначений позов, посилаючись на те, що відповідач є споживачем послуг позивача з постачання опалення приміщення [ADDRESS] , у відповідності до умов договору №557 на відпуск теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання, проте вчасно та у відповідному розмірі оплату послуг не здійснює, в результаті чого утворилась заборгованість, тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за період з жовтня 2015 року по квітень 2019 року включно в сумі 25 850,51 грн., а також за зазначений період 3% річних - 1 875,20 грн., інфляційні збитки - 5 229,38 грн., пеню - 1 372,48 грн. та судові витрати. Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв і про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем його постійного проживання (перебування). З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 27 квітня 2020 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Відповідач в судовому засіданні 20 травня 2020 року позов не визнав, заперечуючи тим, що він не є власником спірного приміщення з 2013 року та не зареєстрований за цією адресою з 2008 року, а відтак не є споживачем послуг позивача та не може відповідати за цим позовом. В судове засідання 28 серпня 2020 року не з`явилися всі учасники справи, представник позивача неодноразово 05 червня 2020 року, 22 липня 2020 року та 27 серпня 2020 року клопотала про розгляд справи в її відсутність, а відповідач клопотав в судовому засіданні 20 травня 2020 року про подальший розгляд справи у його відсутність, на підставі чого без фіксування судового процесу технічними засобами проведений розгляд справи. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з відмовою у задоволенні позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що відповідно до умов Договору №557 на відпуск теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання, укладеного 16 жовтня 2006 року між КП «Теплоенерго» ДМР та [PERSON] , постачальник здійснює відпуск теплової енергії для потреб центрального опалення та гарячого водопостачання споживачу, по його об`єктах, розміщених за адресами [ADDRESS] від джерел теплопостачання: котельні по [ADDRESS] , зі строком дії Договору до 31 грудня 2009 року(а.с.25,26). У розділі договору про адреси сторін зазначено адресу місця проживання споживача [PERSON] як [ADDRESS] (а.с.26), де він зареєстрований з 24 червня 1996 року, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, яким [PERSON] був документований з 06 серпня 1996 року (а.с.28). За умовами п.п. 7.1, 7.2 Договору №557 споживач щомісячно здійснює оплату за теплову енергію у розмірі 80% від планового місячного нарахування. Споживач зобов`язаний щомісячно, до 10-го числа місяця наступного за розрахунковим отримати рахунок за фактично надані послуги. Кінцевий розрахунок споживач здійснює до 15-го числа місяця наступного за розрахунковим шляхом безготівкового перерахування або через касу постачальника. КП «Теплоенерго» надано суду Акт звіряння взаємних розрахунків від 02 вересня 2019 року, в якому звіряння проведено на підставі актів здачі-приймання теплової енергії, починаючи з 2015 року, за період з 01 жовтня 2015 року по 30 квітня 2019 року та станом на 01 травня 2020 року заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 25 850,31 грн.(а.с.38,39,40-65). При цьому, акти здачі-приймання теплової енергії підписані лише уповноваженою особою КП «Теплоенерго» ДМР в односторонньому порядку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У відповідності до п.п.11.1, 11.6 Договору №557 від 16 жовтня 2006 року встановлено, що договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2009 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін. У відповідності до п.11.2 Договору зазначено, що договір припиняє свою дію у випадку, зокрема відчуження приміщення. Згідно з ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що додатковим рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2013 року у справі №2/202/3271/2013 право власності [PERSON] на приміщення [ADDRESS] , що є попередньою назвою міста) припинено та визнано за [PERSON] . У відповідності до відомостей отриманих 24 квітня 2020 року з Відділу адресно-довідкової роботи УПР ГРФО ГУ ДМС України в Дніпропетровській області на запит суду від 09 квітня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 07 квітня 2008 року за адресою [ADDRESS] (а.с.115). Враховуючи, що відповідач з 2013 року не є власником приміщення [ADDRESS] , куди здійснює постачання тепла позивач, а також не є і користувачем вказаного приміщення, то в розумінні ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», не є споживачем у правовідносинах з позивачем, а договір з ним припинив свою дію згідно п.11.2 з моменту відчуження приміщення, тому вимоги пред`явлені до відповідача за період з жовтня 2015 року, коли відповідач вже не був власником спірного приміщення та не ніс тягар утримання приміщення в розумінні ст. 322 ЦК України та ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» задоволенню не підлягають. Судові витрати з урахуванням п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed