Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований 26.05.2015 року актовий запис № 163. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO], Спільне життя не склалось, однією сімєю не проживають, перебування в шлюбі та примирення є неможливим і суперечить їх інтересам, оскільки давно втратили один до одного почуття любові та поваги. Позивач у судове засідання не прибула. Подала письмову заяву, в якій, зазначила, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі і просить шлюб розірвати, місце проживання неповнолітнього сина визначити з нею, оскільки примирення з відповідачем неможливе, просила позов задовольнити, прізвище після розірвання шлюбу залишити [PERSON], розглядати справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не прибув, подав письмову заяву в якій, зазначив, що заявлені позовні вимоги в частині розірвання визнає, просить розглядати справу у його відсутність. Позовні вимоги в частині стягнення з нього на користь позивача судового збору не визнає, оскільки він, як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.05.2015 року (а.с.4). Під час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO] (а.с.5) Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин та поновлювати наміру їх не мають, не проживають разом протягом тривалого часу. Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При розгляді даної справи суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу одна з основних його засад. В своїх письмових заявах, поданих до суду, позивач та відповідач зазначивши, що примирення між ними неможливе, наполягали на розірванні шлюбу. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сімя розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їхньої дитини, а відтак, існують підстави для розірвання шлюбу. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. Питання щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей сторони вирішили відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, про що заявили суду. Посилання відповідача на те, що він звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій, не заслуговують на увагу, оскільки згідно із п.13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій - у справах, повязаних з порушенням їхніх прав. Однак позовні вимоги про розірвання шлюбу, не повязані з порушенням його прав, як учасника бойових дій. Тому згідно з ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені (а.с.1) судові витрати.

Outcome: approved