Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

У листопаді 2007 року позивач із членами своєї родини звернулися до суду з уточненими в подальшому позовами до ТОВ «Інвест Таун», ДП МОУ «Південьвійськбуд», спільного українсько-чеського підприємства «Інекон-Сервіс» (далі\~СП «Інекон-Сервіс»), третя особа: ЗАТ «ПІК» про визнання права власності на низку квартир та офісних приміщень в будинку [ADDRESS] . У вересні 2008 року до Приморського районного суду м.Одеси із Святошинського районного суду м.Києва надійшла цивільна справа за позовом СП «Інекон-Сервіс» до позивача та членів її родини та ТОВ «Інвест Таун» про визнання недійсними договорів про участь у фінансуванні будівництва квартир та офісних приміщень в будинку [ADDRESS] . Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 31 травня 2010 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 жовтня 2010 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено, позовні вимоги СП «Інекон-Сервіс» задоволено. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 22 грудня 2011 року за заявою позивача та членів її родини рішення Приморського районного суду м.Одеси від 31 травня 2010 року скасовано у зв`язку із нововиявленими обставинами, а цивільна справа призначена до розгляду в загальному порядку, після чого вимоги сторін уточнювалися неодноразово. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 30 жовтня 2014 року заява про роз`єднання позовних вимог задоволена. Зокрема, внаслідок роз`єднання позовів, позовні вимоги позивача до [PERSON] , ЗАТ «ПІК», треті особи ОСББ «Вікторія», виконавчий комітет Одеської міської ради,ТОВ «Інвест Таун», ДП МОУ «Південьвійськбуд», СП «Інекон-Сервіс» про визнання права власності на житлове приміщення, витребування майна та виселення передано до канцелярії суду для розподілу. Остаточно уточнивши вимоги та коло учасників цивільного процесу, позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , ПАТ «ПІК», виконкому ОМР, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія», ТОВ «Інвест Таун», ДП ««Південьвійськбуд», СУЧП «Інекон-Сервіс» про визнання права власності на житлове приміщення, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, витребування майна, виселення та вселення. Ухвалою судді Свяченої Ю.Б.\~\~від 11 грудня 2014 року\~провадження по справі відкрито. 04 травня 2017 року згідно ухвали суду провадження по справі зупинене до розгляду по суді цивільної справи\~№522/2364/17\~за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «ПІК», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Таун», Державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд», СП «Інекон-Сервіс», за участю третіх осіб\~Управління капітального будівництва Одеської міської ради, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання недійсними функцій замовника будівництва. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 вересня 2017 року ухвалу суду про зупинення провадження від 04 травня 2017 року скасовано, справу передано до продовження розгляду до суду першої інстанції утому ж складі суду. У зв`язку з повторним перерозподілом на підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2018 року вказана цивільна справа передана судді Науменко А.В. для розгляду по суті. Ухвалою судді Науменко А.В.\~\~від 06 лютого 2018 року\~прийнято цивільну справу до свого провадження. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що нею у липні 2006 року укладено договір із ТОВ «Інвест Таун» про участь у фонді фінансування будівництва виду «А». Предметом вказаного договору були грошові кошти, які сплачені позивачкою на рахунок ТОВ «Інвест Таун» для подальшого фінансування будівництва квартири [ADDRESS] . Про перерахування коштів на рахунок ТОВ «Інвест Таун» позивачці видано Свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва. Після введення об`єкта будівництва ( будинку) в експлуатацію позивач звернулись до ТОВ «Інвест Таун» із вимогою підготовити акт прийому-передачі проте отримала відповідь, що отримані кошти на рахунок генерального підрядника не перераховані. Крім того спірна квартира на підставі права власності належить відповідачу [PERSON] .. А тому, на думку позивачки, її право як інвестора на участь у фонді фінансування будівництва порушено, що є підставою для захисту в судовому поряду. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, надала відзив, в якому зазначила, що набула право власності на квартиру на законних підставах, шляхом укладення договору купівлі-продажу з ПАТ «ПІК», сплатила за неї грошові кошти у повному обсязі та з 2010 року на правах власника володіє спірним майном. Пояснила, що матеріалами справи спростовуються доводи позивача, тому як позивачу повернуті сплачені по договору кошти у повному обсязі, оскільки відповідний Договір як підставу для їх отримання було скасовано у судовому порядку, а тому не має законних підстав для задоволення позову. Крім того надала заяву про застосування строку позовної давності. Відповідач ПАТ\~«ПІК» проти\~задоволення позову\~заперечувало,\~надало заперечення,\~в якому\~зазначило,\~що грошових\~коштів від\~позивача не\~отримувало,\~договірних правовідносин\~з позивачем\~не має,\~будинок побудований\~за кошти\~інших інвесторів,\~а відтак\~відсутні підстави\~для задоволення\~позову. Крім того надало заяву про застосування строку позовної давності. Відповідач виконкому ОМР до суду не з`явилось, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Третя особа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія» надало до суду заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності та позов просить задовольнити. Треті особи: ТОВ «Інвест Таун» та ДП ««Південьвійськбуд» також позов підтримали, надали до суду відповідні заяви. Справу просили слухати у їх відсутності. Третя особа СУЧП «Інекон-Сервіс» проти задоволення позову заперечувало, надало суду письмову заяву, в якій зазначило, що розгляд справи триває з 2009 року, у справі ухвалювалось рішення та в ній достатньо доказів безпідставності позовних вимог. Просило розглядати справу за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України). У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 26 липня 2006 року між позивачкою (довірителем) було укладено Договір № 1\\18 із Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест-Таун» (управитель Фонду фінансування будівництва виду «А») на інвестування будівництва нерухомого майна, визначеного цим договором (далі Договір). Таким чином, суд вказує, що між зазначеними сторонами виникли договірні правовідносини, які врегульовані умовами Договору. Пунктом 1.1 визначено, що предметом договору є гроші (грошові кошти) передані Довірителем Управителю. Предмет Договору включається до фонду фінансування будівництва (далі ФФБ) виду «А», що є об`єктом управління Управителя на який розповсюджується режим довірчої власності. Пунктом 1.4 передбачено, що в порядку та на умовах Договору Управитель від імені та за рахунок залучених від Довірителя коштів здійснює інвестування у будівництво частки житлового, 6-10 поверхового, 87-квартирного будинку з вбудованими офісами за будівельною адресою: [ADDRESS] . Пунктом 2.5. договору Управитель гарантував Довірителю, що вона має право вимоги на об`єкт інвестування згідно договору про організацію спорудження частки житлового будинку розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , укладеного з «22 управлінням начальника робіт» (в/ч [NUMBER] ) надалі -Забудовник. У пункті 3.10 зазначається, що дані про розрахунки між Управителем і Довірителем фіксуються видачею Свідоцтва про участь у ФФБ на внесену суму. Пункт 3.12 передбачає, що після виконання зобов`язань, сторони підписують Акт звірки розрахунків, на підставі якого провадиться остаточний розрахунок і видається Довідка про 100% оплату об`єкта інвестування, взамін на свідоцтва про участь у ФФБ. Права довірителя визначені у п.5.1 договору, згідно яких: 5.2.1. \~ \~ \~ \~В підтвердження оплати вартості об`єкта інвестування, вимагати від Управителя надання Свідоцтва про участь у ФФБ виду А на внесену суму грошових коштів або/та Довідку про 100% оплату об`єкта інвестування, не пізніше 3-х робочих днів з дня зарахування грошових коштів на рахунок Управителя. Довідка про 100% оплату об`єкта інвестування видається після проведення остаточних розрахунків з Управителем після обмірів об`єкту інвестування уповноваженими представниками бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. 5.2.6. \~ \~ \~ \~Вимагати оформлення права власності на об`єкт інвестування та передачі цього об`єкта по акту за умови 100% фінансування загальної площі об`єкта інвестування. 5.3.9. \~ \~ \~ \~ Управитель зобов`язаний: Надати Довірителю документи, необхідні для оформлення права власності на об`єкт інвестування відповідно до Правил ФФБ. 5.4.3. \~ \~ \~ \~Після введення в експлуатацію об`єкту будівництва, повернути Управителю для передачі Забудовнику Довідку про 100% оплату об`єкту інвестування та пакет документів, необхідний для оформлення права власності та протягом двох місяців прийняти у власність об`єкт інвестування. 5.4.8. \~ \~ \~ \~Прийняти об`єкт інвестування у свою власність. Пунктом 10.4 Договору, передбачено, що у разі невиконання Управителем взятих на себе зобов`язань щодо передачі Довірителю об`єкту інвестування після введення об`єкту будівництва в експлуатацію, Управитель зобов`язаний відшкодувати завдані Довірителю збитки згідно діючого законодавства України, а також пеню, в розмірі три відсотки річних від вартості об`єкта інвестування. Згідно пункту 10.6, у разі припинення даного Договору з ініціативи Управителя, у випадках, передбаченим чинним законодавством (наприклад, у зв`язку з неможливістю управління майном, заміни Управителя у судовому порядку, тощо), останній повертає Довірителю протягом місяця всі отримані від нього кошти і виплачує при цьому Довірителю неустойку в розмірі три відсотки від суми, отриманої на момент розірвання даного Договору. Пункт 10.7. передбачає, що при необґрунтованій відмові Довірителя від підписання акту прийому-передачі протягом двох місяців після введення об`єкта будівництва в експлуатацію управління майном припиняється. В цьому випадку зобов`язання Управителя ФФБ перед Довірителем та умови договору про участь у ФФБ вважаються виконаними, за винятком зобов`язання представляти інтереси Довірителя перед третіми особами та здійснювати інші дії щодо захисту його інтересів, у тому числі в суді, а також зобов`язання повернути кошти Довірителю на його вимогу в разі відмови від участі у ФФБ. Довірителю повертаються кошти аналогічно п.10.5. даного Договору, з урахуванням стягнення неустойки в розмірі 15% від внесеної суми. Матеріалами справи підтверджено, що підставою отриманих ТОВ «Інвест-Таун» від «22 УНР» повноважень був договір від 30.06.2006 року №07 про організацію спорудження частки житлового будинку розташованого на земельній ділянці у [ADDRESS] . На підставі отриманих від «22 Управління начальника робіт» повноважень ТОВ «Інвест-Таун» створило Фонд фінансування будівництва (ФФБ) та шляхом укладення договорів залучило для участі в інвестуванні цього будівництва зокрема позивача, яка перерахувала кошти в фонд у повному обсязі, у зв`язку з чим на виконання умов п. 3.10 Договору позивачу видане Свідоцтво. Суд звертає увагу, що позивачу відповідно до зазначених умов Договору Довідку про 100% оплату об`єкта інвестування Управителем не видалася, умови договору п.5.3.9 та п. 5.4.3 сторонами не виконувалися. Порядок створення та діяльності фондів фінансування будівництва визначений Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях із нерухомістю». Згідно ст. 3 вказаного Закону системою фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях із нерухомістю є врегульовані цим Законом та договором дії суб`єктів в системі при організації будівництва житла, фінансування цього будівництва. Другою чистиною цієї статті визначено суб`єкти такої системи, якими є довірителі, управитель, забудовники та страхові компанії. Статтею 2 цього Закону передбачено, що між управителем та забудовником укладається договір, який регулює взаємовідносини між ними щодо організації будівництва з урахуванням отриманих в управління управителем коштів та подальшої передачі забудовником довірителям об`єктів інвестування. Частино 4 статті 6 Закону визначено, що управитель здійснює управління майном відповідно до правил фонду та договору управління майном. Для цього управитель укладає із забудовником договір, яким замовляє йому збудувати об`єкт будівництва, ввести його в експлуатацію та передати об`єкти інвестування довірителям (стаття 9). Статтею 12 цього закону визначено, що Управитель для кожного ФФБ розробляє й затверджує Правила ФФБ та інші необхідні внутрішні документи, що регламентують функціонування цього ФФБ. Правила ФФБ є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами цієї системи фінансування будівництва житла. Правила ФФБ визначають вид ФФБ, процедуру створення ФФБ, порядок організації взаємовідносин забудовника, управителя та довірителів, порядок встановлення управління майном, умови, особливості та обмеження здійснення управління майном, напрями та порядок використання залучених коштів, порядок участі у фонді та відмови від участі в ньому, типи вимірних одиниць об`єктів інвестування, порядок та умови закріплення об`єкта інвестування за довірителем, розмір винагороди управителя та інші умови функціонування ФФБ. З матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2001 року виконавчим комітетом Одеської міської ради прийнято рішення № 845, яким військовій частині [NUMBER] передано функції забудовника по [ADDRESS] , які ще з 07 липня 1988 року за рахунок земель запасу міста на підставі рішення № 300 були надані підприємству КТІ «МОНОЛІТПРОЕКТ». Вказаним рішенням на військову частину [NUMBER] покладено обов`язок розрахуватись із попереднім замовником за фактично виконані роботи на об`єкті будівництва. 02 квітня 2002 між військовий частиною [NUMBER] та ЗАТ (ПАТ) «ПІК» підписано договір № 84/1 на будівництво житлового будинку в [ADDRESS] . Згідно цього договору на ЗАТ (ПАТ) «ПІК» покладені зобов`язання у повному обсязі провести фінансування за власні або залучені кошти проектні роботи, побудувати будинок і ввести його в експлуатацію. При цьому, при підписанні цього договору номера квартир або площа, яка повинна бути передана військовій частині [NUMBER] , не визначалися. Директивою Міністра оборони України від 02 грудня 2002 року № Д-115/1/011 умовне найменування військова частина [NUMBER] ліквідована. Згідно довідки штабу Південного оперативного командування «Умовне найменування військова частина [NUMBER] з 28.02.2003 року анульовано. 14 березня 2003 між військовий частиною [NUMBER] , ЗАТ (ПАТ) «ПІК» та СУЧП «Інекон-Сервіс» підписано договір про спільну діяльність №02\\1-03 по будівництву будинку по [ADDRESS] . Згідно умов договору про спільну діяльність № 02/1-03 за учасниками закріплювалися права на площі за умови внесення інвестицій на будівництво, при цьому ці інвестиції повинні приводитися виключно через розрахунковий рахунок ЗАТ (ПАТ) «ПІК», як інвестора-підрядника. Військова частина мала право отримати площі в житловому будинку у разі виконання підрядних робіт по улаштуванню кришної котельні. При цьому у додатковій угоді про розподіл прощ за військовою частиною закріплялись квартири які може отримати військова частина при умові виконання робіт по будівництву будинку. Даних про отримання квартир конкретними фізичними особами, у тому числі позивачкою, ця додаткова угода не передбачала. 23 грудня 2004 виконкомом ОМР року прийнято рішення № 733 про надання військовій частині [NUMBER] дозволу на будівництво будинку і затверджено договір оренди земельної ділянки. 18 жовтня 2005 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контрою м. Одеси військовій частині [NUMBER] видано Дозвіл на виконання будівельних, а цим дозволом виконання будівельних робіт покладено на ЗАТ (ПАТ) «ПІК». В той же час, 30 червня 2006 року між «22 управлінням начальника робіт» та ТОВ «Інвест Таун» укладено договір №07 про організацію будівництва житлового будинку по [ADDRESS] . Договір підписаний від імені військової частини [NUMBER] , яка ліквідована ще у 2003 році. 07 серпня 2006 року Міністром оборони України підписано наказ № 483 про ліквідацію 22 управлінь начальника робіт шляхом приєднання його до Державного підприємства МОУ «ПІВДЕНЬВІЙСЬКБУД» і призначено ліквідаційну процедуру. У ході судового розгляду представником відповідача надано архівну довідку Південного оперативного командування від 25.06.2007р. №1150, згідно якої військова частина [NUMBER] із 28.02.2003р. анульована. Вказане підтверджується і довідкою Головного організаційно-мобілізаційного управління Міністерства оборони України від 26.06.2007р. №322/3933. Тобто, на час винесення рішення виконавчим комітетом Одеської міської ради військової частини [NUMBER] вже не існувало. Доказів щодо наділення виконавчим комітетом Одеської міської ради» повноваженнями забудовника будівництва «22 управління начальника робіт», суду не надано. Як зазначив у своїх поясненнях представник Державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» у ході прийняття повноважень «22 управління начальника робіт» було встановлено, що «22 УНР» після ліквідації військової частини не переоформило на себе повноваження, які були надані військовій частині рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 13.12.2003р., та не набуло прав забудовника цього житлового будинку. ДП МОУ «Південьвійськбуд» також не переоформило на себе права забудовника і з метою закінчення будівництва відмовилось на користь ЗАО «ПІК» від прав замовника будівництва житлового будинку. Крім того, бухгалтерська документація «22 УНР» після його ліквідації в державне підприємство не передавалась. Згідно акту розрахунків та передавального балансу заборгованості «22 УНР» та подалі ДП МОУ «ПІвденьвійськбуд» як правонаступника, перед іншими підприємствами, які проводили будівництво даного житлового будинку, не має. 22 червня 2007 року Комісією Міністерства оборони України на підставі комплексної ревізії, в тому числі фінансової, складено і затверджено передавальний акт активів і пасивів «22 управління начальника робіт», згідно якого ніяких зобов`язань і заборгованостей інших підприємств по будівництву житлового будинку по [ADDRESS] немає. Рішенням господарського суду м. Києва від 23.11.2007 року у справі № 18/203 Договір № 07 від 30 червня 2006 року про організацію будівництва житлового будинку по [ADDRESS] , укладений між «22 управлінням начальника робіт» та ТОВ «Інвест Таун» було визнано недійсним з моменту укладення. У зв`язку з чим, суд визнає оскільки був визнаний недійсним договір №07 від 30 червня 2006 року про організацію спорудження будинку, який був підставою для залучення ТОВ «ІНВЕСТ ТАУН» від позивача грошових коштів в фонд фінансування будівництва і, як наслідок ТОВ «ІНВЕСТ ТАУН» був позбавлений права фінансувати будівництво будинку [ADDRESS] , правонаступництва прав та обов`язків ТОВ «ІНВЕСТ ТАУН» до іншої юридичної особи не передбачалось. На підставі викладеного суд встановлює, що ЗАТ (ПАТ) «ПІК» не набуло обов`язки Управителя по Договору № 1\\18 перед позивачем, у тому числі щодо передачі документів для реалізації майнових прав та оформлення права власності. Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «ІНВЕСТ ТАУН» звернулось на адресу позивачки та членів її родини з проханням забрати перераховані у Фонд ФБ гроші, які знаходяться на рахунку Фонду фінансування будівництва ТОВ «Інвест Таун». Такі звернення направлялися 30.01.2008 року, 06.03.2008 року, 15.04.2008 року та 22.10.2008 року про що свідчить супровідні листи з відміткою пошти про їх вручення цим особам. Матеріали справи підтверджене та не спростоване позивачем, що вказані грошові кошти повернуті з Фонду ФБ позивачу у повному обсязі, що вбачається з копії банківської виписки з рахунку № [NUMBER] , оригінал якої наявний в матеріалах аналогічної справи (№ 2\\1522\\11922\\2011, том 2, арк..справи 7-43), що був відкритий у філії Одеського регіонального управління банку «Фінанси та кредит». Таким чином за наслідком визнання недійсним Договору № 07 про організацію спорудження будинку Управителем Фонду ФБ були виконані зобов`язання згідно п. 10.6 Договору № 1\\18 укладеного з позивачем. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1,2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Положеннями ч. 2 ст. 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві, зокрема, на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації. Право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 ЦК України), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Для набуття набувачем права власності на майно передбачена наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК України випадках - нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках - державна реєстрація. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, позов про визнання права власності може пред`являти виключно власник такого майна. Відповідний позов пред`являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами. Позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на належне власнику майно за допомогою підтвердження у судовому порядку факту належності йому спірного майна на праві власності. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій від третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Тобто підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до ст. 392 ЦК України є спір або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду. Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі №6-244цс14, від 24.06.2015 № 6-318цс15, від 02.12.2015 у справі № 6-1732цс15. До викладеного слід додати, що передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Так, застосування такого способу захисту прав, як звернення з позовом про визнання права на речові права, можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов`язальних відносинах. Водночас, права, у тому числі право власності осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права. Виходячи з наведеного, суд вказує, що згідно Договору № 1\\18 право власності при виконання сторонами умов договору мало би виникнути в порядку передбаченому п.п. 2.5, 5.2.1, 5.2.6, 5.3.9, 5.4.3 Договору. Виходячи з наведеного вище суд визнає, що у позивача не має підстав для визнання права власності на спірну квартиру. Так суд враховує, що 18 лютого 2008 року ухвалою Господарського суду Одеської області у справі №22/82-07-1860 затверджену мирову угоду між ДП МОУ «Південьвійськбуд», ЗАТ (ПАТ) «ПІК» та СУЧП «Інекон-Сервіс». Згідно даної угоди ДП МОУ «Південьвійськбуд», як правонаступник «22 УНР», відмовився від оформлення на себе прав замовника та звернувся до виконавчого комітету Одеської міської ради з проханням оформити право замовника будівництва будинку на ЗАТ (ПАТ) «ПІК». Факт відсутності фінансування будинку сторонніми особами підтверджується актом звірки між ДП МОУ «Південьвійськбуд», ЗАТ (ПАТ) «ПІК» та СУЧП «Інекон-Сервіс». Тобто всі взаємовідносини сторін по організації будівництва житлового будинку по [ADDRESS] , які виникли в ході організаційних заходів, пов`язаних із ліквідацією підприємств, були урегульовані ухвалою Господарського суду Одеської області шляхом затвердження мирової угоди від 18.02.2008р. у справі №22/82-07-1860. Цією ж угодою визначено та затверджено витрати всіх сторін, внесені ним на інвестування будівництва, та встановлений подальший порядок розпорядження житловим будинком. Рішенням Виконкому ОМР від 24 червня 2008 року №727 у зв`язку із ліквідацією військової частини [NUMBER] та на підставі звернення ДП «Південьвійськбуд» функції забудовника житлового будинку по [ADDRESS] передано ЗАТ (ПАТ) «ПІК». Цим же рішенням, на ЗАТ «ПІК» покладено зобов`язання провести розрахунок із Виконавчим комітетом Одеської міської ради за компенсацію по незавершеному будівництву. Представником ПАТ «ПІК» у судовому засіданні надано державний акт про введення житлового будинку по [ADDRESS] в експлуатацію. 26 травня 2008 року Господарським судом Одеської області у справі № 15/23-08-615 прийнято рішення про визнання договору про спільну діяльність № 02/1-03 недійсним з моменту укладення. Це свідчить про те, що домовленості між військовий частиною [NUMBER] , ЗАТ (ПАТ) «ПІК» та СУЧП «Інекон-сервіс» за договором № 02/1-03 та додатки до нього не мають юридичної сили. Відповідно до ч.5, ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Пленум Верховного Суду України у постанові від 18.12.2009 року №14 « Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише у тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, а в інших випадках ці обставини встановлюються на загальних підставах. \~ \~ \~ \~ Розглянувши матеріали справи суд визнає, що позивачем не доведене порушення ЗАТ (ПАТ) «ПІК» прав будь-яких інвесторів, які фінансували будівництво через Фонд ФБ ТОВ «ІНВЕСТ ТАУН», у тому числі які проводили фінансування по договору № 02/1-03, шляхом підписання додаткових договорів. Ніяких договорів на інвестування будівництва ЗАТ (ПАТ) «ПІК», як генпідрядник-інвестор (обов`язки покладено договором № 84/1, що діяв до моменту ліквідації військової частини [NUMBER] ), а у подальшому правонаступниками військової частини «22 УНР» та ДП «Південьвійськбуд», СУЧП «Інекон-Сервіс», як інвестор будівництва, а також ЗАТ (ПАТ) «ПІК», як замовник будівництва, із позивачкою не укладали. У матеріалах справи відсутні докази виникнення з будь-яких підстав договірних зобов`язань ЗАТ «ПІК» перед Управителем Фондом ФФБ ТОВ «Інвест Таун» та позивачем по справі, що виключає підстави вимог позивача до ЗАТ «ПІК». Вищевикладене свідчить, що [PERSON] не має не тільки підстав для захисту права вимогою про визнання власності на нерухоме майно в будинку але і майнових прав, як інвестор будівництва. А тому, у позивача відсутні підстави на «очікування» у майбутньому реалізації прав інвестора на об`єкт забудови, кошти як інвестиція повернуті Управителем на рахунок позивача, а тому згідно умов Договору 1\\18 права Довірителя - не порушені. Виникнення можливих збитків у позивача за наслідком виконання Управителем Фонду ФБ п. 10.6 Договору № 1\\18 не входить в предмет спору та доказування по справі. З приводу заяви [PERSON] , що нібито спірна квартира перебуває в іпотеці суд виходить з наступного. Оскільки, договір № 07 від 30.06.2006 року про організацію будівництва житлового будинку по [ADDRESS] судом визнано недійсним, рішення суду набрало законної сили, а відтак і укладений договір іпотеки, яким забезпечувались зобов`язання по договору № 07 та передавались в іпотеку майнові права на об`єкти житлового будинку, є недійсним. Визнання недійсним договору іпотеки, який залежить від основного договору закон не передбачає, при цьому суд звертає увагу, що в іпотеку по договору передавалась не квартири та офіси, а майнові права на квартири та офіси. Відповідно до вимог Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію сторони можуть укласти договір іпотеки нерухомого майна, при умові що майно буде належати іпотекодавцю. НА час розгляду справи будинок введено в експлуатацію, а окремий договір іпотеки на відповідне нерухому майно із військовою частино [NUMBER] , ТОВ «Інвест Таун», [PERSON] та ЗАТ (ПАТ) «ПІК» не укладався. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. З приводу доводів позивачки, що сплачені позивачкою по Договору № 1\\18 кошти до ФФБ ТОВ «Інвест Таун» далі передані до «22 управління начальника робіт» та потім переведені на рахунок ТОВ «Нове місто» по виконанню підрядних робіт на будівництво житлового будинку по [ADDRESS] суд вказує наступне. Як встановлене по справі, позивач мала договірні правовідносини по Договору № 1\\18 від 26.07.2006 року тільки з ТОВ «Інвест Таун», тому взаємовідносини безпосередньо Фонду ФБ з забудовником та підрядником не стосується прав та обов`язків позивача та не входять у предмет спору та дослідження по справі. При цьому суд звертає увагу, що згідно довідки директора ДП «Південьвійськбуд», як правонаступника «22 УНР», будівельні роботи ТОВ «Нове місто» виконувало лише по будівництву будинку в Житловому масиві Совіньон. А всі затрати військової частини [NUMBER] , «22 управління начальника робіт» та Державного підприємства «Південьвійськбуд» вирішені, про що укладено Мирову угоду, яка 18 лютого 2008 року затверджена судом, та підписано акт звірки розрахунків. Відповідно до ч.ч. 1,5,6\~ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1\~ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи, що суд дійшов висновку про безпідставність вимоги позивача щодо визнання права власності на спірну квартиру, дана вимога не підлягає задоволенню. Інші заявлені позивачем вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, витребування майна, виселення та вселення є похідними від зазначеної вимоги по захисту права власності, а тому також безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав. Щодо застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного. Як встановлено під час розгляду справи, позивачка звернулась до суду у 2007 році, про що 31 травня 2010 року у справі № 2-3403/10 ухвалювалось рішення, яке у подальшому ухвалою Приморського районного суду від 22 грудня 2011 року було скасовано у зв`язку із нововиявленими обставинами та цивільну справу призначено до розгляду в загальному порядку. Після чого ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2014 року заяву позивачки про роз`єднання позовних вимог було задоволено, а тому справа №522/22303/14-ц, що перебуває у провадженні суду, є результатом роз`єднання справи № 2-3403/10. Відповідно до ч.2-3, ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг\~позовної давності починається заново. А тому строк позовної давності щодо звернення до суду за захистом позивачем не був пропущений. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed