Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON], зареєстрований 21 листопада 2003 року Сумським міським відділом реєстрації актів громадського стану Сумського обласного управління юстиції, актовий запис №\~1836. В обґрунтування позову зазначала, що з 21 листопада 2003 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON], від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем у неї не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних погляди на сімейні відносини, права та обовязки кожного із подружжя у шлюбі, внаслідок чого між ними часто виникали сварки. Із грудня 2016 року подружніх відносин вони не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Їхній шлюб існує лише формально, подальше його збереження є неможливим та суперечить її інтересам. Спору про поділ спільного сумісного майна подружжя немає. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов підтримує, просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не зявився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов визнає повністю, просив суд розглянути справу за його відсутності. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 21 листопада 2003 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Сумським міським відділом реєстрації актів громадського стану Сумського обласного управління юстиції, актовий запис №\~1836. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що з грудня 2016 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, примиритися не бажають, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved