Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

У липні 2016 року до суду звернулася [PERSON] з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] коштів на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини доходу зі всіх видів заробітку до досягнення дитиною відповідного віку. Вказувала, що перебуває у шлюбних відносинах з відповідачем, але проживають окремо, відповідач матеріальної допомоги на дитину і сім'ю не надає. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у судове засідання не прибули, просили розглянути справу за їх відсутності, про що надали письмові заяви. Позивач позов підтримала. Відповідач з позовом погодився, не заперечував сплачувати кошти на утримання дитини в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі з 05 червня 1999 року. У шлюбі сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач працює у ПАТ «УТН» має стабільні доходи, які за своїми розмірами не є значними. Відповідач працює у ПАТ «УТН», має стабільні доходи, аліментних зобовязань перед іншими особами не має, матеріальної допомоги на утримання дитини та позивача не надає. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 3 ст.181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст.183 згаданого Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Позивач має право на одержання від відповідача коштів на утримання дитини, а відповідач зобов'язаний надавати таку допомогу. Відповідач не надав суду жодних належних і достовірних доказів про відсутність у нього можливості надавати позивачу такої матеріальної допомоги на утримання дітей. На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також враховуючи можливість надання належної і достатньої матеріальної допомоги відповідачем позивачеві на утримання дитини, недопущення погіршення матеріального становища позивача і неповнолітньої дитини та одночасно відповідача, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути кошти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 липня 2016 року з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що позивач заплатила судовий збір на користь держави в сумі 551,20 грн. та не наполягала на стягненні з відповідача коштів у повернення сплаченого судового збору. Крім того, при цьому, суд враховує, що випадків, передбачених статтею 184 Сімейного Кодексу України щодо зменшення відсотку прожиткового мінімуму для дитини не встановлено. Відповідно п. 7 ч.1 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини.

Outcome: approved