Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду зі позовом до Військової академії (м. Одеса), Житлової комісії Військової академії (м. Одеса), начальника Військової академії (м. Одеса) про визнання дій Житлової комісії Військової академії (м. Одеса) противоправними, визнання незаконним та скасування п.6 протоколу засідання житлової комісії № 38 від 30.11.2015 року, визнання противоправним дії начальника Військової академії (м. Одеса) щодо затвердження протоколу засідання житлової комісії № 38 від 30.11.2015 року, зобов`язання Житлової комісії Військової академії (м. Одеса) зарахувати його на квартирний облік з 27.07.1992 року, а також зобов`язання начальника Військової академії (м. Одеса) затвердити рішення Житлової комісії Військової академії (м. Одеса) щодо зарахування його на квартирний облік з 27.07.1992 року. При цьому позивач посилається на те, що на своє звернення до Житлової комісії Військової академії (м. Одеса), йому була надана відповідь, з якої вбачається, що перенесення дати квартирного обліку з 03.02.95 року на 27.07.92 року неможливо. В обґрунтування своєї позиції Житлова комісія Військової академії (м. Одеса) посилалась на норми наказу МО України від 03.02.95 №20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою в Збройних Силах України». Позивач вважає, що дане рішення є противоправним та його потрібно зарахувати на квартирний облік з 27.07.1992 року. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Представник Житлової комісії Військової академії (м. Одеса) у судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, надавши письмові заперечення. Представник Військової академії (м. Одеса), та начальника Військової академії (м. Одеса) у судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, надавши письмові заперечення Вивчивши наявні докази по справі суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] у 2002 року прибув з АР Крим до Одеського інституту сухопутних військ для проходження служби. Згідно з витягу з протоколу № 8 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 04.12.1992 року позивач був зарахований в чергу на отримання житла з 27.07.1992 року. 14.12.2004 року позивач звернувся\~ до\~ керівництва Одеського інституту сухопутних військ щодо зарахування його на квартирний облік для отримання житла. Порядок зарахування військовослужбовців на квартирний облік регулювався наказом Міністра оборони України від 03.02.95 № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України». Цим наказом було визначено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше, ніж з дня набрання чинності даного наказу, будь-які інші нормативно-правові акти, які б містили механізм перенесення черги квартирного обліку для військовослужбовців України відсутні. 17.01.2007 року на засіданні житлової комісії Одеського інституту Сухопутних військ було вирішено включити до списку черговості [PERSON] в загальну чергу з 03.02.1995 року. У вересні 2015 року позивач звернувся до Житлової комісії Військової академії (м. Одеса) з заявою про зарахування його до черги на отримання житла з 27.07.1992 року. Відповідно до витягу з протоколу № 38 зсідання житлової комісії Військової академії (м. Одеса) від 30.11.2015 року не вбачається підстав для переносу дати зарахування [PERSON] на квартирний облік з 1995 року на 1992 рік. Відповідно до вимог ст. 17,47 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян, які перебувають на службі в збройних силах і таким громадянам України надається житло державою безоплатно відповідно до закону. Право на житло є складовою конституційного права на соціальний захист. Згідно зі статтею 47 Конституції України, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Кабінет Міністрів України на виконання статті 12 Закону України № 2011-ХІІ, затвердив «Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями відповідною постановою від 03.08.2006 року № 1081». Одним із головних принципів права є принцип соціальної справедливості. У житловому законодавстві, цей принцип знайшов своє відображення у ст.1, якою визначено, що право громадян на житло забезпечується справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва. Оцінюючи надані суду докази, суд вважає, що не перенесення позивачу черги квартирного обліку відповідачем є правомірним, оскільки позивач був поставлений на облік згідно наказу МО України № 20 ( від 03.03.1995 року), декілька\~ років позивач не оскаржував свої зарахування на квартирний облік з 03.02.1995 року, а перенесення його у черги порушить справи інших осіб, що перебувають у черги, та не є сторонами у справі. Згідно до ст. 43 ЖК України, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Таким чином, вбачається, що позивач знаходиться в черзі на отримання житла з 1995 року. Отже, чинним законодавство передбачено та врегульовано порядок надання житла особам, які потребують поліпшення житлових умов, а також особам, які мають переваги в одержанні жилих приміщень перед іншими категоріями. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно\~ст. 57 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно\~ст. 58 ЦК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно\~ст. 59 ЦК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У ст. 47 Конституції України зазначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. При цьому, з матеріалів справи не вбачається переваг позивача перед іншими особами, які перебувають на квартирному обліку за цією категорією у черзі перед ним. Таким чином, у разі задоволення зазначених позовних вимог судом будуть порушені права інших осіб на позачергове отримання житла, які перебувають у черзі на отримання житла перед позивачем. Згідно п. 2 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства в Україні є рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Вищенаведене дає підстави для висновку про те, що позивач має бути забезпечений житлом у порядку черги після того, як будуть забезпечені житлом особи, які перебувають у списку осіб, що мають право на позачергове одержання житла раніше неї, що відповідатиме положенням статті 43 ЖК. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Outcome: dismissed