Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його батьки [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.04.1995 року, який було розірвано 03.11.1999 року. До повноліття батько сплачував на нього аліменти згідно виконавчого листа. З 01.09.2014 року та по теперішній час він навчається в Дніпропетровському Державному Інституті Фізичної культури і Спорту, нині на другому курсі відділення «ФВ» групі №14/6 денної форми навчання. Витрати на проїзд, харчування та належне навчання ставлять його в скрутне матеріальне становище, наявних коштів не достатньо для його належного існування . Мати [PERSON] не в змозі у повному обсязі матеріально забезпечувати його подальше навчання та харчування, відповідач же матеріальної допомоги йому добровільно не надає, в вязку з чим він звертається до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 800 грн. щомісячно. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву щодо розгляду справи у його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що батьки позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.04.1995 року, який було розірвано 03.11.1999 року, що підтверджується наданим свідоцтвом про розірвання шлюбу. [PERSON] є його батьком, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ №432521 від 06.05.1997 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська. Починаючи з 01.09.2014 року та по теперішній час позивач навчається в Дніпропетровському Державному Інституті Фізичної культури і Спорту, нині є студентом другого курсу відділення «ФВ» групі №14/6 денної форми навчання, що підтверджується наданою ним довідкою навчального закладу. Відповідно до ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України розяснив, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відтак, за змістом ст. 199 СК України обовязок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків. Звертаючись до суду з даним позовом позивач наголошує на необхідність матеріальної допомоги з боку відповідача, оскільки в звязку з навчанням знаходиться в скрутному матеріальному становищі, а мати сама не в змозі в повному обсязі забезпечити його матеріально. Визначаючи розмір аліментів на утримання позивача, суд враховує розмір його власного доходу, розмір доходу відповідача і дійшов висновку, що розмір аліментів, про стягнення яких просить позивач (800 гривень щомісячно), є розумним та за наведених обставин достатнім. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved