Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

У квітні 2021 року, позивач, через представника за довіреністю - Стрельнікова М.В., звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 травня 2007 року між нею та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - Банк, ВАТ «ВіЕйБі Банк», ПАТ «ВіЕйБі Банк»), було укладено кредитний договір № 93, згідно умов якого Банк надав кредит у розмірі 70000,00 доларів США з відсотковою ставкою 13% річних, строком погашення кредиту до 21 травня 2032 року. Також, 22 травня 2007 року з метою забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором, між нею (позивачем) та Банком було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS] , в зв`язку з чим приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Київської області Пікущою Г.Д. було накладено заборону відчуження предмету іпотеки. 20 грудня 2008 року та 12 березня 2010 року між Банком та позивачем були укладені додаткові договори, якими відсоткова ставка встановлювалась у розмірі 16,5 та 15% річних відповідно. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 02 лютого 2018 року в справі № 360/1554/15-ц за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, було відмовлено у задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/35318/15-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про захист прав споживачів визнано недійсним пункт 1.4.1 кредитного договору № 93, укладеного 22 травня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «ВіЕйБі Банк». З листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 112-60-66/12 від 25 лютого 2021 року за підписом заступника директора-розпорядника Новікова В.В. їй стало відомо про те, що право вимоги за кредитним договором № 93 від 22 травня 2007 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо І.В., було відступлене ТОВ «Вердикт Капітал» у складі лоту GL3N212009. За результатами аукціону 28 листопада 2019 року укладено договір № 212009 про відступлення права вимоги, згідно з яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло статусу «нового кредитора» та права вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців). Вважала, що вказаний договір є недійсним та протиправним в частині передачі прав вимоги за кредитним договором № 93 від 22 травня 2007 року з таких підстав. Всупереч вимогам п. 3 договору про відступлення права вимоги, ні банком ні ТОВ «Вердикт Капітал», її (позивача) не було повідомлено про заміну сторони у зобов`язанні, шляхом укладення договору відступлення права вимоги; відступаючи право вимоги, Банк ввів в оману ТОВ «Вердикт Капітал» і відступив йому право строк давності якого минув; Банк відступив право вимоги по кредитному договору, пункт 1.4.1 якого визнано недійсним, в зв`язку з чим передане право вимоги за кредитним договором № 93 від 22 травня 2007 року є не визначеним. Враховуючи наведене, просила суд визнати договір № 212009 про відступлення права вимоги, укладений 28 листопада 2019 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» недійсним та протиправним в частині передачі прав вимоги за кредитним договором № 93 від 22 травня 2007 року. Ухвалою суду від 21 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 19 травня 2021 року від представника відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» - адвоката Слостіна А.Г. надійшов відзив на позовну заяву, згідно до якого представник просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. На обґрунтування наведеного зазначає, що 22 травня 2007 року між позивачем та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено кредитний договір № 93, за умовами якого позивач отримала кошти в розмірі 70000,00 доларів США зі сплатою 13% річних, строком до 21 травня 2032 року. З 20 березня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Згідно договору № 212009 про відступлення прав вимоги від 28 листопада 2019 року вбачається, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» відступив, а ТОВ «Вердикт Капітал» набув права вимоги, зокрема за кредитним договором № 93 від 22 травня 2007 року та забезпечення його виконання - договором іпотеки. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 вересня 2019 року в справі № 761/35318/15-ц визнано недійсним пункт 1.4.1 кредитного договору № 93, укладеного 22 травня 2007 року. Разом з тим, суд дійшов висновку що для визнання кредитного договору № 93 від 22 травня 2007 року недійсним в цілому, підстави відсутні. Щодо посилань позивача на обставини, встановлені рішенням Бородянського районного суду Київської області від 02 лютого 2018 року в справі № 360/1554/15-ц, яким у задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» відмовлено в зв`язку з недоведеністю позовних вимог, зазначив, що дані обставини вже були досліджені в справі № 761/35860/18 за позовом [PERSON] до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про захист прав споживачів. Постановою Верховного Суду від 16 листопада 2020 року, якою залишено без змін рішення Бородянського районного суду Київської області від 27 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року, було зроблено наступні висновки: «Колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача як на підставу для задоволення позову на висновок судово-економічної експертизи № 5124/14-45 від 27 жовтня 2017 року, оскільки заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а не висновком експертизи, який оцінюється на рівні з іншими доказами та не має для суду наперед встановленого значення (стаття 110 ЦПК України). Разом з тим, суди попередніх інстанцій безпідставно не взяли до уваги вказаний висновок судово-економічної експертизи, оскільки він складений за результатами проведення експертизи в іншій справі щодо стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором та стосується саме правильності нарахування суми заборгованості позивача за кредитним договором, а не обставин, з якими позичальник як споживач пов`язував підстави для розірвання цього договору». Таким чином, будь-які доводи позивача щодо встановлення експертизою обставин, що мають значення у цій справі спростовані рішенням суду, що набрало законної сили, адже дані висновки мали значення виключно щодо правильності нарахування заборгованості, а не для з`ясування підстав визнання договору недійсним, виконаним, а тому і не може породити відсутність прав кредитора відступити право вимоги за таким договором. Щодо строків позовної давності представником відповідача зазначено, що за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. У відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до його припинення або до закінчення строку дії іпотечного договору. Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Зміна кредитора у зобов`язанні не є зміною умов основного договору та договорів забезпечення, оскільки саме зобов`язання залишається незмінним, натомість змінюється сторона у зобов`язанні, яка з моменту переходу до неї прав кредитора має право вимагати виконання саме їй вказаного зобов`язання. Боржником не надано доказів того, що він сплачував заборгованість за кредитним договором первісному чи новому кредитору, тому відсутні підстави заперечувати факт відступлення права вимоги до нового кредитора. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту. Оскільки позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження повного виконання зобов`язання, то відсутні підстави вважати, що договірні зобов`язання є припиненими. Сам по собі факт відступлення права вимоги за зобов`язанням не є підставою для його припинення. Посилаючись на викладене, а також те, що договори відступлення прав вимоги укладені у відповідності до вимог закону, просив відмовити [PERSON] в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості. 27 травня 2021 року від третьої особи ВГО «Фінансова грамота України» в особі Голови правління Стрельнікова М.В. надійшли пояснення, у яких висловлено незгоду із доводами наведеними у відзиві на позовну заяву. Голова правління ВГО «Фінансова грамота України» Стрельніков М.В. зазначив, що позовна заява подана з вимогами про визнання недійсним та протиправним договору № 212009, укладеного 28 листопада 2019 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» в частині передачі прав вимоги за кредитним договором № 93 від 22 травня 2007 року. Оскільки мова не йде про розірвання кредитного договору і позивачем прийняті до уваги рішення судів усіх інстанцій, вважає, що зазначені представником відповідача доводи про визнання судами кредитного договору № 93 від 22 травня 2007 року, за винятком пункту 1.4.1, законним та чинним, є такими, що не стосується суті розгляду в даній справі. З приводу посилань представника відповідача на рішення суду в справі № 761/35860/18, зазначив, що згідно вимог ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. У відповідності до умов кредитного договору № 93 від 22 травня 2007 року, зобов`язанням позивача є не лише повернення кредиту, а й сплата процентів, які були нараховані Банком за весь час користування кредитними коштами. Згідно висновку експерта за результатами проведеної судово-економічної експертизи № 5124/17-45 від 27 жовтня 2017 року в справі № 360/1554/15-ц визначити наявність переплати, сторнування Банком зайво нарахованих відсотків, нараховану до сплати суму заборгованості не вдалося за можливим за обставинами вказаних у висновку. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 02 лютого 2018 року в справі № 360/1554/15-ц у задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» відмовлено в зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Таким чином вважає, що договір № 212009 про відступлення права вимоги, укладений 28 листопада 2019 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал», було передано за невизначеним зобов`язанням по дійсному договору. Ухвалою суду від 01 липня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Пискун Л.М. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» - Старча А.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «ВіЕйБі Банк» з ринку заступника директора-розпорядника В.В. Новікова свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Третя особа Голова правління Всеукраїнської громадської організації «Фінансова грамота України» Стрельніков М.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач у позовній заяві зазначив, що 22 травня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», було укладено кредитний договір № 93, згідно умов якого банк надав кредит у розмірі 70000,00 доларів США з відсотковою ставкою 13% річних, строком погашення кредиту до 21 травня 2032 року. Також, 22 травня 2007 року з метою забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором, між [PERSON] та ВАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS] . 20 грудня 2008 року та 12 березня 2010 року між Банком та позивачем були укладені додаткові договори, якими відсоткова ставка встановлювалась у розмірі 16,5 та 15% річних відповідно. Вказані обставини не заперечувались сторонами та підтверджуються рішеннями судів у справах № 360/1554/15-ц, 761/35318/15-ц, № 761/35860/18, на які у заявах по суті справи посилаються учасники справи. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 02 лютого 2018 року у справі № 360/1554/15-ц, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Як вбачається зі змісту вказаного рішення, звертаючись до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 93 від 22 травня 2007 року, позивач посилався на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 26736,95 доларів США. У вказаному рішенні суд зазначив, що належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості суду позивачем не надані, правильність наданого суду розрахунку заборгованості спростовується висновком експерта, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 вересня 2019 року у справі № 761/35318/15-ц, задоволено частково позов [PERSON] до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про визнання кредитного договору недійсним. Визнано недійсним пункт 1.4.1 кредитного договору № 93, укладеного 22 травня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та [PERSON] . У решті вимог відмовлено. Відомості про набрання цим судовим рішенням законної сили матеріали справи та Єдиний державний реєстр судових рішень не містять. Як вбачається зі змісту вказаного рішення у пункті 1.4.1 кредитного договору № 93, укладеного 22 травня 2007 року, встановлювалася плата за обслуговування кредиту щомісячно в розмірі 21,00 долара США, що становить 0,03% річних від загальної суми Кредиту. Задовольняючи позов частково, суд зазначив, що встановлена у пункті 1.4.1 кредитного договору № 93 від 22 травня 2007 року Банком сплата щомісячної комісії за послуги, що супроводжують кредит, порушує вимоги законодавства та є несправедливою по відношенню до споживача, а тому дійшов висновку про необхідність визнання пункту 1.4.1 вказаного кредитного договору недійсним. Суд також дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним в цілому вказаного кредитного договору № 93. 28 листопада 2019 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір № 212009 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває право вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору, додатку № 3, додатку № 4. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором (а.с.83-85). Сторони домовились, що відступлення банком новому кредитору прав вимоги за договорами іпотеки (застави), що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржників за основними договорами та були посвідчені нотаріально, та/або обтяження за ними зареєстровані у відповідних державних реєстрах та/або можуть підлягати такій реєстрації, відбувається за окремими договорами, що укладаються між сторонами одночасно із укладенням цього договору та підлягає нотаріальному посвідченню. За цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій у розмірах, вказаних у додатку № 1 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку № 1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів. Пунктом 4 цього договору передбачено, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 15 423 130,63 грн. Ціна договору сплачена новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор (а.с. 96-97, 98). У витягу з додатку № 1 до цього договору зазначено, що за цим договором банк відступив право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 93 від 22 травня 2007 року. Загальний залишок заборгованості становить 1 042 186,79 грн, з яких залишок за тілом кредиту 583 366,85 грн, залишок за відсотками - 452 350,88 грн, залишок за комісією - 6 469,06 грн (а. с. 86-88). 28 листопада 2019 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, відповідно до умов якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених договором № 212009 про відступлення прав вимоги від 28 листопада 2019 року, предметом якого є відступлення прав вимоги за кредитними договорами, зазначеними у додатку № 1 до договору № 212009, банк/первісний іпотекодержатель відступає та передає, а новий іпотекодержатель приймає та набуває всіх прав, належних банку/первісному іпотекодержателю за договорами іпотеки, які забезпечують виконання зобов`язань за кредитними договорами та перелічені у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників іпотекодавця, спадкоємців іпотекодавця або інших осіб, до яких перейшли обов`язки іпотекодавця за іпотечним договором. Права вимога за іпотечними договорами переходять до нового іпотекодержателя у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги (а.с.89-92). З додатку № 1 до договору відступлення прав за договорами іпотеки від 28 листопада 2019 року вбачається, що іпотечний договір від 22 травня 2007 року посвідчений приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Київської області Пікущою Г.Д. за реєстровим № 1748. Визначено, що іпотекодавцем є [PERSON] , предметом іпотеки - квартира з лоджією, що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 97,5 кв.м, житловою площею 50,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Кредитний договір № 93 від 22 травня 2007 року, виконання зобов`язань за яким забезпечено договором іпотеки (а.с. 93-95). За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто за наведеним загальним правилом до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредиторові у зобов`язанні, якщо інше не встановлено договором або законом. У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору. Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 березня 2021 року у справі № 953/19283/19. Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 639/4836/17. Позивач на обґрунтування неправомірності відступлення права вимоги за кредитним договором вказує на те, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, а відступлення права вимоги, якої не існувало станом на момент відступлення є неможливим, а також посилається на те, що рішенням суду визнано недійсним пункт 1.4.1 кредитного договору, а тому банк не мав права передавати право вимоги у частині заборгованості зі сплати комісії, відповідно вважає, що передане право вимоги за кредитним договором є не визначеним. Крім того, зазначає, що її не було повідомлено про заміну сторони у зобов`язанні, шляхом укладення договору відступлення права вимоги. Інших доводів щодо неправомірності відступлення права вимоги позивачем вказано не було. Під час розгляду справи судом встановлено, що кредитний договір № 93 від 22 травня 2007 року не визнано недійсним в цілому, рішенням суду визнано недійсним лише пункт 1.4.1 вказаного договору, який визначав порядок сплати комісії за обслуговування кредиту. Сторонами не надано доказів того, що зобов`язання за вказаним кредитним договором позивачем виконані. На запитання суду щодо надання доказів виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором, представник позивача та третя особа зауважили, що строк погашення кредиту встановлено до 2032 року. Визначаючи, що зобов`язання переходить до нового кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, необхідно враховувати, що відступлення таких прав є неможливим лише стосовно недійсних вимог (тобто лише в разі недійсності самого правочину, в силу якого виникло кредитне зобов`язання). Зміст зобов`язання як правовідношення визначається сукупністю певних прав та обов`язків, відповідно, у разі описаного відступлення права вимоги до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредитору. А отже, у спірних правовідносинах обсяг прав визначається обсягом прав, пов`язаних із обов`язком з повернення суми кредиту і виконанням усіх похідних від цього зобов`язань. Питання про розмір заборгованості за кредитним договором може вирішуватись під час стягнення заборгованості з боржника, проте не може бути підставою для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги. Непогодження позивача з розміром вимоги не може бути підставою для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги. Як вбачається зі змісту заяв по суті справи та наданих у судовому засіданні пояснень спір виник з приводу розміру заборгованості, права вимоги за якою перейшло до нового кредитора. Разом з цим, позивач не позбавлений права спростовувати розмір заборгованості у межах пред`явлених до нього вимог про стягнення цієї заборгованості. Крім того слід зазначити, що неповідомлення боржника про відступлення прав вимоги за кредитним договором не є підставою для визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним, оскільки неповідомлення боржника про нового кредитора лише свідчить про неналежне виконання договору про відступлення прав вимоги, проте не може мати наслідком недійсність правочину. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки під час укладання оспорюваного правочину між «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» сторонами дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинення договорів.

Outcome: dismissed