Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. У даному житловому будинку окрім позивача та інших членів сім'ї також зареєстрований відповідач. Однак, із 2005 року і по теперішній час [PERSON] за місцем своєї реєстрації не проживає, речі його у будинку відсутні, витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та утриманню будинку не несе. Фактичне місце проживання відповідача не відоме. Реєстрація місця проживання [PERSON] у будинку позбавляє позивача можливості оформити субсидію з оплати житлово-комунальних послуг. Крім того, відповідачем були взяті позики та кредити в різних фінансових установах, які він вчасно не повернув. На адресу місця його реєстрації, від банківських установ приходять листи з вимогами про повернення коштів, приїжджають представники від банку та повідомляють про можливий опис майна, яке знаходиться у будинку. Вказане об'єктивно порушує права позивача у вільному користуванні, володінні та розпорядженні своїм будинком, тому остання змушена звернутися із даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Також, просила здійснювати розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням цієї статті. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07 липня 2016 року державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області, та копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав за № 64495090, сформованої 27.07.2016 р. (а.с. 10-11). Відповідно до довідки № 1005, виданої 12 липня 2018 року виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області [PERSON] дійсно зареєстрований у будинку [ADDRESS], але з 2005 року не проживає за вказаною адресою (а.с. 13). Зі змісту акта обстеження місця проживання, складеного 03 липня 2018 року комісією у складі депутата Великодимерської селищної ради Теслі В.П. та жителів села [PERSON], [PERSON] вбачається, що у ході обстеження житлового будинку [ADDRESS] встановлено, що в ньому зареєстровані: [PERSON] - власниця будинку, [PERSON] - донька, [PERSON] - онука, [PERSON] - онука, [PERSON] - син, [PERSON] - онук, [PERSON], який зареєстрований, однак з 2005 року у будинку не проживає (а.с. 12). Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УРМС України в Київській області від 06.08.2018 р. [PERSON], [INFO], зареєстрований у [ADDRESS] (а.с. 20). Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, які свідчать про відсутність без поважних причин [PERSON] понад один рік у будинку [ADDRESS], тому позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування даним будинком підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved