Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь 3000 грн., оскільки він 20.07.2013 року, перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, ображав та погрожував фізичною розправою за те, що нібито вона свідчила на користь побитої ним особи. При цьому [PERSON] також вимагав у неї 3000 грн. як повернення позики, хоча насправді ніяких грошей вона в нього ніколи не брала. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала з підстав, у ньому зазначених, а також уточнила, що 3000 грн. просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування заподіяної їй вищезазначеними неправомірними діями моральної шкоди, яка полягає у нервових переживаннях та страху за своє життя. Відповідач у судовому засіданні позов до нього не визнав, стверджуючи, що обставини, викладені у позові повністю не відповідають дійсності. Їх будинки розташовані поруч, і 20.07.2013 року він звертався до позивачки з приводу облаштування нею зливу на даху, оскільки під час дощу вода з нього заливає йому вуличний туалет, а коли вона відмовила, то просто сказав, що буде звертатись до компетентного органу для вирішення цього питання, але при цьому жодних образ та будь-яких брутальних висловів на адресу [PERSON] він не вживав. Суд, заслухавши сторони, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступних, встановлених в ході розгляду справи фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Порядок відшкодування саме моральної шкоди завданої фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю встановлено ч. 2 ст. 1167 ЦК України. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди). Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факти вимагання грошей, висловлювання образ, безпідставних обвинувачень та нецензурної лайки з боку [PERSON] на адресу [PERSON] 20.07.2013 року. Протягом всього судового засідання позивачка не змогла вказати, якими саме образливими словами ображав її відповідач. До того ж, крім власних пояснень позивачки, обставини, викладені у позові, жодним допустимим та об»єктивним доказом по справі не підтверджуються, а тому суд вважає їх не доведеними. Пояснення ж [PERSON] , яка в судовому засіданні стверджувала, що чула в цей день негативні висловлювання відповідача у бік позивачки суд таким доказом не вважає, оскільки цей свідок є рідною сестрою позивачки, а тому може надавати необ»єктивні свідчення на користь останньої та на її прохання, що найбільш є вірогідним, оскільки у відмовному матеріалі за заявою [PERSON], перевірка якої проводилась безпосередньо у липні 2013 року, дослідженому судом, відсутні взагалі її пояснення. Про присутність сестри при конфлікті 20.07.2013 року позивачка не заявляла, що викликає сумніви у правдивості свідчень цих осіб, адже, маючи безпосереднього свідка таких подій, [PERSON] , на думку суду, одразу б повідомила про це працівникам міліції, які приймали заходи до виявлення таких свідків, але вони так і не були встановлені, про що зазначено у висновку за результатами розгляду матеріалів від 28.07.2013 року. До речі, докази, які б свідчили про моральні страждання, їх тривалість та характер, порушення нормальних життєвих зв'язків, образу життя,стану здоров'я, втрату поваги та авторитету серед знайомих, позивачкою суду також не представлені. Проаналізувавши вищезазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивачки, завдання їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачкою також не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням та його вини в її заподіянні, не доведено сам факт образи та інші обставини, зазначені в позовній заяві, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed