Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

У листопаді 2016 року кредитна спілка «Схід» (далі КС «Схід») звернулась до суду з позовом до відповідачів про стягнення процентів за кредитним договором. В обґрунтування позову КС «Схід» зазначала, що 23 жовтня 2015 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір кредитної лінії № 1516, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 10000 грн. строком до 23 жовтня 2017 року та зобовязалася щомісячно сплачувати проценти з розрахунку 0,16% від залишку основної суми за кожен день користування кредитом. У забезпечення зобовязань позичальника позивач уклав договір поруки 23 жовтня 2015 року з [PERSON], а 05 листопада 2015 року - із [PERSON], за умовами яких поручителі узяли на себе зобовязання солідарно відповідати перед кредитором за виконання грошових зобовязань боржником за кредитним договором. У звязку з невиконанням відповідачами взятих на себе зобовязань Краснолиманський міський суд Донецької області рішенням від 28 березня 2016 року стягнув з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь КС «Схід» 10000 грн. заборгованості за основним боргом та 1728 грн. заборгованості за процентами, які нараховані станом на 10 березня 2016 року, а також понесені судові витрати. Рішення звернуто до примусового виконання і станом на 21 листопада 2016 року не виконано. З урахуванням уточнення позовних вимог (ас. 99-100) КС «Схід» просила стягнути з відповідачів солідарно на її користь проценти за користування кредитом у сумі 5387 грн. 96 коп., які нараховані за період з 11 березня 2016 року по 23 лютого 2017 року, а також понесені позивачем судові витрати. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 23 лютого 2017 року позовні вимоги задоволені частково: Стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно на користь КС «Схід» проценти у сумі 4789 грн. 17 коп., нараховані за період з 11 листопада 2016 року по 23 лютого 2017 року. В іншій частині позовних вимог відмовити. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Не погоджуючись з рішенням, кредитна спілка «Схід» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права і обґрунтовуючи скаргу тим, що суд безпідставно відрахував із процентної заборгованості, визначеної позивачем, суму 598 грн. 79 коп., яка була сплачена в порядку примусового виконання судового рішення. У судовому засіданні позивач в особі керівника [PERSON] підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів. Відповідачі у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки (ас. 151-152), публікаціями у пресі оголошення про виклик відповідача [PERSON] (ас. 148зв., 150). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. У справі, яка переглядається, суд першої інстанції установив, що 23 жовтня 2015 року позивач і [PERSON] уклали договір кредитної лінії № 1516, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 10000 грн. строком до 23 жовтня 2017 року зі сплатою процентів з розрахунку 0,16% від залишку заборгованості по основній сумі за кожен день користування кредитом, тобто 58,4% річних (ас. 8-10). 23 квітня 2010 року укладено договір поруки між КС «Схід» та [PERSON], відповідно до умов цього договору остання поручилась перед кредитною спілкою за виконання грошових зобовязань [PERSON] за кредитним договором; а 05 листопада 2015 року - договір поруки між КС «Схід» та [PERSON], відповідно до умов якого [PERSON] поручилась перед кредитною спілкою за виконання грошових зобовязань [PERSON] за кредитним договором (ас. 11-12). У звязку з невиконанням відповідачами взятих на себе зобовязань Краснолиманський міський суд Донецької області рішенням від 28 березня 2016 року стягнув з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь КС «Схід» 10000 грн. заборгованості за основним боргом та 1728 грн. заборгованості за процентами, які нараховані станом на 10 березня 2016 року, усього 11728 грн. 00 коп., а також понесені судові витрати (ас. 101-103). Частинами першою та другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України, які регулюють правовідносини за договором позики, якщо інше не встановлено параграфом 2 глави 71 цього Кодексу і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (стаття 631 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та сплати неустойки (стаття 611 ЦК України). Крім того, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або в разі реального повернення йому коштів. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та нормами ЦК України (правова позиція Верховного Суду України, викладена 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15; 06 липня 2016 року у справі № 6-1047цс16) . Місцевий суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, зробив правильний висновок, що ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не розриває цього договору та не зупиняє його дії, оскільки відповідачі не погасили заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, правильно визначивши загальну суму заборгованості за тілом кредиту станом на 23 лютого 2017 року, яка з урахуванням сплаченої у лютому 2017 року при примусовому виконанні рішення від 28.03.2016 суми 598 грн. 79 коп. дорівнює 7481 грн. 13 коп., з чим погоджується особа, яка подала апеляційну скаргу; суд припустився помилки при визначені суми заборгованості за процентами, які нараховані після ухвалення попереднього рішення суду. Так, визначаючи розмір процентів, що підлягає стягненню з відповідачів, суд із заявленої позивачем суми 5387 грн. 96 коп. вирахував 598 грн. 79 коп., що не є правильним. Розмір нарахованої позивачем 4986 грн. 90 коп. заборгованості за процентами за період з 22 червня 2016 року по 23 січня 2017 року (ас. 99) сторонами не оспорюється. Розмір процентів з 24 січня 2017 року по 23 лютого 2017 року складає 371 грн. 06 коп. = 7481 грн. 13 коп. (установлена судом заборгованість за тілом кредиту на 23.02.2017) х 0,16% х 31 день. Відтак, загальний розмір процентів за спірний період, який слід стягнути з відповідачів, складає 5357 грн. 96 коп. = 4986 грн. 90 коп. + 371 грн. 06 коп. Підстави для присудження заборгованості за процентами, що нараховані після рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 березня 2016 року, у визначеному позивачем розмірі 5387 грн. 96 коп. відсутні. Крім того, відповідно до вимог частини третьої статті 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. У силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обовязки, що складають зміст договірного зобовязання. Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. У справі, яка переглядається, за змістом пункту 3.2 договорів поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники. При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою. З огляду на викладене, а також на те, що нормами закону (як і умовами договорів поруки) не допускається солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні, отже, суд неправильно застосував норми цієї статті, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року, 24 червня 2015 року, 30 вересня 2015 року (справа № 6-1348цс15), 27 квітня 2016 року та 01 березня 2017 року (справа № 6-923цс16) і за правилом частини другої ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Проте суд попередньої інстанції висновок щодо застосування норм права, викладений у постановах Верховного Суду України, не урахував; відповідних мотивів відступлення від правової позиції не навів. Ураховуючи, що під час розгляду справи встановлено неправильне застосування норм матеріального права, апеляційний суд відповідно до вимог частини третьої ст. 303 ЦПК України виходить за межі доводів апеляційної скарги. За змістом статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Суд установив, що за умовами укладеного між кредитною спілкою та [PERSON] договору поруки, за умовами укладеного між кредитною спілкою та [PERSON] договору поруки поручителі узяли на себе зобовязання самостійно відповідати перед банком за виконання грошових зобовязань [PERSON] за кредитним договором з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, та що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке невиконане боржниками, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителів від відповідальності за невиконання грошового зобовязання; зобовязання за зазначеним кредитним договором не виконані і станом на 23 лютого 2017 року виникла кредитна заборгованість зі сплати процентів у сумі 5357 грн. 96 коп. Дійшовши правильного висновку про те, що відповідно до вимог статті 554 ЦК України поручителі [PERSON] і [PERSON] несуть відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, суд безпідставно стягнув кредитну заборгованість у солідарному порядку з усіх поручителів. За таких обставин апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу. Судове рішення відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 309 ЦПК України підлягає зміні, та відповідно заборгованість за кредитним договором у встановленому судом розмірі 5357 грн. 96 коп. підлягає стягненню з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь КС «Схід»; з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь КС «Схід», а також відповідно до вимог статті 88 цього Кодексу підлягають перерозподілу і судові витрати.

Outcome: partial