Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

У липні 2015 року до суду звернулося ПАТ «УкрСиббанк» з позовними вимогами до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11103839000 від 22.12.2006 року, яка станом на 15.06.2014 року складає 620\~738,67 гривень , а саме: за кредитом 389\~982, 45 гривень, по процентам за користування кредитом 230\~756,22 гривень, по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту 71\~421,59 гривень, по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 64\~868,35 гривень, на нежитлову будівлю, магазин «Айнур», загальною площею 831,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, м. Славутич, Бакинський квартал, буд.33, і належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області 26 листопада 2004 року за реєстровим № 3518 та земельну ділянку, площею 0,1431 гектарів, призначену для комерційного використання, яка розташована за адресою: Київська обл., м. Славутич Бакинський кв-л б.33, кадастровий номер: 32115000000000100001 та є власністю [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Славутицькою міською радою народних депутатів 13 липня 2006 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 020635200002 на користь ПАТ «УкрСиббанк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідно до кредитного договору № 11103839000 від 22.12.2006 року, укладеного між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком «УкрСиббанк», відповідно до змін у Статуті АКІБ «УкрСиббанк» 17.09.2008р. було змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON], остання отримала кредит в розмірі \~883\~000 (вісімсот вісімдесят три тисячі) гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17,5 % річних з кінцевим терміном повернення 21 грудня 2016 року. 25 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 11103839000-1, якою було викладено п.1.3.1. Договору в новій редакції, а саме: за користування кредитними коштами протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка за користування кредитом встановлюється у розмірі 16,5% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому Кредитним договором застосовується розмір процентної ставки, діючий за договором в попередньому місяці. 30 червня 2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, якою сторони, підтверджуючи свої зобов»язання за Договором, домовилися, що погашення нарахованих відсотків відбувається з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти, також було укладено Додаток № 1 (графік погашення кредиту) в новій редакції. В порушення умов кредитного договору та положень ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач [PERSON] зобовязання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого має станом на 15.06.2014 року заборгованість у сумі 620\~738,67 гривень, а саме за кредитом 389\~982, 45 гривень, по процентам за користування кредитом 230\~756,22 гривень, по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту 71\~421,59 гривень, по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 64\~868,35 гривень В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 25 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком «УкрСиббанк», відповідно до змін у Статуті АКІБ «УкрСиббанк» 17.09.2008р. було змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та відповідачами [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] як майновими поручителями було укладено договір іпотеки № 30006Z254, згідно якого відповідачі надали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю магазин «Айнур», загальною площею 831,9 кв.м., що є власністю [PERSON] та знаходиться за адресою: Київська область, м. Славутич, Бакинський квартал, буд.33, а також земельну ділянку, площею 0,1431 гектарів, призначену для комерційного використання, яка розташована за адресою Київська обл., м. Славутич Бакинський кв-л б.33, кадастровий номер: 32115000000000100001 за рахунок звернення стягнення на яке у разі невиконання боржником основного зобовязання,Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги на підставі ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку». В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце судового розгляду були повідомлені неодноразово судовими повістками, які направлені рекомендованим листом за їх місцем проживання, Судові повістки повернуті з поштового відділення 23.07.2015р.та 31.07.2015р. з відміткою за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ст.74 ч.5 п.5 у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Тому суд за згодою представника позивача ухвалив заочне рішення відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком «УкрСиббанк», відповідно до змін у Статуті АКІБ «УкрСиббанк» 17.09.2008р. було змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON], було укладено кредитний договір № 11103839000 від 22.12.2006 року, копія якого долучена до матеріалів справи, відповідно до п.1.4 якого Банк надає Позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника №26209063128600 у Банку, для подальшого їх використання за цільовим призначенням зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17,5% річних з кінцевим терміном повернення 21 грудня 2016 року. 25 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 11103839000-1, якою було викладено п.1.3.1. Договору в новій редакції, а саме: за користування кредитними коштами протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка за користування кредитом встановлюється у розмірі 16,5% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому Кредитним договором застосовується розмір процентної ставки, діючий за договором в попередньому місяці. 30 червня 2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, якою сторони, підтверджуючи свої зобов»язання за Договором, домовилися, що погашення нарахованих відсотків відбувається з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти, також було укладено Додаток № 1 (графік погашення кредиту) в новій редакції. Згідно п.4.2. кредитного договору Позичальник зобовязувався своєчасно сплачувати кредит, проценти за користування кредитом, суми неустойки в порядку, передбаченому цим договором. За правилами п. 7.1 Договору за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом позичальник сплачує Банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов»язок Позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини, Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Позичальник всупереч вимогам Кредитного договору не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов»язання. 15 червня 2015 року позивачем було направлено відповідачам письмове повідомлення про усунення порушень за основним зобовязанням з вимогою протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги усунути порушення умов Кредитного договору, що підтверджено копією цієї вимоги і копією квитанції про відправку рекомендованої кореспонденції. Крім цього в вимозі позивач попередив відповідача про вимушеність вжиття заходів щодо дострокового повернення суми кредиту, що залишилась, сплати нарахованих процентів та пені шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов»язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов»язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв»язку із пред»явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 11103839000 від 22.12.2006 року заборгованість станом на 15.06.2014 року становить в розмірі 620 738 гривень 67 копійок, що складається з: заборгованості за кредитом 389\~982, 45 гривень, \~по процентам за користування кредитом 230\~756,22 гривень, по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту 71\~421,59 гривень, по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 64\~868,35 гривень, достовірність якої сумнівів у суду не викликає. Визначаючи відповідні встановленим обставинам справи правовідносини сторін, суд при вирішенні спору виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.610 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч.1 ст.575 цього Кодексу іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно ч.1 ст.7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. За правилом ч. 2 цієї статті якщо вимога за основним зобовязанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобовязання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.12 цього Закону у разі порушення Іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч.3 цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Відповідно до ч.1 ст.35 цього Закону у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від [PERSON], письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно ч. 2 цієї статті положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Виходячи із наведених положень Кредитного договору, Договору іпотеки та положень Цивільного кодексу України і Закону України «Про іпотеку» та встановлених судом обставин справи, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки слід визнати обґрунтованими, оскільки боржник за основним зобовязанням, встановленим Кредитним договором, - відповідач [PERSON] порушила основне зобовязання, розмір якого встановлено у чітко визначеній сумі на конкретний час, відповідачами була одержана вимога Іпотекодержателя про необхідність виконання порушеного зобовязання протягом 30 днів з дня одержання вимоги, з одночасним попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі залишення цієї вимоги без задоволення. Як розяснено судам у п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті Іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права Іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Пунктом 5.2 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватися будь-яким із наступних способів на вибір Іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Відповідно до ч.1 ст.33, ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої\~ \~ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved