Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову посилався на те, що 12.10.2014 року о 14-40 год. сталась ДТП за участі водіїв [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER] та [PERSON],\~ який керував автомобілем\~ Mercedes-Benz д/н АХ 0341 СТ. Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 27.11.2014 року у ДТП визнано винним обох водіїв. [PERSON] вважає себе винуватим в ДТП на 30% та вважає, що провина [PERSON] складає 70%. Вартість відновлювального ремонту автомобіля [PERSON] складає 72 773.07 грн. і з урахуванням ступеню провини [PERSON]\~ матеріальна шкода ним спричинена повинна складати 50\~941,15 грн. Оскільки відповідальність [PERSON] була застрахована в АО «Страхова група «ТАС» та був встановлений обовязковий ліміт в 50 000 грн., отже цю суму слід стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС». Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2016 року позов [PERSON] задоволено частково. Встановлено ступінь провини водіїв під час ДТП 12.10.14 року наступним чином: [PERSON] 30% , [PERSON] 70%. Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 50 000 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 2 635.57 грн. та судові витрати в сумі 5 362.12 грн. В іншій частині позов залишено без задоволення. В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова група «ТАС» просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що потерпіла особа всупереч вимог ст. 37.1.4 «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не звернулась до страховика із заявою про страхове відшкодування, що є підставою для відмови у його здійсненні. Посилаючись на положення ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про фізичне знищення транспортного засобу, застосував ст. 29 Закону, згідно якої у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Також судом не зазначено, що право на залишки транспортного засобу отримує страховик, а в даному випадку позивач залишив транспортний засіб у своїй власності, вартість якого складає 98\~283,62 грн. Судом не прийнято до уваги положення ст. 36.3. ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємоповязаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Розрахунок страхового відшкодування з урахуванням обопільної вини учасників ДТП має співвідноситись наступним чином: 50% - [PERSON] та 50 % - [PERSON] В ДТП від 12.10.2014 р. водіями було порушено однакову кількість ПДР України, згідно постанови Апеляційного суду Харківської області від 24.03.2014 року відповідальність водіїв є рівномірною. З урахуванням вини обох водіїв, згідно ст. 36.3 Закону страхова компанія відшкодовує 50% від загального розміру відшкодування. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» оскаржує рішення в частині стягнення з нього матеріальної шкоди, тому воно переглядається лише в цій частині. Ухвалюючи рішення про стягнення з ПрАТ «Страхова група «ТАС» матеріальної шкоди у сумі 50\~000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Неподання вчасно позивачем заяви про страхове відшкодування містить формальний характер враховуючи тривалий розгляд справи у суді. З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам закону. Поза увагою суду першої інстанції залишились вимоги ст. 37.1.4. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є підставою для скасування рішення згідно п. 4 ст. 309 ЦПК України, оскільки судом не були застосовані належні норми матеріального права. Рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову до ПрАТ «Страхова група «ТАС» з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Харкова\~ від 27.11.2014 року у ДТП що сталась 12.10.14 року визнано винним обох водіїв (а.с. 11). Власником автомобілю [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 14). Висновком судової автотоварознавчої експертизи № 8215 від 11.01.2016 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобілю [NUMBER], з урахуванням коефіцієнту зносу на момент проведення експертизи складає 72 773,07 грн. (с.с. 90-101). 10.11.14 року [PERSON] звернувся до Страхової компанії «ТАС» з повідомленням про ДТП ( с.с. 29-31), оскільки цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у АО «Страхова група «ТАС». Ліміт відповідальності 50 000 грн. Франшиза 0 (с.с. 28). При цьому, з заявою про виплату страхового відшкодування позивач до страхової групи не звернувся. В судовому засіданні апеляційного суду доказів звернення з такою заявою суду не надав. Згідно ст. 37.1.4. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Частиною 3 ст. 538 ЦК України передбачено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі наявності інших підстав, встановлених законом. З огляду на вимоги вказаних норм права, судова колегія вважає, що у ПрАТ «Страхова група «ТАС» не виникло обовязку щодо виплати страхового відшкодування, оскільки позивач не звернувся протягом року з заявою про його виплату. Неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права відповідно до п.1, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: partial