Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є побутовим споживачем природного газу, який постачається за адресою: [ADDRESS] . Відповідач, ураховуючи фактичне споживання природного газу для плити газової, здійснив приєднання до умов публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам. У період з 01.01.2017 року по 28.02.2021 року споживач несвоєчасно і в неповному розмірі здійснював оплату спожитого природного газу, у зв`язку з чим утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 5822,82 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 5822,82 грн. заборгованості за спожитий природний газ та витрати зі сплати судового збору в сумі 2270,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з викладених у ньому підстав та пояснила, що об`єми використаного природного газу по кожному побутовому споживачу, у тому числі відповідачу, ТОВ «Житомиргаз Збут» отримує від оператора ГРМ (АТ «Житомиргаз»). Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, пояснивши, що вказані в розрахунку об`єми газу, за які проведено нарахування боргу позивачем, не відповідають об`єму спожитого позивачем газу. У помешканні відповідача не встановлено газового лічильника та постачання газу здійснюється тільки до газової плити, що не могло спричинити виникнення об`ємів спожитого газу, зазначеного в розрахунку заборгованості. Просили застосувати позовну давність до вимог у частині стягнення заборгованості за 2017 рік. Відповідач пояснив, що в тих місяцях, коли сума сплачених ним коштів перевищувала суму нарахувань, ці кошти він сплачував на погашення заборгованості. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є споживачем природного газу, який надає позивач до квартири [ADDRESS] , та від отримання послуг він не відмовлявся. Відповідач своєчасно не проводив оплату за надані послуги за період з 01.01.2017 року по 28.02.2021 року, внаслідок чого станом на 01.03.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 5822,82 грн., що підтверджується розрахунком споживання природного газу за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я відповідача 01.07.2015 року, та фінансовим станом за цим рахунком (а. с. 17, 19, 20). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що передбачено ст. 81 ЦПК України. Згідно ст. 162 ЖК України власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. За змістом ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком та комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача кореспондує обов`язок, серед інших, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору. Пунктом 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2496, передбачено, що договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. За умовами Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам підтвердженням приєднання до умов договору є підписана та повернута заява-приєднання, та/або сплачений споживачем рахунок постачальника за поставлений природний газ, та/або фактичне споживання природного газу. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору, що передбачено ч. 1 ст. 634 ЦК України. За змістом ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду № 285/4671/15-ц від 14.01.2019 року. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). За положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Із розрахунку нарахувань по особовому рахунку № [NUMBER] слідує, що в період із 01.01.2017 року по 28.02.2021 року відповідач періодично сплачував кошти за спожитий природний газ, а в березні та серпні 2018 року, лютому, жовтні, листопаді та грудні 2020 року відповідач здійснював платежі в сумах, які перевищували нарахування за вказані місяці, через що внаслідок цих платежів відбувалося переривання трирічного строку позовної давності та його відлік розпочинався спочатку, при тому, що сам відповідач у судовому засіданні стосовно сплати коштів пояснював, що сплачував кошти для зменшення суми заборгованості. Тому оскільки між платежами відповідача відсутні періоди неплатежів тривалістю понад три роки, строк позовної давності до заявлених позивачем вимог за заявою відповідача не підлягає застосуванню. З огляду на те, що відповідач у порушення своїх зобов`язань не сплачував своєчасно та в повному обсязі плату за спожитий природний газ, чим були порушені права позивача, заборгованість відповідачем на час розгляду справи залишається не сплаченою, а також відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами неправильності розміру здійснених позивачем нарахувань за спожитий природний газ у зв`язку з невідповідністю об`ємів використаного природного газу, тому суд дійшов до висновку про задоволення позову. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2270,00 грн., що підтверджено документально.

Outcome: approved