Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

У квітні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло право на земельну частку (пай), розміром 4,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності КСП «Виноградівський», в межах території Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON] , проте за життя належним чином не оформив (помер [INFO] ). За життя [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON] [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , проте позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину на вказане майно в нотаріальному порядку в зв`язку з тим, що [PERSON] , не встиг оформити право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті дружини за життя. Зазначені обставини стали підставою для звернення з даним позовом до суду. У судове засідання позивач не з`явився, від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області в судове засідання не з`явився. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без участі представника Тарутинської селищної ради Одеської області. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло право на земельну частку (пай), розміром 4,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності КСП «Виноградівський», в межах території Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Проте належним чином її не оформив. За життя [PERSON] склав заповіт на корить [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 28.10.2002 року посвідченого секретарем Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області та зареєстровано в реєстрі за №216 (а.с.13). На день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований, що підтверджується копією Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб виданою Виноградівською сільською радою Тарутинського району Одеської області №685 від 11.08.2015 року, [PERSON] , яка померла [INFO] була зареєстрована на день смерті за адресою: [ADDRESS] , разом з чоловіком [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Так, відповідно до п.п. 2,5 Указу Президента України №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Право на земельну частку (пай) підтверджується сертифікатом серії ОД №0318628. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). При цьому, відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ч.1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Ст. 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як зазначалося вище, спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв [PERSON] майнове право на земельну частку (пай), відповідно до положень статті 549 ЦК УРСР 1963 року. Проте, за життя належним чином її не оформив. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). З положень ст.ст. 1217, 1223 ЦК України вбачається, що спадкування здійснюється за заповітом, а в разі його відсутності та в інших випадках, визначених Цивільним кодексом України - за законом. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд також керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з того, що позивач [PERSON] не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що його право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 551 ЦК УРСР в ред. 1963 року, ст. ст. 1216, 1217, 1223 ЦК України,

Outcome: approved