Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа - Амур-Нижньодніпровська районна у м. Дніпрі рада, про надання дозволу на продаж частини квартири. В обґрунтування позову зазначивши, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2017 було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності, по 1/3 частці, - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач має намір продати свою частку, що є її особистим правом, і має намір придбати цю частку у квартирі брат позивача [PERSON] . Проте, договір купівлі-продажу не є можливим укласти, оскільки відсутній дозвіл на продаж органу опіки та піклування. Водночас, орган опіки та піклування не надає дозвіл на продаж частки квартири, яка належить позивачу, оскільки відсутня згода батька дитини [PERSON] . За таких обставин, позивач просить суд надати дозвіл на продаж особисто їй належної 1/3 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться у спільній частковій власності. Ухвалою від 02 травня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с.44). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.55). 23 липня 2019 року по справі ухвалено рішення. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надавши заяву щодо розгляду справи за її відсутності та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, в порядку передбаченому ч.ч. 8, 11 ст. 128 ЦПК України (судові повістки направлені по зареєстрованому місцю проживання відповідача рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень, а також через опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України), про причини неявки суд не повідомив, не надав заяв про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до вимог статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (стаття 361 ЦК України). Згідно приписів статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Передача співвласником свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншій особі не допускається. За змістом статті 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними. Спори, які виникають між батьками щодо управління майном дитини, можуть вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Неналежне виконання батьками своїх обов`язків щодо управління майном дитини є підставою для покладення на них обов`язку відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду та повернути доходи, одержані від управління її майном. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 29.12.2015, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2018 року визначено з батьком (а.с.27-30, 42). Судом також встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності, по 1/3 частці, - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). [PERSON] померла і після її смерті 1/3 частку спірної квартири успадкував [PERSON] (а.с.34,35). Позивач [PERSON] виявила бажання продати свою частку у спірній квартиру, яку не заперечував придбати іншій співвласник [PERSON] (а.с.21-22, 25, 26). Водночас, з огляду на чинне законодавство переважне право купівлі частки спірної квартири має як [PERSON] , так і неповнолітній син сторін [PERSON] . На підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду повідомлення спрямовані на адресу [PERSON] про продаж частки в квартирі. При цьому доказів отримання останнім цих повідомлень, суду не надано. Крім того, позивач просила суд надати дозвіл на продаж частки в квартирі, тоді як це повноваження органу опіки та піклування, а не суду. Відповідно до положень ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач [PERSON] скориставшись своїм правом, просила суд розглянути справу за її відсутності. З огляду на встановлені обставини по справі, надані докази, враховуючи майнові інтереси неповнолітньої дитини, чинне законодавство, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed