Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

У липні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі за текстом ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить стягнути з них в солідарному порядку на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 497 286,25 гривень та судові витрати в розмірі 3654,00 гривень. Позивач зазначає, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» (далі за текстом ТОВ ФК «Вектор Плюс») було укладено Договір факторингу, відповідно до якого Банк відступає ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах. Крім цього, 28 листопада 2012 року між ТОВ ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу, відповідно якого клієнт ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах. Внаслідок укладання договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 01 червня 2007 року № 0401/0607/71-044 позичальником, згідно якого є [PERSON]. Також, вказує, що 01 червня 2007 року ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 0401/0607/71-044, відповідно з яким Банк надав [PERSON] кредит в розмірі 83 000 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань 01 червня 2007 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 0401/0607/71-044-Р-1. Посилаючись на те, що [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим станом на 01 червня 2014 року утворилась заборгованість: - за кредитом - 70926 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 835 153,44 гривні; - по відсотках - 41089 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 483 829,80 гривень, просив стягнути на його користь в солідарному порядку з відповідачів, а також, понесені судові витрати. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 24 грудня 2014 року позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково: стягнуто в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 318 983,24 гривні та в солідарному порядку стягнуто з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 3654 гривень. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо законності передачі прав та обовязків кредитора. Також вказує, що відповідачі повинні відповідати перед АКБ «ТАС-Комерцбанк» із яким було укладено кредитний договір. Крім цього, посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач пропустив строк позовної давності на звернення до суду із даним позовом. Крім цього, на думку апелянта, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що позивач вже звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за даним кредитним договором, а тому не має права вимагати стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, оскільки тоді буде мати місце подвійне стягнення. В судове засідання апеляційного суду сторони не зявились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено, що 01 червня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0401/0607/71-044, відповідно до умов якого Банк надав останній грошові кошти у розмірі 83000 доларів США зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами за весь строк фактичного користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 31 травня 2018 року включно, а [PERSON] зобовязалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені договором. (а.с.5-7) Також, судом першої інстанції встановлено, що 01 червня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON], [PERSON] було укладено договір поруки №0401/0607/71-044-Р-1, згідно до умов якого поручитель зобовязується перед банком відповідати за виконання зобовязань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором № 0401/0607/71-044 від 01 червня 2007 року у сумі 83000 доларів США зі строком повернення до 31 травня 2018 року, з процентною ставкою 13 % річних за використання. (а.с.13) Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15 (а.с.16-28). Крім цього, 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу. (а.с.29-37) Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що у звязку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе зобовязань за кредитним договором станом на 01 червня 2014 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 835153,44 гривень, по відсотках в розмірі 483 829,80 гривень та пеня в розмірі 178303,01 гривень. Також, судом першої інстанції встановлено, що 20 червня 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» направило вимогу на адресу відповідачів про дострокове повернення кредиту. (а.с.57) Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження отримання [PERSON] кредитних коштів та наявність заборгованості. Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, що регулює виниклі правовідносини, фактичним обставинам справи та узгоджуються із наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Як убачається зі змісту п. 10.5 Кредитного договору №0401/0607/71-044 від 01 червня 2007 року, укладеному між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON], Банк має право повністю або частково перевести свої права та зобовязання по цьому Договору, а також по угодам, повязаним із забезпеченням повернення кредиту, третій особі без згоди Позичальника. (а.с. 5-7) Крім цього, відповідно до п. 15 Договору поруки №0401/0607/71-044-Р-! від 01 червня 2007 року, укладеному між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] і поручителем [PERSON], Поручитель підтверджує, що ознайомлений з усіма умовами кредитного договору №0401/0607/71-044 від 01 червня 2007 року та повністю погоджується з цими умовами. (а.с.13) Зі змісту договорів факторингу від 28 листопада 2012 року, укладених між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» вбачається, що право вимоги за вищенаведеним кредитним договором перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи». (а.с.16-28,.29-37) Таким чином, доводи апеляційної скарги що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо законності передачі прав та обовязків кредитора, а також що відповідачі повинні відповідати перед АКБ «ТАС-Комерцбанк» із яким було укладено кредитний договір не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Крім цього, відповідно до штампу вхідної кореспонденції, який міститься на позовній заяві, вбачається, що з даним позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду 21 липня 2014 року. (а.с.1) Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що позивач ставить питання про стягнення заборгованості, яка утворилась за період з 28 листопада 2012 року по 01 червня 2014 року (а.с.56) Частиною 1 статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином, доводи апеляційної скарги про пропущення позивачем строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом та їх незастосування судом першої інстанції, не ґрунтуються на законі. Також, не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги що позивач вже звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за даним кредитним договором, а тому не має права вимагати стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, оскільки тоді буде мати місце подвійне стягнення, оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо наявності з цього приводу рішення суду, яке набрало законної сили та відомостей щодо його виконання. Проте, щодо розподілу судових витрат між сторонами, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне. Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до абз. 5, 6 п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 № 10, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Отже, виходячи з фактичних обставин справи, висновки суду щодо стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору є вірними, але визначений солідарний порядок не відповідає зазначеним вище вимогам закону, у звязку з чим, рішення в частині стягнення судового збору підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судового збору по 1827 гривень з кожного.

Outcome: partial