Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати батьківство [PERSON], щодо [PERSON] [INFO], та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частини із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову вказує, що в 2007 року вона з відповідачем перебувала у близьких стосунках, проживали разом. Від їх фактичних шлюбних відносин народився їх син [PERSON],[INFO]. Батьком дитини є відповідач, однак при реєстрації народження дитини у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, відомості про батька записані у відповідності до ч.1 ст.135 СК України. Відповідач фактично визнав себе батьком дитини, навідував сина, іноді приносив йому подарунки, але спільно вони більш не проживали і матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не надавав у зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з позовом про встановлення його батьківства і стягнення аліментів на утримання дитини. У судовому засіданні позивака підтримала позовні вимоги. Відповідач у судовому засіданні позов про визнання батьківства та стягнення з нього аліментів визнав в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечувала. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що в 2007 року позивачка з відповідачем перебувала у близьких стосунках, проживали разом. Від їх фактичних шлюбних відносин народився їх син [PERSON],[INFO]. Батьком дитини є відповідач, однак при реєстрації народження дитини у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, відомості про батька записані у відповідності до ч.1 ст.135 СК України. [INFO] позивачка народила сина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], актовий запис №736, видане Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 07.08.2007р. Відповідно до ст.135 СК, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно свідоцтва про народження, батьком дитини записаний громадянин України [PERSON], запис про батька вчинено у відповідності до ст.135 СК України. При визнанні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, що визнається сторонами у справі. Під час судового розгляду справи відповідач [PERSON] пояснив, що саме він є батьком дитини, однак при реєстрації народження дитини у Ленінський ВРАЦС Запорізького міського управління юстиції вони стосунки не підтримували. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір'ю. Як вбачається із роз'яснень, даних в Листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» справи за заявами про встановлення фактів батьківства розглядаються за правилами окремого провадження, а відповідно до ст. 128 СК України справи про визнання батьківства - за правилами позовного провадження. У першому випадку передумовою звернення до суду за заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, а в другому - особа, батьківство якої встановлюється в судовому порядку, є відповідачем у справі. Враховуючи викладене, а також визнання [PERSON] свого батьківства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання батьківства [PERSON], щодо дитини [PERSON] [INFO], підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 СК України одним із способів виконання батьками свого обов'язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач не проживає з дитиною та не надає достатньої матеріальної допомоги, проти стягнення аліментів на утримання дитини не заперечує. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач працює на ПАТ «Запоріжсталь». Також суд враховує що відповідач має малолітню доньку:[PERSON],[INFO]. У зв'язку з вищенаведеним суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати в користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO], у розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановлено для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги, що батьківство це факт походження дитини від певного чоловіка (батька) і в спірних правовідносинах є природнім, а не юридичним (на відміну від усиновлення), а тому виникає відносно дитини з моменту її народження, а судове рішення лише підтверджує даний факт для його юридичного оформлення. З наведених підстав аліменти підлягають стягненню з дати подачі позову - з 29.07.2016р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення підлягає до негайного виконання в межах місячного платежу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави витрати по оплаті судового збору у сумі 551,20грн.

Outcome: approved