Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», від імені якого діє представник за довіреністю, пред'явило дійсний позов. Просили стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № DNH4KP86910314 від 15.01.2006 року станом на 24.10.2013 року в розмірі 30027,62 гривень, яка складається з: заборгованість по процентам за користування кредитом - 8561,09 гривень; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 19560,45 гривень; штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень; штраф (процентна ставка) - 1406,08 гривень і судові витрати, мотивуючи тим, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання. В судове засідання представник позивача не з'явилась, про час, дату та місце судового засідання була повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. У відповідності із ч.1 ст.224 ЦПК України, судом ухвалено розгляд справи в заочному порядку. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 15.01.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNH4KP86910314 від 15.01.2006 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1870,70 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6-11). Згідно ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.638,639 ЦК України, якщо сторони досягли домовленості і уклали договір, в якому передбачені певні зобов'язання, то вони мають виконуватись і вважатись такими, що момент домовленості настав. Згідно ст.526, 611, 615 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені умовами договору або законом, зокрема зміна умов зобов'язання, сплата неустойки. Згідно ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів на умовах договору. Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума чи інше майно, котре боржник зобов'язаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється в процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, спричинених невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ст.617 ЦК України, особа, що порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, невиконання зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Згідно ст. 616 ЦК України, якщо порушення зобов'язання виникло з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків і неустойки, стягуваних з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків і неустойки, стягуваних з боржника, якщо кредитор навмисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, спричинених порушенням зобов'язання, або не вжив заходів до їх зменшення. Згідно ч.3 ст..551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, і при наявності інших обставин, що мають суттєве значення. Згідно п.27 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - положення ч.3 ст.551 ЦК України, про зменшення розміру неустойки може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч.2 ст.625 ЦК України , які мають іншу правову природу; проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст.1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність з розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. На момент розгляду справи кредитний договір є діючим, сторони його не розірвали. Таким чином між сторонами склалися правовідносини щодо договору кредитування, які регулюються нормами, укладених між сторонами договору кредиту і цивільним законодавством. Відповідно до статей 1054, 10561 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач належним чином виконав свої обов'язки за договором, надавши позичальнику обумовлені кредитним договором грошові кошти у сумі 1870,70 гривень. Відповідач в свою чергу, належним чином не виконує своїх зобов'язань перед Банком щодо повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом. Відповідач не довів суду і не спростував правильності розрахунку заборгованості по кредиту і розрахунку відсотків, тому суд визнає представлений позивачем розрахунок вірним та об'єктивним, як такий, що виконаний у відповідності до умов договору і до відомостей про здійснення платежів позичальником. Підстав ставити під сумнів наданий позивачем розрахунок у суду не має. Щодо нарахування пені, то суд вважає, що згідно п. 3.2.7 договору позичальник зобов'язаний погасити заборгованість по Кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування Кредитом відсотки, винагороду й неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати, зазначеної в повідомленні Банку, передбаченого п.п.3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 даних Умов. Згідно п.5.3 Умов договору при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів. Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. За прострочення виконання зобов'язань Банком нарахована пеня, яка складається з: пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 19560,45 гривень. Враховуючи розмір невиконаного відповідачем грошового зобов'язання, суд вважає, що нарахована позивачем пеня є надмірно високою і такою, що значно перевищує розмір завданих збитків, що згідно ч.3 ст.551 ЦК дає суду підстави для зменшення розміру неустойки . Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Суд також враховує, що кредитор тривалий час не реагував на допущене боржником прострочення у виконанні грошових зобов'язань за договором кредиту, і маючи право і всі підстави для вжиття заходів по захисту своїх прав шляхом направлення вимоги боржнику, шляхом звернення до суду з відповідним позовом, як протягом строку дії договору в частині прострочених платежів, так і після настання кінцевої дати повернення кредиту - 15.01.2007 року, своїми правами не скористався, допустивши збільшення збитків і розмір прострочення. Оскільки позивач наявність інших поважних причин не довів, то суд дійшов висновку, що не направлення вимоги боржнику, не звернення до суду з позовом кредитор допустив навмисно, з метою збільшення розміру пені, або принаймні через свою недобросовісність (тобто необережність). А дана обставина є підставою для зменшення розміру неустойки згідно ч.2 ст.616 ЦК України. Тому, враховуючи розмір кредиту, строки невиконання грошових зобов'язань позичальником, конкретні умови , що сприяли збільшенню збитків, а також враховуючи принцип справедливості і розумності, співмірності відповідальності допущеному порушенню, суд згідно ч.2 ст.616 і ч.3 ст.551 ЦК- України вважає можливим зменшити розмір нарахованої неустойки (пені) до 2000,00 грн. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача наступні суми: заборгованість по процентам за користування кредитом - 8561,09 гривень; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 2000,00 гривень; штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень; штраф (процентна ставка) - 1406,08 гривень, а всього 12467,17 грн. З урахуванням наведеного суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного та ст.ст. . 525, 526, 549, 550, ч.3 ст..551, 610, 611, 615, 616, 617, 627, 638, 639, 1054, 1056 -1, 1048, ч.1 ст.1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 224-227 ЦПК України, п.27 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд, -

Outcome: partial