Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

У липні місяці [PERSON]. який діє в свої інтересах та інтересах малолітніх дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: відділ опіки та піклування в особі управління Служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, про визначення порядку користування квартирою, вселення та визнання права власності. В обґрунтування позову зазначив, що йому та відповідачам на праві спільної часткової власності належить чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS]. Право проживання позивача, його дітей та дружини відповідачі не визнають, на протязі 8 останніх років до квартири не впускають, займають три великих кімнати, позивачу разом з членами сім»ї пропонують зайняти саму малу кімнату 10, 3 м2. Крім того, відповідачі створюють перешкоди в оформленні позивачем на себе права власності на ? частину квартиру, оскільки не надають для цього йому необхідні документи. Після уточнення позовних вимог позивач просить визначити його частку у спільній частковій власності на квартиру [ADDRESS]; вселити його та дітей: [PERSON], [PERSON] в квартиру [ADDRESS]; встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши йому окрему кімнату для проживання з дітьми площею 19, 3 кв.м; усунути перешкоди позивачу у користуванні квартирою та зобовязати інших співвласників не чинити перешкоди у користуванні квартирою. [PERSON] розгляд вказаного питання покладала на розсуду суду. Суду пояснила, що вона та члени її сім»ї, які разом проживають із нею не чинять перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою, позивач має ключі від квартири, а також вільно та безперешкодно користується квартирою. Крім того, позивач зачинив двері кімнати площею 10, 3 м кв., час від часу навідується до кімнати, нікого в кімнату не впускає. [PERSON] зазначила, що не заперечує також щодо проживання дітей в квартирі, проте вважає, що позивач та члени його сім»ї повинні зайняти кімнату площею 10, 3 кв. м. [PERSON] суду пояснила, що вона заперечували проти проживання в квартирі дружини позивача, [PERSON] Що стосується позивача, то йому ніхто не забороняє проживати в даній квартирі в кімнаті площею 10, 3 кв. м, яку він раніше займав. Так, як [PERSON] проживає разом із сином, має хронічне захворювання та займає кімнату жилою площею 19,2 кв. м, то вважає, що вимоги позивача щодо виділення йому в користування цієї кімнати є безпідставними, проти виділення йому кімнати площею 10, 3 кв м не заперечувала. [PERSON] підтримав думку [PERSON], [PERSON]. просив виділити в користування [PERSON] кімнату жилою площею 10, 3 кв. м. Представник Служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради розгляд вказаного питання покладав на розсуд суду. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради від 24.02.1999 року , [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності належала квартира [ADDRESS], по 1/5 частині кожному. 04 червня 2000 року [PERSON] помер. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори 30.01.2010 року після померлого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS], по 1/4 частині кожному. Статтею 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пленум Верховного Суду України в п. 14 Постанови №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику в справах про захист приватної власності» роз»яснив, що в разі неможливості поділу в натурі квартири, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як убачається з матеріалів справи, спірною є чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 83, 5 кв. м жилою площею 48, 6 кв.м. Враховуючи, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину спірна квартира належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності у рівних долях, тобто ідеальна частка одного співвласника складає ? частину, то позовні вимоги про визначення частки [PERSON] у спільній частковій власності у спірній квартирі є безпідставними та необґрунтованими, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Зі змісту позовної заяви убачається, що позивач просить виділити йому в користування кімнату площею 19, 2 кв. м., оскільки він має наміри вселитися разом з дітьми, суд виходить з наступного. Як вбачається з технічного паспорта на квартиру, вона складається із чотирьох ізольованих кімнат жилою площею 19, 2 кв.м; 11, 4 кв.м; 10, 3 кв.м; 7, 7 кв.м. Оскільки жила площа квартири складає 48, 6 кв. м , то на ідеальну частку у праві власності на квартиру кожної із сторін ( ?) припадає : 48, 6 : 4 = 11, 6 кв. м. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Так, як [PERSON] має двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON]. суд вважає, що позивачу та членам його сім»ї слід виділити в користування кімнату жилою площею 19, 2 кв. м. Оскільки [PERSON] проживає у спірній квартирі разом зі своїм сином, [PERSON], який є студентом 3-го курсу, суд вважає, що їй слід виділити в користування кімнату жилою площею 11, 4 кв. м. Суд дійшов висновку, що [PERSON] слід виділити в користування кімнату жилою площею 10, 3 кв.м; [PERSON] кімнату жилою площею 7, 7 кв. м, коридор, ванну кімнату, вбиральню, кухню, кладову-3, кладову-10 слід залишити у спільному користуванні сторін. Враховуючи відсутність взаємної згоди сторін на здійснення права спільної часткової власності та встановлення порядку володіння і користування спільним майном, суд вважає, що встановлення судовим рішення порядку користування квартирою не буде суперечити положенням ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України. Суд також вважає, що в частині позовних вимог щодо усунення [PERSON] перешкод у користуванні квартирою та вселенні слід відмовити, оскільки суд не вбачає порушення прав позивача в цій частині: позивач вільно користується квартирою, кімната, в якій він проживав площею 10, 3 кв. м зачинена ним самим, будь-які перешкоди у вселенні та користуванні позивача та його дітей квартирою відповідачі не чинили, докази про створення таких перешкод у суду відсутні. Враховуючи викладене вище. суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial