Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

У липні 2020 р. [PERSON] (далі Позивач) звернулася до Приморського районного суду м. Маріуполя з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Едвайс Інформ Консалт» (далі Відповідач), Юридичного департаменту Маріупольської міської ради Донецької області, Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Маріупольської міської ради Донецької області про припинення дій, що порушують право власності, шляхом скасування реєстрації запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо місцезнаходження Відповідача за адресою: [ADDRESS] , що створює перешкоди у здійсненні права власності та порушує його. В подальшому позов в частині вимог до Юридичного департаменту Маріупольської міської ради Донецької області, Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Маріупольської міської ради Донецької області було залишено без розгляду, останніх залучено у справі в якості 3 осіб. Позов обґрунтовано тим, що Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області, яке зареєстроване в Маріупольському БТІ 15.12.2009 року. В лютому 2020 р. на адресу Позивача надійшов лист від ГУ ДФС в Донецькій області з якого вона дізналася, що він адресований ТОВ «Едвайс Інформ Консалт», у зв`язку із чим вона звернулася із цього питання до ГУ ДФС у Донецькій області та отримала витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо вказаного ТОВ. Після ознайомлення з Витягом їй стало відомо, що за адресою належного їй нерухомого майна зареєстровано місцезнаходження юридичної особи, а саме Відповідача, засновником і керівником якого є [PERSON] . Формальне використання зазначеної адреси для визначення місцезнаходження вказаної юридичної особи без її згоди, як власника майна створило перешкоди у здійсненні права власності та є порушенням її права власності. Позивачем було направлено заяву в правоохоронні органи на що отримано відповідь в Приморського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області №Г-44/104/05-2020 від 08.04.2020 р., де зазначено про відсутність ознак кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 358, 190, 192 КК України. Про неможливість внесення відомостей до ЄРДР стосовно службових осіб Відповідача також зазначено у листі ГУ ДФС у Донецькій області. Крім того з відповіді від 25.06.2020 р. їй стало відомо, що відповідно до ч. 4 ст. 35 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» особи винні у внесенні до установчих документів або інших документів, що подаються до державної реєстрації, завідомо неправдивих відомостей, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, а також у неподанні або несвоєчасному подання державному реєстратору передбаченої цим Законом інформації про кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи або його відсутність, несуть відповідальність, встановлену законом. Також відповідно до статті 25 вказаного Закону та Порядку проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій Державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться зокрема на підставі рішення суду. Оскільки в реєстраційній картці за формою 1 - в полі «Місцезнаходження юридичної особи» може бути вказано адресу квартири засновника (одного із засновників) та документально підтверджувати ці відомості не потрібно це може надавати можливість для протизаконних дій деяких осіб. Враховуючи, що державна реєстрація Відповідача за адресою [ADDRESS] відбулася без волевиявлення Позивача та вона не є засновником або представником Відповідача 1 це є втручанням у право її власності і іншого способу ніж за рішенням суду усунути ці перешкоди є неможливим. Також просила судові витрати покласти на Відповідача. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Ухвалу суду від 22.07.2020 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 30). Крім того ухвалу суду від 09.09.2020 р. про залучення 3 особою засновника ТОВ «Едвайс Інформ Консалт» направлено як на адресу Відповідача так і на адресу 3 особи засновки на ТОВ [PERSON] (а.с.39) У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав. Від представника Відділу державної реєстрації юридичних та фізичних осіб - підприємців Юридичного департаменту Маріупольської міської ради надійшов відзив з якого вбачається, Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Маріупольської міської ради Донецької області подано відзив на позовну заяву в якій вказано, що реєстраційна справа ТОВ «Едвайс Інформ Консалт» надійшла від Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, 14.08.2019 р. була взята на облік до Юридичного департаменту Маріупольської міської ради. Усі реєстраційні дії, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державними реєстраторами відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців юридичного департаменту Маріупольської міської ради не проводилися. Згідно відомостей що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 26.07.2019 приватним нотаріусом м. Києва було внесено запис 10741070005075140, яка оскаржується щодо змін місцезнаходження товариства. Третя особа [PERSON] повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але нею подано заяву про розгляд справи у її відсутності, задоволення позову, крім того представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Приймаючи до уваги думку представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд з урахуванням вимог диспозитивності, що встановлені ч. 1 ст. 13, ч. 5, ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 11.11.2009 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно МКП «Маріупольське БТІ» від 09.12.2009 р. (а.с. 4,5). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Едвайс Інформ Консалт» (Ідентифікаційний код юридичної особи 42120749) засновником якого є [PERSON] зареєстровано за адресом: [ADDRESS] , Номер реєстраційного запису:10741020000075140 від 08.05.2018 р. (а.с. 7-10). З листа начальника Приморського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області від 08.04.2020 №Г-44/104/05-2020 на звернення [PERSON] від 11.02.2020 вбачається, що ознак кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 358,190,192 КК України в діях невідомих осіб щодо незаконної реєстрації ТОВ «ЕІК» за адресою: м. Маріуполь, вул.. Сумська, 50 не встановлено (а.с.11). Крім того з відповіді Головного управління ДФС у Донецькій області на звернення Позивача також вбачається, що внести відомості до ЄРДР у відношенні службових осіб ТОВ «Едвайс Іноформ Консалт» неможливо, так як відсутні відомості про вчинення кримінального правопорушення ( а.с.12). У відповіді від 25.06.2020 року на звернення адвоката в інтересах Позивача відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців юридичного департаменту Маріупольської міської ради було надано роз`яснення, що відповідно до ч.ч. 3,4 ст. Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» саме засновник (учасники) юридичної особи несуть відповідальність за відповідність установчих документів законодавству. Отже, суб`єкт державної реєстрації лише засвідчує факт змін юридичних осіб виключно на підставі наданих ними документів. Згідно до ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі проводиться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі (а.с.14). Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права. Статтею 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист власності» передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 93 ЦК України місцезнаходження юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Згідно з п. 45.2 ст. 45 Податкового кодексу України податковою адресою юридичної особи є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: місцезнаходження юридичної особи. Частина 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» визначає, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі щодо скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі. Таким чином враховуючи, що Позивач не є засновником або представником Відповідача і останнім не спростовано, що за адресою: м. Маріуполь, вулиця Сумська, 50 Товариство фактично веде діяльність чи розташувався офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльності юридичної особи, здійснення управління і обліку юридичної особи, суд переконаний, що Товариства з обмеженою відповідальністю «Едвайс Інформ Консалт» за вказаною адресою свою господарську діяльність не здійснює, формально її використовуючи для визначення свого місцезнаходження. З огляду на вищенаведене, державна реєстрація Відповідача за адресою належного Позивачу домоволодіння, без волевиявлення останнього, є втручанням у право його власності і таке втручання не відповідає критеріям законності та порушує його право власності, що гарантується Конституцією України. На підставі викладеного, враховуючи, що реєстрація відповідача за адресою нерухомого майна, належного [PERSON] , перешкоджає її праву на вільне користування своїм майном, а отже перешкоди, які чиняться у користуванні власністю повинні бути усунені, у зв`язку з чим, з метою захисту права власності, необхідно дійти висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у заявлений позивачем спосіб. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 840,80 грн. і такий у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved