Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

у листопаді 2014 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у грудні 2005 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала в кредит грошові кошти у сумі 49000 доларів США на строк до 28 грудня 2020 року. В подальшому між сторонами було укладено додаткові угоди до кредитного договору, відповідно до яких сума кредиту збільшена до 67328,66 доларів США. В порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру № 85 на вул. Вишгородській, буд. 4 в м. Києві. Крім того, між банком та [PERSON] укладено договір поруки. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість у сумі 2329791,41 грн. У червні 2013 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], а також за договорами іпотеки та поруки. За таких обставин, позивач просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2005 року № 49.28/103/С-П-05 у розмірі 2329791,41 грн., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 грудня 2005 року № 49.28/103/С-П-05, що становить 2329791,41 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності [PERSON], а саме: квартиру № 85 на вул. Вишгородській, буд. 4 в м. Києві, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, вирішити питання про розподіл судових витрат. (а.с. 208-209 т.І) До початку розгляду справи по суті відповідачем [PERSON] заявлено зустрічний позов про визнання договору поруки недійсним. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON], який є стороною договору поруки, укладеного між ним та ПАТ «Кредитпромбанк», зазначає, що не пам'ятає обставин укладення договору поруки, примірник договору він не отримував. Після звернення позивача до суду відповідач ознайомився з копіями договору поруки та додатковими угодами до нього, звертає увагу суду на те, що друга сторінка договору поруки не підписана уповноваженим представником банку та поручителем. Відтак, позивач за зустрічним позовом [PERSON] стверджує, що сторони договору поруки не дійшли згоди щодо другої сторінки правочину, таку не підписали, підписання другої сторінки правочину суперечить внутрішній волі поручителя. Крім того, у договорі поруки відсутні істотні умови, обов'язкові для договору поруки. Також позивач стверджує, що він не підписував додаткові угоди № 1, 2, 3 до договору поруки. Наведені обставини, на думку [PERSON], є підставою для визнання правочину недійсним. За таких обставин, позивач просить визнати недійсними договір поруки від 01 березня 2007 року № 49.35/290/П1290/07-СС, додаткову угоду № 1 від 07 жовтня 2009 року до договору поруки від 01 березня 2007 року № 49.35/290/П1290/07-СС, додаткову угоду № 2 від 28 квітня 2010 року до договору поруки від 01 березня 2007 року № 49.35/290/П1290/07-СС, додаткову угоду № 3 від 24 лютого 2011 року до договору поруки від 01 березня 2007 року № 49.35/290/П1290/07-СС. (а.с. 198-201, 216-217 т. І) Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що позивач не надав належних та допустимих доказів щодо розміру заборгованості за кредитним договором, зокрема, відсутній розрахунок заборгованості за період з 28 грудня 2005 року по 29 січня 2007 року. До кредитного договору не долучено графік погашення кредиту. Встановлення ціни предмету іпотеки на рівні звичайної ціни на цей вид майна, як просить позивач, є порушенням умов договору, оскільки у договорі іпотеки сторони дійшли згоди щодо вартості предмета іпотеки. Внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки можуть бути порушені права дитини на користування житловим приміщенням. Відповідачі не отримували повідомлення про зміну кредитора з основним зобов'язанням. Крім того, позивач не може одночасно заявляти вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник відповідача [PERSON] підтримала зустрічні позовні вимоги, просила суд задовольнити в повному обсязі зустрічний позов, заперечувала проти задоволення первісного позову в повній мірі. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 28 грудня 2005 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 49.28/103/С-П-05, за умовами якого позичальник отримала у банку кредит у розмірі 49000 доларів США, на споживчі цілі, строком до 28 грудня 2020 року. За користування кредитними коштами позичальник сплачує фіксовану процентну ставку у розмірі 2,99% річних та перемінну процентну ставку, розмір якої на час укладення кредитного договору становив 10,5% річних. Розмір щомісячного платежу на час укладення кредитного договору становив 642,30 доларів США. Згідно з п. 2.3. частини № 2 кредитного договору погашення заборгованості за кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати щомісячного платежу кожного 28 числа місяця. Відповідно до п. 6.1 частини № 2 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі подвійної процентної ставки за кожен день прострочки. Зазначене пеня сплачується додатково до прострочених сум. Кредитний договір укладено в письмовій формі та підписаний обома сторонами. З часу укладення договору сторонами неодноразово вносилися зміни до кредитного договору. Відповідно до умов додаткової угоди № 1 від 01 березня 2007 року до кредитного договору сторони домовились про збільшення розміру кредиту до 72852,58 доларів США. За користування кредитними коштами позичальник зобов'язався сплатити фіксовану процентну ставку у розмірі 1,83% річних та перемінну процентну ставку, розмір якої на час укладення кредитного договору становив 11% річних. Розмір щомісячного платежу на час укладення кредитного договору становив 947,29 доларів США. Згідно з додатковою угодою № 2 від 10 червня 2008 року до кредитного договору сторонами було змінено тип процентної ставки на фіксовану у розмірі 12,83% річних. Відповідно до договору про внесення змін № 3 від 28 квітня 2010 року до кредитного договору сторони погодили, що фактичний залишок заборгованості за кредитом на день укладення цього додаткового договору складає 67060 доларів США, що складає 531511,49 грн. за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього додаткового договору. За договором про внесення змін № 4 від 24 лютого 2011 року до кредитного договору сторони дійшли згоди щодо порядку зарахування коштів, які надходять від позичальника, в рахунок певних складових кредитної заборгованості. Згідно з п. 8 додаткової угоди фактичний залишок заборгованості за кредитом на день укладення цього додаткового договору складає 67328,66 доларів США, що складає еквівалент 538157,98 грн. за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього додаткового договору. Позичальник зобов'язався, починаючи з 28 лютого 2011 року, здійснювати погашення 1/6 частини простроченої заборгованості за тілом кредиту та 1/6 частини простроченої заборгованості за відсотками протягом шести місяців з дати укладання цього додаткового договору. Всю прострочену заборгованість за кредитом та відсотками позичальник зобов'язується погасити не пізніше «28» червня 2011 року включно. З сьомого місяця з дати укладання цього додаткового договору позичальник зобов'язується здійснювати погашення строкової заборгованості за кредитом та сплачувати нараховані проценти ануїтетними платежами відповідно до графіку та сплатити 1/48 частину недоплачених відсотків. З п'ятдесят п'ятого місяця з дати підписання додаткової угоди до кредитного договору позичальник зобов'язується здійснювати погашення строкової заборгованості за кредитом та сплачувати нараховані проценти ануїтетними платежами відповідно до Графіку. За умовами додаткової угоди № 5 від 31 липня 2012 року до кредитного договору сторони дійшли згоди щодо порядку зарахування коштів, які надходять від позичальника, в рахунок певних складових кредитної заборгованості. Згідно з п. 8 додаткової угоди фактичний залишок заборгованості за кредитом на день укладення цього додаткового договору складає 67328,66 доларів США, що складає еквівалент 538157,98 грн. за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього додаткового договору. Позичальник зобов'язався з 28 серпня 2012 року здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані проценти ануїтет ними платежами відповідно до Графіку, що складає 1259,81 доларів США. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Матеріалами справи підтверджено, що між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] виникли договірні правовідносини, пов'язані з отриманням у кредит грошових коштів. У період з дати укладення кредитного договору по 31 липня 2012 року сторонами кредитного договору вносилися зміни до договору, сума кредиту остаточно погоджена сторонами становила 67328,66 доларів США, розмір процентів за користування кредитними коштами - 12,83% річних, строк користування кредитом - до 28 грудня 2020 року включно. Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 26 червня 2013 року, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк»та ПАТ «Дельта Банк», до позивача перейшло право вимоги до відповідачів за кредитним договором та договорами поруки, іпотеки. На адресу позичальника [PERSON] кредитор за договором надіслав повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк». (а.с. 59-65, 129-131) У зв'язку з порушенням строків повернення кредиту та сплати процентів за користування грошовими коштами позивач звернувся до відповідачів з досудовими вимогами про сплату простроченої заборгованості за кредитом від 19 серпня 2014 року. Станом на 22 квітня 2015 року заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором становила 2329791,41 грн., у тому числі: сума заборгованості за кредитом - 1497157,26 грн., що складає за курсом НБУ - 67208,89 доларів США, сума заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 683345,85 грн., що складає за курсом НБУ - 30767,08 доларів США, пеня - 149288,30 грн. (т. І а.с.208-212) Суд погоджується з розміром заборгованості позичальника, нарахованої позивачем за кредитним договором, у наступній частині. Розмір основної суми боргу не перевищує розмір фактичної заборгованості за кредитом, погодженої позичальником у додаткових угодах до договору. Посилання представника відповідачів на те, що у додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги вказано суму заборгованості [PERSON] у розмірі 63388,93 доларів США, не знайшло свого підтвердження матеріалами справи, оскільки у вказаному додатку зазначено окремо розміри строкової заборгованості по кредиту у сумі 63388,93 доларів США та простроченої заборгованості за основною сумою боргу у сумі 3819,96 доларів США, що у підсумку становить 67208,89 доларів США. Посилання представника відповідача на невірний розрахунок суми заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами також не підтверджено доказами у справі, оскільки представником відповідача не враховано, що попередній розрахунок суми боргу зроблений позивачем станом на 15 вересня 2014 року, тобто проценти були нараховані за половину вересня 2014 року. В той час як у своїх розрахунках, викладених у письмових дебатах, представник відповідача не враховує проценти, нараховані за вересень 2014 року взагалі, що зумовлює виникнення різниці у 279,25 доларів США. Разом з тим, обґрунтованими є зауваження представника відповідача щодо нарахування пені. Розмір пені у сумі 149288,30 грн. обраховувався позивачем, виходячи з відсоткової ставки у розмірі 26,98% річних, що перевищує на 1,32% річних подвійну процентну ставку у розмірі 12,83% річних, встановлену у п. 3 частини 1 кредитного договору, в редакції додаткової угоди № 2. Умовами п. 6.1 частини № 2 кредитного договору встановлена відповідальність позичальника у виді пені у розмірі подвійної процентної ставки за порушення зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами. (т. І а.с. 10, 13-15) Таким чином, розрахунок заборгованості позичальника в частині нарахування пені не відповідає умовам укладеного кредитного договору. В порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], [PERSON] укладено іпотечний договір №33/103/П/З-05, за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку банку майно - квартиру № 85 на вул. Вишгородська, буд. 4 в Києві, яка належить відповідачам на праві власності. Іпотекою забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором від 28 грудня 2005 року № 49.28/103/С-П-05. Відповідно до п. 4.1 іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодування збитків, які виникли у зв'язку з прострочкою виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Іпотечний договір укладений між сторонами в письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] 01 березня 2007 року сторони іпотечного договору уклали договір № 1 про внесення змін до іпотечного договору, за умовами якого внесені зміни до суми кредиту, виданого за кредитним договором, та заставної вартості предмета іпотеки. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно зі ст.ст. 575, 577 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. За приписами ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався до відповідачів як іпотекодавців з досудовими вимогами про необхідність погасити наявну прострочену заборгованість за кредитом, які залишені відповідачами без реагування. (т. І а.с. 55-56) Судом встановлено, що позичальник за кредитним договором порушив строки повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому за вказаними вище положеннями закону банк має право задовольнити свої вимоги у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 01 березня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» укладено договір поруки № 49.35/290/П1290/07-СС, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором від 28 грудня 2005 року № 49.28/103-С-П-05. Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору: сума кредиту - 72852,58 доларів США, процентна ставка за користування кредитними коштами: перемінна процентна ставка - 10,66% річних, яка корегується 1 березня та 1 вересня кожного року протягом строку дії кредитного договору, фіксована процентна ставка - 1,83 % річних, термін повернення кредитних коштів - 28 грудня 2020 року включно. Договір поруки укладений між сторонами у письмовій формі. 24 лютого 2011 року між [PERSON] та ПАТ «Кредитпромбанк» укладено додаткову угоду № 3 до договору поруки, згідно з якої внесені зміни до п. 1.2 договору. Відповідно до п. 1.2 договору поруки, в редакції додаткової угоди № 3, поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору: сума кредиту - 67328,66 доларів США, процентна ставка за користування кредитними коштами 12,83 % річних, термін повернення кредитних коштів - 28 грудня 2020 року включно. У відповідності до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно з ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. За ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Згідно з ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За приписами ст. 559 України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, позивач [PERSON] послався на те, що він не підписував договір поруки та додаткові угоди до нього. За клопотанням позивача за зустрічним позовом судом призначено судову почеркознавчу експертизу. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року за клопотанням позивача за зустрічним позовом у справі призначена судова почеркознавча експертиза, на вирішення якої поставлені запитання, чи виконано підпис у договорі поруки № 49.35/290/П1290/07-СС від 01 березня 2007 року та у додатковій угоді № 3 від 24 лютого 2011 року до договору поруки № 49.35/290/П1290/07-СС від 01 березня 2007 року [PERSON] або іншою особою. Суд обмежився цими питаннями, оскільки представником ПАТ «Дельта Банк» надано оригінали лише договору поруки та додаткової угоди № 3 від 24 лютого 2011 року. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 25 квітня 2016 року № 2413/2414/16-32 підписи від імені гр. [PERSON], які підлягають дослідженню в наданих на дослідження документах, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підпис у договорі поруки № 49.35/290/П1290/07-СС від 01 березня 2007 року в кінці першої сторінки в графі перед словами «В.П. Вітів» ймовірно виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою. Підпис у договорі поруки № 49.35/290/П1290/07-СС від 01 березня 2007 року в кінці третьої сторінки в графі перед словами «В.П. Вітів» виконаний гр. [PERSON]. Підписи у додатковій угоді № 3 від 24 лютого 2011 року до договору поруки № 49.35/290/П1290/07-СС від 01 березня 2007року в кінці першої сторінки додаткової угоди в графі після слів «Поручитель» та у розділі 6 «Реквізити сторін» в графі перед словами «В.П. Вітів» - виконані не гр. [PERSON], а іншою особою. Договір поруки, укладений 01 березня 2007 року між банком та відповідачем [PERSON], складається з трьох сторінок, сторонами підписана перша та остання сторінка. Враховуючи те, що остання сторінка договору поруки після розділу «Реквізити сторін» підписана поручителем [PERSON], про що судовий експерт дійшов беззаперечного висновку, суд доходить висновку, що підстави для визнання недійсним договору поруки відсутні. Разом з тим, за результатами судової експертизи встановлено, що додаткова угода № 3 до договору поруки поручителем [PERSON] не підписувалася, що є підставою для визнання такої додаткової угоди недійсною. У договорі поруки вказано, що поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору, зокрема, за користування кредитними коштами позичальник сплачує перемінну процентну ставку у розмірі 10,66% річних та фіксовану процентну ставку у розмірі 1,83% річних, що в цілому становить 12,49% річних. Позивач не надав під час розгляду справи оригіналів додаткових угод до договору поруки № 1 та № 2. Однією з умов додаткової угоди № 3 до договору поруки є внесення змін до п. 1.2 договору, зокрема в частині ознайомлення поручителя з умовою кредитного договору щодо встановлення фіксованої ставки за користування кредитними коштами у розмірі 12,83% річних. Під час розгляду справи доведено, що поручитель [PERSON] не підписував додаткову угоду № 3 до договору поруки. Відтак, поручитель не був повідомлений про збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами до 12,83% річних. За таких обставин, суд доходить висновку про припинення поруки [PERSON], наданої ним в порядку забезпечення виконання зобов'язань позичальником [PERSON] за кредитним договором від 28 грудня 2005 року № 49.28/103/С-П-05, у зв'язку з збільшенням обсягу відповідальності поручителя без його згоди. Відтак, відповідач [PERSON] не може нести солідарну з позичальником відповідальність за погашення заборгованості за кредитним договором. Щодо посилання представника відповідачів на те, що позивач не може одночасно заявляти вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення такої заборгованості суд доходить наступних висновків. Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Таким чином, позивач не позбавлений можливості заявити вимоги як про стягнення заборгованості за кредитним договором, так і про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості. Вказані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-1080цс15. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позову, вирішує стягнути з відповідача [PERSON] на користь банку заборгованість по кредитному договору від 28 грудня 2005 року № 29.28/103/С-П-05 у загальному розмірі 2180503,11 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] та [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 28 грудня 2005 року № 29.28/103/С-П-05 у загальному розмірі 2180503,11 грн., а також визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 24 лютого 2011 року до договору поруки від 01 березня 2007 року № 49.35/290/П1290/07-СС, укладену між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] У задоволенні решти позовних вимог, заявлені ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] суд вирішує відмовити з підстав, наведених вище. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За результатом розгляду справи при вирішенні питання про розподіл судових витрати суд присуджує до стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках судовий збір у сумі 3654 грн. на користь ПАТ «Дельта Банк». Позивачем за зустрічним позовом заявлено чотири вимоги немайнового характеру, однак судовий збір сплачено лише у сумі 243,60 грн., як одну вимогу. Отже, суд вирішує стягнути з відповідача ПАТ «Дельта Банк» на користь [PERSON] судовий збір у сумі 243,60 грн. та витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, у 672 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а також стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір у сумі 730,80 грн., як недоплачений ним при зверненні до суду із зустрічною позовною заявою.

Outcome: partial