Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про повернення коштів. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 14 березня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики, відповідно до умов якого, позикодавець передає у власність позичальнику грошову суму у розмірі, еквівалентному 12600 доларів США за курсом продажу долара ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» на дату укладання цього договору (1 долар США - 26,00 грн.), що становить 327600,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику в вищезазначеному розмірі позикодавцю, в терміни та на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2 цього договору ,позичальник зобов`язується повертати отриману ним суму позики до 14 квітня 2015 року включно. 14 березня 2015 року відповідач додатковов ще і написав розписку. Проте відповідач так і не погасив заборгованість, згідно Договору позики від 14 березня 2015 року, до 14 квітня 2015 року. Тому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача основну суму боргу 327600,00 грн.; стягнути з відповідача пеню згідно п. 9 Договору позики 2% від заборгованої суми за кожний день прострочення, що становить 2391480,00 грн.; стягнути з відповідача індекс інфляції у розмірі 68468,40 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2015 року між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позичальник) було укладено Договір позики № 1, відповідно до умов якого, позикодавець передає у власність позичальнику грошову суму у розмірі, еквівалентному 12600 доларів США за курсом продажу долара ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» на дату укладання цього договору (1 долар США - 26,00 грн.), що становить 327600,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику в вищезазначеному розмірі позикодавцю, в терміни та на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 2 договору передбачено, що позичальник зобов`язується повернути отриману ним суму позики до 14 квітня 2015 року включно. Місце виконання зобов`язання щодо повернення позики - місто Київ. Цей договір може бути продовжений за згодою сторін. Згідно п. 3 договору, за домовленістю сторін позика є безпроцентною. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, факт отримання відповідачем суми позики в розмірі 327600,00 грн. підтверджується оригіналом розписки [PERSON] від 14.03.2015 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Як зазначено у Висновках Верховного суду України Верховного Суду України, викладені у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за друге півріччя 2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що, станом на день подачі позовної заяви і по теперішній час, відповідач борг позивачу за Договором позики від 14 березня 2015 року не повернув. Відповідно до ч. 1-3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до п. 9 договору, за прострочення виконання зобов`язання за цим договором (в тому числі, при застосуванні п. 8 цього договору) позичальник виплачує пеню в розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із розрахунку суми боргу станом на 13.04.2016 року, який надано у заяві про уточнення позовних вимог, сума процентів становить: 327600,00 грн. (сума заборгованості) / 100% х 2% (за кожен день прострочення згідно п. 9 Договору позики № 1) х 365 (період прострочення з 15.04.2015 року по 13.04.2016 року) = 2391480,00 грн.; суму індексу інфляції складає: 327600,00 грн. (сума заборгованості) х 1,209 (індекс інфляції) - 327600,00 грн. = 68468,40 грн.. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач зобов'язання за Договором позики № 1 від 14 березня 2015 року не виконав, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 2787548,40 грн.. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору в розмірі 3654,00 грн.

Outcome: approved