Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

У липні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності, в якому просить визнати двокімнатну квартиру [ADDRESS], що в цілому складається: коридор 1 пл. 7,50 кв.м., вбудована шафа 2 пл.0,40 кв.м., ванна 3 пл.2,60 кв.м., туалет 4 пл.1,00 кв.м., кухня 5 пл.6,80 кв.м., кімната жила 6 пл.12,00 кв.м., кімната жила 7 пл. 17,6 кв.м., балкон пл. 1,00 кв.м., загальною площею 48, 9 кв.м, жилою площею 29,60 кв.м., спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON], р.н.о.к.п.п. [NUMBER], право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON], р.н.о.к.п.п. [NUMBER], право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Від позивачки [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Від представника відповідача [PERSON] надійшла до суду заява, в якій просить справу розглядати без його участі та відповідача, позовні вимоги визнають та просять їх задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» в судове засідання не з»явився, про причину своєї неявки суду не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 05 червня 1999 року позивачка уклала шлюб з відповідачем [PERSON], про що цього ж дня Артемівською селищною радою Чутівського району складено актовий запис № 8. Від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Перебуваючи у шлюбі з позивачкою 27 січня 2000 року відповідач за договором купівлі-продажу придбав квартиру, що за адресою: [ADDRESS]. З моменту придбання житла і по сьогоднішній день позивачка з донькою зареєстровані та проживають в цій квартирі. Усі витрати по оплаті комунальних послуг позивачка несе особисто. Відповідач фінансової участі в утриманні квартири не бере. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано 05 березня 2008 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 52 та що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] виданого Ленінським відділом РАЦС Полтавського міського управління юстиції. Як зазначила у своєму позові позивачка [PERSON], відповідач не визнає її права на частину квартири, яка була ним придбана в період перебування з нею у зареєстрованому шлюбі, та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У період з 10.05.2016 року по 10.06.2016 року він не з'явився до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Шимки О.М. для добровільного укладення договору про поділ спільного сумісного майна подружжя - квартири [ADDRESS], оригінал договору купівлі-продажу квартири та технічного паспорту на нерухомість нотаріусу не надав. Про необхідність явки до нотаріуса відповідач був повідомлений належним чином - рекомендованим листом з повідомленням. У зв'язку з тим, що відповідач протягом місяця не з'явився для вчинення нотаріальної та не повідомив будь-яким іншим способом про своє волевиявлення щодо можливості укладення договору про поділ спільного майна подружжя, приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М. позивачу було відмовлено у посвідченні договору про поділ спільного майна подружжя - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], про що 16.06.2016 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому вона була змушена звернутися до суду з даним позовом. Згідно з положеннями п.22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Оскільки квартира [ADDRESS] була придбана Відповідачем 27 січня 2000 року, тобто під час дії старого закону - КпШС 1969 р., то порядок набуття спільного майна та його правовий режим, регулюється старим законом. В свою чергу, поділ майна колишнього подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими новим законом - СК України 2002 р. Відповідно до ст. 22 КпШС 1969 р. майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і втому разі, якщо один із них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. В силу вимог ст. 70 СК України та ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ст. 17 Загальної декларації прав людини від 1948 року, яка Указом Президента «Про вшановування в Україні 60-ї річниці проголошення Загальної Декларації прав людини» від 15 серпня 2008 року прийнята на державному рівні, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Таким чином, квартира [ADDRESS], придбана Відповідачем 27 січня 2000 року за договором купівлі-продажу, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], де кожному належить по 1/2 частці квартири. Як вбачається з копії технічного паспорту на квартиру, квартира [ADDRESS] в цілому складається: коридор 1 пл. 7,50 кв.м., вбудована шафа 2 пл.0,40 кв.м., ванна 3 пл.2,60 кв.м., туалет 4 пл.1,00 кв.м., кухня 5 пл.6,80 кв.м., кімната жила 6 пл.12,00 кв.м., кімната жила 7 пл. 17,6 кв.м., балкон пл. 1,00 кв.м., загальною площею 48,9 кв.м., жилою площею 29,60 кв.м. Відповідно до Звіту про оцінку майна ТОВ «Експертсервіс Україна» 2016 року ринкова вартість двохкмінатної квартири загальною площею 48,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] становить 295 040 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ст. 4 цього Закону обов'язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно. П. 9 ч. 1 ст. 27 цього Закону вказує, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved