Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення коштів. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв'язку з неналежним виконанням договору оренди, укладеним між ним та відповідачем [PERSON], в останнього наявна заборгованість у розмірі 752 173,10 грн., з яких: 141050, 00 грн. - заборгованість з оренди обладнання; 199840, 00 - вартість орендованого обладнання; 271600, 00 грн. - неустойка за прострочення передачі обладнання; 4509, 74 грн. - сума процентів за договором; 82409, 07 грн. - розмір інфляційних втрат; 52764, 29 грн. - сума пені за прострочення сплати орендної плати. Оскільки договір оренди забезпечено порукою, також просить стягнути солідарно з відповідачів 1000, 00 грн. та судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. Просить суд позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надав суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги, просить суд слухати справу без участі представника позивача, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надали. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника («Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року), відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутності відповідачів в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 15.02.2014 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди №000008645, за яким фізична особа-підприємець [PERSON] передав [PERSON] у тимчасове користування обладнання, визначене в додатках до договору, а [PERSON] зобов'язався сплатити вартість оренди цього обладнання та після закінчення строків оренди - повернути обладнання фізичній особі-підприємцю [PERSON]. Розрахунок вартості оренди обладнання здійснюється за кожну добу. (а. с. 16-17). На підставі акту передачі обладнання в тимчасове користування від 15.02.2014 року (додаток до договору оренди №000008645 від 15.02.2014 року), [PERSON] було передано наступне обладнання: ножичний самохідний підйомник JCPT 1008 HD у кількості 1 шт. (а. с.18). Відповідно до пункту 3.1. договору, сплата оренди обладнання відбувається на умовах 100% передплати на підставі акту прийому-передачі. Відповідно до п. 4.2. договору, строк оренди обладнання починається з дати, визначеної в акті передачі обладнання в оренду та закінчується датою визначеною в акті здачі обладнання з оренди. Строк оренди обладнання згідно із актом передачі обладнання встановлений з 15.02.2014 року по 19.02.2014 року. Відповідно до частини 1 статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Таким чином, с 19 лютого 2014 року [PERSON] продовжує користуватися орендованим обладнанням. Сторонами в договорі не узгоджено терміну проведення розрахунку по оплаті орендної плати за останні 30 діб строку користування обладнанням. Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном, як передбачено частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України, з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України). Так, фізичною особою-підприємцем [PERSON] 19.02.2014 року [PERSON] було передано в користування обладнання, що вказане в договорі та акті передачі обладнання. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до протоколу погодження ціни від 15.02.2014 року (додаток до договору №000008645 від15.02.2014 року) розмір орендної плати становить 350 грн. за добу. У зв'язку з тим, що [PERSON] не сплачувалась орендна плата вчасно, 07.05.2014 року позивачем було подано позов про стягнення суми боргу за вищевказаним договором оренди за період з 15.02.2015 по 07.05.2014 року. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 3 листопада 2014 року у справі №640/13596/14-ц стягнуто з [PERSON] заборгованість у розмірі 23300 грн. та 1000 грн. солідарно з [PERSON] та фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] за договором оренди за період з 15.02.2014 року по 07.05.2014 року. Проте, станом на сьогоднішній день, [PERSON] обладнання не повернув, фактично користуючись ним надалі, орендна плата ним так і не сплачувалась, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду за стягненням іншої частини орендної плати, яка нараховувалась з 08 травня 2014 року. Таким чином, строк, за який [PERSON] повинен сплатити орендну плату, відраховується з 08.05.2014 року по 15.06.2015 року та складає - 403 доби. Враховуючи, що вартість оренди обладнання за добу складає 350 грн., заборгованість відповідача складає (403 доби х 350 грн./доба) - 141050, 00 грн. Отже, сума боргу [PERSON] по орендній платі за користування обладнанням станом на день подання даного позову складає 141 050, 00 грн. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, [PERSON] повинен виконати дане зобов'язання належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 25 березня 2014 року [PERSON] направлялася лист-вимога про перерахування орендної плати та повернення орендованого майна. Лист-вимога була направлена відповідачу цінним листом з описом вкладення за місцем реєстрації, вказаним в паспорті (а. с. 19-20). У відповідності до п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року №14, днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Оскільки згаданою ст. 530 Цивільного кодексу України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу відмова від його прийняття, нез'явлення у вказане на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою. Повідомлення про неможливість вручення листа [PERSON] було оформлення підприємством зв'язку 16.05.2014 року, то прострочення виконання боржником зобов'язань за договором настало з 23.05.2014 року (7 днів з моменту, який вважається днем пред'явлення листа- вимоги). [PERSON] не виконав свого обов'язку по погашенню суми боргу за орендоване обладнання у семиденний строк. Таким чином, на день подання позову, [PERSON] має непогашену суму заборгованості перед фізичною особою-підприємцем [PERSON] за договором оренди №000008645 від 15.02.2014 року у розмірі 141 050, 00 грн. Відповідно до пункту 4.4. договору, при намірі орендаря продовжити термін оренди останній, за 48 годин до закінчення терміну оренди, письмово (у т.ч. факсимільним повідомленням) повідомляє орендодавця про свій намір. У випадку відсутності повідомлення орендаря про намір продовжити термін користування обладнанням, орендодавець за своїм розсудом має право виставити рахунок на оплату на аналогічний період оренди, у випадку оплати виставленого рахунку орендарем термін оренди вважається автоматично продовженим на умовах даного договору. Якщо протягом двох днів з моменту припинення терміну оренди орендодавець не виставив рахунок на оплату нового терміну користування обладнанням, обладнання повинно бути повернуто орендарем протягом чотирьох днів з моменту закінчення терміну оренди. У випадку неповернення обладнання у зв'язку із закінченням терміну оренди в чотириденний строк, орендодавець має право самостійно забрати обладнання за адресою його розташування, при цьому орендар зобов'язаний відшкодувати вартість проїзду транспорту, розбирання обладнання, і т.п. у сумі 500.00 грн.; або орендодавець має право відмовитися від прийняття обладнання, про що зобов'язаний письмово сповістити орендаря, орендар у такому випадку зобов'язаний оплатити орендодавцеві вартість обладнання протягом 7 днів з моменту витікання терміну оренди. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до протоколу погодження договірної ціни вартість обладнання складає 199840.00 грн. Таким чином, [PERSON] зобов'язаний сплатити на користь фізичної особи-піднриємця [PERSON] вартість орендованого обладнання. За прострочення передачі майна по закінченню терміну оренди, зазначеного в акті прийому передачі, відповідно до пункті 7.2 договору, орендар сплачує неустойку в розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням за весь час прострочення без обмеження терміну нарахування такої неустойки. Відповідно до пункту 5.6. договору, повернення обладнання здійснюється у зв'язку із закінченням строку оренди або за письмовою вимогою орендодавця в строки, зазначені в п.4.4 даного договору. Повернення обладнання засвідчується шляхом підписання акту здачі-приймання. Відповідно до пункту 4.4 договору оренди, обладнання повинно бути повернуто орендарем протягом двох днів з моменту закінчення терміну оренди. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідач порушив свої зобов'язання щодо повернення орендованого обладнання по закінченню терміну оренди. Оскільки, повідомлення про неможливість вручення листа [PERSON] було оформлення підприємством зв'язку 16.05.2014 року, то прострочення виконання боржником зобов'язань за договором настало з 23.05.2014 року (7 днів з моменту, який вважається днем пред'явлення листа-вимоги). Таким чином, фізична особа-підприємць [PERSON] має право нарахувати [PERSON] неустойку у розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням за весь час прострочення. Кількість днів прострочення за передачу обладнання триває з 23 травня 2014 року по 15 червня 2015 року - 388 днів. Таким чином, станом на день подання даного позову, розмір неустойки за прострочення передачі обладнання складає 388х(350х2) = 271600, 00 грн. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції: період заборгованості: 23.05.2014 року - 15.06.2015 року, сума боргу - 141050 грн., сукупний індекс інфляції за період - 1.584, інфляційне збільшення суми боргу - 82409.07 грн. Розрахунок 3% річних: сума боргу - 141050 грн., період прострочення: 23.05.2014 року - 15.06.2015 року, кількість днів прострочення - 389, розмір процентів річних - 3 %, загальна сума процентів - 4509.74 грн. У відповідності до частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до пункту 7.3. вищевказаного договору, за несвоєчасне внесення орендної плати у випадку продовження строку оренди орендар оплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення без обмеження строку нарахування пені. Розрахунок суми пені: сума боргу 141050 грн., період прострочення - 23.05.2014- 16.07.2014 року, кількість днів прострочення - 55, розмір облікової ставки НБУ - 9.5000 %, розмір подвійної облікової ставки НБУ в день - 0.052 %, сума пені за період прострочення - 4038.28 грн.; сума боргу 141050 грн., період прострочення - 17.07.2014- 12.11.2014 року, кількість днів прострочення - 119, розмір облікової ставки НБУ - 12.5000 %, розмір подвійної облікової ставки НБУ в день - 0.068 %, сума пені за період прострочення - 11496,54 грн.; сума боргу 141050 грн., період прострочення - 13.11.2014- 05.02.2015 року, кількість днів прострочення - 85, розмір облікової ставки НБУ - 14.0000 %, розмір подвійної облікової ставки НБУ в день - 0.077 %, сума пені за період прострочення - 9197, 23 грн.; сума боргу 141050 грн., період прострочення - 06.02.2015- 03.03.2015 року, кількість днів прострочення - 26, розмір облікової ставки НБУ - 19.5000 %, розмір подвійної облікової ставки НБУ в день - 0.107 %, сума пені за період прострочення - 3918, 48 грн.; сума боргу 141050 грн., період прострочення - 04.03.2015- 15.06.2015 року, кількість днів прострочення - 104, розмір облікової ставки НБУ - 30.0000 %, розмір подвійної облікової ставки НБУ в день - 0.164 %, сума пені за період прострочення - 24113, 75 грн. Таким чином, загальна сума пені за договором складає 52764, 29 грн. Загальна сума заборгованості [PERSON] перед фізичною особою-підприємцем [PERSON] складає 752 173,10 грн.: 141050, 00 грн. - заборгованість з оренди обладнання; 199840, 00 - вартість орендованого обладнання; 271600, 00 грн. - неустойка за прострочення передачі обладнання; 4509, 74 грн. - сума процентів за договором; 82409, 07 грн. - розмір інфляційних втрат; 52764, 29 грн. - сума пені за прострочення сплати орендної плати. Також, між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір поруки 6/н від 18.12.2014 року (а. с. 23-24). Відповідно до пункту 1.1. договору поруки, фізична особа-підприємець [PERSON] поручається перед фізичною особою-підприємцем [PERSON] за виконання зобов'язань боржника ([PERSON]), що виникли з договору оренди №000008645 від 15.02.2014 року. Згідно із частиною 1 статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до частини 2 статті 554 Цивільного кодексу України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Так, відповідно до договору поруки, фізична особа-підприємець [PERSON] відповідає за зобов'язаннями фізичної особи-підприємця [PERSON] солідарно в межах 1000.00 грн. Таким чином, вимоги щодо стягнення заборгованості по договору оренди №000008645 від 15.02.2014 року можуть бути пред'явлені фізичною особою-підприємцем [PERSON] солідарно до обох відповідачів у справі. Відповідно до положень ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а договір відповідно до статті 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Крім того, відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини 1, 2 статті 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON], фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення коштів підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved