Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом, в якому просив стягнути з ФОП [PERSON] на його користь борг за договором позики в розмірі 60000 доларів США, п'ять відсотків від суми боргу за кожний місяць прострочення зобов'язання, проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України та понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 06 травня 2011 року між ним та відповідачкою ФОП [PERSON] було укладено договір позики, на підставі якого остання отримала в борг 60000 доларів США. За умовами цього договору запозичені кошти [PERSON] повинна була повернути до 06 червня 2011 року, а у випадку невиконання цих вимог, вона бере на себе зобов'язання, щомісячно виплачувати позивачу п'ять відсотків від суми боргу за прострочення строків погашення грошового зобов'язання. Після повернення відповідачкою 18000 доларів боргу, [PERSON] уточнив свої позовні вимоги і остаточно просив стягнути з ФОП [PERSON] за договором від 06 травня 2011 року: борг в розмірі 42000 доларів, що на курсом НБУ становить 654255,71 гривень; п'ять відсотків від суми боргу за кожний місяць прострочення зобов'язання в розмірі 1902014,83 грн.; проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України на суму 289849,42 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнала частково та пояснила, що 08 грудня 2014 року вона повернула [PERSON] частину боргу у сумі 2000 доларів США, тому прохала врахувати це при ухваленні рішення. Крім того, [PERSON] наполягала на тому, що до вимог позивача в частині стягнення п'яти відсотків від суми боргу та процентів за користування позикою необхідно застосувати позовну давність, визначену п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Борг в розмірі 40000 доларів США визнала повністю. Будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, позивач [PERSON] до залу суду не з'явився, звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутність. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим і підлягаючим до задоволення частково за наступних підстав. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами цивільного законодавства. Так, відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст.625 ЦК України предбаченого, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та довідки Комсомольського відділення Кременчуцької ОДПІ [PERSON] зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою і здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування (а.с.19,20). Відповідно приєднаної до справи копії розписки від 06 травня 2011 року відповідачка взяла на себе зобов'язання повернути позивачу борг у сумі 60000 доларів США до 06 червня 2011 року, а у випадку неповернення боргу в указаний строк, зобов'язалася щомісячно виплачувати п'ять відсотків від суми боргу за прострочення строків погашення грошового зобов'язання (а.с.6). Згідно розписок позивача [PERSON] від 20 жовтня 2014 року та 08 грудня 2014 року відповідачкою повернуто позивачу борг в розмірі 18000 та 2000 доларів США відповідно (а.с.99,116) В судовому засіданні відповідачка [PERSON] визнала ту обставину, що отримала від [PERSON] у борг 60000 доларів США і станом на 10 вересня 2014 року боргу не повернула, тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України згадана обставина не підлягає доказуванню. За змістом ст.ст.10, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Вирішуючи питання щодо задоволення позову в частині стягнення боргу, суд вважає, що вимоги [PERSON] в цій частині підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Згідно останніх уточнень позовних вимог [PERSON] наполягаючи на задоволенні позову, посилався на те, що відповідачка ухиляється від повернення боргу в розмірі 42000 доларів США. Однак, [PERSON] надано суду розписку позивача, із змісту якою вбачається, що 08 грудня 2014 року нею було повернуто 2000 доларів США (а.с.116), які не було враховано в уточнених позовних вимогах від 10 грудня 2014 року (а.с.110). З огляду на викладене, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 40000 доларів США (42000 - 2000 = 40000). Відповідно підлягають перерахунку вимоги позивача в частині стягнення п'яти відсотків за прострочення зобов'язання та процентів за користування позикою. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в заяві про уточнення позовних вимог від 10 грудня 2014 року (а.с.113) позивач [PERSON] прохав стягнути на свою користь борг в розмірі 42000 доларів, що за курсом НБУ становить 654255,71 гривень; п'ять відсотків від суми боргу за прострочення зобов'язання в розмірі 1902014,83 грн.; проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України в розмірі 289849,42 грн. Загальна сума позовних вимог [PERSON] дорівнює 2845119,96 грн. (654255,71 + 1902014,83 + 288849,42 = 2845119,96), але у першому абзаці прохальної частини заяви про уточнення позовних вимог зазначена сума позову - 2255119,96 грн., що фактично є арифметичною помилкою (а.с.113). З огляду на викладене та враховуючи приєднані до справи розрахунки (а.с.114,1152), суд вважає, що межами позовних вимог [PERSON] є стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 2845119,96 грн. З наведеного суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача боргу за договором позики в розмірі 40000 доларів США. Станом на 11 грудня 2014 року офіційний курс долара США встановлений Національним банком України складає 1564,6999 грн. за 100 доларів США (а.с.118). Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню борг в розмірі 625879,96 грн. ($40000 х 1564,6999: 100 = 625879,96). Також ґрунтуються на нормах чинного законодавства та підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачки п'яти відсотків від суми боргу за кожний місяць прострочення зобов'язання, відповідно до ст.625 ЦПК, та процентів за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України, відповідно до ст.1048 ЦК України. Вирішуючи питання щодо задоволення вимоги позивача про стягнення з [PERSON] п'яти відсотків за кожний місяць прострочення зобов'язання, суд виходить з того, що відповідачка взяла на себе зобов'язання погасити борг за договором позики до 06 червня 2011 року (а.с.6), термін прострочення виконання зобов'язання починається з 07 червня 2011 року. 20 жовтня 2014 року та 08 грудня 2014 року відповідачкою повернуто позивачу 18000 та 2000 доларів США відповідно, тому при обчисленні зазначених п'яти відсотків, суд виходить з того, що термін прострочення у період з 07 червня 2011 року по 20 жовтня 2014 року становить 40 місяців, у період з 21 жовтня 2014 року по 08 грудня 2014 року - один місяць, у період з 09 грудня 2014 року по 11 грудня 2014 року - менше місяця. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню п'ять відсотків від суми боргу за кожний місяць заборгованості на загальну суму 1910352,67 грн. (1877639,88 + 11955,85 + 0 = 1910352,67), згідно наведеного нижче розрахунку. (- за період з 07.06.2011 р. по 20.10.2014 р. - $60000(брог) х 1564,6999: 100(курс долара) х 5%(проценти) х 40(місяців прострочення платежу) = 1877639,88; - за період з 21.10.2014 р. по 08.12.2014 р. - $42000(брог) х 1564,6999: 100(курс долара) х 5%(проценти) х 1(місяць прострочення платежу) = 11955,85; - за період з 07.06.2011 р. по 20.10.2014 р. - $40000(брог) х 1564,6999: 100(курс долара) х 5%(проценти) х 0(місяців прострочення платежу) = 0). До матеріалів справи приєднано розрахунок процентів за користування позикою за обліковою ставкою НБУ, правильність якого перевірено та підтверджено судом в частині визначення періодів та кількості днів прострочення заборгованості, розміру облікової ставки НБУ. Приймаючи до уваги офіційний курс долара США на день ухвалення судового рішення та факт повернення відповідачкою 08 грудня 2014 року 2000 доларів США, з [PERSON] підлягає стягненню проценти за користування позикою в розмірі 289809,67 грн. Розмір процентів за користування позикою визначається судом з урахуванням облікової ставки Національного Банку України (а.с.117), встановленної у відповідні періоди часу, виходячи з наступної формули: Q = S х A : 365(днів у році) х B, де: S - сума боргу за договором позики; A - облікова ставка НБУ; B - кількість днів прострочення платежу при зазначеній ставці НБУ. облікова ставка НБУ,%сума боргуперіод простроченняКількість днів простроченняРозмір відсотків, грн.7,75$60000з 07.08.2011 р. по 22.03.2012 р.28957608,827,5$60000з 23.03.2012 р. по 09.06.2013 р.44385458,347,0$60000з 10.06.2013 р. по 12.08.2013 р.6311343,006,5$60000з 13.08.2013 р. по 14.04.2014 р.24440793,669,5$60000з 15.04.2014 р. по 07.08.2014 р.9222480,2412,5$60000з 08.08.2014 р. по 20.10.2014 р.18860444,5712,5$42000з 21.10.2014 р. по 12.11.2014 р.224951,3114,0$42000з 13.11.2014 р. по 08.12.2014 р.246049,6014,0$40000з 09.12.2014 р. по 11.12.2014 р.4960,25всього290089,78 Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню проценти за користуванням позикою у розмірі 290089,78 грн., а всього на суму 2826468,32 грн. Виходячи з наведеного, з відповідачки ФОП [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню борг за договором позики в розмірі 625879,96 гривень, п'ять відсотків від суми боргу за кожен місяць прострочення зобов'язання в розмірі 1910352,67 грн., проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ в розмірі 290089,78 грн., а всього заборгованість на загальну суму 2826468,32 грн. В письмових заперечення проти позову від 04.09.2014 року відповідачка прохала відмовити [PERSON] у задоволенні позову з підстав пропущення трьохрічного строку позовної давності. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що термін прострочення виконання зобов'язання по розписці від 06 травня 2011 року розпочався з 07 червня 2011 року, а з відповідним позовом до суду [PERSON] звернувся лише 18 липня 2014 року, тобто через три роки один місяць та одинадцять днів. Але твердження про пропуск позивачем строків давності суд до уваги не приймає з наступних підстав. Згідно вимог статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиної першою статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідно до ч.ч.1,3 статті 264 ЦК перебіг позовної давності переривається і починається заново вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позивачем до матеріалів справи в якості доказу було приєднано розписку [PERSON] від 22 серпня 2011 року, із змісту якої вбачається, що вона визнає свій борг у сумі 60000 доларів США і має намір його повернути (а.с.74). Після надання суду згаданої розписки, [PERSON] на застосуванні позовної давності до суми боргу не наполягала. З огляду на викладене, суд вважає, що твердження [PERSON] про пропуск позивачем строку позовної давності є неспроможними. В письмових запереченнях проти позову від 20 жовтня 2014 року [PERSON] наполягала на застосуванні однорічного строку позовної давності, визначеному п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, щодо вимог позивача в частині стягнення п'яти відсотків від суми боргу за кожний місяць прострочення заборгованості та процентів за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ. Суд вважає, що наведенні вище вимоги відповідача ґрунтуються лише на вільному та хибному тлумаченні норм чинного законодавства і тому не приймаються судом до уваги. Так, у відповідності до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 624 ЦК України визначено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов'язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи наведенні норми права, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] за ч.2 ст.625 та ч.1 ст.1048 ЦК України мають іншу правову природу ніж неустойка, штраф, пеня, передбачені статтею 549 ЦК України і тому спеціальна позовна давність до цим вимог не застосовується. При зверненні до суду із згаданим позовом та заявами про уточнення позовних вимог позивачем [PERSON] сплачено судовий збір на загальну суму 730,80 грн. (а.с.1,110,111), а також при зверненні із заявою про забезпечення позову - в розмірі 243,60 грн. (а.с.37). При визначенні розміру судового збору, що підлягає стягненню на користь позивача, суд приймає до уваги, що розрахунок позовних вимог за заявою від 10 грудня 2014 року проводився позивачем без урахування повернутих 08 грудня 2014 року 2000 доларів США та виходячи з курсу долара США, який було встановлено НБУ на день розрахунку, тобто в розмірі 1557,7517 грн. за 100 доларів США. Станом на 11 грудня 2014 року офіційний курс долара США встановлений НБУ складає 1564,6999 грн. за 100 доларів США (а.с.118). З урахування зазначеного курсу національної валюти фактичний розмір позовних вимог [PERSON] дорівнює 2857336,30 грн., а задоволенню підлягає 2826468,32 грн. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача відшкодування витрат по оплаті судового збору, сплаченого при зверненні до суду з позовом пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 728,36 грн. та відшкодування витрат по оплаті судового збору, сплаченого при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову в розмірі 243,60 грн., а всього на загальну суму 971,96 грн. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви майнового характеру необхідно сплатити судовий збір в розмірі 3654 грн., а позивачем сплачено лише 730,80 грн. Відповідно до правил ст.88 ЦПК України у разі визначення при відкритті провадження у справі судового збору в розмірі меншому, ніж передбачено законом, недоплачена сума стягується в дохід держави з позивача при відмові в позові, а при задоволенні позову - з відповідача. Таким чином, з ФОП [PERSON] підлягає стягненню на користь держави 2925,64 грн. судового збору (3654 - 730,80 = 2925,64). На підставі викладеного,

Outcome: partial