Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

У липні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила ухвалити рішення яким визнати відмову [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітнього [PERSON], [INFO] - безпідставною та дозволити [PERSON], без згоди батька [PERSON] оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітнього [PERSON] за межі України та на в'їзд до Німеччини, а також. допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України. В обґрунтування позову вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15 серпня 1997 року по 25 червня 2014 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2014 року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. За рішенням суду, місце проживання сина, після розлучення визначено з нею. У даний час дитина проживає з нею і вона матеріально її утримує, належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний та духовний розвиток. На її адресу надійшло запрошення до Німеччини від родини її доньки - [PERSON], яка є громадянкою України, але постійно з 2013 року проживає однією родиною з громадянином Німеччини [PERSON] в м. Рай нам Лех Німеччини. З огляду на цю обставину, вона має намір влітку 2016 року, разом з сином відвідати свою доньку та відпочити. На її думку така подорож матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку її дитини, адже завдяки значній фінансовій допомозі, яку надає її донька та її родина, вона матиме можливість оздоровити сина. Проте, незважаючи на це, відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Вважає, що така позиція відповідача, як батька неповнолітньої дитини [PERSON] шкодить інтересам дитини та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку.У зв'язку з чим вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву у якій позовні вимоги підтримала, просила надати дозвіл на оформлення документів на виїзд дитини та дозвіл на виїзд її дитини [PERSON] разом з нею без згоди батька до Німеччини з 01.06.2016 року по 31.08.2016 року та просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позовних вимог відмовити. У судове засідання представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська не з'явився, але надав заяву, у якій проти задоволення позовних вимог не заперечував. А також надав до заяви висновок у якому зазначено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне надати дозвіл на оформлення документів на виїзд дитини та на тимчасовий виїзд за кордон України малолітнього [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] без згоди батька у період з 01.06.2016 року по 31.08.2016 року до Німеччини. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995 р. №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2014 року (а.с.6). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 4), який проживає з позивачкою, перебуває на її утриманні. Згідно довідки квартального комітету № 42, у будинку [ADDRESS] значаться зареєстрованими: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.29). Позивачка має доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.11), яка 01 липня 2013 року у Відділі ЗАГС в м. Райн Федеративної Республіки Німеччина уклала шлюб з громадянином Німеччини [PERSON], що підтверджується витягом з актового запису про укладання шлюбу серії Е №35/2013 (а.с.13-14). 23.06.2015 року донька позивачки [PERSON] надіслана позивачці та своєму брату [PERSON] запрошення для багаторазового в'їзду до Німеччини з метою відвідування близьких родичів на період відпустки, шкільних канікул або святкових днів 2015-2016 років. Вона та її чоловік нададуть необхідне фінансове забезпечення у Німеччині (а.с.8-10), однак відповідач [PERSON] не надає дозволу для тимчасового виїзду дитини за кордон. 04.12.2015 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Органу опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті ради було з'ясовано, що дитина проживає з матір'ю [PERSON], яка займається її вихованням, здійснює постійний догляд та слідкує за розвитком та станом здоров'я, забезпечує всі необхідним для повноцінного існування. Батько дитини [PERSON] належним чином повідомлявся про засідання комісії, але на засідання комісії не з'явився, причину неявки не повідомив. Комісія зробила висновок, що за доцільне надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України малолітнього [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] без згоди батька у період з 01.06.2016 року по 31.08.2016 року до Німеччини. Згідно ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, відповідач не надав жодного доказу того, що позивачка має намір вивести дитину за кордон, що суперечитиме інтересам дитини. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки оформити документи та отримати тимчасовий дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька повністю узгоджується з її правами та обов'язками покладеними на неї Сімейним кодексом України, тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно з законодавством право [PERSON] тимчасово вивести малолітнього [PERSON] за кордон України без згоди батька у період з 01.06.2016 року по 31.08.2016 року до Німеччини. Що стосується питання про допущення негайного виконання рішення суду в частині оформлення документів та тимчасовий виїзд за кордон України, то ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 367 ЦПК України існує вичерпний перелік справ по яким суд допускає негайне виконання рішень, до яких дані позовні вимоги не відносяться. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved