Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

У липні 2017 року представник публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 20.03.2008 ПАТ «Уксоцбанк» та [PERSON] уклали договір кредиту № 10-29/5857. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Власні зобов`язання Банк виконав у повному обсязі, надавши позичальнику грошові кошти в розмірі 441 441,00 грн. В порушення умов договору, позичальник [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконала, в результаті чого станом на 07.08.2017 її заборгованість за кредитом становила - 413 396,58 грн., за відсотками - 159 880, 35 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом становив - 3 630,83 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками становив 21 916,51 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Крім того, у зв`язку із систематичним порушенням боржником своїх зобов`язань зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та умов кредитного договору, [PERSON] було нараховано неустойку, зокрема станом на 07.08.2017 розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту становив 6 400,67 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків становив 38 561,26 грн. Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених договором, у тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором. На виконання умов договору поручителю була направлена вимога про досудове врегулювання спору, але на час подання позовної заяви вимога виконана не була. Представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 643 786,20 грн., а саме: за кредитом - 413 396,58 грн., по відсотках - 159 880,35 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 6 400,67 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 38 561,26 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 3 630,83 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 21 916,51 грн.; стягнути з відповідача на користь ПАТ «Уксоцбанк» витрати по сплаті судового збору у сумі 9 656,79 грн. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 07.12.2017 було відкрито провадження у даній справі. 20 травня 2019 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва справу було передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. 31.10.2019 суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області дану справу було прийнято до провадження Києво-Святошинського районного суду Київської області. 26.12.2019 відповідач подала до суду відзив на позовну заяву за вх. № 48762, зазначивши при цьому, що відповідно до рішення Національного Банку України № 799-рш від 24.10.2019 позивача виключено з реєстру банків та відкликано банківську ліцензію, а сама юридична особа припинила своє існування. Остання підтвердила факт укладання з позивачем договору кредиту № 10-29/5857, зазначивши при цьому, що згідно умов договору кінцевий термін погашення заборгованості становить 20 березня 2033 року. За час дії договору кредиту у [PERSON] суттєво погіршився фінансовий стан, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за договором. Відповідач зазначила, що останній платіж нею був здійснений 20.12.2013, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачем, а також наданою довідкою від 03.04.2019 № 04.22-08/96-1785. За умовами кредитного договору наступний платіж повинен був внесений не пізніше 20.01.2014. Відповідно до п. 4.5. кредитного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7., 3-3.8. цього договору, протягом більше, ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Отже, як зазначено у відзиві на позовну заяву, строк користування кредитом, з урахуванням вимог п. 4.5 кредитного договору, сплив 20.04.2014 року. Оскільки представник позивач звернувся з даним позовом до суду в грудні 2017 року, то пропустив строк позовної давності. Також, відповідачем зазначено, що у наданому представником позивача розрахунку не зазначено за який саме період та в якій сумі нараховувалась прострочена заборгованість, а лише вказано кінцеву суму строкової та простроченої заборгованості, з якої не можливо перевірити правильність даних розрахунків. Зазначення цих дат та сум є необхідним, оскільки без них не можливо перевірити нарахування не тільки суми простроченої заборгованості, а й відсотків та пені. Необґрунтований та невірний розрахунок заборгованості не дозволяє встановити чи відповідають вимоги позивача дійсності та чи правомірним буде стягнення з відповідача, вказаної у розрахунку суми заборгованості за кредитним договором. [PERSON] зазначила, що на підставі п.7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Банк без повідомлення її про зміну кредитора, незважаючи на те, що майнові права на квартиру перебували у заставі згідно договору, самовільно здійснив захоплення квартири, а також здійснив реєстрацію права власності на квартиру за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») фактично звернувши стягнення на іпотечне майно. Банк розпочав процедуру примусового стягнення боргу, зареєструвавши право власності на майно за іншою юридичною особою. Після зміни строку виконання зобов`язання всі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, бо такі платежі не підлягали виконанню. Просила суд відмовити в задоволенні позову через сплив позовної давності, а також через необґрунтованість позовних вимог, а саме порушення Закону України «Про захист прав споживача» та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо порядку укладення кредитних договорів. 18.02.2020 судом до участі у справі у якості правонаступника позивача було залучено АТ «Альфа-Банк» у зв`язку з припиненням Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 10.03.2020 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області у якості забезпечення позову було накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 23.09.2020 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 04.01.2021 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області у зв`язку з розпорядженням керівника апарату суду Дідура М.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи, дану справу було прийнято до розгляду суддею Дубас Т.В. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб. Відповідач надала до суду заяву за вх. № 22381 з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні,20.03.2008 ПАТ «Уксоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») (кредитор) та [PERSON] (позичальник) уклали договір кредиту № 10-29/5857. Відповідно до п.1.1. вищезазначеного договору кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 441 441,00 грн., зі сплатою 10,5 процентів річних та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 20 березня 2033 року. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки; одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Власні зобов`язання Банк виконав у повному обсязі, надавши позичальнику грошові кошти в розмірі 441 441,00 грн. Як зазначалось в позовній заяві, позичальник [PERSON] зобов`язання за договором кредиту належним чином не виконала, в результаті чого станом на 07.08.2017 її заборгованість за кредитом становила - 413 396,58 грн., за відсотками - 159 880, 35 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом становив - 3 630,83 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками становив 21 916,51 грн. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із копії довідки щодо відсутності претензій щодо виконання зобов`язань до фізичної особи за № 920-23.1 від 08.01.2020, виданої керівником з супроводження кредитного портфелю АТ «Альфа-Банк», АТ «Альфа-Банк» не має претензій до [PERSON] щодо виконання зобов`язань за кредитним договором № 10-29/5857 від 20.03.2008 у зв`язку з тим, що заборгованість за кредитним договором погашена за рахунок предмета іпотеки; Банк в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», скористався своїм правом та задовольнив свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором № 10-29/5857 від 20.03.2008. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вищезазначена довідка про відсутність претензій щодо виконання зобов`язань до фізичної особи є належним письмовим доказом на підтвердження факту відсутності заборгованості відповідача перед Банком. Представником позивача не заявлялось про недостовірність останньої. Таким чином, довідка видана відповідачу є належним доказам виконання останньою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, підтверджує відсутність заборгованості між сторонами та слугує підставою для відмови у задоволенні позову. Суд, розглянувши клопотання відповідача про застосування наслідків позовної давності, викладене в відзиву на позовну заяву вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч. ч. 4, 5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до вимог закону суд має розглянути спір по суті та у разі, коли на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення про відмову в задоволенні позову саме із цих підстав, а не через пропуск позовної давності. У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки суд прийшов до висновку, про відмову у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» по суті заявлених вимог у зв`язку із його недоведеністю, він не застосовує наслідків пропуску строку позовної давності до виниклих між сторонами правовідносин за вищенаведених обставин. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 526, 530, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed