Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

У липні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, в якому після уточнення просила змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів, встановлених рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2017 року, та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття. Також просила стягнути з відповідача на свою користь понесені додаткові витрати у розмірі 10789,91 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 650,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого народилася їх спільна донька [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу батьків залишилася мешкати разом з матір`ю. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2017 року на її користь з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 900,00 грн. щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Станом на час звернення з вказаним позовом до суду, прожитковий мінімум на дітей збільшився, а розмір аліментів стягнутий судом не перекриває навіть і половини цього мінімуму, до того ж дитина росте, внаслідок чого постійно потребує оновлення гардеробу, достатнього харчування для нормального фізичного розвитку, додаткових витрат на здоров`я, освіту та розвиток особистості. [PERSON] неофіційно працює у м. Москві Російської Федерації та його матеріальне становище дозволяє сплачувати аліменти у більшому розмірі. У відповідача відсутні інші діти, він у власності має нерухоме майно, яке передає в оренду та отримує від цього додатковий прибуток. Позивачка зазначила у позові, що у зв`язку з тим, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватись після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно, а тому, у зв`язку з тим, що нею за період з вересня 2016 року по жовтень 2019 року було додатково витрачено на утримання дитини грошові кошти у розмірі 21579,82 грн., вона просить суд стягнути з відповідача половину від вказаної суми у розмірі 10789,91 грн. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Додала, що 19.01.2018 року відповідач придбав 1/2 частину квартири [ADDRESS] , та володіє 1/2 частиною квартири [ADDRESS] . Мати відповідача [PERSON] живе окремо в Хмельницькій області, отримує пенсію та має у власності два земельних паї, які здає в оренду та отримує додатково прибуток, має у власності нерухомість та володіє автотранспортом. Сама ж позивачка працює бухгалтером у КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР та має оклад по заробітній платі у розмірі 3323,00 грн. На її утриманні перебуває матір - пенсіонерка [PERSON] , яка страждає на цукровий діабет та отримує пенсію у розмірі 2380,00 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Кравченко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги щодо розміру аліментів визнала частково лише у сумі 1200,00 грн., що становить 50% від прожиткового мінімуму дитини встановленого для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що [PERSON] з лютого 2017 року проживає за адресою: [ADDRESS] та починаючи з 20.01.2017 року не працює, має на утриманні хвору мати - пенсіонерку [PERSON] , яка має хронічні захворювання. Додала, що дійсно [PERSON] має два паї, за які отримує орендну плату, але практично всі гроші йдуть на її лікування та на лікування відповідача, оскільки останній також має ряд хронічних захворювань ще з часів проходження служби в армії. В обґрунтування заперечень надала суду копію трудової книжки та військового квитка відповідача, копію його свідоцтва про народження, довідку з місця проживання, свідоцтво про розірвання шлюбу, медичні довідки про стан здоров`я відповідача та його матері [PERSON] , довідки про доходи [PERSON] . Виходячи з наведеного, просить позовні вимоги задовольнити частково та розстрочити виконання рішення суду. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та про шлюб. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.05.2012 року (справа №0814/4475/12) шлюб між сторонами розірвано, дитина після розірвання шлюбу залишилася мешкати разом з матір`ю. Згідно пояснень позивачки, які визнаються відповідачем, вона разом з дочкою [PERSON] постійно мешкають за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2014 року (справа №334/7771/14-ц) [PERSON] було усунуто перешкоди у здійсненні права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] шляхом вселення його до кімнати площею 16,1 кв.м. з балконом площею 1,296 кв.м. вказаної квартири. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2017 року (справа №334/1206/17) з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 900,00 грн. але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII. Вказаним Законом внесені зміни до ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, та не заперечувалось позивачкою, що відповідач офіційно не працевлаштований, а отже, не має постійного доходу. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» на дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Розмір прожиткового мінімуму на дитину збільшується кожного року з прийняттям бюджету держави. Окрім того діти ростуть і потребують більших витрат на їх утримання. Виходячи із принципу рівності обов`язків обох батьків щодо дітей, кожен із них зобов`язаний забезпечувати утримання дитини не менше відповідного прожиткового мінімуму, що діє на час вирішення спору, при відсутності домовленості між батьками про розмір сплати аліментів. Виходячи із віку дітей сторін, такий прожитковий мінімум в розрахунку на місяць станом на час винесення рішення повинен бути не меншим встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину у відповідності її віку. Суд вважає обґрунтованими доводи позову про погіршення матеріального становища дитини з часу присудження аліментів, про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини в більшому розмірі, ніж присуджено рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2017 року, однак з огляду на встановлені судом обставини щодо сімейного стану відповідача, його матеріального становища, суд вважає не доведеним можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі 2000,00 грн. на місяць. Враховуючи вищенаведене, а також приймаючи до уваги зростання прожиткового мінімуму для дітей, положення ст. 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , підлягають частковому задоволенню З відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1400,00 грн. щомісяця, починаючи стягнення з дня набрання цим рішенням законної сили і до повноліття дитини. При вирішенні спору щодо стягнення понесених додаткових витрат на утримання дитини у сумі 10789,91 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII (дата набуття чинності для України: 27.09.1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1489цс17 від 13.09.2017 року, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, а тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Вимоги позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини обґрунтовуються розвитком здібностей дитини та станом її здоров`я. На підтвердження таких вимог позивачкою надано довідку Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 87, довідку з курсів англійської мови «Гаудеамус» та Договір № 085789 від 02.06.2019 року ТОВ «Центр Американської Англійської Мови», а також виписку з обслідування ТОВ «ВІЗУС» від 13.08.2018 року. Судом встановлено, що додаткові витрати на утримання дитини за період з вересня 2016 року по жовтень 2019 року складаються з послуг репетиторів - 10980,50 грн., придбання посібного матеріалу на суму 570,00 грн., вартості навчання у ТОВ «Центр Американської Англійської Мови» - 4000,00 грн., вартість послуг отриманих у ТОВ «ВІЗУС» - 2290,00 грн., на загальну суму 21579,82 грн. Вимоги позову про стягнення половини вартості додаткових витрат на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10789,91 грн. підтверджуються матеріалами справи, визнаються відповідачем та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивачки про стягнення з [PERSON] на її користь понесених витрат, пов`язаних з отриманням правничої допомоги, у сумі 650,00 грн. за складання позовної заяви та технічне оформлення, суд приходить до наступних висновків. Судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права під час вирішення цивільної справи (статті 133, 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі. В обґрунтування вимог, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, позивачка надала Квитанцію № 1618 від 28.10.2019 року, наданою юридичною консультацією Жовтневого району м. Запоріжжя. Таким чином, позивачем доведено здійснення витрат на правничу допомогу у розмірі 650,00 грн., а тому суд приходить до висновку про компенсацію таких витрат за рахунок відповідача. У зв`язку із задоволенням вимог позову про збільшення розміру аліментів та стягнення понесених додаткових витрат на утримання дитини, суд відповідно до ст.141 ЦПК України присуджує з відповідача в дохід держави судовий збір в загальному розмірі 1536,80 грн.

Outcome: partial