Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до ПАТ «Український страховий дім», [PERSON], третя особа [PERSON], в якому просила суд стягнула суд стягнути з ПАТ «Український страховий дім» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 43 503,63 грн., стягнути солідарно з ПАТ «Український страховий дім» та [PERSON] на її користь моральну шкоду в розмірі 8 000 грн.; стягнути солідарно з ПАТ «Український страховий дім» та [PERSON] на її користь грошові кошти у розмірі 1 328,40 грн. сплачені за проведення експертного авто-товарознавчого дослідження, та сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 02 червня 2014 року водій [PERSON] керуючи автомобілем «Тойота Королла» д.н.з. [NUMBER], на перехресті вулиць Амурська-Сумська в місті Києві порушив пункти 16.11 та 33.2.1 Правил дорожнього руху України, в результаті допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Міцубіші Кольт» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження всіх транспортних засобів. За наслідками ДТП автомобіль [NUMBER], який на праві власності належить [PERSON], зазнав значних пошкоджень. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2014 року [PERSON] визнано винним в вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ст. 124 КУпАП. Відповідно до полісу № АС/4526231 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільна відповідальність водія «Тойота Королла» д.н.з. [NUMBER] - [PERSON], застрахована в ПрАТ «Український страховий дім». 03 червня 2014 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «Український страховий дім» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та надала необхідні документи. 19 червня 2014 року ПРАТ «Український страховий дім» було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу «КІА РІО» д.н.з. [NUMBER]. В подальшому в телефонному режимі представниками ПрАТ «Український страховий дім», надавалися відповіді, що змінюється адреса офісу і після цього із ПрАТ «Український страховий дім» зв'язатися більше не вдавалось, в приміщенні де знаходився офіс компанії її вже не було, а по телефону гарячої лінії говорили, компанія припинила діяльність. Стосовно невиконання ПрАТ «Український страховий дім» своїх зобов'язань за обов'язковим договором страхування цивільно-правової власників наземних транспортних засобів, представником позивача направлялись скарги до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (нацкомфінпослуг) та до Моторного (транспортного) страхового бюро України, однак на даний час ПрАТ «Український страховий дім» виплату страхового відшкодування за договором страхування не здійснило. ПрАТ «Український страховий дім» в добровільному порядку не здійснило виплату страхового відшкодування та не надало будь-яких документів щодо оцінки вартості заподіяного матеріального збитку, для визначеного розміру матеріального збитку завданого внаслідок ДТП, [PERSON] як власник транспортного засобу «КІА РІО» д.н.з. [NUMBER], звернулась з відповідною заявою до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та сплатила за проведення експертного авто-товарознавчого дослідження 1 328,40 грн. На підставі вказаної вище заяви здійсненого експертне авто-товарознавче дослідження, в результаті якого надано висновок про оцінку матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу, у відповідності до якого - матеріальний збиток складає 39 758,31 грн. Враховуючи ту обставину, що відповідачами в добровільному порядку не було відшкодовано шкоду завдану ДТП, позивачем [PERSON] за власні кошти було проведено відновлювальний ремонт автомобіля [NUMBER], що підтверджується нарядом- замовленням від 27 жовтня 2014 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 28 жовтня 2014 року та актом виконаних робіт від 21 листопада 2014 року. Вартість відновлювального ремонту склала 43 503,63 грн., що на 3 745,32 грн. більше ніж вказано в експертному авто-товарознавчому дослідженні. Крім того, діями відповідача [PERSON] завдано моральну шкоду, у зв'язку з душевними стражданнями, яких зазнала у зв'язку з протиправними діями відповідачі, обмеженнями у реалізації своїх уподобань і бажань, порушенні нормальних життєвих зв'язків, що призвело до додаткового зусилля для організації свого життя. Протягом тривалого часу відповідачі [PERSON] та ПАТ «Український страховий дім» не з'являлися у судове засідання, у зв'язку з чим в подальшому представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій остання просила стягнути з [PERSON] власника автомобіля «Тойота Королла» д.н.з. [NUMBER] на користь [PERSON] розмір відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП - 43 503,63 грн. Крім того, з моменту здійснення ремонтних робіт автомобіля позивача, вартість яких становить 43 503,63 грн. пройшло більше двох років [PERSON] понесла додаткові втрати у вигляді інфляційних збитків, в розмірі 29 суму інфляційних збитків в розмірі 29 366,35 грн., у зв'язку з чим просить стягнути з [PERSON] на її користь та моральну шкоду в розмірі - 8000 грн., грошові кошти на проведення авто-товарознавчого дослідження в розмірі 1 328,40 грн. Представник позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, [NUMBER] автомобіль [NUMBER], належить [PERSON] (а. с. 33). 02.06.2014 року о 08 год. 20 хв., водій [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], в м. Києві по вул. Сумська, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», та не пропустив автомобіль «КІА», реєстраційний номер [NUMBER], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення з даним автомобілем, після чого Автомобіль «Тойота», відкинуло на автомобіль «Міцубіші», реєстраційний номер [NUMBER], що призвело до зіткнення та пошкодження трьох транспортних засобів. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 12204/14-54 від 13.10.2014 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «КІА РІО», державний номерний знак [NUMBER] складає 39 758, 31 грн. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2014 року [PERSON] визнаною винним визнано винним у порушенні вимог п. 16.6 ПДР України, та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто у порушенні правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортного засобу, у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності - закрито. За правилом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти,встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 зазначеної норми визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Тойота Королла» д.н.з. д.н.з. [NUMBER] застрахована Полісом №АС/4526231 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ «Український страховий дім». 03.06.2014 року позивач звернулася до ПрАТ «Український страховий дім» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. 19.06.2014 року ПрАТ «Український страховий дім» здійснено огляд автомобіля [NUMBER]. [PERSON] за власні кошти провела відновлювальний ремонт пастомобіля «КІА Р ІО» д.н.з. [NUMBER], що підтверджується нарядом-замовленням від 27 жовтня 2014 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 28 жовтня 2014 року та актом виконаних робіт від 21 листопада 2014 року, вартість відновлювального ремонту склала 43 503,63 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4 роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про необґрунтованість вимог з посиланням на відсутність доказів її вини. Частина 2 статті 1166 ЦК України встановлює, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір; наведене положення закону судами під час розгляду справи не враховано. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, саме на відповідачу лежить тягар доведення того, що шкоди завдано не з її вини, проте в порушення зазначених положень законодавства відповідач належними доказами не довів відсутності своєї вини в заподіянні шкоди. Суд звертає увагу на те, що в даних правовідносинах обов'язковим є застосування положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). В статті 3 Закону зазначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Виходячи із суті такого страхування Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. Отже, відшкодування шкоди у даних правовідносинах повинно здійснюватися відповідно до Закону. В силу статті 4 Закону відповідачі є суб'єктами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а відповідальність відповідача перед третіми особами (потерпілими) застрахована, оскільки ця відповідальність є об'єктом страхування згідно ст. 5 Закону. На підставі п. 22.1. ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Пунктом 16 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено: відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Згідно пункту 19 зазначеної постанови пленуму, з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Отже, в силу п. 22.1 ст. 22 та ст. 29 Закону, з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування», шкоду повинен відшкодовувати страховик. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю, щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв»язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»- страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під ас дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхування відповідальності за шкоду заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного у договорі страхування,особою, вказаною у договорі страхування або однією з осіб, зазначених у договорі (договір ІІІ типу). У зв'язку із наведеним, позов не підлягає задоволенню, оскільки він пред'явлений до неналежного відповідача. Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у якій грошовій сумі чи у який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та із чого при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Позивач у справі не довів доказами, яку моральну шкоду йому завдав відповідач [PERSON], та в чому вона полягає, належних та допустимих доказів не подала, та не повідомила про підстави звільнення від доказування.

Outcome: dismissed