Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

У листопаді 2013 р. позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до ТОВ «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» про зобов'язання до зміни дати звільнення з 09.09.2013 р. на 08.10.2013 р., внесення відповідних записів до трудової книжки, зобов'язання до нарахування та виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в період з 09.09.2013 р. по 08.10.2013 р., стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн. На обґрунтування позову послалася на те, що будучи звільненою 09.09.2013 р. за власним бажанням з посади касира торгівельного залу на АЗС у с. Себине ТОВ «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» з вини відповідача не отримала в день звільнення трудову книжку, яку їй було видано лише з 08.10.2013 р., що позбавило її в цей період можливості працевлаштуватися. Також вказала, що вказаними діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, яка нею з врахуванням вимог розумності та справедливості оцінена у 2000 грн. В грудні 2013 р. представник позивача, уточнивши позовні вимоги, просив суд змінити дату звільнення позивача з 09.09.2013 р. на 08.10.2013 р., зобов'язавши відповідача внести відповідні записи до трудової книжки; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки в період з 09.09.2013 р. по 08.10.2013 р. та в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 2000 грн. У судове засідання позивач не з'явилася, направила до суду свого представника, який уточнені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив про їх задоволення. Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили, пославшись на їх безпідставність. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши доводи позову та матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно записам у трудовій книжці позивача [PERSON] [NUMBER] 03.05.2012 р. та копії наказу №188-К від 09.09.2013 р. остання була прийнята на посаду касира торговельного залу АЗС№02/3 та звільнена за власним бажанням (за ст. 38 КЗпП України) 09.09.2013 р. Відповідно довідці про доходи ТОВ «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» від 05.09.2013 р. в липні 2013 р. [PERSON] було нараховано заробітну платню в сумі 2938 грн. 17 коп., а за серпень 2013 р. в сумі 3572 грн. 10 коп. Середньоденний заробіток за вказані періоди [PERSON] складає 144,67 грн., що не заперечувалося представниками відповідача. В день звільнення - 09.09.2013 р. трудова книжка [NUMBER] [PERSON], яка була згідно фотокопії наказу про звільнення №188-К від 09.09.2013 р. ознайомлена із ним особисто 09.09.2013 р., отримана не була. Листом ПП [PERSON] від 12.09.2013 р. [PERSON] повідомлено про неможливість її працевлаштування на роботу барменом до вказаного приватного підприємця у зв'язку із ненаданням трудової книжки та неможливістю у зв'язку із цим підтвердження досвіду роботи сфері торгівельного обслуговування населення. 23.09.2013 р. [PERSON] було видано довіреність, якою уповноважено на отримання її трудової книжки та передачу особисто в руки, [PERSON] У зв'язку із видачею позивачем вказаної довіреності ТОВ «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» супровідним листом вих..№425 від 26.09.2013 р. трудову книжку [PERSON] разом із іншою кореспонденцією було направлено поштовим відправленням GRANDEX начальнику сеті Миколаївського регіону Гасановій С.В. Трудову книжку [PERSON] отримано особисто уповноваженою на це позивачем особою - [PERSON] 27.09.2013 р. та особисто під розпис позивачу 08.10.2013 р. Згідно записам у трудовій книжці [NUMBER] [PERSON] призначено виплату допомоги по безробіттю Новоодеським РЦЗ у Миколаївській області та скорочено цю виплату 21.10.2013 р., тобто з моменту звернення до Новоодеського РЦЗ. За змістом ст.48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є його трудова книжка. Відповідно положенням ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язані видати працівнику в день його звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені ст.116 КЗпП України. Відповідно вимогам п.п.2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року за №58, записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу. З кожним записом, що вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно п.4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. П.п.4.1, 4.2 вказаної Інструкції передбачено, що при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. В разі, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Вказані вимоги кореспондуються також і з вимогами ч.4 ст.235 КЗпП України, якою визначено, що в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Враховуюче викладене підставою для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов'язаного із несвоєчасним врученням звільненому працівнику трудової книжки має встановлюватись факт затримки у видачі трудової книжки; вини власника або уповноваженого ним органу в цьому; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки. Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що позивачу [PERSON], яка було присутня 09.09.2013 р., тобто в день її звільнення за власним бажанням, за місцем роботи, про що свідчить її особистий підпис у наказі про звільнення від 09.09.2013 р., датований числом видачі наказу про звільнення, трудова книжка, оформлена належним чином, видана не була. Посилання представників відповідача на те, що позивачу в день її звільнення належало з'явитися до місця розташування самої юридичної особи (в Одеській області), де вона і мала отримати трудову книжку, суд вважає безпідставними, оскільки позивач, будучи присутньою саме за місцем її роботи на АЗС №02/3, розташованій у с. Себине Новоодеського району Миколаївської області, саме там і була ознайомлена під розпис із наказом про звільнення. Крім того, представниками відповідача суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивачу не було вручено трудову книжку саме у зв'язку із цим та запропоновано отримати трудову книжку або надати згоду на направлення її поштовим зв'язком не надано . Враховуючи, що відповідачем у день звільнення позивача не було видано їй трудову книжку та доказів працевлаштування позивача з часу звільнення не надано, суд вважає факт вимушеного прогулу позивача у зв'язку із затримкою у видачі трудової книжки встановленим. Проте, суд вважає безпідставними твердження позивача щодо тривалості такого періоду. Так, у судовому засіданні встановлено, що саме позивач уповноважила 23.09.2013 р. отримати належну їй трудову книжку та передачу особисто в руки [PERSON] Остання отримала належну позивачу трудову книжку від ТОВ «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» 27.09.2013 р., у зв'язку із чим суд приходить до висновку, що період вимушеного прогулу позивача, пов'язаний із неврученням їй під час звільнення з підприємства трудової книжки тривав з 10.09.2013 р. по 27.09.2013 р. Середньоденна заробітна плата позивача за два місяці, що передували її звільненню становила 144,67 грн., а кількість робочих днів в період з 10.09.2013 р. по 27.09.2013 р. становила 14 днів. Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача становить 2025 грн. 38 коп. без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів. Враховуючи викладене, суд вважає, що дата звільнення позивача із займаної нею посади на АЗС №02/3 ТОВ «ТРАНСОЙЛ КОМПАНІ» підлягає зміні з 09.09.2013 р. на 27.09.2013 р. із зобов'язанням останнього до внесення відповідного запису до трудової книжки [PERSON] Також з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов'язаного із затримкою у видачі трудової книжки в сумі 2025 грн. 38 коп., визначеного без утримання податку та інших обов'язкових платежів. При визначенні компенсації позивачу моральної шкоди суд, врахувавши ступінь, глибину та тривалість моральних страждань позивача, пов'язаних із несвоєчасною видачею трудової книжки, факт наявності вимушеного прогулу у зв'язку із цим, характер протиправних дій відповідача як роботодавця, вимоги розумності та справедливості , вважає, що достатньою сумою відшкодування моральної шкоди у цьому конкретному випадку є сума такого відшкодування в розмірі 300 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В разі, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, у зв'язку із чим пропорційно до задоволених позовних вимог позивача щодо стягнення суми середньомісячного заробітку (66%) та виходячи із загальної кількості позовних вимог, які є самостійними та мають бути сплачені судовим збором в сумі 229 грн.40 коп. кожна, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в сумі 610 грн. 20 коп. Згідно вимогам ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані із оплатою правовою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Враховуючи, що представник позивача, який є фахівцем у галузі права та має право на надання правової допомоги, хоча й мав довіреність від позивача на представлення її інтересів, проти діяв від імені останньої на підставі укладеного із нею договору про надання правової допомоги від 11.11.2013 р., п.2.1 якого передбачено в тому числі і надання послуг шляхом особистої участі та представництва інтересів позивача в загальних судах України, загальну тривалість судових засідань, в яких він брав участь (2 години), а також час, що був витрачений на складання позову, суд, враховуючи вимоги ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та розмір мінімальної заробітної плати, яка станом на грудень 2013 р. та січень 2014 р. становить 1218 грн., вважає занеобхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 1000 грн.

Outcome: partial