Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», третя особа - [PERSON], про стягнення суми страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначив, що 17 листопада 2017 року приблизно о 16 год. 30 хв. у м. Дніпро по проспекту Героїв, 1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Фольцваген Тигуан д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (власник транспортного засобу - [PERSON]), та автомобілем Рута - 25 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] (власник транспортного засобу - ПВСП СТО «Карисон»). Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль позивача. Учасники ДТП скористались правом, передбаченим ст. 33.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та склали спільне Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до якого ДТП сталась з вини водія ПВСП СТО «Карисон» [PERSON], який здійснив зіткнення із задньою частиною іншого транспортного засобу (потерпілого) під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі під час заїзду на перехрестя з круговим рухом. При цьому транспортний засіб потерпілого не рухався, пропускаючи транспортні засоби, що рухались по перехрестю з круговим рухом. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON], на момент ДТП, була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», позивач звернувся до вищезазначеної страхової компанії із письмовим повідомленням про настання страхового випадку. 27 листопада 2017 року аварійним комісаром відповідача [PERSON] складено Протокол огляду транспортного засобу, яким встановлено пошкодження автомобіля позивача. 28 листопада 2017 року визначеним відповідачем СТО складено Калькуляцію вартості ремонту та відновлювальних робіт №1779 на загальну суму 61388,60 грн. 60 коп. 30 листопада 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування та за даним страховим випадком відповідачем відкрито страхову справу №12074. Враховуючи, що заяву про виплату страхового відшкодування позивачем подано 30 листопада 2017 року, відповідач зобов'язаний виплатити страхове відшкодування в строк до 28 лютого 2018 в сумі 61388,60 грн. Втім, відповідач виплату страхового відшкодування не здійснив. 21 березня 2018 року та 20 червня 2018 року позивачем направлено повторно вимогу про виплату страхового відшкодування на адресу відповідача. Оскільки ПрАТ «Київський страховий дім» прострочило виплату страхового відшкодування, за твердженням позивача, останнє має сплатити йому також: пеню на суму заборгованості 61388,60 грн. за період з 01 березня 2018 року по 23 липня 2018 року включно - 8306,72 грн.; 3% річних в порядку ст.625 ЦК України на суму заборгованості 61388,60 грн. за період з 01 березня 2018 року по 23 липня 2018 року включно - 731,62 грн.; індекс інфляції на суму заборгованості 62996,98 грн., за період, починаючи з 01 березня 2018 року по 23 липня 2018 року включно у сумі 1608,38 грн. На підставі викладеного просить суд стягнути з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 72035,32 грн. В судове засідання позивач зі своїм представником не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Через канцелярію суду представником позивача була подана заява про розгляд справи без його участі, в якій останній позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач ПрАТ «Київський страховий дім» явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, відзив не подавав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до ст.ст. 280 - 289 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 17 листопада 2017 року приблизно о 16 год. 30 хв. у м. Дніпро по проспекту Героїв, 1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Фольцваген Тигуан д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (власник транспортного засобу - [PERSON]), та автомобілем Рута - 25 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] (власник транспортного засобу - ПВСП СТО «Карисон»). Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль [PERSON] Учасники ДТП скористались правом, передбаченим ст. 33.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та склали спільне Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до якого ДТП сталась з вини [PERSON], який здійснив зіткнення із задньою частиною іншого транспортного засобу (потерпілого) під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі під час заїзду на перехрестя з круговим рухом. При цьому транспортний засіб потерпілого не рухався, пропускаючи транспортні засоби, що рухались по перехрестю з круговим рухом. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником пошкодженого автомобіля Фольцваген Тигуан д.н.з. [NUMBER] є [PERSON], відповідальність власника наземного транспортного засобу застрахована згідно полісу №АК1870504. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п.п. 1,3 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду встановлена вина [PERSON] у ДТП. За наведених обставин, [PERSON]. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 1188, ч. 1 ст. 1166 ЦК України має право на відшкодування завданої йому під час ДТП шкоди в повному обсязі. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] Рута - 25 д.н.з. [NUMBER] була застрахована ПрАТ «Київський страховий дім» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 27 листопада 2017 року аварійним комісаром [PERSON] складено Протокол огляду транспортного засобу, яким встановлено пошкодження автомобіля позивача. 28 листопада 2017 року визначеним відповідачем СТО складено Калькуляцію вартості ремонту та відновлювальних робіт №1779 на загальну суму 61388,60 грн. 60 коп. 30 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Пунктом 33.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Суд враховує роз'яснення, викладені у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних спав за позовами про відшкодування шкоди», за якими відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. При цьому, у тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням кошти, збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджено, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів. Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки Відповідно до п. 33.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. На підставі п. 22.1 ст. 22, ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд приходить до висновку про те, що Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» у зв'язку з настанням страхового випадку у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі зобов'язане відшкодувати позивачу оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його майну, яка визначається вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу. Враховуючи Калькуляцію вартості ремонту та відновлювальних робіт №1779 від 28 листопада 2017 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту складає 61388,60 грн., ПрАТ «Київський страховий дім» зобов'язано було сплатити на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 61388,60 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, суд виходить з того, що за ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд враховує, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.4 постанови Пленуму № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). В той же час суд враховує правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові № 6-113цс14 від 01 жовтня 2014 року, згідно якого відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Зобов'язання, що зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:-у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;-у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). 30 листопада 2017 року позивач подав заяву до відповідача про виплату страхового відшкодування. З урахуванням вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до 28 лютого 2018 року включно відповідач ПрАТ «Київський страховий дім» мало прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Оскільки ПрАТ «Київський страховий дім» прострочило грошове зобов'язання, останнє на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов'язане сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Визначаючи розмір 3% річних та інфляційних втрат, суд здійснює наступні розрахунки. Період прострочення (в межах позовних вимог): з 01 березня 2018 року по 23 липня 2018 року складає 145 днів, 3 % річних за цей період становить 731,62 грн. (61388,60 х 0,03 х 145/ 365). Сукупний індекс інфляції за березень-червень 2018 року складає 102,62 грн. Таким чином, інфляційні втрати, яких зазнав позивач через несвоєчасну виплату страхового відшкодування з боку ПрАТ «Київський страховий дім» становить 1608,38 грн. ((61388,60*102,62%)-61388,60), які також підлягають стягненню з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь позивача. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з ПрАТ «Київський страховий дім» пені за прострочення виплати страхового відшкодування, суд керується вимогами п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якими за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Оскільки ПрАТ «Київський страховий дім» з власної вини прострочило виплату позивачу страхового відшкодування, останнє на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов'язане сплатити пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України. Облікова ставка Національного банку України за період з 01.03.2018 року по 01.03.2018 року становила 16%, за період з 02.03.2018 року по 12.07.2018 року - 17%, за період з 13.07.2018 року по 23.07.2018 року -17,5%. Таким чином, сума пені за період з 01.03.2018 року по 01.03.2018 року становила 53,82 грн. (61388,60 грн. х16/100/365х1х2), за період з 02.03.2018 року по 12.07.2018 року - 7605,38 грн. (61388,60 грн. х17/100/365х133х2), за період з 13.07.2018 року по 23.07.2018 року - 647,52 грн. (61388,60 грн. х17,5/100/365х11х2), а всього за період з 01 березня 2018 року по 23 липня 2018 року - 8306,72 грн. Таким чином пеня у розмірі 8306,72 грн. також підлягає стягненню з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь позивача. Згідно вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати з оплати судового збору у розмірі 720,35 грн.

Outcome: approved