Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання Договору мультивалютної кредитної лінії № ВКЛ - 616725 від 12.02.2007 р. недійсним у частині передачі спорів до постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, посилаючись на те, що 24 квітня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Додатковий договір № 8 до Договору мультивалютної кредитної лінії № ВКЛ - 616725 від 12 лютого 2007 року, відповідно до умов якого сторони домовилися викласти текст Договору у новій редакції. Пп. 10.1. Договору передбачено, що всі спори за договором вирішуються сторонами в процесі переговорів. У разі неможливості вирішення спірних питань шляхом переговорів, всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні цього Договору чи у зв'язку з ним або випливають з нього, вирішуються Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків. [PERSON] зазначав, що третейські суди можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки. Так, на виконання своїх зобов'язань як позичальника, щодо повернення кредиту було укладено Договір іпотеки нерухомого майна - житлового будинку загальною площею 593,0 кв.м., житловою площею 152,0 кв.м., який знаходиться за адресою: Київська область, [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0,4193 га, кадастровий номер 3222485901:01:030:0055, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Так, [PERSON] наголошував, що передача спору, який стосується нерухомого майна та земельної ділянки, неможлива на розгляд третейського суду. Окрім того, [PERSON] вказував, що третейські суди не мають права розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів послуг банку (кредитної спілки). Відповідно до змісту договору, обставин його укладання та цілі надання кредиту (відповідно до п. 1.2. Договору - кредит надається на поточні потреби), [PERSON] вважає, що він є споживачем послуг банку. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив суд визнати недійсним Договір мультивалютної кредитної лінії № ВКЛ - 616725 від 12 лютого 2007 року у частині передачі спорів до постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, тобто п. 10.1. - повністю, який суперечить законодавству, та стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] поданий позов підтримав та просив його задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» поданий позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Суд, з'ясувавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено Додатковий договір № 8 до Договору мультивалютної кредитної лінії № ВКЛ - 616725 від 12 лютого 2007 року, відповідно до умов якого сторони домовилися викласти текст Договору в наступній редакції. Так, ПАТ «Дельта Банк» надає [PERSON] у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах відновлювальної кредитної лінії із максимальним лімітом заборгованості 10 049 512,88 грн. (десять мільйонів сорок дев'ять тисяч п'ятсот дванадцять гривень 88 копійок), який змінюється у відповідності до Графіку погашення заборгованості. Кінцевий термін повернення кредиту - 31 грудня 2013 року включно. Відповідно до пп. 1.1.1. Додаткового договору кредит надається [PERSON] зі сплатою 20% річних в гривнях за користування траншами, наданими на загальну суму 8 049 512,88 грн., та 24% річних в гривнях за користування траншем у розмірі 2 000 000,00 грн. Згідно з п. 1.2. Додаткового договору кредит надається [PERSON] на поточні потреби. У п. 1.3. та пп. 1.3.1. Додаткового договору погашення основної заборгованості здійснюється не пізніше кінцевого терміну повернення заборгованості, а погашення траншу в розмірі 2 000 000,00 грн. здійснюється в строк до 19 жовтня 2012 року, у відповідності до графіку. На забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення вимоги за Договором, було укладено Договір застави рухомого майна - транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, модель CLK 83 АМС, номер шасі - [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 2007. Також було укладено Договір іпотеки нерухомого майна - житлового будинку загальною площею 593,0 кв.м., житловою площею 152,0 кв.м., який знаходиться за адресою: Київська область, [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0,4193 га, кадастровий номер 3222485901:01:030:0055, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вимог п. 2.6. Додаткового договору погашення заборгованості за кредитом здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пені та штрафи. В останню чергу відшкодовуються витрати Банку, пов'язані з пред'явленням вимоги за цим договором і зверненням стягнення на засоби забезпечення виконання зобов'язань, а також відшкодуванням збитків, завданих порушенням [PERSON] своїх зобов'язань за цим договором. Згідно з п. 8.1. Додаткового договору дострокове повернення кредиту і сплата процентів не звільняє [PERSON] від передбаченої відповідальності за порушення умов договору. Відповідно до положень, закріплених у Розділі 9 Додаткового договору, за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів [PERSON] сплачує Банку пеню із розрахунку 3% від простроченої суми за кожен день прострочення. За ненадання Банку у встановлені цим договором строки будь-яких документів, обов'язковість надання яких передбачена договором, а також неповідомлення Банку про обов'язкові факти, [PERSON] сплачує Банку штраф у розмірі 3% від загальної суми отриманих кредитних коштів. За невиконання зобов'язань, передбачених договором, [PERSON] сплачує Банку штраф у розмірі 1% від суми кредиту. За невиконання зобов'язань, пов'язаних із договорами застави, [PERSON] сплачує Банку штраф у розмірі 3% від суми кредиту. За вимогами п. 10.1. Додаткового договору всі спори за цим договором вирішуються сторонами в процесі переговорів. У разі неможливості вирішення спірних питань шляхом переговорів, всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні цього Договору чи у зв'язку з ним або випливають з нього (включаючи, але не обмежуючись - визнання цього Договору недійсним або дійсним, укладеним або неукладеним) вирішуються Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків. Справа розглядається одноособово Кисельовим Максимом Євгеновичем - третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або Твердохлібом Олегом Станіславовичем у порядку черговості. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Відповідно до п. 11.7. Додаткового договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання взятих на себе зобов'язань. Додатковий договір набуває чинності з дати його укладення уповноваженими представниками обох сторін. На тексті вказаного Додаткового договору наявна відмітка про те, що 25 квітня 2012 року була надана заява [PERSON] - дружини [PERSON] зі згодою на отримання її чоловіком кредиту та передачу в заставу транспортного засобу. Відповідно до Графіку погашення заборгованості початком кредитного періоду № 1 є 19 квітня 2012 року, з лімітом кредитування 10 049 512,88 грн., та кінцем кредитного періоду 19 жовтня 2012 року з лімітом кредитування 8 049 512,88 грн., та сумою погашення Кредиту протягом відповідного періоду 2 000 000,00 грн. Кредитний період № 2 починається 19 жовтня 2012 року з лімітом кредитування на суму 8 049 512,88 грн., та кінцем кредитного періоду 31 грудня 2013 року з лімітом кредитування на суму 0,00 грн. Так, у другому кредитному періоді сума погашення кредиту становить 8 049 512,88 грн. В судовому засіданні 24 грудня 2014 року було задоволено клопотання представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про витребування доказів, та зобов'язано представника позивача [PERSON] надати копію Договору мультивалютної кредитної лінії від 12 лютого 2007 року. Так, з наданого представником позивача Кредитного договору № К-616725 про надання кредиту від 12 лютого 2007 року вбачається, що ТОВ «Комерційний банк «Дельта» надав позичальнику [PERSON] кредит в сумі 1 000 000,00 Доларів США, а [PERSON] в свою чергу зобов'язався повернути отриманий кредит до 11 лютого 2010 року, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 14% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору позичальник зобов'язується використовувати кредитні кошти на власні потреби. Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору в якості забезпечення виконання своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги було укладено договір іпотеки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Петропавлівська Борщагівка, [ADDRESS], який належить [PERSON] на підставі Свідоцтва, посвідченого 10 червня 2005 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори, та земельної ділянки площею 0,4193 гектарів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії ЯГ № 185067, виданого Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів 10 липня 2006 року, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, на загальну вартість 5 056 121 гривня 00 копійок. Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору всі спори вирішуються сторонами відповідно до чинного законодавства України. 10 грудня 2008 року між ТОВ «Комерційний банк «Дельта» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № К-616725 про надання кредиту від 12 лютого 2007 року. Вказаною Додатковою угодою сторони домовилися викласти Договір у зміненій редакції. Так, Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 1 000 000 доларів США 00 центів, зі сплатою 14,0 процентів річних з кінцевим терміном повернення до 11 лютого 2010 року включно. Кредит надається позичальнику на поточні потреби. Погашення кредиту здійснюється починаючи з 01 лютого 2009 року щомісячно, до 10 числа кожного місяця. Відповідно до п. 2.6. Додаткової угоди погашення заборгованості позичальника за кредитом здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пені та штрафи. Пунктом 4.1. Додаткової угоди передбачено право кредитора контролювати фінансовий стан позичальника та вимагати від нього відомості, які можна використовувати для оцінки його фінансового стану. Відповідно до п. 7.1. Додаткової угоди всі спори за цим договором вирішуються сторонами відповідно до чинного законодавства України. 09 листопада 2009 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору № К-616725 про надання кредиту від 12 лютого 2007 року, відповідно до умов якої було змінено назву договору з «Кредитний договір № К-616725» на «Договір мультивалютної кредитної лінії № ВКЛ-616725». Пункт 1.1. Договору було викладено у зміненій редакції, за якою кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватися у доларах США та гривнях окремими частинами - траншами, зі сплатою 14,0 процентів річних в доларах США та 33,0 проценти річних в гривнях в межах загальної максимальної суми ліміту заборгованості до 1 000 000 доларів США 00 центів та в гривнях еквівалентно сумі максимальної суми ліміту заборгованості в доларах США по курсу 8,0147 гривень за 1 долар США на дату видачі кожного траншу, в межах відкличної не відновлювальної кредитної лінії. Заборгованість за Кредитом в доларах США не може складати більше 11,07 відсотків від загальної суми ліміту, а заборгованість в гривнях не може перевищувати 88,93 відсотки від загальної суми ліміту. Пунктом 1.16. Додаткової угоди № 2 було викладено п. 7.1. Договору в наступній редакції: Всі спори за цим Договором вирішуються в процесі переговорів. У разі неможливості вирішення спірних питань шляхом переговорів, всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні цього Договору чи у зв'язку з ним або випливають з нього (включаючи, але не обмежуючись - визнання цього договору недійсним або дійсним, укладеним або неукладеним) вирішуються Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у наступному порядку. Справа розглядається одноособово Кисельовим Максимом Євгеновичем - третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або Твердохлібом Олегом Станіславовичем у порядку черговості, вказаному у цьому пункті Договору. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. 29 січня 2010 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] уклали Додаткову угоду № 3 до Договору мультивалютної кредитної лінії № ВКЛ-616725 від 12 лютого 2007 року, відповідно до якої до 31 січня 2010 року застосовується ставка 14,0 процентів річних в доларах США та 33,0 проценти річних в гривнях, а з 01 лютого 2010 року застосовується ставка 25,0 процентів річних в гривнях, в межах максимальної суми ліміту заборгованості до 1 000 000 доларів США по курсу 8,0147 гривень за 1 долар США на дату видачі кожного траншу. 11 лютого 2010 року за Додатковою угодою № 4 до Договору мультивалютної кредитної лінії № ВКЛ-616725 від 12 лютого 2007 року, укладеною між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], сторони домовилися, що погашення траншів кредиту здійснюється починаючи з 10 листопада 2009 року відповідно до Графіку зниження ліміту кредитної лінії. 01 грудня 2010 року за Додатковою угодою № 5 до Договору мультивалютної кредитної лінії № ВКЛ-616725 від 12 лютого 2007 року кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватися в доларах США та гривнях окремими частинами з сплатою 14,0 процентів річних в доларах США та 33,0 проценти річних в гривнях до 31 січня 2010 року включно; 25,0 процентів річних в гривнях на період з 01 лютого 2010 року по 31 листопада 2010 року включно; 20,0 процентів річних в гривнях на період з 01 грудня 2010 року по 31 грудня 2010 року включно; 0,323 процентів річних в гривнях на період з 01 січня 2011 року по 31 січня 2011 року включно; 20,0 процентів річних в гривнях на період з 01 лютого 2011 року і до кінця строку дії Договору. Кінцевий термін повернення за всіма траншами встановлений до 10 грудня 2012 року. 10 лютого 2011 року було укладено Додаткову угоду № 6 до Договору мультивалютної кредитної лінії № ВКЛ-616725 від 12 лютого 2007 року, якою встановлено кінцевий термін повернення за всіма траншами - 31 грудня 2013 року. Відповідно до Додаткової угоди № 7 до Договору мультивалютної кредитної лінії № ВКЛ-616725 від 12 лютого 2007 року, укладеної 26 квітня 2011 року, кредит буде надаватися траншами зі сплатою 20,0 процентів річних в гривнях в межах загальної максимальної суми ліміту заборгованості до 9 049 512,88 гривень з кінцевим терміном повернення за всіма траншами - до 31 грудня 2013 року. Згідно з Додатковим договором № 10 до Договору мультивалютної кредитної лінії № ВКЛ-616725 від 12 лютого 2007 року від 31 липня 2012 року максимальний ліміт заборгованості відновлювальної кредитної лінії становить 11 227 178,63 гривні 63 копійки з кінцевим терміном повернення до 31 грудня 2013 року. Кредит надається позичальнику зі сплатою 14% річних за місяць; 20% річних за користування траншами на загальну суму 8 049 512,88 гривень 88 копійок; 24% річних за користування траншами на загальну суму 3 177 665,75 грн. Погашення траншу в розмірі 1 177 665,75 грн. здійснюється в строк до 30 вересня 2012 року. За Додатковим договором № 12 до Договору мультивалютної кредитної № ВКЛ-616725 від 12 лютого 2007 року погашення траншу в розмірі 1 177 655,75 гривень 00 копійок здійснюється до 10 жовтня 2012 року. Сплата процентів за користування траншем здійснюється у валюті траншу щомісячно, не пізніше 08 числа в жовтні 2012 року за серпень 2012 року, в інші місяці - не пізніше 25 числа місяця, наступного за місцем, у якому нараховані проценти. Відповідно до Додаткового договору № 13 до Договору мультивалютної кредитної лінії № ВКЛ-616725 від 12 лютого 2007 року від 10 жовтня 202 року погашення траншу в розмірі 2 000 000,00 гривень здійснюється в строк до 17 грудня 2012 оку, а погашення траншу у розмірі 1 177 665,75 гривень здійснюється в строк до 24 грудня 2012 року. Згідно з змінами, внесеними 25 жовтня 2012 року Додатковим договором № 14 до Договору мультивалютної кредитної лінії № ВКЛ-616725 від 12 лютого 2007 року сплата процентів за користування траншем здійснюється у валюті наданого кредиту (траншу) щомісячно, не пізніше 07 числа в листопаді 2012 року за вересень 2012 року, в інші місяці - не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти. Згідно з змінами, внесеними 22 листопада 2012 року Додатковим договором № 15 до Договору мультивалютної кредитної лінії № ВКЛ-616725 від 12 лютого 2007 року сплата процентів за користування траншем здійснюється у валюті наданого кредиту (траншу) щомісячно, не пізніше 07 числа в грудні 2012 року за жовтень 2012 року, в інші місяці - не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти. Відповідно до положень Додаткового договору № 16 до Договору мультивалютної кредитної лінії № ВКЛ-616725 від 12 лютого 2007 року, укладеного 17 грудня 2012 року, погашення траншу в розмірі 2 000 000,00 грн. здійснюється в строк до 26 грудня 2012 року. При зверненні до суду із вказаним позовом позивач [PERSON] обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що ПАТ «Дельта Банк» надав йому кредитні кошти, які подальшими змінами до договору були оформлені як відновлювальна кредитна лінія, для поточних потреб. В первісному Кредитному договорі, укладеному 12 лютого 2007 року, кредит надавався [PERSON] на власні потреби. Посилаючись на викладене, [PERSON] наголошував, що на нього поширюється дія законодавства України про захист прав споживачів. В судовому засіданні та у поданих суду запереченнях представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» наголошувала, що наданий [PERSON] кредит не є споживчим кредитом, а наданий на цілі, пов'язані з підприємницькою діяльністю. В підтвердження своєї позиції представник відповідача посилалася на те, що [PERSON] надав для підтвердження своєї платоспроможності не тільки довідку про доходи, а й звіти суб'єкта малого підприємництва. Однак, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що надані [PERSON] звіти суб'єкта малого підприємництва були пред'явлені при укладенні кредитного договору у якості підтвердження його платоспроможності як позичальника, а не спрямовані на визначення цільового призначення кредитних коштів. Окрім того, у кредитному договорі та додаткових угодах до нього немає жодного посилання на використання кредитних коштів для підприємницької діяльності, що має бути вказівкою на цільове призначення кредиту, і є обов'язковою умовою кредитного договору. Також, чинним законодавством України та укладеним між сторонами кредитним договором банку як кредитодавцю надано право контролю за цільовим використанням кредитних коштів. З огляду на це, посилання представника відповідача ПАТ «Дельта Банк» у судовому засіданні на те, що кредитні кошти в розмірі 1 000 000 (один мільйон) доларів США є значним розміром для споживчого кредиту, не відповідають дійсності, оскільки вказане питання мало вирішуватися між банком як кредитодавцем та [PERSON] як позичальником ще під час укладення первісного кредитного договору. Однак, формулювання цільового призначення кредитних коштів у кредитному договорі від 12 лютого 2007 року - на власні потреби, під час укладення додаткових договорів було змінене на «поточні потреби», що не є на думку суду зміною власне цільового призначення, а є лише зміною формулювання споживчого призначення коштів. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів поширюється на відносини, які виникають, зокрема, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків тощо). Відповідно до вимог п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчим кредитом є кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. За правилами п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Згідно з положенням п.п. 17, 19, 21 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продукцією є будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Роботою є діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування тощо. Відповідно до правил ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видавався частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством. Як вбачається з рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011 положення п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Отже, як вбачається з викладеного, формулювання у тексті договору цільового призначення наданих коштів - для власних потреб або на поточні потреби визнається судом як формулювання цільового призначення - для споживчих потреб у відповідності до вимог законодавства України щодо захисту прав споживачів. Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про третейські суди» третейською угодою є угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом. За правилами ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; справ, пов'язаних із державною таємницею; справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; справ, однією зі сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; справ у спорах, що виникають з трудових відносин; справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку. Відповідно до вимог п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами. Як вбачається з викладеного, навіть за наявності третейського застереження у договорі відновлювальної кредитної лінії, укладеному між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], спір між ними з приводу укладеного договору не може бути розглянутий у порядку третейського судочинства, оскільки відносини між сторонами є відносинами у сфері прав споживачів через споживчий характер кредиту. Оскільки відповідно до вимог чинного законодавства третейське застереження чи окрема третейська угода розглядається як цивільний правочин, то для визнання третейської угоди (застереження) недійсним застосовуються правила, що застосовуються для визнання недійсними правочинів. За правилами ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження у договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. У разі недодержання вказаних правил третейська угода є недійсною. Окрім того, положення ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлюють право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими, зокрема, вважаються умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору. Також у наведених положеннях закону зазначено, що перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Продавець, виготівник, виконавець зобов'язані своєчасно надавати споживачеві необхідну достовірну інформацію про товар (роботи, послуги) у доступній наочній формі, яка б забезпечувала можливість компетентного вибору. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до вимог п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі суд може визнати недійсною частину правочину. За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Однак, як вбачається з тексту Договору, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], всупереч положенням чинного законодавства України регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не був невід'ємною частиною Договору та не надавався [PERSON] разом із договором, що виключило його можливість як споживача послуг банку ознайомитися з його змістом та умовами розгляду справи у третейському суді. За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача [PERSON] як споживача послуг банку є обґрунтованими, оскільки положення Договору про передачу справи для розгляду до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків без можливості повного ознайомлення позичальника з порядком та умовами розгляду спору у третейському суді є несправедливим. Крім того, суд дійшов висновку, що третейське застереження не відповідає встановленим у Законі України «Про третейські суди» вимогам щодо дійсності третейського застереження, оскільки обов'язковою вимогою правомірності передачі спору на розгляд до третейського суду є дотримання встановленої форми і змісту третейської угоди та наявність у ній всіх істотних умов. Як зафіксовано в положеннях українського законодавства, дотримання якого обов'язкове для всіх суб'єктів на території України, невід'ємною частиною договору, який містив третейське застереження, повинен бути регламент постійно діючого третейського суду, на розгляд якого передано спір. Обов'язок включення Регламенту Постійно діючого третейського суду до договору встановлений чинним законодавством України, а тому не може бути виключений з договору на розсуд сторін. Як вбачається із узагальнення Верховного Суду України Практики застосування судами Закону України «Про третейські суди» від 11 лютого 2009 року третейська угода є різновидом цивільно-правового правочину, тому вона має відповідати вимогам, встановленим цивільним законодавством. Враховуючи викладене, з огляду на те, що судом було встановлено споживчий характер отриманого [PERSON] кредиту, визнано несправедливим положення договору відновлювальної кредитної лінії у зв'язку з відсутністю можливості отримання повної та достовірної інформації про порядок та умови вирішення спору між ним та ПАТ «Дельта Банк» у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, а також те, що регламент обраного постійно діючого третейського суду як додаток до договору є обов'язковою умовою дійсності укладеного третейського застереження, суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог [PERSON] та про задоволення його позову про визнання недійсним договору відновлювальної кредитної лінії у частині передачі спорів на розгляд до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Згідно з вимогами с. 88 ЦПК України судові витрати по справі у розмірі 243 грн. 60 коп. слід стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь позивача [PERSON]

Outcome: approved