Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

У квітні 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду зі вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 26 грудня 2015 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 232, зареєструвала шлюб з [PERSON] . У шлюбі народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] , місце проживання якої позивачка просить встановити з нею. Посилалася, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейні відносини та обов`язки. Шлюбно - сімейні відносини не підтримують з 26 листопада 2019 року, спільного господарства не ведуть, наміру про примирення не мають. 17 травня 2021 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято позов про розірвання шлюбу. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно шляхом направлення судових повісток, в тому числі шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті суду, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надійшло. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини у справі, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Як вбачається зі змісту позову, сімейне життя не склалося через протилежні погляди на шлюб та сім`ю, внаслідок чого шлюбні відносини припинені, сторони спільного господарства не ведуть, тому суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо визначення місця проживання дитини суд зазначає наступне. Частинами 1 та 2 ст. 24 Конституції України регламентовано, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Як передбачає ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Позивачка у позові зазначила, що дитина на даний час проживає разом з нею. Оскільки від відповідача до суду не надійшли заперечення проти встановлення місця проживання дитини з позивачкою, то враховуючи інтереси дитини, суд визначає місце проживання дитини з матір`ю. Таким чином, є підстави для задоволення позову у повному обсязі, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечать інтересам кожного з подружжя та інтересам їхньої дитини, а щодо визначення місця проживання дитини - заперечень від відповідача не надходило.

Outcome: approved