Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

У листопаді 2016 року до Василівського районного суду звернувся Комунальний вищого навчальний заклад «Запорізький медичний коледж» Запорізької обласної ради із позовом до [PERSON] У позовній заяві зазначено, що 10 липня 2009 року між комунальним закладом «Запорізький медичний коледж» Запорізької обласної ради та [PERSON] укладена угода про підготовку фахівців із вищою освітою (далі - угода). 14 серпня 2009 року згідно до наказу № 69-Ост відповідача було зараховано до складу студентів другого курсу денної форми навчання за спеціальністю «Сестринська справа» за державним замовленням. Навчання відповідача проводилось за бюджетні кошти. Відповідно до п.1 угоди вищий заклад освіти зобовязується забезпечити студентові: якісну теоретичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальним планами та програми і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця, місце працевлаштування в державному секторі народного господарства після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації. На підставі п.2 угоди студент зобовязується: оволодіти теоретичними знаннями та практичними навичками, що передбачені вимогами відповідних кваліфікаційних характеристик фахівця і його майбутньої діляьності за спеціальністю; прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення та відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання у встановленому порядку. Згідно до наказу № 53-Ост від 01 липня 2012 року «Про присвоєння кваліфікації студентам 4-го курсу спеціальності «Сестринська справа», відповідачеві було присвоєно квліфікацію «медична сестра» і виданий диплом молодшого спеціаліста АР № 43416518 від 01 червня 2012 року та відраховано з медичного колледжу у зв'язку з його закінченням. Згідно до листа від 15 травня 2012 року вих. №426 головного лікаря КУ «Дніпрорудненської міської лікарні» [PERSON], який був надісланий на адресу позивача було повідомлено, що адміністрація КУ «Дніпрорудненської міської лікарні» має тимчасову вакантну ставку середнього медичного персоналу в терапевтичному відділенні зазначеного медичного закладу (на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника). Згідно до листа від 22 червня 2012 року вих № 522 в.о. головного лікаря КУ «Дніпрорудненської міської лікарні» [PERSON], який був надісланий на адресу начальника управління охорони здоровя Запорізької ОДА було повідомлено, що станом на 20 червня 2012 року тимчасова вакантна ставка укомплектована. Згідно до листа від 24 квітня 2014 року вих. №481 адміністрація медичного коледжу звернулась до відповідача, що медичний коледж не має інформації щодо працевлаштування відповідача з серпня 2012 року по 24 квітня 2014 року та про надання відповідачем відповіді до 10 травня 2014 року. Відповідачем були порушені умови угоди про підготовку фахівців із вищою освітою, а саме відповідач за місцем направлення не відпрацювала три роки, звільнилась за власним бажанням, що є порушення умов угоди і не відшкодувала до державного бюджету вартість навчання у розмірі 37 441,81 грн. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] 37 441,81 грн., витрачених державою на її навчання у комунальному закладі «Запорізький медичний коледж» та судові витрати, які витрачені позивачем за розгляд позовної заяви у розмірі 1378 грн. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року уточнено анкетні дані відповідачки, змінено прізвище з «Гоман» на «Корякіна», у звязку з укладенням шлюбу. В призначене судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася. Надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечує, суду пояснила, що намагалась працевлаштуватись до КУ «Дніпрорудненської міської лікарні», але там їй відмовили у працевлаштуванні, в зв'язку з відсутністю вакантних місць. Вона була зареєстрована в центрі зайнятості, а потім була працевлаштована за отриманою спеціальністю до КУ «Дніпрорудненської міської лікарні», де працює майже чотири роки. Просить стягнути з позивача понесені нею витрати на правову допомогу адвоката у сумі 1000 грн. Вислухавши пояснення відповідачки, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що 10 липня 2009 року між Комунальним закладом «Запорізький медичний коледж» Запорізької обласної ради та [PERSON] укладена угода про підготовку фахівців із вищою освітою (надалі - Угода). 14 серпня 2009 року згідно до наказу № 69-Ост відповідачка було зараховано до складу студентів другого курсу денної форми навчання за спеціальністю «Сестринська справа» за державним замовленням. Навчання відповідачки проводилось за бюджетні кошти. Відповідно до п.1 Угоди, вищий заклад освіти зобовязується забезпечити студентові: якісну теоретичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальним планами та програми і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця, місце працевлаштування в державному секторі народного господарства після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації. На підставі п.2 Угоди, студент зобовязується: оволодіти теоретичними знаннями та практичними навичками що передбачені вимогами відповідних кваліфікаційних характеристик фахівця і його майбутньої діляьності за спеціальністю; прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення та відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання у встановленому порядку. Згідно до наказу № 53-Ост від 01 липня 2012 року «Про присвоєння кваліфікації студентам 4-го курсу спеціальності «Сестринська справа» відповідачці було присвоєно квліфікацію «медична сестра» і виданий диплом з відзнакою молодшого спеціаліста АР № 43416518 від 01 червня 2012 року та відраховано з медичного колледжу у зв'язку з його закінченням. В чинній редакції пункту 14 постанови Кабінету Міністрів України №992 від 22 серпня 1996 року «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» передбачено, що у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення із служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, із служби в Національній поліції у зв'язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду або рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, набуттям громадянства або підданства іншої держави, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Позивач послався на п.п.6,8,14 «Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, випускник вищого навчального закладу» затвердженого наказом МОЗ від 25 грудня 1997 року №367, зареєстрованого в МЮУ від 15.04.1998, за №246/2686 де передбачено, що випускники, які уклали угоду з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, а також ті, що почали навчання до 1996 року за державним замовленням без укладення угоди, зобов'язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки. За даними нормами відшкодування коштів підлягає не державному навчальному закладу, а відповідному державному бюджету. За позовними вимогами позивач просить стягнути кошти на р/р 31552201146045ГУ УДКСУ в Запорізькій області, МФО 813015, ЄДРПОУ 02011290, який належить КВНЗ «Запорізький медичний коледж», при цьому не обґрунтовуючи на підставі яких норм закону він просить стягнути кошти на свою користь. Позивач зазначає, що направив [PERSON] на відпрацювання до КУ «Дніпрорудненської міської лікарні», за місцем її реєстрації у місті Дніпрорудне. За документом наданого позивачем до суду, а саме карткою працевлаштування від 28 травня 2012 року неможливо вказати куди саме повинна працевлаштуватись [PERSON] Згідно до листа від 15 травня 2012 року вих. №426 головного лікаря КУ «Дніпрорудненської міської лікарні» [PERSON], який був надісланий на адресу позивача було повідомлено, що адміністрація КУ «Дніпрорудненської міської лікарні» має тимчасову вакантну ставку середнього медичного персоналу в терапевтичному відділенні зазначеного медичного закладу (на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника). Однак згідно до листа від 22 червня 2012 року вих № 522 в.о. головного лікаря КУ «Дніпрорудненської міської лікарні» [PERSON], який був надісланий на адресу начальника управління охорони здоровя Запорізької ОДА було повідомлено, що станом на 20 червня 2012 року тимчасова вакантна ставка укомплектована. Таким чином, саме позивач сам не виконав вимоги п.п.8.2,8.3 «Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, випускник вищого навчального закладу», постільки [PERSON] прибула до КУ «Дніпрорудненської міської лікарні» для працевлаштування, однак їй було відмовлено у працевлаштуванні через відсутність вакантної ставки. Відповідачка зверталася до Управління охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації з приводу працевлаштування за спеціальністю, на що отримала відповідь від 30 липня 2012 року №03.Г/567, звернутися до державної служби зайнятості. [PERSON] звернулася до Василівського районного центру зайнятості та була зареєстрована як безробітна з 13 серпня 2012 року. За Угодою про підготовку фахівця із вищою освітою від 10.07.2009 року в п.2 передбачено, що студент зобов'язується прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років. Жодного доказу того, що комісія позивача за чотири місяця до закінчення закладу [PERSON] прийняла рішення про направлення її до КУ «Дніпрорудненської міської лікарні» позивач до суду не надав. Відповідачка [PERSON] виконала усі вимоги законодавства та намагалась працевлаштуватись до КУ «Дніпрорудненської міської лікарні», але там їй відмовили у працевлаштуванні, в зв'язку з відсутністю вакантних місць, що підтверджується листом КУ «Дніпрорудненської міської лікарні» до Запорізької обласної державної адміністрації від 22.06.2012 року за №522 про те, що у них відсутні посади медичного персоналу. За п.п.21, 22 Постанови Кабінету Міністрів України №992 від 22 серпня 1996 року «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» передбачено, що у випадку якщо замовник відмовив у прийнятті на роботу молодого фахівця, останній звертається до державної служби зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. При цьому пред'являється направлення на роботу і скріплена печаткою замовника довідка про відмову у працевлаштуванні. При цьому реєстрація молодих фахівців у державній службі зайнятості здійснюється за місцем постійного проживання у порядку, визначеному законодавством про зайнятість населення. За п.22. «Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, випускник вищого навчального закладу», передбачено, що у випадку якщо замовник відмовив у прийнятті на роботу випускника, останній звертається до державної служби зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. При цьому пред'являється направлення на роботу і засвідчена печаткою замовника довідка про відмову у працевлаштуванні. У відповідності до довідки Василівського районного центра зайнятості за №223 від 03.02.2017 року [PERSON], знаходилась на обліку в центрі зайнятості з 13 серпня по 03 вересня 2012 року. Згідно записів до трудової книжки [PERSON]: Запис N91 від 01.09.2009, зарахована на 2-й курс до КВНЗ «Запорізький медичний коледж» наказ №69-Ост від 14.08.2009; Запис N°2 від 01.06.2012, закінчила повний курс навчання, наказ №53-Ост від 01.06.2012; Запис №3 від 03.09.2012, прийнята медичною сестрою в Балківську [PERSON] ступенів, наказ №31-к від 03.09.2012; Запис №4 від 09.10.2012, звільнена за власним бажанням, наказ №106-к від 09.10.2012; Запис N5 від 06.08.2013, прийнята на посаду медичної сестри денного стаціонару поліклініки КУ «Дніпрорудненської міської лікарні», наказ №197-ос від 05.08.2013; Запис №6 від 25.10.2013, переведена на посаду медичної сестри кабінетної поліклініки КУ «Дніпрорудненської міської лікарні», наказ №309-ос від 24.10.2013; Запис №7 від 30.10.2014, переведена на посаду медичної сестри в кабінет невропатолога КУ «Дніпрорудненської міської лікарні», наказ №175-ос від 30.10.2014. Листом КУ «Дніпрорудненської міської лікарні» від 16.07.2012 року за №597 було офіційно відмовлено в працевлаштуванні [PERSON]. В листі вказано, що КУ «Дніпрорудненської міської лікарні» за період протягом 2009-2012 років не подавались заявки на підготовку молодших спеціалістів, тому позивач не міг виконати вимоги Постанови Кабінету Міністрів України №992 від 22 серпня 1996 року «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» та «Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, випускник вищого навчального закладу» затвердженого наказом МОЗ від 25 грудня 1997, №367 в частині виконання підготовчих дій до видачі направлення [PERSON] на працевлаштування до КУ «Дніпрорудненської міської лікарні». [PERSON] було відмовлено у працевлаштуванні до КУ «Дніпрорудненської міської лікарні» і вона була зареєстрована в центрі зайнятості, а з 03 вересня 2012 року була працевлаштована за отриманою спеціальністю медичною сестрою до Балківської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів Запорізької області. 06 серпня 2013 року [PERSON] ([PERSON]) працевлаштована на посаду медичної сестри КУ «Дніпрорудненської міської лікарні», де працює більше трьох років. [PERSON] виконала вимоги п.21, п.22 постанови Кабінету Міністрів України №992 від 22 серпня 1996 року «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням». Відповідачка не порушувала умови укладеної між сторонами Угоди. Суд визнає позов необґрунтованим та відмовляє у його задоволенні у повному обсязі. У звязку із відмовою у задоволенні позову, також не підлягають задоволенню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору. Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги відповідачки про стягнення з позивача на її користь витрат на правову допомогу адвоката у сумі 1000 грн. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, повязаних з розглядом справи. Виходячи із змісту ст.ст.56,84 ЦПК України, ці витрати мають бути повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допущені до участі в розгляді справи в якості осіб, які надають правову допомогу, ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. З наданих відповідачкою документів вбачається, що 07 лютого 2017 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено угоду №923 про надання правової допомоги. Однак адвокат [PERSON] не був допущений до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, що надає правову допомогу. Тому суд не стягує понесені відповідачкою витрати на правову допомогу.

Outcome: dismissed