Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС», третя особа: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Бєлая Оксана Миколаївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у червні 2020 року за його місцем роботи надійшла постанова приватного виконавця Безмагоричних М.А. про звернення стягнення на заробітну плату. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження він дізнався, що 20.05.2020 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою Оксаною Миколаївною вчинено виконавчий напис № 1120 про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» заборгованості у розмірі 38390,73 грн. На підставі вищевказаного виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Безмагаричних Микикта Андрійович відкрив виконавче провадження (ВП № 62203181). На думку позивача виконавчий напис вчинений нотаріусом з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, а тому є таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з наступним. Позивач не укладав із відповідачем жодних договорів. Відповідачем для вчинення виконавчого напису не було надано нотаріусові належні первині документи щодо видачі кредиту. Надані відповідачем документи не свідчать про безспірність заборгованості. У виконавчому написі відсутня достатня і безспірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. З урахуванням вищевикладеного, позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню вищезазначений виконавчий напис. Одночасно з позовом, позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за вищезазначеним виконавчим написом до набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою суду від 15.07.2020 в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Вирішено судове засідання з повідомленням сторін провести 13.08.2020. Учасникам справи встановлено строк для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 15.07.2020 заяву позивача про забезпечення позову було задоволено, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 1120 від 20.05.2020. 01.09.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що 24.10.2019 між акціонерним товариством «РВС БАНК» та позивачем було укладено договір № 0042997 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС БАНК». На підставі зазначеного договору АТ «РВС БАНК» надав позивачеві споживчий кредит у розмірі 30769,23 грн. шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позивача, а позивач зобов`язався повернути зазначені кошти у строки, передбачені графіком платежів. В порушення вимог публічної пропозиції позивач з 25.11.2019 перестав вносити кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку із чим у нього виникла перед АТ «РВС БАНК» заборгованість у розмірі 38390,73 грн. 05.03.2020 між АТ «РВС БАНК» та відповідачем укладено договір про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1, у відповідності до якого ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» набуло право вимоги до позивача за договором № 0042997 від 24.10.2019. АТ «РВС БАНК» повідомив боржника про відступлення зазначеного права вимоги шляхом розміщення відповідної інформації на офіційному сайті банку та шляхом надсилання СМС повідомлення на мобільний номер позивача. Відповідач вважає, що з наданої позивачем копії оскаржуваного виконавчого напису вбачається дотримання нотаріусом вимог чинного законодавства щодо вчинення виконавчого напису, оскільки відповідачем при зверненні до нотаріуса було подано документи з урахуванням вимог чинного законодавства. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачено, що для отримання виконавчого напису нотаріуса стягувачеві необхідно надати оригінал кредитного договору та засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника. Інших заяв по суті справи від учасників не надходило. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Третя особа, повідомлена судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, заяв по суті справи до суду не подала, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила. За таких обставин, суд вважає можливим здійснити розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наданої відповідачем копії заяви-договору № 0042997 від 24.10.2019 вбачається, що його було укладено між позивачем та Акціонерним товариством «РВС БАНК». У зазначеній заяві-договорі позивач просив АТ «РВС БАНК» надати йому споживчий кредит, шляхом перерахунку на картковий рахунок грошових коштів у розмірі 30769,23 грн. строком на 24 місяці з фіксованою ставкою 18 % річних, разовою комісією 2,5 % від суми наданого кредиту та щомісячною комісією 3 % від суми наданого кредиту. Укладений договір, відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, є договором приєднання. 05.03.2020 між АТ «РВС БАНК» та відповідачем укладено договір про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1, у відповідності до якого ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» набуло право вимоги до позивача за заявою-договором № 0042997 від 24.10.2019. Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. від 29.05.2020 відкрито виконавче провадження № 62203181 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» заборгованості в розмірі 38390,73 грн. та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису нотаріусом у розмірі 250,00 грн. Провадження відкрито на підставі виконавчого напису № 1120, виданого 20.05.2020 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. Із наданої позивачем копії виконавчого напису вбачається, що стягнення боргу здійснюється за період з 25.11.2019 по 05.03.2020, сума заборгованості складає 38390,73 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 30769,23 грн., 18 відсотків річних у розмірі 2046,10 грн., заборгованості за комісією в розмірі 4615,40 грн., пені в розмірі 960,00 грн., а також витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису нотаріуса в розмірі 250,00 грн. Виконавчий напис може бути пред`явлений до примусового виконання протягом року з моменту його вчинення. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012. Відповідно до ст. ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно зі ст. 87 на підставі вищевказаного виконавчого напису для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 зміни, внесені до Переліку постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 , визнано незаконними та нечинними. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 зазначене вище рішення суду залишено без змін. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 в редакції постанови КМУ від 29.11.2001. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дубліката має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Для вчинення виконавчого напису відповідачем приватному нотаріусу була надана заява-договір № 0042997 від 24.10.2019, яку сторонами правочину не було нотаріально посвідчено. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 06.06.2019 в справі № 750/1627/18, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписк и, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 по справі № 310/9293/15. Розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 по справі № 6-887цс17. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому відповідачем нотаріусу Кредитному договору та розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має кредитор при зверненні до нотаріуса. Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, спірності заборгованості позивача перед відповідачем, не спростованої останнім, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Оспорюваний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, отже позовні вимоги підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 1261,20 грн.

Outcome: approved