Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову зазначено, що 24.12.2010 між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. і зареєстрований в реєстрі за № 15077. Відповідно до договору позики № 15077 від 24.12.2010 [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 40 000 доларів США, які останній зобов`язався повернути у строк до 24.12.2011. Передача грошей в розмірі 40 000 доларів США була оформлена розпискою від 24.12.2010. Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14.07.2016 у справі № 335/72/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки і постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 у справі №335/8677/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Вознесенівський районний відділ у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби у Запорізькій області і [PERSON] , про звернення стягнення па предмет іпотеки і виселення осіб з нього, а тому відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі. 01.04.2017 [PERSON] повернув лише 1 000 доларів США, інша частина боргу у сумі 39 000 доларів США до теперішнього часу не повернута, що підтверджується розпискою від 01.04.2017. Пунктом 4 договору позики передбачено, що в разі неповернення [PERSON] боргу у строк до 24.12.2011 з нього стягується пеня у розмірі 0,2% від суми простроченого зобов`язання за кожен день прострочення зобов`язання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня. Пеня за період з 25.12.2011 по 18.07.2016 склала 49 070,59 доларів США. Зазначена сума встановлена постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 у справі №335/8677/16. Крім того, інфляційні витрати за період з 25.12.2011 по 18.07.2016 склали 35 440,00 доларів США, а 3 % річних 5 483,83 долари США. На забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики № 15077 від 24.12.2010, між [PERSON] та [PERSON] , спадкоємцем якої є відповідач [PERSON] , 24.12.2010 було укладено іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., зареєстрований в реєстрі за № 15079. Відповідно до п.1 іпотечного договору № 15079 від 24.12.2010, ним забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у [PERSON] на підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. за № 15079, укладеного на суму 318 400,00 грн., що за курсом НБУ на момент укладення договору складало 40 000 доларів США, з обумовленим в кредитному договорі строком повернення боргу до 24.12.2011. Відповідно до п. 2 іпотечного договору № 15079 від 24.12.2010 предметом іпотеки є квартира за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 4 іпотечного договору сторони оцінили предмет іпотеки на суму 318 400,00 грн. Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14.07.2016 у справі № 335/72/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки і постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 у справі №335/8677/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Вознесенівський районний відділ у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби у Запорізькій області і [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки, і виселення осіб з нього і відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі. [PERSON] померла [INFO] . Правонаступником [PERSON] є її донька [PERSON] , що підтверджується рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14.07.2016 у справі №335/72/15-ц і постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 у справі № 335/8677/16 і відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню у даній справі. Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, [PERSON] просить суд в рахунок погашення заборгованості за договором позики № 15077 від 24.12.2010 у розмірі 128 994,42 дол. США, що за курсом НБУ 27,1436 грн. за один долар становить 3 501 372,94 грн., звернути стягнення на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і належить на праві власності [PERSON] , спадкоємцем якої є [PERSON] , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення здійснення продажу майна. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи. Витребувано від Третьої Запорізької державної нотаріальної контори засвідчену копію спадкової справи, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 11 серпня 2020 року на виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 30 липня 2020 року до суду від Третьої Запорізької державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] 21.08.2020 до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву у якому вона зазначає про те, що позов не визнає та просить відмовити у його задоволені у зв`язку з пропуском строку позовної давності, оскільки у даній справі за договором позики від 24.12.2010 та договором іпотеки від 24.12.2010, перебіг строку позовної давності розпочався 25.12.2011 та закінчився 25.12.2014, а з позовом [PERSON] звернувся до суду 24.07.2020, тобто поза межами трирічного строку позовної давності. Крім того, відповідач не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договром, оскільки, на її думку, позивачем всупереч умовам договору позики визначено суму боргу, інфляції, пені та відсотків в іноземній валюті. Крім того, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості нарахування пені, інфляції та 3 % річних здійснено станом на 18.07.2016, тоді як з позовом про їх стягнення позивач звернувся 30.07.2020, тобто з пропуском строку позовної давності. 25.07.2020 від [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначає про те, що строк позовної давності у даній справі ним не пропущено, оскільки він 22.12.2014, тобто у межах строку позовної давності, звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки позивачем. Також, він неодноразово звертався до суду з подібними позовами, що свідчить про переривання строку позовної давності. Крім того, наданий ним розрахунок заборгованості є вірним і його правильність встановлена постановою Апеляційного суду Запорізької області від 18.09.2018 у справі № 335/8677/16, а отже не підлягає доказуванню відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України. 29.09.2020 до суду від [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив у якій відповідач заперечує проти доводів позивача про те, що ним не пропущено строк позовної давності, оскільки рішення суду, яке було прийнято за результатами звернення позивача до суду з позовом 22.12.2014, було скасовано рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14.07.2016, а тому якщо вважати, що з 15.07.2016 почався новий перебіг строку позовної давності то він також сплив 15.07.2019. Звернення 29.07.2016 [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON] з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету позивачем та виселення осіб з квартири, у справі №335/8677/16-ц, не перериває строк позовної давності, виходячи з того, що постановою ВС від 06.05.2020 було відмовлено у задоволені позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки позов, з яким звернувся позивач до суду є способом позасудового врегулювання спору, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Крім того, відповідач зазначає про те, що боржником за договором позики від 24.12.2010 є [PERSON] . Іпотекодавець [PERSON] , спадкоємцем якої є [PERSON] , не є боржником за договором позики. Оскільки [PERSON] не звертався з позовом про стягнення боргу за договором позики до боржника [PERSON] , він пропустив строк позовної давності за основною вимогою, який сплив 25.12.2014. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено розгляд цивільної справи до судового розгляду. Представник позивача - адвокат Мартиненко А.В. у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив. Представник відповідача - адвокат Сєдов М.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив у задоволені позову відмовити у повному обсязі у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Заслухавши представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд доходить до наступних висновків. Як встановлено судом, 24.12.2010 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. та зареєстровано в реєстрі за № 15077, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] гроші у сумі 318 400 гривень, що є еквівалентом 40 000 доларів США станом на день посвідчення договору, а останній зобов`язався повернути вказану суму у строк до 24.12.2011. Факт передачі та отримання грошей в розмірі 40 000 доларів США оформлена розпискою від 24.12.2010. На забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики №15077 від 24.12.2010, між [PERSON] та [PERSON] 24.12.2010 було укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І і зареєстрований у реєстрі за №15079. Відповідно до п. 1 іпотечного договору №15079 від 24.12.2010 ним забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у [PERSON] на підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І за №15077, укладеного на суму 318 400,00 грн., що за курсом НБУ на момент укладення договору складало 40 000 доларів США, з обумовленим в основному договорі строком повернення боргу до 24.12.2011. Відповідно до п. 2 іпотечного договору №15079 від 24.12.2010, предмет іпотеки складає квартира за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, станом на 22.12.2014 у нього перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 70 533,16 доларів США, що за курсом НБУ 15.76937 становить 1 112 263,50 грн, а тому [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2015 року у справі №335/72/15, позов [PERSON] задоволено та в рахунок погашення заборгованості за договором позики №15077 від 24.12.2010 у розмірі 70533,16 доларів США, що за курсом НБУ 15.76937 становить 1 112 263,50грн. звернуто стягнення на квартиру за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки [PERSON] з укладанням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів та технічної документації на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення [PERSON] всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 3 654 грн. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року, вказане заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2015 року у справі №335/72/15 скасовано та провадження у справі закрито. Скасовуючи рішення суду та закриваючи провадження у цій справі, апеляційний суд виходив з того, що [PERSON] померла ще до подання позивачем позовної заяви, тобто на момент звернення [PERSON] до суду відповідач [PERSON] вже була позбавлена правоздатності. У липні 2016 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Вознесенівський районний відділ у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби у Запорізькій області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2017 року у справі №335/8677/16 у задоволені позову відмовлено з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 18 вересня 2018 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2017 року у справі №335/8677/16 було скасовано та прийнято нову постанову, відповідно до якої позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Вознесенівський районний відділ у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби у Запорізькій області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за договором позики №15077 від 24.12.2010 року в розмірі 129 994,42 доларів США, що за курсом НБУ 24.807177 становить 3 224 794, 58 грн., звернуто стягнення на квартиру за адресою: [ADDRESS] ., шляхом продажу вказаного предмету іпотеки [PERSON] з укладанням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів та технічної документації на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення [PERSON] всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В решті позовних вимог відмовлено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року постанову апеляційного суду Запорізької області від 18 вересня 2018 року у справі №335/8677/16в частині задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Вознесенівський районний відділ у м.Запоріжжі Управління державної міграційної служби у Запорізькій області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення - відмовлено. Скасовуючи рішення апеляційного суду, суд касаційної інстанції зазначив, що задовольняючи позов [PERSON] в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог законодавства, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації права позивача від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 24.12.2011, станом на 18.07.2016 загальний розмір заборгованості становить 128 994,42 долари США, що за курсом НБУ 27,1436 за один долар становить 3 501 372,94 грн. Вказаний розрахунок відповідачем належними та допустимими доказами не спростований. У поданому 24.07.2020 позові [PERSON] просив суд у рахунок погашення заборгованості за договором позики № 15077 від 24.12.2010 у розмірі 128 994,42 долари США, що за курсом НБУ 27,1436 грн. за один долар становить 3 501 372,94 грн. звернути стягнення на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , спадкоємцем якої є [PERSON] , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення здійснення продажу майна. Разом з цим, відповідачем [PERSON] у відзиві на позовну заяву та її представником - адвокатом Сєдовим М.В. у судовому засіданні заявлено клопотання про застосування у даній справі строків позовної давності до вимог [PERSON] . Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається із договору позики від 24.12.2010, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. за № 15079, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики мав бути здійснений не пізніше 24 грудня 2011 року. Тобто, не повернувши суму позики до 24 грудня 2011 року, [PERSON] порушив умови договору позики, а тому до вимог позивача про стягнення заборгованості або звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості з 25 грудня 2011 року розпочався перебіг строку позовної давності. Як встановлено судом, вперше із позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] звернувся 22.12.2014, зазначивши відповідачем [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2015 позовні вимоги були задоволені. Разом з тим, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року, рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07 квітня 2015 року у справі №335/72/15 яким було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки було скасовано та закрито провадження у справі. Скасовуючи рішення суду першої інстанції від 07.04.2015 року, апеляційний суд виходив з того, що позовна заява [PERSON] надійшла до суду після смерті відповідача [PERSON] , що суперечить положенням п. 4 ст. 25 ЦК України, відповідно до якої цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а також не відповідала вимогам п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України (у редакції чинній на момент звернення [PERSON] до суду у грудні 2014 року), оскільки в позовній заяві мають бути зазначені місце проживання, місце знаходження осіб, що беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. ст. 28, 29 ЦПК України, ст. 119 ЦПК України (у редакції чинній на момент звернення [PERSON] до суду у грудні 2014 року), позов може бути пред`явлено лише до особи, яка володіє цивільною і цивільно-процесуальною правоздатністю й дієздатністю. Судом апеляційної інстанції було встановлено, що відповідач - [PERSON] померла [INFO] , тобто до подання позивачем позовної заяви. А отже, на момент звернення до суду, відповідач вже була позбавлена правоздатності. Оскільки правоздатність виникає з моменту народження і припиняється зі смертю особи, то позов до померлої фізичної особи не може бути пред`явлено. ЦПК України не передбачено пред`явлення позову до особи після її смерті, оскільки як ЦПК України, так і ЦК України передбачають право пред`явлення у такому разі позову безпосередньо до спадкоємців боржника в межах вартості майна, одержаного в спадщину, у разі якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво. Вказані обставини дають підстави дійти висновку, що позовна заява подана [PERSON] 22.12.2014 не відповідала вимогам п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України (у редакції чинній на момент звернення [PERSON] до суду у грудні 2014 року) і у відкритті провадження за вказаним позовом, у разі наявності у суду відповідних відомостей про смерть відповідача на момент звернення до суду з позовом, мало би бути відмовлено, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час звернення до суду з відповідним позовом). Верховний Суд у своїй постанові від 09 квітня 2020 року у справа N 10/Б-743 зазначив про те, що позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі N 523/10225/15-ц та від 19.11.2019 у справі N 911/3677/17). У своїй постанові від 07.07.2020 (справа № 712/8916/17) Велика Палата Верховного Суду також вказала, що на підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17).Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). Враховуючи зазначену позицію Верховного Суду, суд доходить до висновку про те, що оскільки позовна заява подана [PERSON] 22.12.2014, тобто у межах трирічного строку позовної давності, не відповідала вимогам п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України (у редакції чинній на момент звернення [PERSON] до суду у грудні 2014 року) і позовні вимоги були пред`явлені до неналежного відповідача - померлої особи, то строк позовної давності у даному випадку не переривався та він сплив ще 25.12.2014. Посилання позивача та його представника на те, що постановою апеляційного суду Запорізької області від 18 вересня 2018 року у справі №335/8677/16 було встановлено, що [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в межах строку позовної давності, а відтак ці обставини не підлягають доказуванню у цій справі, є неспроможними, оскільки вказану постанову апеляційного суду 06.05.2020 було скасовано Верховним Судом у частині задоволення позову [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні зазначених позовних вимоги з тих підстав, що позивачем невірно обрано спосіб захисту його порушеного права. При цьому, будь-яких висновків щодо застосування строку позовної давності у тій справі постанова Верховного Суду не містить, оскільки у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, а відтак підстав для застосування судом положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України до цих обставин у даній справі не вбачається. Таким чином, з урахуванням зазначеної вище правової позиції Верховного Суду, суд доходить до висновку про те, що [PERSON] , звернувшись до суду у липні 2016 року з першим позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення у справі №335/8677/16, вже тоді пропустив трирічний строк позовної давності, а тому суд не бере до уваги посилання позивача та його представника на те, що перебіг строку позовної давності у даній справі перервався, коли [PERSON] звернувся з позовом у липні 2016 року до належного відповідача - [PERSON] . Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки, слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, оскільки з даним позовом позивач звернувся до суду лише 24 липня 2020 року, тобто більше ніж через 8 років з часу виникнення у позивача права вимоги про стягнення боргу за договором позики від 24.12.2010та звернення стягнення на предмет іпотеки, що, відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено у поновному обсязі, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed