Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

У квітня 2021 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4627050000099473 від 06.09.2012 року у розмірі 23842,68 грн, яка складається з: 19611,221 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 4231,47 грн. - 3 % річних від простроченої суми. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.09.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду відповідно до якої з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за договором № 6000113 від 18.11.2004 р. була встановлена заборгованість у розмірі 70142,83 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, за умови належного виконання зобов`язань. Відповідач у порушення умов договору зобов`язання за додатковою угодою від 06.09.2012 року належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 09.04.2021 року має заборгованість у розмірі 23842,68 грн., яка складається з: 19611,21 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язань; 4231,47 грн. - 3 % річних від простроченої суми. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.06.2021 року вищевказану цивільну справу за підсудністю було передано до Святошинського районного суду м. Києва. Ухвалою Святошинського районного суду від 14.07.2021 року справу прийнято до розгляду та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Відповідачем 23.09.2021 року до суду було подано відзив, яким остання просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.11.2004 року між ПАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н. 06.09.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду відповідно до якої з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за договором № 6000113 від 18.11.2004 р. була встановлена заборгованість у розмірі 70142,83 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, за умови належного виконання зобов`язань. Однак, вказані зобов`язання за кредитним договором відповідачем не виконуються, внаслідок чого, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.06.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за додатковою угодою від 02.04.2013 року до договору № б/н від 18.11.2004 року в розмірі 104890,10 грн. та судові витрати в розмірі 1600,00 грн. (а.с. 36). Постановою Сумського апеляційного суду від 18.03.2020 року заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.06.2017 року скасовано та постановлено нове, яким стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором від 06.09.2012 року за тілом кредиту та процентами в сумі 43258,88 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 37-39). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Разом з тим, рішення суду відповідачем не виконано, та прострочена сума заборгованості становить 51277,73 грн. При зверненні до суду за захистом своїх порушених прав, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що внаслідок невиконання рішення суду до цього часу, йому завдано матеріальну шкоду, що складає індекс інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розглядаючи справу № 459/3560/15-ц, Верховний Суд в постанові від 16.05.2018 р. вказав, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів, які б спростовували розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором, суду не надано. Таким чином, судовом достеменно встановлено, що боржник ухиляється від виконання рішення суду про повернення боргу та не повертає кошти позивачу, а тому позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів за період з 31.08.2015 року по 31.08.2018 року, яка в загальному розмірі складає 23842,68 грн., що складається з: індексу інфляції за прострочення зобов`язання у розмірі 19611,21 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 4231,47 грн., підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270,00грн.

Outcome: approved