Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] . На момент купівлі зазначеного будинку та по теперішній час окрім позивача, [PERSON] , яка померла, та [PERSON] ніхто інший зареєстрований не був. Проте, під час оформлення документів на призначення субсидії їй стало відомо, що в будинку також зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Відповідач з моменту проживання позивача у вищевказаному будинку і по теперішній час не проживає, плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги не сплачує, не несе інших витрат по утриманню вказаного будинку та не приймає участі у спільному побуті. За такого, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком, що належить їй на праві власності. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання, призначене на 13.01.2020 на 08:50 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за відсутності позивача та його представника та задовольнити позовні вимоги,зазначивши, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач причини неявки суду не повідомила та відзиву не надала. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. Представник третьої особи надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності на підставі наявних матеріалів у справі. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Відповідно до дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.01.1986, виданого 03.08.2016 державним нотаріусом державного нотаріального архіву Миколаївської області Моторним М.О., позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Право власності позивача на вказаний житловий будинок також підтверджується сформованими на запит суду відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.09.2019. Згідно відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, наданих Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, від 20.06.2019 за №19.03.03-25/І/3280/19 в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім того, факт реєстрації відповідача за вказаною адресою підтверджується відомостями, наданими на запит суду Департаментом з надання адміністративних послуг. Актом про непроживання, засвідченим сусідами [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що відповідач за адресою: [ADDRESS] не проживає. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач, як власник житлового будинку, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв`язку з тим, що за адресою її нерухомого майна зареєстрований відповідач, який за вказаною адресою не проживає понад один рік та відповідно до вимог статті 405 ЦК України втратив право на користування цим житлом, а тому позов підлягає задоволенню у спосіб, вказаний позивачем. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved