Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

У квітні 2018 року представник позивачки [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на гараж в порядку спадкування до Криворізької міської ради. В обґрунтування позовних вимог представник зазначила, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем за законом і згідно спадкового договору спадщина відкрилась після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO]. У спадкову масу входить гараж, самочинно збудований батьком. За рішенням Жовтневого районного суду від 04 жовтня 2016 року на гараж було визнано право власності але спадкодавець за життя не встиг оформити (зареєструвати) нерухомість у відповідності до чинного законодавства, а саме: даний гараж не був введений в експлуатацію. З моменту смерті спадкодавця позивачка своєчасно та в повному обсязі сплачує орендну плату за фактичне користування гаражем. Також, прийняла спадщину у встановлений законом термін, звернувшись до нотаріуса, однак, отримала від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо гаражу у зв'язку з тим, що нею не надані правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності померлого на вищевказаний гараж. Тобто, оформлення спадкового права є неможливим, тому що гараж є спорудою, яка належним чином не зареєстрована. Тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017, що передбачено ч. 1 п. 9 Розділу XІІІ Перехідних Положень ЦПК України. Ухвалою суду від 20 квітня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду з відкриттям провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, з повідомленням (викликом) учасників справи, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву, його право на пред'явлення заперечення. Ухвалою суду від 05 червня 2018 року розгляд справи відкладено у зв'язку з неявкою у судове засідання, належним чином повідомлених, учасників справи. Ухвалою суду від 21 червня 2018 року підготовку справи до судового розгляду визнано закінченою, призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні, з повідомленням (викликом) учасників справи. До суду надійшов відзив представника Криворізької міської ради Скляр Н. М. відповідно до якого, представник відповідача просить відмовити у позовних вимог посилаючись на те, що спадкодавець [PERSON] самочинно побудував гараж по вул. Ладозькій у м. Кривому Розі. Рішенням суду було визнано право власності на зазначений об'єкт самочинного будівництва. На виконання рішення суду виконавчим комітетом Жовтневої районної ради прийнято рішення, відповідно до якого самочинно збудованому гаражу присвоєно поштову адресу. Після смерті [PERSON] позивачка звернулася до нотаріальної контори, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки не підтверджується факт належності спадкодавцеві спадкового майна. Зазначає, що визнання права власності на самочинно збудований об'єкт можливе лише у разі встановлення судом відповідності об'єкту будівельними нормами і правилами, відведення земельної ділянки під вже збудований об'єкт (ст. 376 ЦК України). Земельна ділянка, на якій розташований самовільно збудований гараж, перебувала у користуванні спадкодавця [PERSON] на підставі договору оренди земельної ділянки укладеного з Криворізькою міською радою. Відповідно до договору його дія припиняється, зокрема у разі смерті фізичної особи. Також, відповідно цього договору, право на оренду земельної ділянки у разі смерті фізичної особи переходить до спадкоємців, у цьому випадку договір підлягає переукладанню. Проте, в матеріалах справи відсутні докази щодо звернення позивача до Криворізької міської ради із заявою про переукладання договору. Тобто, у спадкоємця на теперішній час відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій розташований самочинно побудований гараж. Окремо зауважує, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється (ч. 8 ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності»). Державна реєстрація прав на новозбудований об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законом порядку (ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації, шляхом видачі Державної архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами сертифіката. У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача зазначила, що представник відповідача у своєму відзиві не навів конкретних підстав для відмови у задоволенні судом позову. Представник Криворізької міської ради обмежився лише констатуванням певних обставин справи з нормативним обґрунтуванням порядку набуття права власності на самочинно побудоване нерухоме майно, вказав на відсутність у позивача правовстановлюючих документів на земельну ділянку на якій розташований гараж, а також звернув увагу на положення діючого законодавства, що стосуються прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів. Під розміщення вже існуючого гаражу батько позивачки отримав земельну ділянку, згідно договору оренди. Рішенням суду за ним визнано право власності на самочинно побудований гараж. Однак, він не встиг завершити процедуру прийняття в експлуатацію самочинно збудованого гаражу та здійснити державну реєстрацію права власності на нього. Спадкоємець не позбавлений права звернутися з позовними вимогами про визнання права власності на об'єкти самочинно збудованих об'єктів в порядку спадкування. Право вимагати визнання права власності є суб'єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до норм ЦК України. Також, позивачка зверталася до Криворізької міської ради з заявою про переукладання договору оренди земельної ділянки, проте до сьогодні результати розгляду її заяви їй не відомі. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] вимоги позову підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача Криворізької міської ради Скляр Н.М. до суду не з'явилася, звернулася з письмовим клопотанням про розгляд справи за її відсутністю, просила у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Згідно ст.158 ЦПК України, особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли правовідносини, що виникають із права власності на нерухоме майно. Способом захисту порушених цивільних прав позивачем визначено визнання права власності, з яким погоджується суд. Даний спосіб захисту порушених прав передбачений ст. 16 ЦК України. [INFO] помер батько позивачки - [PERSON], що підтверджується довідкою про реєстрацію смерті, виданою начальником РАГСу Швейцарської Конфедерації від 19.12.2016 та перекладеного на українську мову, завіреної приватним нотаріусом КМ нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко В.Я., зареєстровано в реєстрі за № 2496, копія довідки міститься в матеріалах справи. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина на майно, яка складається в тому числі і з гаражу, розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] звернулася до Другої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений гараж але постановою нотаріуса Тімошиною О.В. від 17 серпня 2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на гараж, що підтверджується копією постанови, яка долучена до матеріалів справи. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що 08 грудня 2014 року за між [PERSON] та Криворізькою міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки № 2014 286, відповідно до якого [PERSON] передано в оренду земельна ділянка площею 0,0079 га, на якій розміщений незавершений будівництвом індивідуальний гараж (підстава акт передання-прийняття об'єкту незавершеного будівництва від 20.03.2009 між ЗАТ «Укрруда» та [PERSON]), копія договору міститься у матеріалах справи. 04 жовтня 2016 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу ухвалено рішення, відповідно до якого за [PERSON] визнано право власності на самочинно збудований гараж: літ. «А-1» розміром 6,80х11,60, що знаходиться по [ADDRESS]. Рішення не оскаржено та набрало законної сили 17 жовтня 2016 року. 21 грудня 2016 року, на виконання рішення суду, виконавчим комітетом Жовтневої районної ради гаражу присвоєна адреса: [ADDRESS], що підтверджується копією рішення № 520 «Про присвоєння об'єктам поштової адреси», яка долучена до матеріалів справи. Таким чином судом встановлено, що за життя у покійного [PERSON] виникло законне право власності на зазначений вище гараж, яке останній не встиг оформити усі документи належним чином. Після смерті [PERSON], гараж був фактично успадкований його донькою [PERSON], яка у встановлений 6-ти місячний термін звернулась до нотаріальної контори з з'явою про прийняття спадщини за законом. Підстави припинення права власності передбачені ст. 346, 378 ЦК України, ст. 140 ЗК України, але ці норми не містять таку правову підставу припинення права власності, як смерть власника та нездійснення ним реєстрації права власності на майно, яке ним вже отримане. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до роз'яснень, наданих ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13, спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із частинами 3, 5 ст. 376 ЦК України і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (ст. ст. 1216, 1218 ЦК України). Судом встановлено, що позивач є донькою померлого [PERSON] та бажає отримати спадщину, що залишилась після смерті батька. Відповідно до постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкування позивачкою здійснюється за заповітом. Інших спадкоємців судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, однак позивачка просить визнати право власності на гараж, проте матеріалами справи встановлено та підтверджено, що гараж є самочинно збудований, на нього визнано право власності за померлим [PERSON], але з підстав незалежних від останнього, до кінця не проведено процедуру оформлення правовстановлюючих документів, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: із зазначенням у резолютивній частині - «Самочинно збудований гараж». Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 700,00 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв'язку з недотриманням порядку оформлення права власності на спадкове майно спадкодавцем.

Outcome: partial