Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив провести поділ сумісно нажитого майна подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та на 1/2 частину транспортного засобу марки ВАЗ-21013, 1983 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 30.12.1978 року. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13.02.2012 року шлюб між ними розірваний. Під час перебування у шлюбі, вони за спільні кошти, придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS], вартість якої становила 18164 гривень. Станом на момент останньої інвентаризації 26.02.2014 року її вартість становить 51 263 гривень. За їх взаємною згодою квартиру зареєстровано на ім'я відповідачки. Також в період шлюбу ними був придбаний автомобіль марки ВАЗ-21013, 1983 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який був зареєстрований на його ім'я. Вартість автомобілю, станом на 29.08.2014 року, становить 13206,96 гривень. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється поділити сумісно нажите майно, просив суд провести поділ майна подружжя, визнавши квартиру та автомобіль спільною сумісною власністю подружжя у рівних частках та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири та 1/2 частину автомобіля. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, заперечень проти задоволення позову до суду не надала, із заявою про розгляд справи в її відсутність не зверталася. За відсутності заперечень з боку позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.12.1978 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Дмитрієвською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області, актовий запис № 22. Від даного шлюбу мають повнолітніх дітей. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13.02.2012 року шлюб між ними розірваний, який набув законної сили 24.02.2012р.. За час шлюбу сторони придбали за договором купівлі-продажу від 26.05.2004 року квартиру [ADDRESS] за 20000 гривень та оформили її на ім'я відповідачки [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Луда В.М., реєстровий № 1447, та Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 26.05.2004р., реєстраційний номер 5277050. Також в період шлюбу сторонами був придбаний автомобіль ВАЗ-21013, 1983 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який був зареєстрований в МРЕВ УДАІ УМВС України в Миколаївській області 17.02.2007 року на ім'я [PERSON]. Добровільно провести поділ сумісного майна сторони не домовилися. Шлюбного договору про розподіл сумісно нажитого майна вони не укладали. Отже, існують всі підстави для поділу сумісно нажитого майна подружжя, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. На підставі ч. 1 ст. 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69- 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як встановлено в судовому засіданні, подружжям [PERSON] в період шлюбу було набуто майно (квартира та автомобіль), яке є спільною сумісною власністю подружжя. Позивачем не заперечувалось, що за взаємною згодою реєстрація права власності на вищевказану квартиру за договором купівлі-продажу від 26.05.2004р. була здійснена на ім'я відповідачки, а на автомобіль - на його ім'я. Таким чином, суд вважає, що придбані сторонами квартира та транспортний засіб діляться між позивачем та відповідачкою у рівних частках, тобто по 1/2 частини зазначеної квартири та автомобіля кожному з них.

Outcome: approved