Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою (яку пізніше було уточнено), в якій просила визнати Свідоцтво про право на спадкування за законом від 19.06.2018 року видане державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крупською Л.В. та який посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 4-618 недійсним та надати [PERSON] додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] у три місяці, а також стягнути судові витрати з відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, що складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] . За життя [PERSON] не склала заповіту. До першої черги спадкоємців відносяться: донька померлої - [PERSON] та син - [PERSON] . Разом з батьком та матір`ю позивач вела спільне господарство та побут, постійно доглядала за ними, піклувалася та надавала усіляку допомогу, між ними були тісні родинні відносини. Позивач займалася лікуванням матері та батьків, доглядала за ними, коли ті хворіли та знаходилися в лікарні. Також позивач займалася похованням і матері і батька. 12 листопада 2018 року позивач звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та надала всі необхідні документи для прийняття спадщини. Однак Постановою Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 16 листопада 2018 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] у зв`язку із тим, що нею пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини. Строк прийняття спадщини сплинув 01 лютого 2012 року. Внаслідок правової не обізнаності та в зв`язку з тим, що позивач отримала не вірну консультацію стосовно спадщини, а саме: в 2011 році остання звернулася до адвоката за консультацією, який їй пояснив, що оскільки позивач проживала разом зі своєю матір`ю на час відкриття спадщини, то у відповідності до ч. 3 ст.1268 ЦК України, прийняла спадщину, тим більше, що позивач не заявляла про відмову від неї. На підставі зазначеного позивач вважала себе такою, що отримала спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Оскільки спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її діти: [PERSON] та [PERSON] , то вони мають право на спадщину, що відкрилась після смерті матері на Ѕ частини квартири [ADDRESS] , в рівних долях, тобто кожному з них по ј частин спадкової квартири. Заява відповідача про прийняття спадщини від 26 грудня 2017 року містить відомості щодо відсутності інших спадкоємців передбачених законом, також в матеріалах спадкової справи міститься витяг з газети «besplatka.ua», з текстом оголошення наступного змісту - мовою оригіналу «В связи с ухудшением здоровья прошу помочь в поиске наследника ( [PERSON] ) - [NUMBER]». Однак, відповідачеві достовірно було відомо, що його рідна сестра є також спадкоємцем першої черги, та такою, що прийняла спадщину після померлої матері, оскільки хоча і не була зареєстрована за одною адресою з померлою, однак фактично мешкала з нею разом та піклувалася про матір і вела сумісне господарство. Також відповідачеві достовірно відома адреса реєстрації та проживання позивача, так як і відомо, про те, що прізвище позивача вже більше 20 років не Вєтрова, а [PERSON] . Зі змісту оголошення наданого в газету «besplatka.ua» нібито з метою розшуку позивача вбачається, що відповідач зробив все для того, щоб сестру не розшукали, надавши текст оголошення незрозумілого змісту та невірно зазначивши прізвище. Таким чином відповідач надав до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області недостовірні відомості, навмисно ввів державного нотаріуса в оману, з метою отримати одноособово спадкове майно, що складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] , яке належало його матері [PERSON] та позбавити позивача права на отримання спадщини. Не зважаючи на те, що у державного нотаріуса Третьої Дніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області Крупської Л.В. були відомості щодо наявності ще одного спадкоємця першої черги та на те, що розшук спадкоємців нотаріусом не здійснювався, 19.06.2018 року державним нотаріусом Третьої Дніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області Крупською Л.В. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 4-618 Свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку майна належного [PERSON] , яка померла [INFO] та видане відповідачу. Таким чином, вбачається, що в Свідоцтві про право на спадщину за законом допущена помилка, а саме: зазначаючи, що [PERSON] є спадкоємцем Ѕ частки майна [PERSON] , нотаріусом Крупською Л.В. вказано, що спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] , а не з ј частки цієї квартири, хоча [PERSON] на праві власності мала Ѕ частку спірної квартири, а тому вірним було вказати в Свідоцтві про право на спадщину за законом від 19.06.2018 року, що спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з ј частки квартири [ADDRESS] . Таким чином, в зв`язку із допущеною помилкою в свідоцтві про право на спадщину за законом та наданими недостовірними відомостями [PERSON] було фактично позбавлено спадкоємця першої черги [PERSON] на спадщину за законом у вигляді ј частки спадкового майна, а саме: ј частки квартири [ADDRESS] . Матеріали спадкової справи № 732/2017, заведеної 26 грудня 2017 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] містять копію свідоцтва про народження де зазначено прізвище [PERSON] російською мовою, як [PERSON] , копія паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] заяву від імені [PERSON] та Свідоцтво про право на спадщину за законом видане [PERSON] , між тим спадкове майно належало громадянці [PERSON] . Матеріали спадкової справи не містять достовірних, не викликаючих сумнівів доказів родинних відносин з померлою [PERSON] . Видане [PERSON] 19.06.2018 року свідоцтво про право на спадщину мало б було визнане недійсним в частині Ѕ частки спадкового майна, належного позивачу, - згідно ст. 1301 ЦК України, оскільки таке свідоцтво (яке є правовстановлюючим документом), порушує спадкові і майнові права позивача як таке, що видане іншій особі на частину майна, яке за законом належить іншій особі-позивачу. Оскільки відповідач прийняв спадщину лише в розмірі половини спадкового майна, нарівні з іншим спадкоємцем першої черги - позивачем та набув право власності на половину такого майна в порядку спадкування, і тому мав право на отримання свідоцтва про право на спадщину щодо успадкованого ним майна (1/4 його частки). Однак свідоцтво про право на спадщину від 19.06.2019 року видане [PERSON] на Ѕ частини квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , має бути визнаним недійсним повністю, оскільки [PERSON] не надав до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області доказів родинних відносин з померлою [PERSON] . Враховуючи, що в оспорюваному свідоцтві взагалі відсутня інформація про другого спадкоємця [PERSON] , яка спадщину прийняла та відсутність в матеріалах спадкової справи доказів родинних відносин [PERSON] з померлою [PERSON] відсутні прямі висновки щодо родинних стосунків «мати-син» між вказаним спадкодавцем і відповідачем є підстави для застосування ст. 1301 ЦКУ щодо визнання свідоцтва недійсним. [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вищевказаного зазначив, що причини пропуску строку для прийняття спадщини, на які посилається позивач [PERSON] , не визнаються поважними, а тому її позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Зазначає, що ним було надано відповідні документи, які підтверджують родинні відносини відповідача та його померлої матері. Зазначає, що він являється спадкоємцем за законом 1 черги, який належним чином прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як постійно проживав і був зареєстрований разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом 6-ти місячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї. [PERSON] дійсно являється рідною дочкою [PERSON] , а тому згідно ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом 1 черги. Але вона не здійснила дій, передбачених законом, направлених на прийняття спадщини. З метою встановлення кола спадкоємців померлої [PERSON] відповідач займався розшуком його сестри [PERSON] , з якою не підтримував ніяких стосунків: не знав ні адреси її помешкання або реєстрації, ні її зміненого прізвища, так як вона шлюб з [PERSON] розірвала і зареєструвала шлюб з іншим чоловіком. 12 лютого 2018 року, а потім - 26 лютого 2018 року він двічі звертався до засобів масової інформації - газети «Besplatka.ua.», в якій були надруковані об`яви про те, що він розшукує спадкоємицю [PERSON] і був зазначений для зв`язку його мобільний телефон. Він вказував відоме йому прізвище сестри, так як не знав чи змінила вона своє прізвище у зв`язку з реєстрацією другого шлюбу. Тільки після того, як не було отримано ніяких повідомлень від сестри [PERSON] , він 19 червня 2018 року звернувся до Третьої державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері на належну їй Ѕ частину спадкової квартири. В цій заяві він посилався, що інших спадкоємців, передбачених законом, що прийняли спадщину після померлої [PERSON] , у спадкодавця немає. Тільки після того, як державний нотаріус переконався в тому, що інші спадкоємці не об`явились, 19 червня 2018 року було видане відповідачеві свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON] на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . З огляду на вказані обставини, які підтверджені належними і допустимими доказами, можливо зробити висновок, що оспорюване свідоцтво являється законним, так як видано на підставі чинного законодавства без будь-яких порушень норм матеріального права і Закону України «Про нотаріат». Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська залучено до участі у справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - [PERSON] , в якості правонаступника відповідача - [PERSON] , померлого [INFO] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник [PERSON] надала клопотання, в якому просила позовні вимоги задовольнити, а розгляд справи провести без участі позивачки та її представника. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник [PERSON] надала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Представник Третьої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше завідуюча Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. надала заяву, в якій просила розгляд справи провести без участі представника Третьої дніпровської державної нотаріальної контори. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2018 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Третя Дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення (факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини), визнання права на майно в порядку спадкування за законом, та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем і визнання права власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири встановлено наступне. [PERSON] , 1935 року народження, та [PERSON] , 1932 року народження, з 03 січня 1959 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Жовтневим р/б РАЦС м. Дніпропетровська 03 січня 1959 року, актовий запис № 9. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 01 березня 1994 року, виданого Виробничим об`єднанням «Південний машинобудівний завод» на підставі розпорядження (наказу) № 2771 від 01 березня 1994 року, [PERSON] та [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] . З відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 56 від 03 січня 2018 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про реєстрацію права власності за адресою: [ADDRESS] , за гр. [PERSON] Ѕ частина, за гр. [PERSON] Ѕ частина на підставі свідоцтва про право власності від 01.03.1994 року, виданого Виробничим об`єднанням Південний машинобудівний завод, згідно розпорядження № 2771, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 82п за реєстровим № 64. Дошлюбне прізвище позивача за первісним позовом [PERSON] « [PERSON] », яке вона змінила на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням 26 квітня 1980 року шлюбу з [PERSON] , актовий запис № 380, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00020424241 від 22 червня 2018 року. Позивач за первісним позовом [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 30 серпня 2011 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 388. Відповідач за первісним позовом [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Будинком щастя Ленінського району м. Дніпропетровська 11 березня 1965 року, актовий запис 684. Отже, сторони по справі є рідними братом та сестрою. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 11 серпня 2010 року Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 5640. Судом встановлено та визнавалося сторонами, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , тобто станом на [INFO], [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом у будинку [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (зареєстрований з 26 листопада 1999 року, знятий з реєстрації 30 жовтня 2012 року), що підтверджується довідкою № 9880 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19 червня 2018 року, виданою Відділом обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур, а [PERSON] з 28 березня1967 року до дня смерті [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується: відповідями Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-192 від 09 січня 2018 року та № 14/5-2299 від 29 березня 2018 року, а також довідкою Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-191 від 09 січня 2018 року. Наведені обставини визнавалися обома сторонами а тому доказуванню не підлягають. Судом встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , тобто станом на [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з адресно-довідкового підрозділу ГУМВС УДМС України в Дніпропетровській області та визнавалося сторонами по справи. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2020 року вищевказане рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2018 року залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що було зроблено відповідний актовий запис № 5496 08 серпня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 08 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 5). Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилася спадщина на належне їй майно. При цьому, судом вище встановлено, що позивачка є рідною дочкою покійної [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі вищевказаного, 14 листопада 2018 року позивачка звернулася до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] . Проте, 16 листопада 2018 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки з моменту відкриття спадщини минув шестимісячний строк, визначений ст. 1272 ЦК України, для прийняття спадщини і рекомендовано їй звернутися до суду (а.с.74). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно же до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В обґрунтування поважності причин пропуску строку подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини [PERSON] посилається на той факт, що це сталося внаслідок її правової необізнаності та в зв`язку з тим, що вона отримала невірну консультацію від адвоката, який їй пояснив, що оскільки вона проживала разом зі своєю матір`ю на час відкриття спадщини, то у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняла спадщину, тим більше, що вона не заявляла про відмову від неї. У зв`язку з вищевказаним, позивачка звернулася до суду і просила визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті її матері - [PERSON] , померлої [INFO] . В той же час, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2018 року встановлено, що стороною позивача не надано суду достовірних та беззаперечних доказів того, що [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] постійно проживала зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. За таких обставин, позовна вимога про надання [PERSON] додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] у три місяці не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Зі спадкової справи № 732/2017, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що 26 грудня 2017 року до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] звернувся [PERSON] . Також з матеріалів даної спадкової справи вбачається, що в газеті «Вesplatka» було подано оголошення наступного тексту: «В связи с ухудшением здоровья, прошу помочь в поиске наследника ( [PERSON] [NUMBER] . 19 червня 2018 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , після смерті померлої [PERSON] , яка складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Дані обставини підтвердила в судовому засіданні державний нотаріус Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупська Л.В., яку було допитано в якості свідка. Статтею 1301 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Позивачка вважає, що свідоцтво про право на спадщину від 19.06.2019 року видане [PERSON] на Ѕ частини квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , має бути визнано недійсним повністю, оскільки [PERSON] не надав до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області доказів родинних відносин з померлою [PERSON] , а також тому, що в оспорюваному свідоцтві взагалі відсутня інформація про другого спадкоємця [PERSON] . Як встановлено судом вище, що Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2018 року встановлено, що відповідач за первісним позовом [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Будинком щастя Ленінського району м. Дніпропетровська 11 березня 1965 року, актовий запис 684. Крім цього, в судовому засіданні було допитано в якості свідка державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупську Л.В., яка вказала, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нею було встановлено родинні зв`язки між спадкодавцем і спадкоємцем на підставі свідоцтва про народження [PERSON] та його паспорта (в свідоцтві про народження розбіжностей в написанні прізвищ не встановлено, а в паспорті є сторінка з написанням прізвища на російській мові). Також вказала, що у даній ситуації рішення про встановлення родинних відносин не потрібно, оскільки факт родинних відносин підтверджується наявними документами. Відтак, дана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду встановлено родинні відносини сторін, а відсутність інформації про другого спадкоємця [PERSON] спростовується тим, що нею взагалі пропущено строк звернення з заявою про прийняття спадщини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовної заяви в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed