Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на неповнолітню дитину та дитину інваліда і на утримання дружини. В обгрунтування своїх вимог посилалася на те, що між нею та відповідачем 23.10.2007 року зареєстровано шлюб Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 3713. Від вказаного шлюбу мають двох дітей - доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалося через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Крім того, вказувала, що відповідач самоусунувся від виконання своїх обов'язків по утриманню дітей. У зв'язку з цим просила суд стягнути на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 2 000,00 грн. При цьому, пояснила суду, що старша донька [PERSON], [INFO] хворіє на ДЦП та є дитиною інвалідом, яка потребує постійного стороннього догляду та лікування, що тягне за собою значні витрати та у зв'язку з чим позивач не має можливості працювати, тому просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки-інваліда у розмірі 2 500,00 грн. тааліменти на її утримання у розмірі 2 000,00 грн. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини-інваліда. При цьому, заперечував проти визначеного позивачем розміру аліментів та просив суд відмовити [PERSON] у позові у частині стягнення з нього коштів на її утримання. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб між сторонами зареєстровано 23.10.2007 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 3713. Від вказаного шлюбу мають двох дітей - доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалося через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, ч.1 ст. 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу, положення якої зазначають, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Положенням ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що негативні відносини між подружжям існують вже протягом тривалого часу, а позивач вважає, що це суттєво суперечить її інтересам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу необхідно задовольнити. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що відповідач самоусунувся від своїх обов'язків по утриманню їх спільних дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Зі змісту ст. 180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. За твердженням позивача відповідач є працездатною, забезпеченою людиною, має стабільний дохід та має можливість надавати матеріальну допомогу дітям, однак в добровільному порядку її не надає. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно медичного висновку Українського медичного центру реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи МОЗ України [PERSON], [INFO], хворіє на дитячий церебральний параліч та є дитиною інвалідом, яка потребує постійного стороннього догляду та лікування, що тягне за собою значні витрати та у зв'язку з чим позивач не має можливості працювати. Згідно вимог статей 180, 182, 183, 191 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 2 500,00 грн. є законними та обґрунтованими та підлягають до задоволення. При цьому, позивачем не обґрунтовано доцільність стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 2 000,00 грн. Внаслідок чого, суд вважає за необхідне в цій частині позовних вимог задовольнити позов частково, а саме у розмірі 1 500,00 грн. Крім того, положеннями ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. При цьому, право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до ч. 1 ст. 80 СК, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є законним опікуном доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 06.08.2013 року. З огляду на зазначене, беручи до уваги той факт, що дитина потребує постійного стороннього догляду, внаслідок чого позивач позбавлена можливості працювати, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача аліментів на її утримання необхідно задовольнити частково в розмірі 1 000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України на користь держави з відповідача має бути стягнено: судовий збір в розмірі 640,00 грн. за розгляд позовної вимоги щодо стягнення аліментів; на користь позивача судовий збір в розмірі 640,00 грн. за розгляд позовної вимоги щодо розірвання шлюбу. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial