Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

У листопаді 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 16.07.2010 року вона перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, під час якого за спільні кошти придбали житловий будинок № 73 по вул. Козачка в с. Орепи Новоград-Волинського району Житомирської області (далі Будинок), який відповідач не погоджується поділити в добровільному порядку. Враховуючи викладене, просила визнати будинок обєктом спільної сумісної власності подружжя і визнати за нею право власності на половину вказаного будинку та земельної ділянки для його обслуговування, припинивши за відповідачем відповідно право власності на половину вказаної землі. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові. Відповідач до суду не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, про причини неявки не повідомив. В минулих засіданнях позов не визнавав з тих підстав, що Будинок купувався ним за особисті кошти, які він позичив у свого батька. ІІІ особа не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи і надані докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто вказана норма матеріального права припускає існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.07.2010 року по 10.12.2015 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спірне нерухоме майно Будинок, який оформлений на відповідача, був придбаний сторонами 10.12.2010 року, тобто у період, коли вони перебували у шлюбі, відтак є спільною сумісною власністю сторін, частки якого є рівними. Окрім того, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.08.2014 року відповідачу була передана у власність земельна ділянка по вул. Козачка, 73 в с. Орепи Новоград-Волинського району Житомирської області для будівництва і обслуговування Будинку, господарських будівель і споруд до нього. Пленум ВСУ в постанові № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року розяснив, що відповідно до положень ст.ст.81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю. Однак, якщо на такій землі знаходиться будинок, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі його поділу між подружжям та виділу конкретної його частини, до особи, яка не мала право власності на земельну ділянку переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку у відповідності до ст.120 ЦК України, ст.377 ЦК України. За таких обставин, коли земельна ділянка була виділена відповідачу, як одному з подружжя, для будівництва і обслуговування Будинку, який є спільною сумісною власністю сторін, то до позивачки переходить і право власності на відповідну частку земельної ділянки для його обслуговування. Посилання в минулих засіданнях відповідача та його представника на розписку від 03.12.2010 року, згідно якої він позичив у свого батька грошові кошти у розмірі 70\~000 грн. на купівлю спірного Будинку, є безпідставним, оскільки оригінал цієї розписки не був предметом дослідження, а\~\~наявна в матеріалах справи копія не завірена, а відтак не може бути належним доказом у розумінні ст. 64 ЦПК України. Окрім того, Будинок купувався в інтересах сімї, що було підтверджено сторонами, а позивачка, в свою чергу, заперечила проти факту взяття коштів у борг у [PERSON] З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки в повному обсязі, оскільки жодних документів чи інших належних та допустимих доказів на їх спростування відповідачем надано не було. З відповідача також належить стягнути судовий збір, сплачений позивачкою при подачі позову).

Outcome: approved