Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (у редакції, чинній на час вчинення спірних правовідносин), не передбачено. Положення Закону України «Про заставу» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що суперечать Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Крім того, зазначив, що на час укладення кредитного договору ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення, як реалізація майна на підставі виконавчого напису. Також позивач зазначив, що стягувач всупереч ст. 24 та 27 ЗУ «Про нотаріат» не здійснив реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження до вчинення ним виконавчого напису. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2018 року відкрито провадження по справі, справу призначено до судового розгляду. У травні 2018 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надав до суду пояснення в яких вказав, що позивач не заперечує існування реального боргу, вказаного у виконавчому написі, а помилки, допущені нотаріусом при виконанні формальностей, навіть якщо б вони і були допущені нотаріусом, не можуть бути самі по собі підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача [PERSON] в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи та на обставини, які покладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був належним чином повідомлений. Третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання була належним чином повідомлена. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, 16 листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та громадянином [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-008/441/2007, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 33990,00 доларів США зі строком повернення 16 листопада 2013 року (а.с. 4). Як вбачається з договору застави автотранспортного засобу № PCL-008/441/2007 від 16 листопада 2007 року [PERSON] надає у заставу легковий автомобіль марки Nissan X-Trail, реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, для забезпечення повного та своєчасного виконання ним боргових зобов`язань за кредитним договором № CL-008/441/2007 від 16.11.2007 (а.с. 5-6). Відповідно до виконавчого напису № 4312 від 05.07.2013, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., на рухоме майно: легковий автомобіль марки Nissan X-Trail, реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, що належить на праві власності [PERSON] звернено стягнення (а.с 8). Згідно із актом про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду № 5 від 09 січня 2018 року номенклатури справ приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. № 2007 - 2014 відібрані до знищення як такі, що не мають науково-історичної цінності та втратили практичне значення (а.с. 65-79). Відповідно до довідки ФОП [PERSON] прийняті від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 966 кілограм відходів макулатури були подрібнені та запресовані в присутності її представника (а.с. 80). Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Згідно із ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості. Відповідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» правильність вимог, зазначених у виконавчому напису, може бути оспорена боржником лише в позовному порядку. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє у їх задоволенні, а у разі часткової їх обгрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Суд зазначає, що позивач не обгрунтовує відсутності заборгованості або наявності боргу в меншому розмірі, не вказує сум, які були сплачені та не підтверджує факт погашення заборгованості жодними документами. Вищевказана правова позиція викладена у Постанові Верховного суду по справі № 6-158цс15 від 20.05.2015. Оскільки нотаріус під час вчинення виконавчого напису лише перевіряє наявність необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості, а позивач ніяк не спростовує розміру заборгованості, вказаного у виконавчому написі, суд дійшов висновку, що вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволенню не підлягають. Щодо аргументів позивача стосовно того, що на момент вчинення виконавчого напису у ст. 24, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» виконавчий напис не був вказаний як засіб позасудового стягнення на предмет застави, суд зазначає, що виконавчий напис не є і не може бути засобом звернення стягнення. Таким засобом є реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Однак оскільки на момент розгляду справи судом, реалізація заставленого майна не проведена, сам по собі факт вчинення виконавчого напису жодним чином не суперечить вимогам вищевказаного закону. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed