Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про визначення місця проживання дитини. В обгрунтування позову позивач зазначила, що з [INFO] у неї народився син, батьком якого є відповідач. Позивач зазначає, що відповідач не підтримує спілкування з дитиною, не бере участі у вихованні, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Водночас, між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання сина, у зв`язку з чим позивач звернулася з позовом про визначення місця проживання дитини з нею у судовому порядку. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.08.2019 року підсудність справи визначено за Подільським районним судом м. Києва. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24.10.2019 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву. Протокольною Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25.05.2020 року до участі у справі залучено третю особу - службу у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, за фактичним місцем проживання позивача. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач відзив у встановлений строк не подав, у судові засідання не з`явився, явку повноважного представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактично обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є позивач, а батьком відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження від 25.07.2012 року, серія [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією як органом опіки та піклування надано висновок, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю. Зокрема, у висновку зазначено, що комісією встановлено, що батько перестав проживати з дитиною та її матір`ю з 2013 року. За місцем проживання дитини та матері проведено обстеження житлово-побутових умов та з`ясовано, що для проживання та повноцінного розвитку дитини створено всі належні умови. Син повідомив, що бажає проживати з матір`ю, тому що вона його любить, підтримує і допомагає. Батька не бачив близько шести років, той не телефонує, не приїздить, зі святами не вітає, успіхами у школі не цікавиться. Мати самостійно забезпечує дитину, в підтвердження чого надала товарні чеки на придбання одягу та взуття, рахунки-фактури за навчання в школі, вивчення англійської мови тощо. Згідно з характеристикою [PERSON] , наданою директором навчального закладу, матір приділяє належну увагу вихованню сина, постійно підтримує зв`язок зі школою та класоводом, систематично відвідує класні збори (а.с. 36). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved