Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

У липні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до Полтавського юридичного інституту м. Полтави про визнання незаконним звільнення з роботи, поновлення на посаді та стягнення коштів за затримку у виплаті заробітної плати та невикористану відпустку, в якому просить визнати її звільнення незаконним, поновити її на посаді прибиральниці, стягнути з відповідача кошти за затримку у виплаті заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка [PERSON] посилається на те, що вона з 18.01.2012 року працювала на посаді прибиральниці в Полтавському юридичному інституті, 30.06.2016 року її було звільнено, повний розрахунок по виплаті заробітної плати в день звільнення не виконано, а зроблено лише 26.07.2016 року, що також є порушенням , вона вважає її звільнення незаконним. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 18.01.2012 року працювала на посаді прибиральниці в Полтавському юридичному інституті, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до витягу з наказу №203-к від 26 червня 2015 року з [PERSON] було продовжено трудові відносини, як з прибиральницею учбового корпусу по просп. Першотравневому, 5 Полтавського юридичного інституту на умовах строкового трудового договору з 01.07.2015 р. по 30.06.2016 р. 28.04.2016 року під розпис [PERSON] була повідомлена відповідачем про припинення з нею трудових відносин згідно п.2 ст.36 КЗпП України, в зв»язку із закінченням 30.06.2016 року строку дії трудового договору, який було укладено між нею та Національним юридичним університетом імені [PERSON]. Відповідно до витягу з наказу №210-к від 24.06.2016 року [PERSON] було звільнено 30.06.2016 р. з посади прибиральниці навчального корпусу по просп. Першотравневому, 5 Полтавського юридичного інституту, в зв»язку із закінченням строку трудового договору , п.2 ст.36 КЗпП України з виплатою грошової компенсації за 21 календарних днів невикористаної відпустки. Також в судовому засіданні встановлено, що позов подано до неналежного відповідача, оскільки Полтавський юридичний інститут Національного юридичного університету імені [PERSON] є структурним підрозділом університету без права юридичної особи, що підтверджується витягом з ЄДРРУО про Полтавський юридичний інститут від 29.04.2014. В ході судового засідання позивачка, будучи повідомленою про цю обставину, не заявила відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України клопотання про заміну первісного відповідача належним, що виключає можливість задоволення позову. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, що позивачем здійснено не було. Представником відповідача суду надані переконливі докази того, що звільнення [PERSON] у звязку із закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України повністю відповідає чинному законодавству і не є порушенням її прав і законних інтересів. Так, 30 квітня 2015 р. [PERSON] звернулася до Національного юридичного університету імені [PERSON] з заявою про продовження з нею трудових відносини на умовах строкового трудового договору до 30 червня 2016 року, про що зазначено нею у відповідній заяві. 01 липня 2015 р. між Університетом і [PERSON] було укладено строковий трудовий договір, відповідно до якого вона продовжує виконувати покладені на неї обовязки прибиральниці учбового корпусу по проспекту Першотравневий, 5 Полтавського юридичного інституту по 30 червня 2016 р. 28 квітня 2016 року її було повідомлено про припинення трудових відносин з 30 червня 2016 р., а наказом від 24 червня 2016 р. № 210-к звільнено, трудова книжка вручена в останній день роботи 30 червня 2016 р., що також підтверджується розпискою, яка долучена до матеріалів справи. Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Строковий трудовий договір між Національним юридичним університетом імені [PERSON] і прибиральницею учбового корпусу Полтавського юридичного інституту [PERSON] був укладений з урахуванням інтересів працівника, яка подала заяву про укладення такого договору саме на строк до 30 червня 2016 року, а також характеру наступної роботи, оскільки кількість працівників навчального закладу залежить від кількості студентів, яка змінюється щорічно. Що стосується вимоги позивачки про стягнення коштів за затримку у виплаті заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, то позивачкою при цьому не надано доказів того, що зазначені виплати були здійснені із затримкою. Із наданої суду виписки за договором банківського рахунку видно, що на рахунок [PERSON] 26 липня 2016 р. зараховано 1140 грн. 33 коп., назва операції: «Зараховано заробітну плату, премію, розрахункові, індексацію, відпускні, винагороду, дохід СПД на поточні рахунки клієнтів АБ «Укргазбанк». Цей документ не є доказом затримки у виплаті заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, інших доказів позивачем надано не було, будь-яких клопотань про витребування документів у відповідача в ході судового засідання не заявлялось. А тому, суд приходить до переконливого висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] до Полтавського юридичного інституту Національного юридичного університету імені [PERSON] про скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі та виплату заробітної плати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed