Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

У квітні 2019 року позивачі звернулися до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначали, що 05 вересня 2005 року на підставі рішення сесії Чернівецької міської ради від 31 березня 2005 року на ім`я [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вказаного акту співвласниками зазначеної земельної ділянки є [PERSON] та [PERSON] , що [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцями першої черги за законом у рівних частках після смерті [PERSON] є позивачі - [PERSON] та [PERSON] Родинні зв`язки позивачів з померлою [PERSON] підтверджуються свідоцтвами про народження. Вказували, що 25 березня 2019 року вони звернулися до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, за законом на спадкове майно, а саме: на частку земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Однак, у видачі свідоцтва їм було відмовлено, оскільки зазначена земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності разом із відповідачем та померлою [PERSON] , що не дало змогу нотаріусу можливості визначити частку спадкодавця у спільній сумісній власності. А тому, видача свідоцтва про право на спадщину - частку земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , без встановлення учасників спільної сумісної власності та визначення їх часток не відповідає вимогам закону. Також зазначали, що рішенням Першотравневого районного народного суду м. Чернівці від 01 червня 1989 року, право приватної власності частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в розмірі 45/100 визнано за [PERSON] , який доводився чоловіком померлої [PERSON] та батьком позивачів. Зазначеним судовим рішенням відповідачу [PERSON] було виділено 55/100 частки. Таким чином, після смерті [PERSON] , [PERSON] прийняла спадщину, зокрема і визначену рішенням Першотравневого районного народного суду м. Чернівці від 01 червня 1989 року частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в розмірі 45/100. Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 серпня 2018 року власниками часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є: позивачі розміром часток по 45/200; відповідач розміром частки 55/100. Враховуючи вищевикладене, просили визначити, що розмір частки [PERSON] , яка померла [INFO] , на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1000 га, призначену для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована, за адресою: [ADDRESS] становить 45/100, а також право спільної сумісної власності на земельну ділянку по [ADDRESS] припинити. У судове засідання позивачі не з`явилася, від них через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності, просили позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, від її представника через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому вказав що позовні вимоги визнає у повному обсязі, просив розгляд справи провести у його відсутності. \~ \~ \~ \~На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Так, в силу ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 05 вересня 2005 року на підставі рішення сесії Чернівецької міської ради від 31 березня 2005 року на ім`я [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до вказаного акту співвласниками зазначеної земельної ділянки є [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). Також встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом у рівних частках після смерті [PERSON] є позивачі - [PERSON] та [PERSON] Родинні зв`язки позивачів з померлою [PERSON] підтверджуються копіями свідоцтв про народження (а.с. 10, 11). 25 березня 2019 року позивачі звернулися до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, за законом на спадкове майно, а саме: на частку земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Однак, у видачі свідоцтва їм було відмовлено, оскільки зазначена земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності разом із відповідачем та померлою [PERSON] , що не дало змогу нотаріусу визначити частку спадкодавця у спільній сумісній власності. А тому, видача свідоцтва про право на спадщину - частку земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , без встановлення учасників спільної сумісної власності та визначення їх часток не відповідає вимогам закону (а.с. 14). Також судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного народного суду м. Чернівці від 01 червня 1989 року, право приватної власності частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в розмірі 45/100 визнано за [PERSON] , який доводився чоловіком померлої [PERSON] та батьком позивачів. Зазначеним судовим рішенням відповідачу [PERSON] було виділено 55/100 частки (а.с.15). Таким чином, після смерті [PERSON] , [PERSON] прийняла спадщину, зокрема і визначену рішенням Першотравневого районного народного суду м. Чернівці від 01 червня 1989 року частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] розмірі 45/100. Згідно копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 серпня 2018 року власниками часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є: позивачі розміром часток по 45/200; відповідач розміром частки 55/100 (а.с. 16-18). Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох\~\~ або\~\~більше\~\~осіб\~\~без\~визначення часток\~\~кожного з них у праві\~\~власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою\~\~передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або законом (ст. 1217 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, а також те, що в іншому порядку визначити частки у спільній сумісній власності неможливо, а без їх визначення позивачі не в змозі належним чином оформити спадщину на земельну ділянку після смерті матері, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved