Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] (далі також позивач) звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON] (далі також відповідач), в якому просила стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики у сумі 4830 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 тис. грн. Позов обґрунтовувався тим, що 28.01.2015 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти у сумі 200 дол. США, які остання зобов'язалася повернути не пізніше квітня 2015 року, про що склала відповідну розписку. Посилаючись на те, що в обумовлений строк відповідач зобов'язання по договору не виконала та на даний час відмовляється від повернення позичених коштів, позивач просила стягнути кошти у еквіваленті до національної валюти у судовому порядку, а також відшкодувати заподіяну моральну шкоду, яку оцінила у розмірі 10 тис. грн. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, проти заочного розгляду не заперечувала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, належно повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, про що є докази в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подавала. З урахуванням згоди позивача суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 224 ЦПК. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що 28.01.2015 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в сумі 200 дол. США, які остання зобов'язалася повернути не пізніше квітня 2015 року, що стверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с. 19). Згідно частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на викладене, враховуючи невиконання позичальником [PERSON] свого обовязку щодо повернення позикодавцю [PERSON] позичених у неї грошових коштів в обумовлений строк (квітень 2015 року), виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд вважає обґрунтованим позов у частині стягнення з відповідача боргу у сумі 4 830 коп., що згідно офіційного курсу НБУ станом на дату ухвалення судового рішення - 09.02.2016 р. (1 дол. США = 25,877397 грн.) не перевищує суму позики у розмірі 200 дол. США. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України вважає, що вимога в цій частині не підлягає до задоволення, оскільки ні нормами чинного законодавства України, які встановлюють відповідальність за порушення зобовязання за договором, ні укладеним договором позики у вигляді боргової розписки не передбачають такого правового наслідку порушення зобовязань за договором як відшкодування моральної шкоди, що відповідно до ст.611 ЦК України, відшкодування моральної шкоди в разі невиконання зобовязання допускається, якщо такі наслідки передбачені законом або договором. При цьому, згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп., оскільки позивач в силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судового збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з відповідним позовом.

Outcome: partial