Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

У липні 2017 р. позивачка звернулася з позовом до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх малолітньої дитини, посилаючись на те, що вона з 2014 року проживала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільно проживали до червня 2017 року. На теперішній час сім'я розпалася, син проживає з нею, відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає. За вказаних обставин позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача на утримання сина, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання сторони надали заяви, відповідно до змісту яких позивачка на позові наполягала, відповідач - не заперечував проти задоволення вимог, просили справу розглядати за їх відсутністю. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Вимога підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до записів в свідоцтві про народження: [PERSON] народився 27 липня 2015 року, його батьком є [PERSON] , матір'ю - [PERSON] (а.с. 3). Згідно з довідкою, виданою Відділом реєстрації місця проживання осіб від 28.07.2017 року № 3072-д [PERSON] разом з сином [PERSON] зареєстровані в [INFO] (а.с.4). Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач в порушення ст. 180 СК України ухиляється від матеріального забезпечення дітей. Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18 Конвенції про захист прав дитини). Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд вбачає доведеною ту обставину, що відповідач не виконує свого батьківського обов'язку по утриманню спільної із позивачем дитиною, тому вимога про стягнення аліментів є правомірною. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову а відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду. Враховуючи вищенаведене та виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачем, а також враховуючи вік дитини, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача в розмірі - 1/4 частини, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved