Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 14.11.1987 року, від якого мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуття любові. Спільного господарства не ведуть і шлюбні відносини між ними припинені. Вважає збереження шлюбу неможливим, тому просить його розірвати та після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач до суду подала заяву, в якій указала про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач подав заяву про відкладення розгляду справи, проте не надав суду доказів поважності причин неявки в судове засідання. Тому суд вважає, що відповідач не з'явився у судове засідання без поважних причин. За клопотанням відповідача сторонам надавався строк для можливого примирення, однак сторони не примирилися, про що зазначила позивач у поданій до суду заяві, а також що вбачається із заяви відповідача. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 14.11.1987 року між позивачем та відповідачем Відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Житомирської міської Ради народних депутатів було зареєстровано шлюб, від якого вони мають повнолітню дочку що [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та копією свідоцтва про її народження. Неповнолітніх дітей сторони не мають. Між сторонами відсутнє взаєморозуміння та в наданий судом строк для можливого примирення вони не примирилися. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, внаслідок чого наявні підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу за проханням позивача суд вважає можливим залишити їй набуте у шлюбі прізвище «[PERSON]». Враховуючи викладене та

Outcome: approved