Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

У липні 2019 року позивач звертаючись досуду з позовною заявою (у новій редакції) просить суд, стягнути з відповідача на її користь: - неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 35918,79 грн.; -інфляційні витрати у розмірі 31055,20 грн.; - 3% річних від простроченої суми у розмірі 4986,63 грн.. Аргументує свої вимоги тим, що 10.03.2009 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Разом з відповідачем мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Верхньорогачицького районного суду Херсонської області по справі № 651/49/13-ц з відповідача було стягнуто на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку та додаткові витрати у розмірі 400,00 грн. щомісячно до повноліття дитини. Проте від сплати аліментів відповідач ухиляється, будь-якої іншої матеріальної допомоги на утримання сина він не надає. Відповідач не сплачував аліменти та додаткові витрати на утримання сина, у зв`язку з чим станом на 31.01.2019 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 35918,79 грн. та додаткових витрат на дитину у розмірі 28232,06 грн.. Розмір заборгованості боржником у судовому порядку не оскаржувався. Враховуючи, що розмір неустойки (пені) не може перевищувати 100% заборгованості боржника по аліментам, позивач вважає за необхідне просити суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за період з 01.03.2018 року по 31.01.2019 року. Сума пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01.03.2018 року по 31.01.2019 року становить 39225,36 грн.. Враховуючи, що відповідачем з лютого 2013 по січень 2019 не сплачувалися додаткові витрати на дитину, відповідач зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати у розмірі 31055,20 грн. та 3% річних із простроченої суми витрат, що становить 4986,63 грн.. Відповідач в своєму відзиві на позов заперечив проти його задоволення та зазначив слідуюче. Так, на думку відповідача державним виконавцем невірно визначено суму заборгованості, що призвело до невірного визначення суми аліментів, що підлягає стягненню, розміру заборгованості зі сплати аліментів та розміру неустойки (пені). При цьому відповідачем наведено розрахунок заборгованості по виплаті аліментів, виходячи з розміру щомісячної середньої заробітної плати працівника Верхньорогачицького району Херсонської області, та вивів загальну суму за період з березня місяця 2018 року по січень 2019 року включно в розмірі 11402,40 грн.. Щодо вимоги про стягнення неустойки (пені) відповідач зазначає, що оскільки граничний розмір неустойки (пені) за кожен борговий період не може перевищувати 100% заборгованості за цей же період, то на його думку розмір неустойки, наведений позивачем є невірним, та може досягати розміру лише 11402,40 грн.. Вказану суму відповідач визначив з наведеного ним же розміру заборгованості по аліментам. Щодо інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми по виплаті аліментів відповідач зазначив, що в даному випадку правило ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягає, натомість застосуванню підлягає ст. 196 СК України. Також відповідач зазначив, що ним у період з 2013-2019 років здійснювались перекази аліментів безпосередньо позивачеві, а також передавалися особисто дитині. В своєму письмовому запереченні проти доводів позивача відповідач зазначив, що вимога про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати пені за період з 01.03.2018 року по 31.01.2019 року в розмірі 35918,79 грн., є перевищеною, та її граничний розмір не може становити більше, ніж 21868,39 грн, виходячи з розрахунку 100% суми прострочених платежів за вказаний період, як це передбачає ч. 1 ст. 196 СК України. Тому позов вважає таким, що не підлягає задоволенню в зв`язку з невідповідністю підстав позову предмету позову. Ухвалою від 23.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в спрощеному провадженні на 14 год. 00 хв. 03.09.2019 року. Ухвалою від 03.09.2019 року слухання справи відкладено до 14.00. години 19.09.2019 року в зв`язку з задоволенням відповідного клопотання представника відповідача. Ухвалою від 19.09.2019 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів, а слухання справи відкладено до 10.00 години 22.10.2019 року Ухвалою від 22.10.2019 року слухання справи відкладено до 14.00 години 25.11.2019 року в зв`язку з задоволенням відповідного клопотання представника позивача. Ухвалою від 25.11.2019 року слухання справи відкладено до 10.00 години 15.01.2020 року. Ухвалою від 15.01.2020 року слухання справи відкладено до 14.00 години 17.02.2020 року в зв`язку з задоволенням відповідного клопотання представника позивача. Ухвалою від 17.02.2020 року слухання справи також відкладено за клопотанням представника позивача до 10.00 години 19.03.2020 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, причини своєї неявки не повідомила, на адресу суду повертаються листи з відмітками про невручення судових повідомлень за закінченням терміну зберігання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи мається його заява про розгляд справи за його відсутності за участі його представника адвоката Іващенка А.І.. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов визнав частково, та пояснив, що на його думку сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2018 року по 31.01.2019 року не повинна перевищувати 100 відсотків розміру заборгованості. Також звернув увагу суду на ту обставину, що статтю 196 СК України доповнено частиною четвертою згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017 року, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми додаткових витрат є завищеними, оскільки розраховані за період з 22.02.2013 року по 11.01.2019 року. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, з урахуванням позицій сторін, прийшов до наступного. [INFO] народився [PERSON] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Шлюб між сторонами розірвано 10.03.2009 року (а.с. 11). Відповідно до рішення Верхньорогачицького районного суду Херсонської області від 22.02.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Цим же рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на дитину [PERSON] в розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-14). Постановою державного виконавця Бойко Ю.В. Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 17.05.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 651/49/13-ц, виданого на підставі вищевказаного рішення, з присвоєнням номеру виконавчого провадження ВП № 37964529 (а.с. 15). Згідно розрахунку від 13.06.2019 року № 202,203 по ВП №37964529, виданого начальником Верхньорогачицького РВ ДВС, заборгованість зі сплати [PERSON] аліментів станом на 11.01.2019 року склала 35918,79 грн. (а.с. 62-63). Згідно розрахунку від 13.06.2019 року № 200,201 по ВП №37964529, виданого начальником Верхньорогачицького РВ ДВС, заборгованість зі сплати [PERSON] додаткових витрат на утримання дитини станом на 11.01.2019 року склала 28232,06 грн. (а.с. 64). Згідно довідки Верхньорогачицького РВ ДВС заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 35918,79 грн. та заборгованість за сплати додаткових витра в розмірі 28232,06 грн. сплачена відповідачем в повному обсязі 19.06.2019 року (а.с. 180). Згідно ч. 1 статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Sp=(A1x1%xQ1)+(A2x1%xQ2)+……….(Anx1%xQn), де: Sp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1- нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2- нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини 1 статті 196 СК України (в редакції чинній до 08.07.2018 року) пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). Відповідно до ч.1 ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Норма ч. 1 ст. 196 СК України про стягнення пені в розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості вступила в дію 08.07.2017 року в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 року. З матеріалів справи вбачається, що розрахунок пені за несплату аліментів проведений за вищенаведеною формулою, і суд погоджується з розміром пені зазначеному в розрахунку, яка складає станом на січень 2019 року 39225,36 грн. (а.с. 38). Але, в зв`язку з тим, що починаючи з 08.07.2019 року в силу вступила ч.1 ст.196 СК України в редакції, яка обмежує розмір пені, що підлягає стягненню 100 відсотків заборгованості, що перевищує 100 відсотків заборгованості по аліментах, то за даний період підлягає стягненню пеня, що становить 35918,79 грн. (розмір заборгованості по аліментам за період з 01.03.2018 року по 31.01.2019 року). Позицію представника відповідача щодо невизнання правильності розрахунку державного виконавця розміру заборгованості по сплаті аліментів суд оцінює критично, оскільки даний розрахунок відповідачем не оскаржений, більш того - відповідач сплатив вказану суму заборгованості до подачі даного позову (в новій редакії). Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних із простроченої суми додаткових витрат суд прийшов до слідуючого. Нормами ч. 4 ст. 196 СК України встановлено, що у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. Судом встановлено, що щомісячний розмір додаткових витрат, які підлягали стягненню з відповідача визначено в розмірі 400 грн.. Загальний розмір заборгованості по сплаті додаткових витрат за період з 22.02.2013 року по 11.01.2019 року в розмірі 28232, 06 грн. визначено державним виконавцем. Станом на дату звернення з даним позовом (у новій редакції) 26.07.2019 року заборгованість по сплаті додаткових витрат відповідачем повністю сплачена, а саме - 19.06.2019 року. В розумінні ст. 196 СК України в разі стягнення заборгованості по сплаті додаткових витрат, то стягненню також підлягають інфляційні витрати за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. В даному випадку позивач не просить суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті додаткових витрат на дитину, оскільки дана сума відповідачем сплачена. Тому на думку суду норми частини 4 ст. 196 СК України щодо стягнення інфляційних витрат за весь час прострочення, а також трьох процентів річних із простроченої суми застосуванню не підлягають, оскільки вказані позовні вимоги в даному випадку не являються похідними від вимоги про стягнення заборгованості. В зв`язку з цим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 31055,20 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 4986,63 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме в сумі 35918,79 грн., то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави 419 грн. 56 коп. судового збору.

Outcome: partial