Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

у липні 2016 року позивач звернулася у суд в порядку цивільного судочинства з позовом до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у жовтні 2015 року помер чоловік позивача [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належить спадкодавцеві та позивачам на праві спільної часткової власності. У січні 2013 року позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, оскільки відсутня реєстрація права власності померлого [PERSON] на 1/3 частину квартири. За таких обставин, з урахуванням уточненої позовної заяви від 23 листопада 2016 року, позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину квартири [ADDRESS] та визнати за її неповнолітнім сином [PERSON] право власності на 1/6 частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача надійшли пояснення, згідно з якими Київська міська рада просить прийняти рішення на підставі поданих стороною доказів та у відповідності до норм чинного законодавства та розглянути справу у відсутності представника відповідача. Дослідивши матеріали справи та зібрані у справі докази, суд встановив наступне. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 13 жовтня 2015 року. (а.с.33) Позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], неповнолітній [PERSON] є його сином. Зазначений родинний зв'язок підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 12 листопада 1994 року та свідоцтвом про народження від 27 листопада 1994 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON] в рівних частках. Вказану квартиру приватизовано згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». У відповідності до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1218 Цивільного кодексу України) За приписами ст. ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Статтею 1258 ЦК України встановлена черговість спадкування за законом, а саме: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За приписами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. При цьому, статтею 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За правилами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. (стаття 1297 Цивільного кодексу України) Як убачається з матеріалів справи, спадщина щодо майна померлого [PERSON] відкрилася [INFO] року. Після смерті [PERSON] до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися позивач [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги, дружиною та сином спадкодавця, що підтверджується відповідними свідоцтвами. Заяв від інших спадкоємців до нотаріальної контори не надійшло. Таким чином, позивач [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] є єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] До складу спадкового майна, зокрема, увійшла 1/3 частина квартири [ADDRESS] яка належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності від 17 грудня 2014 року, виданого органом приватизації державного житлового фонду - управлінням житлово-комунального господарства Оболонської РДА. Спірна квартира перебувала у спільній частковій власності [PERSON] та членів його сім'ї [PERSON], [PERSON], належала їм у рівних частках. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація права власності на частки квартири позивача та неповнолітнього [PERSON] була проведена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 грудня 2015 року, що підтверджується витягом з реєстру. [PERSON] за своє життя право власності на свою частку в спірній квартирі зареєструвати не встиг. У відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно з ст. 3 Закону приватизація здійснюється шляхом: - безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; - продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до ст. 8 Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. За приписами ст. 12 Закону власник приватизованого житла має право розпорядитися квартирою (будинком), кімнатою (кімнатами) у гуртожитку на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом. Порядок здійснення цих прав власником житла регулюється цивільним законодавством України. За таких обставин, [PERSON] у встановленому законом порядку набув за своє життя право власності на частину спірної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності, встановленої форми, виданим уповноваженим органом державної влади. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою державного нотаріуса Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Леоновою В.О. від 19 квітня 2016 року позивачу та її неповнолітньому сину було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності померлого [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Отже, позивачі у позасудовому порядку позбавлені можливості вирішити питання про визнання за собою права власності на спірне майно. Судом встановлено, що позивачі є спадкоємцями першої черги за законом щодо майна померлого [PERSON], та такими, що прийняли спадщину протягом шести місяців з дня її відкриття. [PERSON] за своє життя набув право власності на частину квартири, визнання права власності на яку за позивачами прав та інтересів третіх осіб не порушує. За таких підстав, суд доходить висновку позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved