Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить усунути їй перешкоди в користуванні житловим приміщенням квартирою № 32 у будинку № 84 по вулиці Ватутіна в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування цією квартирою. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що 22 травня 2015 року вона придбала квартиру [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, який є членом сімї бувших власників квартири. У звязку з реєстрацією відповідача, позивач, як власник нерухомого майна не може у повній мірі користуватись та розпоряджатись цим майном. Добровільно спір вирішити не можливо, оскільки місце знаходження відповідача їй не відоме. Через канцелярію суду позивач направила заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. При цьому наполягала на ухваленні по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, що підтверджено матеріалами справи, про причину не явки суду не повідомив. 22 грудня 2016 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи до суду не прибув, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, просить прийняти рішення згідно чинного законодавства. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира № 32, що розташована у будинку № 84 по вулиці Ватутіна в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, про що свідчить копія договору купівлі-продажу від 22 травня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], реєстровий № 610 (а.с. 7). Право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 641590812110 (а.с 9), що підтверджено копією витягу про державну реєстрацію прав та інформаційною довідкою в матеріалах справи. Згідно наданої позивачем довідки, за адресою: [ADDRESS], зареєстрованим значиться лише відповідач [PERSON] Актом мешканців вищевказаного будинку (а.с.10), підтверджено факт не проживання відповідача за спірною адресою з січня 2015 року по теперішній час, підписи сусідів засвідчені посадовими особами ТОВ «КК «ДОМ.КОМ». Наполягаючи на позовних вимогах, позивач зазначив, що відповідач у спірній квартирі не мешкає, будь-яких усних чи письмових домовленостей між ними щодо проживання відповідача у квартирі, не укладалось, жодних особистих речей відповідача у помешканні немає. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування, розпоряджання своїм майном незалежно від місця проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що реєстрація відповідача за спірною адресою чинить позивачу, як власнику житлового помешкання, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні власністю. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Відповідно до\~7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Тобто на підставі вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003р. є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, та положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із вимог які зазначені вище. Відповідно до п. 14 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб від 16 січня 2003 року, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням чи права власності на квартиру, особа знімається з реєстраційного обліку. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, про те, що відповідач втратив інтерес та звязок із житлом, з січня 2015 року, тобто більше року без поважних причин не мешкає у спірній квартирі. З боку позивача, перешкоди відповідачу у здійсненні права користування квартирою, судом не встановлені. На думку суду, позивачем надано достатній обсяг доказів, які підтверджують, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше одного року без поважних причин, і у відповідності зі ст. 405 ЦК України, він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ґрунтуючись на вищевказаному, аналізуючи зібрані в справі докази, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved