Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

У квітні 2021 року позивач [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про забезпечення утримання дитини, в якому прохала зобов`язати [PERSON] виконати взяте на себе за договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно від 10.05.2019 року та за умовами мирової угоди від 07.05.2019 року по справі № 553/2901/18 зобов`язання щодо самостійного повного утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , визначити спосіб виконання батьком, [PERSON] , обов`язку утримувати дитину, [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття: щомісячна сплата коштів у твердій грошовій сумі 5 000,00 грн.; зобов`язати [PERSON] брати участь у додаткових витратах на дитину - [PERSON] , що викликані необхідністю лікування, необхідністю підготовки до вступу до вищого навчального закладу та проходженням вступної кампанії, а також необхідністю організації побутових умов та навчального процесу початкового періоду навчання, шляхом сплати 8 325,56 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття до 13.12.2021 року, зобов`язати [PERSON] відшкодувати [PERSON] витрати на утримання останнього в розмірі розрахунку 6 000,00 грн. в місяць за весь період з 01.02.2021 року по місяць набрання даним рішенням законної сили, стягнути судові витрати. Згідно ухвали судді Ленінського районного суду м. Полтави Чистик І.О. від 12.04.2021 року, позов залишено без руху, надано позивачу термін для усунення недоліків. 20 квітня 2021 року позивачем на виконання вимог ухвали суду від 12.04.2021 року, подано уточнену позовну заяву, в якій позивач прохала стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , додаткові витрати на дитину, що викликані необхідністю лікування, необхідністю підготовки до вступу до вищого навчального закладу та проходженням вступної кампанії, а також необхідністю організації побутових умов та навчального процесу початкового періоду навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 8 325,56 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, до 13.12.2021 р., зобов`язати [PERSON] відшкодувати [PERSON] витрати на утримання останнього в розмірі з розрахунку 8 325,56 грн. в місяць за весь період з 02.02.2021 року по місяць набрання даним рішенням законної сили включно, стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 21 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено справу до судового розгляду. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, проведеного на підставі розпорядження № 48 від 03 серпня 2021 року, в зв`язку з перебуванням судді Чистик І.О. у відпустці, справу передано у провадження судді Крючко Н.І.. Ухвалою суду від 09.08.2021 року прийнято дану справу суддею Крючко Н.І. до провадження, призначено справу до слухання у судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Шерстюк А.О. позовні вимоги за уточненою позовною заявою від 20.04.2021 року підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду подав письмову заяву про часткове визнання позовних вимог [PERSON] , в якій прохав задовольнити позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані необхідністю лікування у розмірі 600,00 грн., в іншій частині позовних вимог просив відмовити, стягнути з [PERSON] на користь відповідача понесені судові витрати. В судовому засіданні відповідач підтримав дану заяву та наполягав на її задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Цокало Т.В. вказала на часткове визнання стороною відповідача позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат пов`язаних з необхідністю лікування дитини на суму 600,00 грн., в задоволенні інших позовних вимог прохала відмовити за безпідставністю. Суд, вислухавши в ході судового розгляду справи сторін, представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 01.09.2001 рок по 03.07.2018 року перебували у шлюбі , який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Полтави 01.09.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 01.09.2001 року ( а.с.12). Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , виданого 27 січня 2017 року Подільським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ( а.с.15). Згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 31 травня 2018 року, шлюб зареєстрований 01 вересня 2001 року у Подільському районному у м. Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 106, свідоцтво серія [NUMBER] - розірвано ( а.с. 14). Стороною позивача в ході судового розгляду справи зазначались факти життя спільної дитини з відповідачем - [PERSON] , які в свою чергу знайшли своє підтвердження в ході з`ясування обставин справи. В судовому засіданні позивачем вказувалось про те, що під час шлюбу з відповідачем [PERSON] ними була придбана однокімнатна квартира [ADDRESS] . Позивачкою також вказувалось про те, що після розірвання шлюбу вона мала право лише на 1/4 спільної з відповідачем квартири, іншого власного житла позивач не мала. Через особисту неприязнь, психологічний тиск з боку відповідача, як колишнього чоловіка та постійні скандали, позивач змушена була шукати для себе інше місце проживання, в зв`язку з цим не могла забезпечити належні умови для проживання їх спільної з відповідачем дитини. На той час дитина висловила бажання залишитися проживати з батьком, оскільки останній не мав бажання змінювати своє місце проживання, своє рішення дитина мотивувала тим, що мала гарні, дружні відносини з батьком. Так, після розірвання шлюбу сторони у справі вирішили питання щодо сплати аліментів та прав на нерухоме майно - квартиру, де позивач [PERSON] передала право власності на свою частку квартири дитині - [PERSON] , який залишився проживати з батьком. Дані обставини не заперечувались стороною відповідача у справі та підтверджуються письмовими доказами, а саме нотаріально посвідченим договором про поділ майна подружжя від 10.05.2019 року та нотаріально посвідченим договором про припинення права на аліменти для дитини в зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно від 10.05.2019 року (а.с.16-17, 18-19). Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що питання щодо стягнення з позивача [PERSON] аліментів на утримання дитини вирішувалось Ленінським районним судом м. Полтави, у рамках розгляду цивільної справи № 553/2901/18, де між [PERSON] та [PERSON] була укладена мирова угода, за умовами якої [PERSON] зобов`язувалась передати сину, [PERSON] , своє право власності на нерухоме майно ( частину в однокімнатній квартирі, що знаходиться у [ADDRESS] , загальною площею 34,7 кв.м.) в рахунок сплати аліментів за весь період до досягнення сином 23-річного віку, а [PERSON] зобов`язувався самостійно утримувати сина та не порушувати питання щодо стягнення аліментів з [PERSON] ( а.с.20,21). В судовому засіданні позивачем вказувалось про те, що не зважаючи на те, що у 2019 році між нею та відповідачем було вирішено питання щодо утримання сина [PERSON] , вона протягом останніх років спілкувалась з дитиною, приймала участь у його вихованні, придбавала необхідні для дитини речі, продукти харчування та ліки, при цьому, за даний період позивач подарувала дитині комп`ютер. Позивачем вказувалось про те, що з 02 лютого 2021 року син [PERSON] перейшов проживати до неї, з цього часу, як вказувалось позивачем в обґрунтування позовних вимог відповідач [PERSON] відмовився надати допомогу на утримання дитини. В судовому засіданні позивачем вказувалось про те, що протягом двох років, коли дитина проживала разом з батьком, останній на думку позивача не забезпечував сину належного харчування, необхідними предметами побуту та розвитку для дитини відповідного віку, одягом, та на думку позивача з боку відповідача на дитину чинився тиск, що і стало підставою для зміни дитиною місця проживання. Так, стороною позивача вказувалось про те, що внаслідок неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] та здійснення фізичного, психологічного і економічного насилля над сином була нанесена дитині шкода здоров`ю, в зв`язку з чим дитина на даний час потребує лікування, в зв`язку з чим позивач змушена нести додаткові фінансові витрати. Позивачем [PERSON] вказувалось про те, що лише за період з 02.02.2021 року до теперішнього часу на придбання лікарських препаратів за призначеннями лікарів для сина були витрачені кошти в сумі 5 000 грн.. Через неналежне виконання відповідачем [PERSON] батьківських обов`язків і погіршення стану здоров`я сина останній був не в змозі відвідувати школу та виконувати шкільну програму випускного класу, в зв`язку з чим існувала потреба у відвідуванні дитиною додаткових занять. Позивачем вказувалось про те, що передбачувані витрати на лікування, подальше обстеження, реабілітації дитини на думку позивача складають 3010,00 грн. на місяць; на підготовку сина до вступу до вищого навчального закладу, проходження вступної кампанії 8 760,00 грн., на організацію побутових умов та навчального процесу початкового періоду навчання - 13 600,00 грн.. Зважаючи на вказані обставини позивач змушена була звернутися до суду з вказаним позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, з метою забезпечення її розвитку. В обґрунтування позовних вимог позивачем надано розрахунок передбачуваних витрат на дитину [PERSON] , які складаються з: -витрат на лікування, подальше обстеження, реабілітацію сина: -консультація ендокринолога -350,00 грн.; -консультація проктолога -320,00 грн.; -консультація невропатолога -320,00 грн.; -консультація кардіолога - 350,00 грн.; -консультація гастроентеролога -350,00 грн.; -консультаціяя невролога -320,00 грн.; -консультація дерматолога -320,00 грн.; -консультація психіатра - 390,00 грн.; -УЗІ органів черевної порожнини - 290,00 грн., всього на суму 3010,00 грн. (1505,00 грн. на місяць;) -витрат на підготовку сина до вступу до вищого навчального закладу, заняття з репетиторами: -математики - 6000, 00 грн. ( на місяць 12 занять вартістю 250,00 грн. за одне заняття, 2 місяці); -українська мова - 3600,00 грн. ( на місяць 12 занять вартістю 150,00 грн., за одне заняття, 2 місяці); -англійська мова - 4800,00 грн. ( на місяць 12 занять вартістю 200,00 грн. за одне заняття, 2 місяці); -історія - 4320,00 грн. (на місяць 12 занять, вартістю 180,00 грн., за одне заняття, 2 місяці), всього на суму 17 520,00 грн. (8760,00 грн. на місяць); -витрати на проходження вступної кампанії та організацію побутових умов та навчального процесу початкового періоду навчання: - оренда квартири 4 місяці - 28 000,00 грн.; - проїзд з м. Полтава до м. Києва та з м. Києва до м. Полтави 4 місяці, 2 рази на місяць - 6400,00 грн.; - харчування 4 місяці - 20 000,00 грн. Всього витрат за чотири місяці на суму 54 400,00 грн. ( 13 600,00 грн. на місяць). В даному розрахунку зазначено, що загальна сума необхідних передбачуваних додаткових витрат становить 74 930,00 грн. на 9 місяців - до досягнення дитиною повноліття 8 325, 56 грн. на місяць. Згідно ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1489цс17 від 13.09.2017 року, за частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 р. при розгляді справи № 520/12681/17. Так, як убачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат пов`язаних з обстеженням дитини [PERSON] позивачкою надано суду копії розрахунків оплати послуг медичної допомоги з квитанціями, а саме: розрахунок № 533935 від 16.01.2021 року, виданого Лікувально - діагностичним центром «Медіон», вид послуги первинна консультація дерматолога на суму 320,00 грн. та квитанцію про оплату послуги ( а.с.68,76); розрахунок № 541135 від 02.02.2021 року, виданого Лікувально - діагностичним центром «Медіон», вид послуги УЗД органів черевної порожнини і позачеревного простору, обстеження провідного фахівця напрямку ультразвукова діагностика на суму 340,00 грн. та квитанцію про оплату послуг (а.с.69, 73,74); розрахунок № 533945 від 16.01.2021 року, виданого Лікувально - діагностичним центром «Медіон», вид послуги аналіз шкрібу на паразаторні гриби ( зі шкіри та нігтів) на суму 150,00 грн. та квитанцію про оплату послуги ( а.с.70,75); розрахунок № 549195 від 19.02.2021 року, виданого Лікувально - діагностичним центром «Медіон», вид послуги консультація дитячого психіатра на суму 390,00 грн. та квитанцію про оплату послуги ( а.с.71,72). Вказані документи суд визнає належними та допустимими доказами на підтвердження того, що позивачем понесені витрати обстеження дитини з метою подальшого лікування дитини [PERSON] в сумі 1200,00 грн., що узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 12 березня 2020 р. у справі № 520/12681/17. Таким чином, враховуючи те, що позивачкою доведено належними і допустимими доказами факт понесення нею витрат на обстеження неповнолітнього [PERSON] з метою його подальшого лікування на суму 1200,00 грн., суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки половини цих витрат у сумі 600,00 грн. (1200,00:2=600,00) та відповідно до часткового задоволення вимог позивача з даного приводу. При цьому, позовні вимоги у даній частині визнавались відповідачем у справі, про що останнім надано письмову заяву. Поряд з цим, позивачем ставиться вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат пов`язаних з підготовкою сина до вступу до вищого навчального закладу, а саме щодо залучення репетиторів на суму 17 520,00 грн., з розрахунку 8760,00 грн. на місяць. Приймаючи до уваги той факт, що наявність таких додаткових витрат у вигляді витрат пов`язаних з підготовкою сина до вступу до вищого навчального закладу має довести сторона позивача у справі, на що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження даних витрат . Скріншоти сайтів репетиторства з різних предметів, а саме: української мови, математики та історії, щодо вартості занять не можуть бути визнані судом належними і допустимими доказами у даній справи, оскільки дана інформація є загальною і не носить у собі персоніфікованих даних щодо отримання таких послуг саме позивачем, їх кількості, вартості та несення таких витрат позивачем, тобто їх реальність у сумі вказаній позивачем ( а.с.48-49) Більше того, позивачем не надано доказів, що ці витрати є додатковими у розумінні ст.185 СК України, оскільки заявлений позивачем даний вид витрат у вигляді підготовки сина до вступу до вищого навчального закладу, пов`язаний з відвідуванням репетиторів, відноситься до загального розвитку дитини, та не носить обов`язкового характеру, а є добровільним волевиявленням одного з батьків, у даному випадку матері, оскільки остання одноособово прийняла таке рішення про необхідність відвідбування сином додаткових занять з зазначених вище предметів, які також обирались останньою самостійно на її власний розсуд, в зв`язку з чим позовні вимоги в даній частині не підлягають до задоволення. Поряд з цим, позивачем заявлено про стягнення з відповідача витратна проходження вступної кампанії та організацію побутових умов та навчального процесу початкового періоду навчання: -оренда квартири 4 місяці - 28 000,00 грн.; - проїзд з м. Полтава до м. Києва та з м. Києва до м. Полтави 4 місяці, 2 рази на місяць - 6400,00 грн.; - харчування 4 місяці - 20 000,00 грн., що підлягають до часткового задоволення. На підтвердження чого позивачем надано ряд квитанцій про оплату навчання [PERSON] на суму 11 980 грн., квитанція про оплату гуртожитка на суму 5 000 грн., квитанцію про оплату випускного на суму 2456,18 грн. та залізничні квитки для проїзду дитини - [PERSON] з м. Полтави до м. Києва та з м. Києва до м. Полтави на суму 994 грн. ( а.с.209-217), але поряд з цим позивач просила суд не враховувати квитанції про сплату навчання та проживання в гуртожитку, так як дані витрати понесені нею вже після вступу сина до вузу, тобто за межами позовних вимог. Будь-яких інших доказів позивчем суду надано не було. Судом встановлено, що син - [PERSON] , є студентом І курсу денної форми навчання Навчально - наукового інституту менеджменту та підприємництва спеціальності «Менеджмент» Державного університету телекомунікацій, з фінансуванням за рахунок коштів фізичної особи. Термін навчання для отримання ступеня вищої освіти «Бакалавр» з 01.09.2021 року по 30.06.2025 року ( наказу на зарахування № 03-54ст. від 15.08.2021 року ( а.с.169). В ході судового розгляду справи стороною відповідача заперечувався факт понесення позивачем [PERSON] заявлених витрат, стверджуючи про те, що відповідачем [PERSON] в добровільному порядку виконуються батьківські обов`язки відносно сина [PERSON] , на підтвердження чого надано ряд квитанцій про перерахування коштів на ім`я [PERSON] , а саме: - копію квитанції на суму 2000,00 грн., призначення платежу: надходження готівки за платіжними картками, отримувач [PERSON] від 23.10.2021 року; - копію квитанції на суму 2000,00 грн., призначення платежу: надходження готівки за платіжними картками, грошові кошти на утримання дитини за листопад 2021 р. від 03.11.2021 р.; - копію квитанції на суму 4000,00 грн., призначення платежу: надходження готівки за платіжними картками, аліменти на утримання дитини [PERSON] за листопад від 05.10.2021 р.; - копію квитанції на суму 500,00 грн., отримувач [PERSON] від 12.11.2021 року ( а.с. 198-202). Суд оцінуючи дану позиції сторони відповідача з приводу понесення в добровільному порядку витрат на утримання дитини, як дії відповідача, який є батьком дитини [PERSON] , на виконання останнім батьківського обов`язку щодо утримання дитини, які ні в якому разі не належать до віднесення їх, як сплата в добровільному порядку [PERSON] додаткових витрат на утримання дитини. Надані позивачкою [PERSON] докази понесення останньою витрат на проходження вступної кампанії та організацію побутових умов та навчального процесу початкового періоду навчання сина [PERSON] не можуть бути визнані судом, як беззаперечні докази понесення [PERSON] додаткових витрат у розумінні ст.185 СК України. Позивачкою заявлено вимогу про понесення витрат пов`язаних з орендою квартири терміном 4 місяці - 28 000,00 грн., на підтвердження чого позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів про оренду житла у м. Києві для проживання [PERSON] , натомість позивачем надано квитанцію про оплату гуртожитку, де проживає дитина яку просила не враховувати судом, в зв`язку з чим суд визнає дані позовні вимоги безпідставними та недоведеними належними і допустимими доказами, а відтак і такими, що не підялгають до задоволення. Поряд з цим, позивачем заявлено, як вид понесення додаткових витрат на дитину [PERSON] , пов`язаних з витратами на харчування дитини за місцем навчання у м. Києві, який наведено останньою орієнтовно на суму 20 000,00 грн. з розрахунку на 4 місяці. Дані вимоги позивача [PERSON] також не підлягають до задоволення, оскільки, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що дитина [PERSON] є студентом І курсу, дитина навчається за встановленою навчальною програмою у вищому навчальному закладі та є здобувачем вищої освіти, що не пов`язане з розвитком саме особливих здібностей у дитини, котрі входять безпосередньо до додаткових витрат на дитину. Крім того, отримання вищої освіти є загальним розвитком дитини. В свою чергу позивачем не надано суду доказів, на підтвердження того, що ці витрати є додатковими у розумінні ст.185 СК України та що вони здійснюються позивачем поза межами коштів, які відповідач сплачує на утримання дитини. Поряд з цим, заявлений [PERSON] даний вид витрат не є реальним, фактичним, як вимагає того закон, оскільки додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З приводу заявлених позивачкою [PERSON] витрат на проїзд з м. Полтава до м. Києва та з м. Києва до м. Полтави у вигляді наведеного останньою розрахунку на 4 місяці, 2 рази на місяць - 6400,00 грн., підлягають до часткового задоволення у відповідності до фактично понесених витрат стороною позивача, що узгоджується з письмовими доказами, а саме: залізничними квитками, а саме: № 000В4307 - 7Е78-97-ВС-0001 від 03.10.2021 року на суму 174,44 грн.; № 000В4321 -5F9В-F096-0001 від 20.10.2021 року на суму 163,37 грн.; № 000В4307-1FF8-963D-0001 від 30.09.2021 року на суму 158,78 грн.; № 000В432В-DEE-0FE4-0001 від 01.11.2021 року на суму 163, 37 грн.; № 000В42FC-4E68-4421-0001 від 13.09.2021 року на суму 173,98 грн.; № 000В4321-AFDB-F372-0001 від 25.10.2021 року на суму 163, 37 грн. ( а.с.213-217), на загальну суму 997,31 грн.. Таким чином, враховуючи те, що позивачкою доведено належними і допустимими доказами факт понесення витрат на проїзд сина [PERSON] з місця навчання до рідного міста та у зворотньому напрямку лише на суму 997,31 грн., суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки половини цих витрат у сумі 498,65 грн. (997,31:2=498,65), що знайшла своє підтвердження в наданих суду доказах, котрі суд визнає належними та допустимими, оскільки понесені безпосередньо [PERSON] в зв`язку з навчанням. Щодо сторони позивача позовних вимог в частині зобов`язання [PERSON] відшкодувати [PERSON] витрати на утримання сина в розмірі з розрахунку 8 325,56 грн. в місяць за весь період з 02.02.2021 року по місяць набрання даним рішенням законної сили включно, суд приходить до висновку, що така вимога покладає на відповідачу подвійну цивільно - правову відповідальність, оскільки вказану суму витрат позивач просить стягнути на її користь на утримання сина [PERSON] , що є неприпустимим. Таким чином, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, норми закону, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання підлягають до часткового задоволення на суму 600 грн. - витрат пов`язаних з лікуванням дитини та на суму 498,65 грн. - витрат пов`язаних з фактично понесеними витратами на проїзд дитини з місця навчання до місця проживання і у зворотньому напрямку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу у сумі 1500,00 грн.. Судом встановлено, що 12 травня 2021 року адвокатом Гордієнко Н.В було видано ордер на представництво інтересів позивача [PERSON] ( а.с.88). Статтею 137 ЦПК України визначено поняття витрат на правничу допомогу та порядок їх відшкодування, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 7. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. Стороною позивача на адресу суду надано меморіальні ордери № @2PL620629 від 19.03.2021 р., № @2PL961876 від 18.04.2021 р., щодо оплати витрат на правовому допомогу на загальну суму 1500 грн. ( а.с. 84,85). Стороною позивача надано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Гордієнко Н.В. з надання професійної правничої допомоги фізичній особі - [PERSON] у виді - складання позовної заяви та інших процесуальних документів на суму 1600,00 грн. ( а.с.86). Суд приходить до висновку, що заявлена сума судових витрат у даній справі на суму 1500,00грн., яка була розглянута у порядку спрощеного позовного провадження, позивачем [PERSON] відповідає критерію дійсності, необхідності та співмірності з заявленими позивачем вимогами та підлягає стягненню зі сторони відповідача на корить позивача у розмірі 1500,00 грн. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 908,00 грн., враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у даній категорії справ. На підставі викладеного,

Outcome: partial