Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 листопада 1999 року вони із відповідачем уклали шлюб, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м.Києва за актовим записом № 1381. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказаний шлюб існує тільки формально. Протягом останнього часу позивач та відповідач спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Також позивач зазначає, що відповідач застосовує насильство стосовно неї, поводить себе агресивно, принижує її морально та фізично, що призводить до моральних страждань, як позивача, так і неповнолітнього сина. На думку позивача, психологічно-емоційна напруга, яка утворилась між нею та відповідачем, негативно впливає на психо-емоційний стан неповнолітнього сина, порушує його нормальні соціальні звязки, призводить до втрати ним почуття захищеності, злагоди та спокою. Тому позивач не вбачає за можливе збереження шлюбу. Позивач переконана, що син повинен проживати разом із нею. Також позивач зазначає, що відповідач не виконує своїх обовязків щодо утримання неповнолітнього сина, тому просить суд стягнути на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі 1500 гривень щомісяця. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, судом був повідомлений належним чином. Неповнолітній син [PERSON] у судовому засіданні виявив бажання проживати разом із матірю. Представник третьої особи позов підтримав. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 26 листопада 1999 року позивач та відповідач уклали шлюб, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва за актовим записом № 1381. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як вбачається із пояснень, позивач та відповідач спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Згідно із частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з частиною першою статті 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні відомості про наявність у відповідача постійного заробітку (доходу), суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи зазначене, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів на неповнолітню дитину є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем надано суду докази, що вона може створити дитині належні умови для виховання та розвитку, оскільки працює, має постійний заробіток, характеризується, як людина добросовісна та відповідальна. Дитина виявила бажання проживати разом із матірю. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved