Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.1986 року її чоловік [PERSON] придбав 37/100 частини домоволодіння № 21 по вулиці Павлоградській у місті Дніпропетровську. За вказаним договором в користування набувача надійшли в житловому будинку А-1, що складається з 1-2 кухня, 1-3 житлова кімната пл. 13.7 кв.м.; сіни а-1, сарай В, вбиральня Д, колодязь №1, забір №3. Згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів №529/5 від 12.08.1988 року узаконено за [PERSON] веранду «а» - добудовану до будинку по вул.Павлоградській, 21 і сарай «0-1», затверджено акт часток, згідно з яким у користуванні [PERSON] знаходиться 39/100 частин домоволодіння, у інших співвласників - 61/100 частин домоволодіння по вул.Павлоградській, 21. 12 грудня 2014 року помер її чоловік [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, що складається з належної померлому частки домоволодіння №21 по вулиці Павлоградській у м.Дніпропетровську. З приводу оформлення своїх спадкових прав вона звернулась до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки за свого життя [PERSON] не перереєстрував належну йому частку в домоволодінні з 37/100 частин на 39/100 частин, згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів №529/5 від 12.08.1988 року, в звязку з чим звертається до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення згідно уточнених позовних вимог про визнання за нею права власності із на 39/100 частин домоволодіння №21 по вулиці Павлоградській м. Дніпропетровську, що складаються з: житлового будинку літ.«А-1» загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 13,9 кв.м., що складається з: кухні 1-1 площею 13,5 кв.м., коридору 1-2 площею 7,8 кв.м., житлової кімнати 1-3 площею 13,9 кв.м., кладової 1-4 площею 4,0 кв.м.; а також сараїв літ.«В, З, О», вбиральні літ.«Д», літній душ літ. «П», споруди № 1,3,4,5,ІІ, в порядку спадкування за законом після померлого 12.12.2014 року чоловіка [PERSON]. В судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач Дніпропетровська міська рада в судове засідання свого представника не направив, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив, не надавав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявилася , про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, проти позову не заперечує. Третя особа - четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора - в судове засідання свого представника не направила, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, надала суду заяву в якій просила слухати справу у відсутність представника та винести рішення на розсуд суду. Вислухавши пояснення та доводи позивача, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.1986 року , укладеного між [PERSON] та [PERSON] останньому на праві власності належало 37/100 частини домоволодіння № 21 по вулиці Павлоградській у місті Дніпропетровську. Рішенням Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів №529/5 від 12.08.1988 року за [PERSON] узаконено веранду «а» - добудовану до будинку по вул.Павлоградській, 21 і сарай «0-1» та затверджено акт часток, згідно з яким частку [PERSON] в домоволодінні № 21 по вулиці Павлоградській у місті Дніпропетровську було змінено та вона склала 39/100. Вказане рішення Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів №529/5 від 12.08.1988 року [PERSON] в органах державної реєстрації прав власності на нерухоме майно зареєстроване не було. 12 грудня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №595797 від 15 грудня 2014 року, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування право власності на нерухоме майно. За ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином, з урахуванням того, що за свого життя [PERSON] рішенням Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів №529/5 від 12.08.1988 року про узаконення веранди «а» - добудованої до будинку по вул. Павлоградській, 21 і сарай «0-1» та затвердження акту часток співвласників спірного домоволодіння в органах державної реєстрації права власності Комунального підприємства «Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації» на нерухоме майно не зареєстрував, суд приходить до висновку, що добудована веранда літ «а» залишається самовільним будівництвом. Відповідно доч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, за загальним правилом особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Постановою Кабінету Міністрів України «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» №923 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами за формою згідно з додатком 1. Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Для одержання сертифіката відповідності замовник або уповноважена ним особа подає письмову заяву згідно з додатком 2 інспекції, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт, або інспекції за місцем розташування закінченого будівництвом об'єкта, якщо проводилися будівельні роботи, на виконання яких не вимагається дозвіл, або будівельні роботи проводилися на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства. Крім того, з 30 квітня 2011 року набрав чинності Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13 квітня 2011 року, який визначає процедуру прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, в тому числі і побудованих без наявності дозволу на виконання будівельних робіт до 31 грудня 2009 року (п.2 Порядку). Так, позивачем не надано доказів звернення до відповідних державних органів (відділу архітектури і будівництва, органів пожежного та санітарного нагляду тощо) з питань відповідності самовільних прибудов існуючим будівельним, санітарним та екологічним нормам та правилам. Крім того, згідно з розясненнями Державної архітектурно-будівельної інспекції регіонального розвитку та будівництва України від 31 жовтня 2008 року №22/4-3750, технічний висновок щодо готовності об'єкта самочинного будівництва для подальшої експлуатації не має права готувати жодна організація, оскільки цей вид діяльності не передбачений нормативними документами. Окрім того, як передбачено ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи із змісту частин 1, 2 статті 331 ЦК України, частини 1 статті 182 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва обєкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Звертаючись з позовом до Дніпропетровської міської ради та [PERSON], позивач не надав суду доказів з приводу того, яким чином та які його права свободи чи інтереси з питання, що є предметом спору в суді, порушені, невизнані або оспорювані саме відповідачами. Таким чином, на підставі вищевикладеного, вимоги позивача про визнання за нею права власності на 39/100 частин домоволодіння №21 по вулиці Павлоградській м. Дніпропетровську, що складаються з: житлового будинку літ.«А-1» загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 13,9 кв.м., що складається з: кухні 1-1 площею 13,5 кв.м., коридору 1-2 площею 7,8 кв.м., житлової кімнати 1-3 площею 13,9 кв.м., кладової 1-4 площею 4,0 кв.м.; а також сараїв літ.«В, З, О», вбиральні літ.«Д», літній душ літ. «П», споруди № 1,3,4,5,ІІ, в порядку спадкування за законом після померлого 12.12.2014 року чоловіка [PERSON] , є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed