Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] міської ради Полтавської області про визнання незаконним та скасування рішення [PERSON] міської ради Полтавської області чотирнадцятої сесії сьомого скликання від 27 вересня 2016 року та статуту КП «Кременчукводоканал» (далі по тексту рішення Підприємство). Доповнивши у квітні 2017 року позовні вимоги, [PERSON] остаточно просив суд про наступне: - визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] міської ради Полтавської області чотирнадцятої сесії сьомого скликання від 27 вересня 2016 року «Про затвердження статуту комунального підприємства «Кременчукводоканал» [PERSON] міської ради в новій редакції»; - визнати недійсною нову редакцію статуту Комунального підприємства «Кременчукводоканал», прийняту на підставі рішення [PERSON] міської ради Полтавської області чотирнадцятої сесії сьомого скликання від 27 вересня 2016 року «Про затвердження статуту комунального підприємства «Кременчукводоканал» [PERSON] міської ради в новій редакції»; - визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] міської ради Полтавської області сімнадцятої сесії сьомого скликання від 22 грудня 2016 року «Про затвердження статуту комунального підприємства «Кременчукводоканал» [PERSON] міської ради в новій редакції»; - визнати недійсною нову редакцію статуту Комунального підприємства «Кременчукводоканал», прийняту на підставі рішення [PERSON] міської ради Полтавської області сімнадцятої сесії сьомого скликання від 22 грудня 2016 року «Про затвердження статуту комунального підприємства «Кременчукводоканал» [PERSON] міської ради в новій редакції»; - визнати прямою дискримінацією відносно нього дії відповідача [PERSON] міської ради Полтавської області у вигляді прийняття рішення [PERSON] міської ради Полтавської області чотирнадцятої сесії сьомого скликання від 27 вересня 2016 року «Про затвердження статуту комунального підприємства «Кременчукводоканал» [PERSON] міської ради в новій редакції» та рішення сімнадцятої сесії сьомого скликання від 22 грудня 2016 року «Про затвердження статуту комунального підприємства «Кременчукводоканал» [PERSON] міської ради в новій редакції». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, суду пояснив, що затверджуючи статут Підприємства, міська рада проігнорувала рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.07.2016 року, яке набуло чинності, про поновлення позивача на посаді генерального директора підприємства на умовах раніше укладеного між ним та відповідачем контракту на управління Підприємством. Контрактом усі повноваження керівника покладались на генерального директора Підприємства. Спірним рішенням відповідача та прийнятим на його підставі Статутом ті ж самі повноваження має директор новостворена посада. Це є неприпустимим та порушує законні права [PERSON] як керівника на управління Підприємством, створює невизначеність та безвідповідальність в управлінні стратегічно важливим обєктом міста. Посилаючись на ст. 19 Конституції України, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. 21 ЦК України представник позивача просив визнати незаконними та скасувати оскаржувані [PERSON] рішення міської ради та Статут підприємства в нових редакціях. Представник просив також визнати факт прямої дискримінації [PERSON] діями обох відповідачів. Представник [PERSON] міської ради Полтавської області -[PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що оскаржувані рішення [PERSON] міської ради Полтавської області були прийняті в межах повноважень органу місцевого самоврядування і є правомірними. Посилання позивача на те, що міська рада не прийняла до уваги рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 01.07.2016 року про поновлення позивача на роботі, не заслуговують на увагу та не можуть бути підставами для скасування рішень [PERSON] міської ради (письмові заперечення, а. с. 84-85,105-106). Представник Підприємства [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що позовні вимоги [PERSON] безпідставні та такі, що не ґрунтуються на чинному законодавстві України, а тому задоволенню не підлягають (письмові пояснення, а. с. 73-75). Представник також вважала, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушених, на його думку, трудових прав. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд встановив такі фактичні обставини справи: [PERSON] з 27 грудня 2001 року по 23 листопада 2010 року займав посаду генерального директора КП «Кременчукводоканал». Згідно з контрактом, укладеним між [PERSON] міською радою в особі міського голови та [PERSON], останній був призначений на посаду генерального директора КП «Кременчукводоканал» на строк з 01 січня 2008 року по 02 січня 2009 року (а. с. 114). Додатковою угодою до контракту від 09 листопада 2007 року строк дії контракту продовжено з 03 січня до 31 грудня 2015 року (а.с. 123). Згідно з розпорядженням міського голови від 23 листопада 2010 року № 567-Р та на підставі поданої [PERSON] заяви його було звільнено з посади генерального директора КП «Кременчукводоканал» у звязку з переходом на виборну посаду (пункт 5 ст. 36 КЗпП України). Відповідно до розпорядження міського голови від 24 листопада 2010 року № 113-к позивача призначено на посаду заступника міського голови з 24 листопада 2010 року. Розпорядженням від 09 лютого 2015 року № 26-к [PERSON] звільнено з посади заступника міського голови за власним бажанням на підставі поданої заяви. 26 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до міського голови міста Кременчука [PERSON] з письмовою вимогою про поновлення його на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» з підстав, передбачених статтею 118 КЗпП України, проте отримав письмову відмову в поновленні на роботі на посаді, яку займав до переходу на виборну посаду. Після того [PERSON] звернувся з позовом до Крюківського районного суду м. Кременчука, рішенням якого від 01 липня 2016 року його було поновлено на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал». Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 25 серпня 2016 року рішення місцевого суду в частині поновлення [PERSON] на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» залишено без змін (справа №537/2235/16-ц). На виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 01.07.2016 року розпорядженням міського голови від 07 липня 2016 року № 393 К позивача було поновлено на роботі на умовах укладеного з ним контракту в редакції від 09 листопада 2007 року. У той же день розпорядженням міського голови за № 394 КВ позивача було знову звільнено за п.5 ст. 41 КЗпП України. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчук від 30.09.2016 року, залишеним без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 07.12.2016 року, [PERSON] було поновлено на роботі (справа № 537/3876/16-ц). Трудовий договір з [PERSON] ще раз розривався розпорядженням міського голови від 05.05.2017 року №159-КВ за ч.2 ст.36 КЗпП України, яке було скасоване рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.12.2017 року (справа № 537/2093/17). Проте, Постановою Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі №537/2235/16-ц (перша справа про поновлення) рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01 липня 2016 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 25 серпня 2016 року були скасовані. Верховний Суд дійшов висновку, що юридичних підстав для поновлення [PERSON] на посаді генерального директора не було, оскільки строк дії контракту з ним закінчився 31.12.2015 року. Приймаючи до уваги зазначену Постанову Верховного Суду у справі №537/2235/16-ц, Апеляційний суд Полтавської області дійшов висновку про те, що приюдиційна правова підстава для поновлення на роботі позивача відсутня, і скасував рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.12.2017 року (справа № 537/2093/17). Відповідно до частини 1 статті 62 ГК України підприємство самостійний субєкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими субєктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торгівельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Відповідно до частини 1 статті 78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казених підприємств, а також інших вимог, передбачених законом (частина 10). Відповідно до статті 87 ЦК України для створення юридичної особи її учасники(засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження. Відповідно до частини 5 статті 57 ГК України статут (положення) затверджується власником майна (засновником) субєкта господарювання чи його представниками, органами або іншими субєктами відповідно до закону. Відповідно до статті 143 Конституції України територіальної громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, утворюють, реорганізують та ліквідовують комунальні підприємства, організації, установи. При цьому, згідно із пунктом 30 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ, та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади. Отже, затвердження статуту підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади є прерогативою сільських, селищних, міських рад. Чинне законодавство надає виключне право засновнику (учаснику) підприємства на затвердження установчих документів підприємства, у тому числі статуту. При цьому законодавством України не встановлено будь-яких винятків чи обмежень власника комунального підприємства у визначенні змісту установчих документів самостійно, і необхідності погодження змін до установчих документів (статуту) з іншими особами, у тому числі які перебувають у трудових відносинах з підприємством, законодавство України не передбачає. КП «Кременчукводоканал» за організаційно-правовою формою є комунальним підприємством, його єдиним засновником є [PERSON] міська рада Полтавської області, органом управління КП «Кременчукводоканал» є власник, тобто [PERSON] міська рада Полтавської області. Дані обставини підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За таких обставин, оскаржуване [PERSON] рішення, яким затверджено нову редакцію статуту КП «Кременчукводоканал» прийнято у відповідності до вимог Конституції України та Законів України, в межах повноважень та у спосіб, передбачений статтею 143 Конституції України, статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», статтею 78 ГК України, статтею 87 ЦК України. Як випливає зі змісту статті 3 Кодексу законів про працю України, до трудових відноси належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. За своїм змістом правовідносини, які існували між позивачем та КП «Кременчукводоканал», відносяться до трудових. Цей факт не дає юридичних підстав для обмеження його засновника - [PERSON] міської ради у праві самостійно визначати організаційну структуру підприємства та зміст його установчих документів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» прямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Суд встановив, що підстав для поновлення [PERSON] на посаді генерального директора підприємства не було, а рішення міської ради прийняті у межах повноважень засновника. У сукупності це означає, що фактичне підґрунтя для висновку про дискримінаційне поводження відповідачів з [PERSON] відсутнє. Відповідно до ст.ст. 263-265 ЦПК України,

Outcome: dismissed