Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] предявила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 19 грудня 2008 року по 23 вересня 2011 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача, проте відповідач, проживаючи окремо від позивача з дитиною, не бере участі у вихованні і витратах необхідних для утримання та виховання сина, хоча має такий обовязок, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, у поданій 12 серпня 2015 року через канцелярію суду заяві клопотала про розгляд справи у її відсутності, підтримуючи вимоги у повному обсязі, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав та, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання для розгляду справи по суті не зявився, свого представника до суду не направив, про розгляд справи в його відсутність не клопотав та про причини неявки не повідомив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 19 грудня 2008 року по 23 вересня 2011 року перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом РАЦС Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №115, та який розірвано на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2011 року, що набрало законної сили 23 вересня 2011 року (а.с.5, 6). Сторони є батьками, народженої у цьому шлюбі дитини [PERSON], [INFO], про що до матеріалів справи долучено в копії свідоцтво про народження серії І-КИ №235181, видане Кіровським відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ 01 липня 2009 року (а.с.8). Дитина проживає разом із матірю, що підтверджується довідкою квартального комітету №8 Кіровського райвиконокому м. Дніпропетровська від 14 липня 2015 року №67 (а.с.8) та, відповідно перебуває на її утриманні. Позивач працює в ТОУ «Снек Експорт» аудитором відділу стандартизації і сертифікації, де отримує заробітну плату, розмір якої за вирахуванням податків і обовязкових платежів за період з 08 жовтня 2014 року по 31 липня 2015 року склав 13662,17 грн., що підтверджується довідкою про доходи з місця роботи №240 від 06 серпня 2015 року (а.с.18). Судом також встановлено, що відповідач проживає окремо від позивача з дитиною, є працездатним, має постійний дохід від трудової діяльності. Інших осіб, окрім сина [PERSON] наразі на утриманні не має. Доказів протилежного відповідно до своїх процесуальних обовязків за ст.ст. 27, 60 ЦПК України відповідач не надав. Оскільки судом зясовано, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, відповідач з дитиною не проживає, регулярного утримання їй не надає, то належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обовязок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини. Водночас, визначаючи розмір аліментів, які підлягають присудженню до стягнення з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181 ч. 1 ч. 2 ст. 183 та ч.2 ст.182 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька, розмір яких, у будь-якому випадку, не може бути меншим на одну дитину, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відтак, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів та їх розміру, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є малолітньою, мешкає разом із матірю (позивачем), перебуває на її утриманні, потребує піклування, утримання, лікування, а також стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, має постійний дохід, інших дітей та непрацездатних членів сімї на утриманні не має, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, матеріальне становище позивача, розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, який на час розгляду справи становить 1286,00 грн., суд приходить до висновку, що справедливим та співмірним буде визначити аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved