Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 23 листопада 2016 року між ним та відповідачем укладено договір позики. За даним договором відповідач отримала в борг грошові кошти в розмірі 59850,00 грн. Борг зобов`язувалась повернути до 15 грудня 2016 року. Кошти у визначений договором строк відповідач не повернула, тому має сплатити борг з урахуванням індексу інфляції в розмірі 74718,30 грн., трьох відсотків річних в розмірі 3591,00 грн. Вважає своє право порушеним та таким, що підлягає захисту. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики з урахуванням інфляційних втрат в розмірі 74718,30 грн., три відсотки річних в розмірі 3591,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача. 27 лютого 2020 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог. Вказав, що період заборгованості збільшився. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики за період з 2017 року по 2019 рік з урахуванням інфляційних втрат в розмірі 77781,75 грн., три відсотки річних в розмірі 5386,50 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання позивач не з`явився. Подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При розгляді справи судом встановлено, що 23 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. На підтвердження укладання такого договору, позивачем надано розписку від 23 листопада 2016 року, в якій відповідач [PERSON] підтверджує, що отримала у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 59850 грн., які зобов`язується повернути до 15 грудня 2016 року. Згідно зі статтею 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, або договір має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. У поданому договорі відображені основні умови домовленостей сторін: вказано сторони правочину, дату укладення, суму боргу, із зазначенням, що ці кошти саме борг, дату повернення. Так, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Оцінюючи подані докази в сукупності суд вважає, що позивачем надано докази, що підтверджують укладення договору позики та неналежне виконання відповідачем [PERSON] умов договору позики. Тому позовні вимоги про стягнення суми боргу в розмірі 59850,00 грн. підлягають задоволенню. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки кошти не були повернуті в строк, тому обґрунтовані є доводи позову щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 2017 року по 2019 рік. Перевіривши подані суду розрахунки, враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд вважає, що до стягнення з відповідача підлягає заборгованість з урахуванням інфляційних втрат в розмірі 77781,75 грн. та три відсотки річних в розмірі 5386,50 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат. При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 831,70 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved