Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

У листопаді 2014 року прокурор Корабельного району м. Миколаєва звернувся до суду із даним позовом в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації\~ до відповідачів Миколаївської міськради, [PERSON], в обґрунтування якого вказав наступне. Пунктом 10 розділу 1 рішення Миколаївської міськради № 6/21 від 09.06.2011 року [PERSON] та [PERSON] було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 870 кв.м. за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування, з метою передачі її у спільну сумісну власність для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд по вул. Коллонтай, з присвоєнням окремої адреси. Пунктами 8, 8.2 розділу 3 рішення Миколаївської міськради № 22/45 від 22.11.2012 року затверджено проект землеустрою та передано у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку, площею 870 кв.м., за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з віднесенням їх до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Коллонтай, 2-а у м. Миколаєві. Та пунктом 8.3 вказаного рішення зобов'язано [PERSON] виготовити технічну документацію із землеустрою щодо складання документа (державного акта), що посвідчує право власності на спірну земельну ділянку. Пунктами 2, 2.1 розділу 2 рішення Миколаївської міськради № 29/47 від 27.06.2013 року затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 870 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Коллонтай, 2-а в м. Миколаєві. В подальшому, на підставі вищевказаних рішень [PERSON] видано свідоцтво № 20667237 про право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 4810136600:05:046:0008. Прокурор вважає, що зазначені рішення Миколаївської міськради були прийняті із порушенням вимог чинного законодавства, та із перевищенням повноважень Миколаївської міськради, а відтак видане на підставі цих рішень свідоцтво про право власності є недійсними, та\~просить - визнати незаконним та скасувати пункти 8, 8.2 розділу 3 рішення Миколаївської міськради № 22/45 від 22.11.2012 року; - визнати незаконним та скасувати пункти 2, 2.1 розділу 2 рішення Миколаївської міськради № 29/47 від 27.06.2013 року; - визнати недійсним та скасувати свідоцтво № 20667237 про право власності на нерухоме майно, видане 17.04.2013 року реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області; - витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку, площею 870 кв.м. з кадастровим номером 4810136600:05:046:0008, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Коллонтай, 2-а та передати її у власність держави в особі Миколаївської міської ради. У судовому засіданні прокурор підтримав позов у повному обсязі з вищезазначених підстав та просив його задовольнити. Представник відповідача - Миколаївської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Заперечення Миколаївської міської ради наявні в матеріалах справи. Представник [PERSON] - адвокат [PERSON] просила у позові відмовити. Треті особи - [PERSON] та представник Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши надані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із наявної в матеріалах справи копії рішення Миколаївської міськради\~ № 6/21 від 09.06.2011 року вбачається, що пунктом 10 розділу 1 цього рішення [PERSON] та [PERSON] було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 870 кв.м. за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування, з метою передачі її у спільну сумісну власність для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд по вул. Коллонтай, з присвоєнням окремої адреси. Пунктами 8, 8.2 розділу 3 рішення Миколаївської міськради № 22/45 від 22.11.2012 року затверджено проект землеустрою та передано у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку, площею 870 кв.м., за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з віднесенням їх до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Коллонтай, 2-а у м. Миколаєві. Та пунктом 8.3 вказаного рішення зобов'язано [PERSON] виготовити технічну документацію із землеустрою щодо складання документа (державного акта), що посвідчує право власності на спірну земельну ділянку. Пунктами 2, 2.1 розділу 2 рішення Миколаївської міськради № 29/47 від 27.06.2013 року затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 870 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Коллонтай, 2-а в м. Миколаєві. В подальшому, на підставі вищевказаних рішень [PERSON] видано свідоцтво № 20667237 про право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 4810136600:05:046:0008. Судовим розглядом встановлено, що спірна земельна ділянка була надана [PERSON] за рахунок земель, що віднесені до земель прибережної захисної смуги, та розташована у водоохоронній зоні Бузького лиману і це підтверджується наявними у матеріалах даної справи, та дослідженими у судовому засіданні, письмовими доказами. Стаття 13 Конституції України визначає, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. \~ Стаття 4 ВК України та ст. 58 ЗК України визначають, що до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. За ст. 87 ВК України для створення сприятливого режиму водних об'єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони. А за ст. 88 ВК України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Відповідно до ст. 83 ЗК України землі водного фонду перебувають у державній та комунальній власності, які не можуть передаватись у приватну власність. \~ Статтею 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої відповідності Конституції\~ або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. \~ Враховуючи вищенаведене, а також те, що Миколаївською міськрадою в односторонньому порядку, всупереч діючому законодавству, з порушенням своїх повноважень, прийнято рішення про розпорядження спірною земельною ділянкою, то суд вважає, що оспорювані прокурором пункти рішення Миколаївської міськради підлягають визнанню незаконними та скасуванню. Крім цього, свідоцтво № 20667237 про право власності на спірну земельну ділянку, яке є похідним від оскаржуваних рішень правовстановлюючим документом, підлягає визнанню недійсним та скасуванню. У частині другій ст. 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання не дійсного правочину, за правилами реституції, може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Така правова позиція викладена у постанові ВСУ від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15. Статтею 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;\~ 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, незїхньоїволііншимшляхом. \~ Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.\~ \~ Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Враховуючи те, що спірна земельна ділянка була незаконно вилучена із державної власності, то суд вважає необхідним витребувати спірну земельну ділянку у набувача, відповідача по даній справі [PERSON] та передати її у власність держави в особі Миколаївської міської ради. При цьому суд виходить із того, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності протиправно, та внаслідок прийняття незаконних рішень органом місцевого самоврядування. Доказів, які б спростовували вищевикладені висновки, судом не здобуто. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави належить стягнути судовий збір.\~\~\~ \~

Outcome: approved