Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

у квітні 2021 року АТ «ВТБ БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Стрюкової І. О. звернулось до суду із даним позовом, в якому просило застосувати наслідки недійсності нікчемних правочинів за рахунком [PERSON] , відкритим у АТ «ВТБ БАНК», шляхом повернення з рахунку [PERSON] на рахунок ТОВ «Агрозовнішнаука» грошових коштів в розмірі 43 792,31 грн, які були перераховані на поточний рахунок [PERSON] № [NUMBER] в АТ «ВТБ БАНК» з поточного рахунку ТОВ «Агрозовнішнаука» № [NUMBER] в АТ «ВТБ БАНК». Позов мотивувало тим, що на підставі рішення правління Національного банку України від 27.11.2018 року № 796-рш/БТ «Про віднесення Акціонерного товариства «ВТБ Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2018 року № 3180 «Про запровадження тимчасової адміністрації» та делегування повноважень тимчасового адміністратору банку», відповідно до якого розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасово адміністрації строком на один місяць з 28.11.2018 року до 27.12.2018 року включно. В подальшому, на підставі рішення Правління Національного банку України від 18.12.2018 року № 849-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «ВТБ Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 3392 «Про початок процедури ліквідації АТ «ВТБ Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Зазначило, що рішенням дирекції Фонду № 2706 від 24.10.2019 року змінено уповноважену особу ліквідатора на Стрюкову І.О . Рішенням виконавчої дирекції від 17.11.2020 року продовжено повноваження ліквідатора до внесення запису про припинення банку до Єдиного держаного реєстру юридичних осіб. З 28.11.2018 року АТ «ВТБ Банк» здійснює свої повноваження на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказало, що 12.11.2018 року на рахунок [PERSON] № [NUMBER] , відкритого в АТ «ВТБ Банк», в межах гарантованої суми відшкодування було перераховано грошові кошти з рахунку ТОВ «Агрозовнішнаука» № [NUMBER] , відкритого також в АТ «ВТБ Банк», в розмірі 50 000,00 грн. з призначенням платежу «Поворотна фінансова допомога згідно договору № 09/11 від 09.11.2018 року». На підставі наказу № 32-од від 29.11.2018 року створено комісію з перевірки документів, пов`язаних з укладанням АТ «ВТБ Банк» протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації договорів банківського вкладу (депозиту) та договорів банківського рахунку (поточних рахунків, в тому числі карткових) з вкладниками, а також обставин зарахування грошових коштів на рахунки таких осіб АТ «ВТБ Банк». За результатами якої виявлено 135 операцій, які на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» мають ознаки нікчемності. Наказом уповноваженої особи № 92/1-од від 30.05.2019 року затверджено результати перевірки та визнано нікчемним правочин щодо перерахування грошових коштів в сумі 50 000,00 грн. з поточного рахунку ТОВ «Агрозовнішнаука» на рахунок [PERSON] , відкритих в АТ«ВТБ Банк», на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тому, посилаючись на положення ст. 216 ЦК України та положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» просила застосувати до такого договору наслідки його нікчемності. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 12.04.2021 року відкрито провадження з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 02.09.2021 року (а.с. 24-25). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачі відзив на позовну заяву не подали. Третя особа надала пояснення щодо позову, зазначила, що правочин, укладений між відповідачами, містить ознаки нікчемності, вчинений під час віднесення банку до категорії проблемних, а тому в силу закону необхідно застосувати наслідки його нікчемності. Просила позов задовольнити. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з ухваленням заочного рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що рішенням правління Національного банку України від 27.11.2018 року № 796-рш/БТ «Про віднесення Акціонерного товариства «ВТБ Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2018 року № 3180 «Про запровадження тимчасової адміністрації» та делегування повноважень тимчасовому адміністратору банку. Розпочато процедуру виведення банку з ринку (а.с. 16). Рішенням Правління Національного банку України від 18.12.2018 року № 849-рш/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «ВТБ Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 3392 «Про початок процедури ліквідації АТ «ВТБ Банк» та делегування повноважень ліквідатору банку - Шевченку О.В. (а.с. 17). Рішенням дирекції Фонду № 2706 від 24.10.2019 року змінено уповноважену особу ліквідатора на Стрюкову І.О . Рішенням виконавчої дирекції від 17.11.2020 року продовжено повноваження ліквідатора до внесення запису про припинення банку до Єдиного держаного реєстру юридичних осіб (а.с. 18, 19). Згідно виписки по особовим рахункам за 12.11.2018 року на рахунок [PERSON] № [NUMBER] , відкритий в АТ«ВТБ Банк», перераховано грошові кошти з рахунку ТОВ «Агрозовнішнаука» № [NUMBER] , відкритого в АТ «ВТБ Банк», в розмірі 50 000,00 грн. з призначенням платежу: «Поповнення карткового рахунку [PERSON] 1948 р/н поворотна фінансова допомога (не пов`язано із підприємницькою діяльністю) дог. 09/11 від 09.11.18 № 26255000931947». Вказане також вбачається з виписки по рахунку ТОВ ТОВ «Агрозовнішнаука» (а.с. 10, 11). Згідно повідомлень про нікчемність правочину від 31.05.2019 року на ім`я [PERSON] та ТОВ «Агрозовнішнаука» № 3152/1-2 та № 3129/1-2 відповідно уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Шевченко О.В. повідомляє про нікчемність транзакції (операції) від 12.11.2018 року, відповідно п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 12-15). Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює ці правовідносини. Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону № 4452-VI тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України в цих правовідносинах. В даному випадку, спір між сторонами виник з приводу наявності правових підстав для застосування наслідків нікчемного правочину, транзакції по рахункам, проведеним 12.11.2018 року між відповідачами, на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у вигляді повернення грошових коштів на рахунок ТОВ «Агрозовнішнаука» в попередній стан. З даного приводу суд зазначає наступне. Частиною 2 ст. 38 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними. Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 Закону про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів щодо витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних права та обов`язків. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» розрахунковими банківськими операціями є рух грошей на банківських рахунках, здійснюваний згідно з розпорядженнями клієнтів або в результаті дій, які в рамках закону призвели до зміни права власності на активи. Отже, за своєю правовою природою перерахування грошових коштів з рахунку на рахунок не є правочином в розумінні вищезазначених правових норм, а є банківськими операціями, які не можуть бути визнані нікчемними. Проведення банківських операцій є результатом правочинів, тобто цивільно-правових угод, які в цьому випадку позивачем не оспорюються та є дійсними в силу правової презумпції, закріпленої у ст. 204 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Проте, як вбачається з матеріалів справи, здійснене 12.11.2018 року перерахування грошових коштів не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України, а є транзакцією, тому суд надходить до висновку про те, що така транзакція (операція) не може бути визнана нікчемною. Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку. Отже, Фонд не має повноважень визнавати нікчемними транзакції щодо перерахування коштів з одного рахунку на інший у порядку ст. 38 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 826/1476/15 (провадження № 11-104апп18, а також у постанові Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі № 185/9773/16-ц (провадження № 61-42946св18). Згідно зі ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, другою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Такий правочин не створює ніяких юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Звертаючись до суду із позовними вимогами, позивач як на правову підставу нікчемності проведеної транзакції для застосування наслідків її нікчемності посилався на положення п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Проте, згідно положення зазначених вимог законодавства правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав, зокрема, серед іншого, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону). Однак, згідно досліджених матеріалів справи, жодної угоди між банком та відповідачами укладено не було. Транзакція перерахування коштів відбулась на виконання договору поворотної фінансової допомоги, укладеної 09.11.2018 року між відповідачами, отже, остання не може бути визнана нікчемною на підставі даних норм діючого законодавства, тому що не розповсюджує свою дію на правовідносини, що виникли між сторонами договору. Окрім того, позивач, звертаючись до суду, в основу обґрунтування своїх вимог посилався на рішення уповноваженої особи - наказ уповноваженої особи № 92/1-од від 30.05.2019 року, яким затверджено результати перевірки, на підставі якого затверджено висновки комісії про визнання нікчемною транзакції між відповідачами. Однак, останній в розпорядження суду надано не було. До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Зі змісту наведених правових норм вбачається, що дії Фонду по виявленню правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, мають бути вчинені виключно під час запровадження тимчасової адміністрації банку. Проте, з огляду на дату його прийняття наказу уповноваженої особи № 92/1-од від 30.05.2019 року та з урахуванням дати, з якої розпочато процедуру ліквідації - з 19.12.2018 року, суд приходить до висновку, що проведена перевірка з метою виявлення нікчемних правочинів в період процедури ліквідації не відповідає нормам ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.10.2019 року у справі № 826/17410/16 (адміністративне провадження № К/9901/47192/18), від 26.05.2020 року у справі № 826/17586/16 (адміністративне провадження № К/9901/48533/18), що на підставі положення ч. 4 ст. 263 ЦК України застосовується до спірних правовідносин. На підставі досліджених доказів суд прийшов до висновку, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають через відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed