Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, третя особа - Реєстраційна служба Головного управління юстиції в місті Києві про зняття арешту з майна. Свої вимоги мотивує тим, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до нього про визнання права власності на частину будинку [ADDRESS]. У провадженні вищевказаної справи, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 07 листопада 2002 року було заборонено проводити будь-які дії, пов'язані з відчуженням 1/2 частини спірного будинку та копію ухвали було направлено на виконання до Київського міського бюро технічної інвентаризації та Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори. Позивач зазначив, що при виконанні ухвали в Одинадцятій Київській державній нотаріальній конторі, вийшли за межі ухвали та наклали заборону на все будинковолодіння [ADDRESS]. Посилаючись на те, що з вини працівників Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, він обмежений у вільному здійсненні своїх прав на власність, просить зняти арешт з будинку [ADDRESS], накладений у вигляді заборони Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою. Ухвалою Подільського суду м. Києва від 19 грудня 2013 року, не виходячи до нарадчої кімнати, замінено неналежного відповідача Одинадцяту Київську державну нотаріальну контору на належного відповідача Головне управління юстиції в місті Києві. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив їх задовольнити. Пояснив, що він звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції в місті Києві з заявою про державну реєстрацію прав на будинковолодіння, однак рішенням даної служби в задоволенні заяви було відмовлено. Рішення обґрунтовано тим, що арешт накладався на весь будинок, а ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28.07.2005 року знято арешт лише з 1/2 частину спірного будинку. Зазначив, що накладення арешту на частину будинковолодіння порушує його права як власника щодо розпорядження своїм майном. Представник відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов доведений та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником будинковолодіння [ADDRESS] (а.с. 13-15). Як вбачається з довідки форми № 3 у спірному будинку зареєстровано п'ять осіб (а.с. 16). Як пояснив у судовому засіданні позивач, у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 2-281/03 за позовом [PERSON] до нього про визнання права власності на частину будинку [ADDRESS]. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 07 листопада 2002 року було заборонено проводити будь-які дії, пов'язані з відчуженням 1/2 частини будинковолодіння [ADDRESS] (а.с. 4), копію ухвали було направлено на виконання до Київського БТІ та Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори. З листа Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори від 05 жовтня 2013 року вбачається, що відповідно до вищезазначеної ухвали до реєстру заборон відчуження нерухомого майна було внесено відповідний запис за № обтяження 1407088, однак за даним записом помилково було внесено арешт на весь будинок, а не на 12 його частину (а.с. 7). Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28.07.2005 року було знято заборону з 1/2 частини будинковолодіння [ADDRESS] (а.с. 5). 11 лютого 2013 року позивач звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції в місті Києві з заявою про державну реєстрацію прав на будинковолодіння, однак рішенням даної служби від 11.02.2013 року у задоволенні заяви було відмовлено (а.с. 6). Рішення обґрунтовано тим, що арешт накладався на весь будинок, а ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28 липня 2005 року знято арешт лише з 1/2 частину спірного будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Оскільки позивач є власником будинковолодіння [ADDRESS], накладення арешту на 1/2 частину будинку є помилковим з вини Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, перешкоджає останньому реалізувати своє право на розпорядження своїм майном, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved