Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

У липні 2015 року позивачка звернулась до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просить суд захистити її права власника, усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належною їй 1/3 частини квартири № 7, розташованої в будинку № 55 по вул. Республіканській в м. Дніпродзержинську, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою площею спірної квартири у зв'язку з не проживанням в місці його реєстрації більше року без поважних причин, зобовязати Головне управління державної міграційної служби в Заводському районі м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області зняти з реєстраційного обліку відповідача за вищевказаною адресою та стягнути на її користь понесені витрати по сплаті судового збору та витрати на оплату правової допомоги. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Фондом комунальної власності, на підставі розпорядження від 09 листопада 2006 року за № 5/4198-р та зареєстрованого в Єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно, належить 1/3 частка квартири № 7 розташованої в будинку № 55 по вул. Республіканській в м. Дніпродзержинську. Співвласниками спірної квартири є [PERSON] та [PERSON], яким на праві власності на підставі вищезазначеного свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить по 1/3 частині квартири. Спірна квартира двохкімнатна загальною площею 43,4 м2, житловою - 27,3 м2, складається з кімнати площею 10,9 м2, кімнати площею 16,4 м2, кухні площею 7,3 м2, вбиральні площею 0,9 м2, коридору 7,9 м2. В грудні 2012 року до позивачки звернувся відповідач - [PERSON], який є її племінником, з проханням зареєструвати його в квартирі нібито для реєстрації транспортного засобу в органах МРЕВ ДАЇ м. Дніпродзержинська. При цьому племінник пообіцяв знятися з реєстрації зразу ж після реєстрації транспортного засобу. Позивачка погодилася на прохання відповідача і останній в грудні 2012 року був зареєстрований в спірній квартирі. Після реєстрації відповідача в спірній квартирі він жодного дня не проживав в квартирі та не користувався житловою площею спірної квартири. Ніяких речей відповідача в квартирі не було і на даний час немає. Позивачка не перешкоджала йому користуватися площею спірної квартири, але відповідач сам не користувався, так як не має наміру користуватися квартирою. З грудня 2012 року, тобто після реєстрації відповідача в спірній квартирі, позивачка жодного разу не бачила його. Місце проживання відповідача їй не відоме. Тобто, відповідач не проживає в місці реєстрації більше року без поважних причин, але знятися з реєстрації з вищевказаної адреси добровільно не бажає. Реєстрація відповідача [PERSON] в спірній квартирі порушує права позивачки як власника. Вона не може на свій розсуд розпоряджатися належною їй на праві власності частиною квартири. Крім того, із-за реєстрації відповідача в спірній квартирі вона змушена сплачувати комунальні послуги в більшому розмірі, які нараховуються з розрахунком і на відповідача, не може оформити субсидію з оплати комунальних послуг. Факт не проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] підтверджується актом про не проживання від 22 червня 2015 року, затвердженим директором КЖЕП «Оріон». Таким чином, відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі без поважних причин більше року. Як зазначено вище, позивачка не перешкоджає відповідачу користуватися площею вказаної квартири. З цього приводу він не звертався за захистом свого порушеного права в правоохоронні органи. Він добровільно з моменту реєстрації в спірній квартирі не став користуватися площею квартири, у зв'язку з чим позивачка вимушена звернутися з даним позовом до суду. Позивачка [PERSON] до судового розгляду справи звернувся з письмовою заявою, в якій вказала, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить суд розглянути справу у її відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Треті особи [PERSON] та [PERSON] до судового розгляду справи подали до суду письмові заяви, в яких вказали, що заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі, та просять суд розглянути справу у їх відсутності та не заперечують проти заочного розгляду справи. Представник Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив розглянути справу без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу, крім того у газеті «Вісті Придніпровя» № 64 (1659) від 13.08.2015р. було надруковане оголошення про час місце та дату розгляду справи, і тому в силу ст.77 ЦПК України відповідач вважається повідомленим, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та третіх осіб, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.11.2006 року, серії САВ № 184932, реєстровий № 5/4198-р., квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності в рівних частках належить [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.04.2007 року, квартира [ADDRESS], на праві спільної часткової власності в рівних частках, а саме по 1/3 частині, належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії САВ № 184932 від 09.11.2006 року. Як вбачається з технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] її власниками є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З Акту № 174 про не проживання від 22.06.2015 року, складеного КЖЕП «Оріон», в присутності свідків вбачається, що [PERSON], [INFO] з моменту прописки за місцем своєї реєстрації не проживає. З Довідки № 000738510 про склад сімї виданої ТОВ «Інфо-ком» 25.06.2015 року вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Також судом встановлено, що [PERSON] квартирою не цікавиться, не сплачує комунальні послуги, не приймає участі у підтриманні квартири у належному санітарно-гігієнічному стані, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участь у спільному побуті, тому вважається таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно з ст. 155 ЖК України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідач в спірній квартирі з реєстраційного обліку не знятий, комунальні платежі не сплачує, що перешкоджає власнику у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю, своїми діями Відповідач порушує вимоги ст. 47 Конституції України в якій зазначено, що кожен має право на житло, а також те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а також були порушені і вимоги ст. 9 ЖК України, в якій зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Реєстрація Відповідача за вказаною адресою заважає власнику нерухомого майна в повній мірі і на власний розсуд користуватись належним йому майном, до того ж завдає збитків матеріального та морального характеру. Суд вважає, що та обставина, що відповідач продовжує бути на реєстраційному обліку за вказаною адресою, порушує законні права позивачів, як власників майна, тобто належної позивачу на праві власності квартири. Таким чином вимога позивача щодо усунення перешкоди у здійсненні права користуватися та розпоряджатися власністю підлягає задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі по сплаті судового збору в сумі 243,60 гривень та витрати по сплаті правової допомоги в сумі 400,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved