Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 18 листопада 2017 року, від даного шлюбу у них є малолітній син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося, наявні різні погляди на життя, шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться, шлюб існує лише формально. Позивач вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливим, а тому і звернулася з вказаним позовом до суду. Також в поданому позові просила відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] », оскільки після реєстрації шлюбу між ними вона змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 серпня 2021 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Ізяславського районного суду Хмельницької області. Ухвалою Ізяславського районного суду від 29 вересня 2021 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду даної справи по суті. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, якою також вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, через канцелярію суду до початку розгляду справи по суті подав заяву про слухання справи за його відсутності. Крім того, вказаною заявою позовні вимоги [PERSON] визнав повністю. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку із неприбуттям учасників справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 18 листопада 2017 року Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18.11.2017. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 09 травня 2018 року. Згідно статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Під час спільного проживання сторони не досягли взаєморозуміння, наміру відновлювати сімейні стосунки не мають, шлюбні відносини припинили. Зважаючи на визнання відповідачем позову, а також на те, що таке визнання не суперечить закону, не порушує прав, свобод, інтересів інших осіб, позовні вимоги слід задовольнити, а шлюб між сторонами розірвати. Що стосується вимог [PERSON] про відновлення їй після розірвання шлюбу дошлюбного прізвища, суд зазначає наступне. Так, ч. 8 ст.\~294\~ЦПК України передбачено, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Однак, зазначена норма процесуального права стосується справ, що розглядаються в окремому провадженні в порядку, передбаченому Розділом IV ЦПК України. Натомість, розгляд даної цивільної справи проводиться не у окремому, а в позовному провадженні. Спір з приводу зміни прізвища між сторонами не існує, більше того, думка іншого подружжя ніяким чином не може вплинути на позицію позивача щодо зміни прізвища. Крім цього, у відповідності до положень ч. 6 ст.\~15\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для зазначення у даному рішенні суду дошлюбного прізвища позивача, оскільки вказане питання вирішується у відповідному органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується\~статтею 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Окрім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, як вбачається з посвідчення Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради серії ААГ № 207722 від 03.06.2021, позивачка [PERSON] являється інвалідом ІІ групи, а тому відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Відтак, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 50%,\~що складає\~454,0грн. (908/2=454), а іншу частину судового збору в розмірі 50% компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial