Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

У липні 2018 року Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради, Міської лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у сумі 7360,74 грн. Прокурор Качаун А.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не надав. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 06.12.2017 року приблизно об 11-00 годині, перебуваючи біля будинку 25-а по вул. 8-го Березня у м. Миколаєві, під час конфлікту із [PERSON], не маючи наміру на заподіяння тілесних ушкоджень та через необережність, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, відштовхнув [PERSON] обома руками від себе, внаслідок чого той не втримавши рівноваги, впав і вдарився правою ногою об землю. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.03.2018 року звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ст.128 КК України - у зв'язку з примиренням з потерпілим. Кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину передбаченого ст. 128 КК України - закрито. Цивільний позов прокурора - залишено без розгляду. Відповідно до висновку експерта №1948 від 15.12.2017 року, у [PERSON] мають місце тілесні пошкодження у вигляді трьохлодижного перелому правої гомілки зі зміщенням. Дані тілесні пошкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, та могли утворитися при падінні та наданні тілу інерції, незадовго до звернення в лікарню 06.12.2017 р. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я (строком більше 21-ї доби). У зв'язку із отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебував на лікуванні в міській лікарні швидкої медичної допомоги (далі - МЛШМД) м. Миколаєва. Згідно довідки бухгалтерії МЛШМД м. Миколаєва №120 від 29.12.2017 року, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні лікарні з 06.12.2017 по 22.12.2017, 16 ліжко-днів. Вартість стаціонарного лікування [PERSON] за вказаний період склала 7360,74 грн., з яких: заробітна плата - 5304,32 грн., нарахування на заробітну плату - 1168,80 грн., господарчі та комунальні витрати - 663,20 грн., харчування - 127,36 грн.. медикаменти - 97,06 грн. Згідно повідомлення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 05.07.2018 р., станом на 02.07.2018 кошти за лікування [PERSON] не сплачені. Миколаївською міською радою не вживалися заходи досудового врегулювання спору щодо стягнення із [PERSON] вищезазначених коштів, а також, не зверталася до суду з позовом про стягнення коштів. Відповідно до повідомлення МЛШМД від 05.07.2018 року, кошти в сумі 7360,74 грн. [PERSON] не сплачувались і на розрахунковий рахунок лікарні не надходили, заходи досудового врегулювання спору щодо стягнення з [PERSON] вищевказаних коштів ні Миколаївською міською радою, ні МЛШМД не вживалися, Миколаївська міська рада та МЛШМД не звертались до суду з позовом про стягнення з [PERSON] витрат в сумі 7360,74 грн. на лікування потерпілої від злочину [PERSON], у зв'язку з чим просили Миколаївську місцеву прокуратуру представляти інтереси лікарні в суді шляхом пред'явлення позову до [PERSON] про стягнення з нього коштів в сумі 7360,74 грн. на їх користь. Відповідно до статті 1206 Цивільного кодексу України, особа яка чинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до пункту 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно пункту 3 Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Звільнення від кримінальної відповідальності у звязку з примиренням винного у скоєнні злочину з потерпілим є нереабілітуючою підставою закриття кримінального провадження. Згідно ст. 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтею 103-4 Бюджетного кодексу України визначено, що фінансування закладів охорони здоровя місцевих бюджетів здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету. Відповідно до п. 4 Порядку, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоровя. Оскільки фінансування закладів охорони здоровя здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету, то витрачені кошти на лікування потерпілих від злочинів підлягають стягненню на користь закладів охорони здоровя. У той же час, згідно Статуту МЛШМД м. Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради №17/24 від 06.04.2017 року, лікарня є обєктом права спільної власності територіальної громади міста, інтереси якої у межах повноважень, визначених законодавством України, представляє Миколаївська міська рада. Органом управління МЛШМД м. Миколаєва є Миколаївська міська рада. Відповідно до п. п. а) п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на первинну медико-санітарну, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, пологові будинки, станції швидкої та невідкладної медичної допомоги, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки). У звязку з цим, неповернення витрачених бюджетних коштів на лікування потерпілих від злочинів порушує інтереси держави та суспільний інтерес відповідної територіальної громади у вигляді забезпечення належного та якісного медичного обслуговування громадян. У разі стягнення коштів з відповідача, вони будуть спрямовані на необхідні медичні послуги, забезпечення діяльності лікарні тощо. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved