Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

У липня 2017 року до суду звернулася [PERSON] через свого представника [PERSON] з позовом до Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, відповідно до якого просить визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,9584 га, що розташована на території Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 18 вересня 1998 року, в порядку спадкування, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. В обґрунтування вимог посилається на те, що [INFO] року помер чоловік позивача [PERSON]. Як стверджує представник позивача, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило нерухоме майно - земельна ділянка загальною площею 1,9584 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Право власності спадкодавця на земельну ділянку загальною площею 1,9584 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, підтверджується відповідним державним актом на право приватної власності на землю, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2974. За життя спадкодавець особистого розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту не залишив. Не було дане майно також і об'єктом спадкового договору. Як вказує представник позивача, позивач доводився спадкодавцю дружиною, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб . Позивач заяви нотаріусу по прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з моменту її відкриття не подавала. Однак позивач одноосібно прийняла спадщину як спадкоємець першої черги за законом шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. За твердженням представника позивача, нотаріус відмовляється видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом по причині відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, що відкрилася після смерті чоловіка позивача. За таких обставин позивач не вбачає іншого дієвого виходу з ситуації, що наразі склалася, не інакше як звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свого невизнаного майнового права. Позивач в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги уточнив, зокрема просить визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,9584 га (діл.1 - 1,2218 га, кадастровий номер:[NUMBER]; діл.2 - 0,3728 га, кадастровий номер:[NUMBER]; діл.3 - 0,3638 га, кадастровий номер:[NUMBER]), що розташовані на території Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 18 вересня 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2974, в порядку спадкування, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року (а.с.38). З врахуванням уточнень позовні вимоги підтримав та дав пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши в адресу суду клопотання про розгляд справи без участі представника Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.36). Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши заяву представника перевіривши матеріали справи та дослідивши подані докази на підтвердження позовних вимог, виходячи із роз'яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. У відповідності до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Судом встановлено, що [INFO] року у с. Стоянів Радехівського району Львівської області помер [PERSON] (а.с.6). Також встановлено, що до складу спадщини, яка залишилася після смерті спадкодавця входило також право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,9584 га (ділянка № 1 - площею 1,2218 га, кадастровий номер [NUMBER]; ділянка № 2 - площею 0,3728 га, кадастровий номер: [NUMBER]; ділянка № 3 - площею 0,3638 га, кадастровий номер: [NUMBER] ) (а.с.39-55). Право власності спадкодавця на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,9584 га виникло за життя спадкодавця та підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 18 вересня 1998 року Радехівською районною державною адміністрацією Львівської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2974 (а. с.7). Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2. ст. 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). В силу вимог частин 1, 2 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. За змістом ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкодавець за свого життя не склав заповіту. Таким чином за відсутності заповіту спадкодавця суд приходить до висновку, що спадкування позивачем відбувається за законом. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, згідно свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що [PERSON] була дружиною спадкодавця [PERSON] (а.с.8). Із даних, викладених у довідці Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 18.09.2017 року, судом встановлено, що [PERSON], який помер [INFO] року на день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. На день смерті разом із ним проживала та була зареєстрована [PERSON] - дружина (а.с.29). Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В той же час наявність інших спадкоємців за законом, які прийняли спадщину у встановлений законом строк та належним чином, судом не було встановлено. А відтак суд вважає, що Стоянівська сільська рада Радехівського району Львівської області, як орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, є належним відповідачем у даній справі з огляду на характер спірних правовідносин та підстави заявленого позову. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У розумінні вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved