Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

У листопаді 2016 публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним вище позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 грудня 2013 року в загальній сумі 26\~800 грн. 12 коп., а також понесені судові витрати в розмірі 1 378 грн. 02 коп. В обґрунтування позову зазначалося про те, що 19 грудня 2013 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ «КБ «ПриватБанк»), надало [PERSON] кредит в розмірі 11 233 грн. 87 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами договору погашення заборгованості повинно було здійснюватися починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. Взяті на себе зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів та інших витрат, відповідач [PERSON] належним чином не виконав, тому станом на 02 листопада 2016 року утворилася заборгованість перед банком у розмірі 26\~800 грн. 12 коп. З підстав стягнення кредитної заборгованості ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із даним позовом. Позивач ПАТ «КБ «ПриватБанк» у судове засідання представника не направив. Про день, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. До суду представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» [PERSON] надав клопотання, в якому просив розглядати справу у його відсутність та вказав, що підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. 19 грудня 23 грудня 2016 року через канцелярію суду подав заяви, в яких вказав, що позовні вимоги не визнає, просить справу слухати у його відсутність, при винесенні рішення зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій у звязку із скрутним матеріальним становищем, перебуванням на його утриманні неповнолітньої дитини, а також з урахуванням тих обставин, що позивач, як кредитор, не вчинив заходів щодо зменшення заборгованості. Дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти й відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 19 грудня 2013 року між сторонами по даній справі укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої відповідач отримав кредит у розмірі 11\~233 грн. 87 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладенні названого договору сторони керувалися частиною першою статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) згідно з якою, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із п. 1.1.3.2.11 Умов та правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якого іншого боргу, що виник у клієнта, зважаючи на невиконання зобовязань перед банком. З матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідач порушив свої зобовязання щодо своєчасного надання до банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦК України). Відповідно до розрахунку борг [PERSON] станом на 02 листопада 2016 року складає 26 800 грн. 12 коп. грн., з яких заборгованість за кредитом 10\~306 грн. 33коп.; заборгованість по процентах за користування кредитом 5\~159 грн. 07 коп.; заборгованість за пенею та комісією 10\~306 грн. 25 коп.; штраф відповідно до п.п. 2.2 Генеральної угоди 1\~028 грн. 47 коп. Згідно із статтями 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлено строк позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача пені та штрафу, суд приходить до наступного. Згідно із частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання) Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків (правова позиція висловлена у справі № 6-100 цс 14). Так, із матеріалів справи вбачається, що із відповідача здійснюється стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] за виконавчим листом № 2-568 від 18 березня 2010 року, виданим Шосткинським районним судом Сумської області. Відповідно до Індивідуальної відомості про застраховану особу від 12 грудня 2016 року (форма ОК-5) відносно [PERSON] відсутня інформація щодо суми заробітку та сплати страхових внесків. Відповідно до частини другої статті 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, якщо кредитор не вжив заходів щодо їх зменшення. При цьому, питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків. Як вбачається із розрахунку заборгованості, починаючи із жовтня 2014 року [PERSON] стала нараховуватися пеня у звязку із неналежним виконанням взятих на себе зобовязань за кредитним договором. Із даним позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся лише у листопаді 2016 року. Таке затягування звернення до суду з позовом, надало позивачу право заявляти вимогу про стягнення заборгованості за пенею та комісією у розмірі 10\~306 грн. 25 коп. та штраф у розмірі 1\~028 грн. 47 коп. Конституційний Суд України, у пункті 3 рішення № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами. Оскільки у матеріалах справи не міститься доказів того, що кредитор вживав заходів щодо зменшення розміру неустойки, зволікав зі зверненням до суду із позовом, а також з урахуванням майнового стану відповідача, суд вважає за можливе зменшити розмір заборгованості за пенею та штраф на 50 %, а саме стягнути заборгованості за комісію та пенею у розмірі - 5\~153 грн. 13 коп., штраф у розмірі 514 грн. 23 коп. Вказаний розмір штрафних санкцій суд вважає таким, що відповідає загальними засадам цивільного судочинства, не виходить за межа принципу розумності та справедливості. Всього стягненню із відповідача підлягає заборгованість у розмірі 21\~132 грн. 76 коп. (10\~306 грн. 33 коп. + 5\~159 грн. 07 коп. + 5\~153 грн. 13 коп. + 514 грн. 23 коп.) Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З цих підстав вимоги позивача про стягнення судового збору також підлягають задоволенню в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Outcome: approved