Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником будинку №94 по вул.Земнухова м.Маріуполя, який належить позивачці на підставі договору дарування будинку від 22 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1418. У\~ вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який є рідним братом позивачки, проте з листопаду 2013 року не проживає в зазначеному будинку, не сплачує комунальних послуг та не приймає участі в його утриманні. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком №94 по вул.Земнухова м.Маріуполя. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 28.09.2018 року ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, двічі не зявлявся до судового засідання, про причини неявки суд не повідомляв, відзив не подав, позивачка не заперечувала проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування будинку від 22 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1418, та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №83104256 від 22.03.2017 року, [PERSON] володіє будинком №94 по вул.Земнухова м.Маріуполя на праві приватної власності. Як убачається з матеріалів справи [PERSON] є рідним братом [PERSON], що підтверджується наданими суду документами. Згідно копії домової книги та інформаційної довідки Центру надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №45-126-1605 від 12.06.2018 року,\~ за вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Свідок [PERSON] в письмових поясненнях вказала, що мешкає неподалік, з сімєю позивачки спілкується та неодноразово приходила до неї у гості, відповідача по справі більше 5 років не бачила та підтвердила, що він приблизно з 2013 року не мешкає у будинку №94 по вул.Земнухова м.Маріуполя, його речей у будинку не має. Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже відповідач є членом родини позивача, але з 2013 року у будинку не проживає, його особисті речі в будинку відсутні, внаслідок чого суд вважає, що [PERSON]\~ підлягає визнанню таким, що втратив право користування будинком №94 по вул.Земнухова\~ м.Маріуполя. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved