Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

У липні 2018 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.11.2002 року, посвідченим державним нотаріусом Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сапко О.Б. Разом з ним в будинку зареєстровані: його дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , невістка - [PERSON] , онуки - [PERSON] , [PERSON] , та відповідач [PERSON] , але фактично у будинку він не проживає з моменту реєстрації і не проживає на даний час. Оскільки відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації більше десяти років, але залишається зареєстрованим у будинку, це порушує права власника і спричиняє позивачу матеріальні збитки (неможливість оформити субсидію). На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким: визнати [PERSON] , 1965 року народження , таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими будівлями [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою останнього місця реєстрації. Заяв про розгляд справи за його присутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 280 ЦПК України). Суд, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.11.2002 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сапко О.Б.. Разом з ним в будинку зареєстровані: його дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , невістка - [PERSON] , онуки - [PERSON] , [PERSON] , та відповідач [PERSON] , який не проживає з 08 вересня 2006 року, що підтверджується актом про не проживання від 11.06.2018 року. Оскільки відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації більше десяти років, але залишаєься зареєстрованим у будинку, це порушує права власника і спричиняє позивачу матеріальні збитки (неможливість оформити субсидію). Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Згідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Outcome: approved