Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПриватБанк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог зазначало, що відповідно до укладеного договору від 22 травня 2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Унаслідок невиконання відповідачкою своїх зобовязань за кредитним договором станом на 31 січня 2014 року у неї перед банком утворилась заборгованість у розмірі 27219 грн. 42 коп., яка складається із: 6741 грн. 53 коп. заборгованості за кредитом; 18943 грн. 63 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 250 грн. - штрафу (фіксована частина), 1284 грн. 26 коп. - штрафу (процентна складова), та яку ПриватБанк просив стягнути на його користь з [PERSON] Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 07 червня 2016 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Не погодившись з рішенням суду, відповідачка [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення скасувати в частині стягнення заборгованості за процентами та штрафів і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що вона визнає факт отримання від позивача позики у сумі 7000 грн. Проте поза увагою суду залишилось, що нею підписана лише Анкета-заява, яка не містить відомостей щодо істотних умов договору; а Умови та Правила надання банківських послуг вона не підписувала. Суд не встановив, чи були додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг надані їй для ознайомлення в момент укладання договору і чи не були в подальшому змінені. У судове засідання сторони не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (ас. 87-88). Позивач звернувся з клопотанням про розгляд справи за відсутності його представника. Апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором виконувала не належним чином, унаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 27219 грн. 42 коп., яка складається із: 6741 грн. 53 коп. заборгованості за кредитом; 18943 грн. 63 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 250 грн. штрафу (фіксована частина), 1284 грн. 26 коп. штрафу (процентна складова). Рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитом сторонами не оскаржується. Перевіряючи законність й обґрунтованість рішення в оскарженій частині, апеляційний суд приходить до наступного висновку. У силу частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом першої інстанції правильно установлено, що 22 травня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого ПриватБанк надав боржнику кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом Відповідач [PERSON] належним чином не виконувала свої зобов'язання, внаслідок чого станом на 31 січня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 27219 грн. 42 коп., яка складається із: 6741 грн. 53 коп. заборгованості за кредитом; 18943 грн. 63 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 250 грн. - штрафу (фіксована частина), 1284 грн. 26 коп. - штрафу (процентна складова). Невиконання боржником зобовязань щодо погашення заборгованості за кредитним договором порушує права ПриватБанку. Факт порушення зобовязання [PERSON] визнає. При цьому суд обґрунтовано визнав, що позивачем правомірно нараховані заборгованість по процентам за користування кредитом і штрафи. Так, укладеним між сторонами у справі договором, який містить підпис позичальника (ас. 9зв.), передбачено розмір процентів за користування кредитом 3% у місяць на залишок заборгованості, а також сплата штрафних санкцій штрафу у вигляді фіксованої складової 250 грн. і процентної складової 5%. За таких обставин доводи скарги, що при укладенні договору не було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов, зокрема, щодо розміру процентів та штрафу; а Умови та Правила надання банківських послуг відповідач не підписувала, колегія суддів визнає безпідставними і відхиляє. Проте, задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції безпідставно відхилив зроблену до ухвалення рішення заяву [PERSON] про застосування позовної давності до вимог про стягнення процентів за користування кредитом та штрафів. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (правова позиція Верховного Суду України, викладена у справі № 6-31цс15 від 03 червня 2015 року). У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, погоджуючись із доводами позивача про предявлення позову в межах позовної давності, не звернув увагу на те, що позов предявлений у липні 2014 року, останній платіж відповідач здійснила 09 грудня 2009 року, повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом визначене періодичними щомісячними платежами (ас. 3, 7). Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позовна давність не спливла, оскільки кредитний договір не припинив дію, є помилковим. Відповідно до вимог частини 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Ураховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності до ухвалення рішення, апеляційний суд скасовує рішення в оскарженій частині та відмовляє у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом 18943 грн. 63 коп., штрафів: 250 грн. (фіксована частина), 1284 грн. 26 коп. (процентна складова), - з підстав пропуску позовної давності. Крім того, стягуючи з [PERSON] у дохід держави судовий збір у розмірі 1105 грн. 81 коп. з тих підстав, що на момент ухвалення рішення змінились ставки судового збору, місцевий суд не врахував, що предявлений у липні 2014 року позов оплачений судовим збором у встановленому законом на день предявлення розмірі; Закон України від 22 травня 2015 року № 484-УШ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», яким частину другу статті 4 Закону від 8 липня 2011 року № 3674-УІ «Про судовий збір» викладено у новій редакції, зокрема, встановлено нові розміри ставок судового збору за подання до суду позову, набрав законної сили з 1 вересня 2015 року. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України. Відтак висновок суду про стягнення у дохід держави судового збору у розмірі 1105 грн. 81 коп. є помилковим і підлягає скасуванню. Установивши, що рішення в оскарженій частині ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів скасовує в цій частині рішення і відмовляє у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом 18943 грн. 63 коп., штрафів: 250 грн. (фіксована частина), 1284 грн. 26 коп. (процентна складова).

Outcome: partial