overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS], який уточнив у листопаді 2013 року. В уточненій позовній заяві позивач посилаєтося на те, що відповідач вже понад 10 років не проживає у спірній квартирі без поважних причин, оплату за послуги не здійснює, речей відповідача у квартирі немає. Просив визнати відповідача таким, що втратив право користуватися квартирою [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі та проти заочного рішення не заперечував . Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений згідно правил ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, згідно ордеру № 2417 від 09.01.1962 році [PERSON] на склад сім'ї з 5-ти осіб: він, дружина [PERSON], син [PERSON], син [PERSON] та мати [PERSON], було надано ордер на право зайняття квартири [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON]. Згідно рішення виконкому Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради № 168 від 20.02.2007 року у зв'язку із смертю [PERSON] особовий рахунок на трикімнатну квартиру [ADDRESS] відкритий на сина - [PERSON] складом сім'ї з 4-х осіб, в т. ч. мати - [PERSON], брат - [PERSON], син - [PERSON]. Згідно довідки ЖКП «Північне» за № 61 від 10.01.2013 року у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], син - [PERSON], мати - [PERSON], брат - [PERSON]. Згідно акту про не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS], останній не проживає у спірній квартирі з 2000 року, його речей у квартирі немає. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається приміщення протягом шести місяців. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача з відповідача судові витрати у розмірі 114 грн. 70 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з 05 вересня 2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, що привело до втрати між ними почуття поваги та любові. З лютого 2013 року між ними остаточно були припинені подружні стосунки та ведення спільного господарства. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву щодо розгляду справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідач надала заяву, в якій зазначила, що вона не заперечує проти розірвання шлюбу, однак не погоджується з обставинами викладеними в позовній заяві. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 2008 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 682. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені з лютого 2013 року. Спільне господарство вони не ведуть. Судом приймалися заходи щодо примирення подружжя, шляхом надання строку для примирення, але безрезультатно. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з 16 квітня 2003 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки між ними постійно виникали сварки, відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на життя, різні характери, що привело до втрати почуття поваги та любові. З березня 2012 року між подружжям остаточно були припинені подружні стосунки та ведення спільного господарства. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву з прохання слухати справу у його відсутність, на задоволені позову наполягав. В судове засідання відповідачка не з'явилася, надала заяву в якій просила слухати справу у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 16 квітня 2003 року, що підтверджується Свідоцтвом про укладеного шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану адміністрації муніципальної освіти Кіровського району Приморського краю Російської Федерації, актовий запис № 41. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені з березня 2012 року. Спільне господарство вони не ведуть. Судом приймалися заходи щодо примирення подружжя, шляхом надання строку для примирення, але безрезультатно. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з 16 квітня 2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, постійно виникали сварки та скандали, що привело до втрати почуття поваги та любові. З 05 травня 2013 року між ними остаточно були припинені подружні стосунки та ведення спільного господарства. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву з прохання слухати справу у її відсутність, на задоволені позову наполягала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». У судове засідання відповідач не з'явився, надав заяву щодо розгляду справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 16 квітня 2010 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 164. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені з 05 травня 2013 року. Спільне господарство вони не ведуть. Заяв щодо застосування заходів до примирення сторони до суду не надали. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з 17 листопада 2001 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, різниці у поглядах на сімейні відносини та сімейні обовязки по веденню спільного господарства та вихованню дитини. З 01 липня 2012 року між ними остаточно були припинені подружні стосунки та ведення спільного господарства. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. У судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву з прохання слухати справу у її відсутність, на задоволені позову наполягала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Фоменко». У судове засідання відповідач не зявився, надав заяву щодо розгляду справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2001 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, виданого Відділом реєстрації актів громадського стану Новомосковського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 390. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені з 01 липня 2012 року. Спільне господарство вони не ведуть. Заяв щодо застосування заходів до примирення сторони до суду не надали. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з 26 червня 2004 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, різниці у поглядах на сімейні відносини та сімейні обовязки по веденню спільного господарства та вихованню дітей. Відповідач неодноразово покидав сімю. З листопада 2005 року між ними остаточно були припинені подружні стосунки та ведення спільного господарства. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. У судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву з прохання слухати справу у її відсутність, на задоволені позову наполягала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Вишинська». У судове засідання відповідач не зявився, надав заяву щодо розгляду справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 26 червня 2004 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №359. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені з листопада 2005 року. Спільне господарство вони не ведуть. Заяв щодо застосування заходів до примирення сторони до суду не надали. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з 28 квітня 2007 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки втрачено почуття поваги та любові, різні погляди на життя та сімейні відносини. З вересня 2012 року між ними остаточно були припинені подружні стосунки та ведення спільного господарства. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву з прохання слухати справу у його відсутність, на задоволені позову наполягав. У судове засідання відповідач не з'явилася, надала заяву щодо розгляду справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2007 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 331. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені з вересня 2012 року. Спільне господарство вони не ведуть. Заяв щодо застосування заходів до примирення сторони до суду не надали. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на навчання. В обґрунтування своїх вимог пояснила, що її батьками є відповідач [PERSON] та [PERSON], яки перебували у шлюбі до 2000 року. На теперішній час шлюб між батьками розірвано. Позивач зазначила, що навчається в Артемівському медичному училищі. Навчання потребує додаткових витрат. Відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу, оскільки працює та отримує заробітну плату. Позивач у судовому засіданні свої вимоги уточнила, просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на навчання у розмірі 1/6 частки. Відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали по справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з вимогами ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного Кодексу України, як то: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с. 6). Згідно довідки Артемівського медичного училища позивач є студентом денного відділення, ІІ курсу, період навчання з 01.09.2011 року по 30.07.2015 року (а.с.3). Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини до закінчення ним навчання.

Outcome: approved