Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 30.12.2013 року він передав відповідачу у позику грошові кошти в сумі 9800,00 дол. США, і на підтвердження отримання коштів позичальником надано розписку від 30.12.2013 року. Згідно розписки відповідач зобов'язався повернути йому грошові кошти 05.03.2014 року, але коштів не повернув. Тому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 9800,00 дол. США, що станом на 13.01.2015 року відповідно до курсу НБУ еквівалентно 154448,00 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце рогляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи та вказав про підтримання позовних вимог. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час та місце рогляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за письмовою згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224-226 ЦПК України та у відсутності сторін відповідно до вимог статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) предає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Судом встановлено, що 30.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав у позику відповідачеві грошові кошти у розмірі 9800,00 дол. США, які відповідач зобов'язався повернути позивачу до 05.03.2014 року, що підтверджується письмовою розпискою (а.с. 5). Однак грошові кошти боржник у визначений строк позивачу не повернув. Таким чином, умови договору позики щодо повернення грошових коштів відповідачем не виконано, оскільки ним не надано суду доказів повернення позивачу отриманої в позику суму грошових коштів за договором. Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 9800,00 дол. США, що за курсом НБУ станом на 13.01.2015 року еквівалентно 154448,00 грн. За змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved