Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 27.02.2015 року, просить: визнати за нею та відповідачем по 1/2 ідеальної частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] із залишенням цієї квартири у їх спільній частковій власності; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, марки VOLKSWAGEN TIGUAN, 2011 року випуску, кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] (після перереєстрації - [NUMBER]), укладений між [PERSON] та [PERSON] на підставі довідки-рахунку № ВІА 020629 від 01.11.2013 року, повернувши цей автомобіль відповідачеві; визнати цей автомобіль їхньою спільною з відповідачем сумісною власністю та провести його поділ, присудивши цей автомобіль відповідачу, а їй - грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 його частини на момент вирішення справи за умови попереднього внесення відповідачем відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду або вручення їй під розписку, а у випадку не вчинення ним таких дій, визнати за кожним із них право власності на 1/2 ідеальну частку в цьому майні, без його реального поділу. На обґрунтування позовних вимог послалась на те, що з 06.08.1997 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу дітей не мають. За час шлюбу сторони нажили спільне майно, а саме: квартиру [ADDRESS], яка була придбана згідно з договором купівлі-продажу від 30.03.1999 року; автомобіль марки VOLKSWAGEN TIGUAN, 2011 року випуску, кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], який був придбаний 19.07.2012 року та зареєстрований у Червоноградському ВРЕР ДАІ за відповідачем. Відповідач, маючи намір розірвати шлюб, без її відома 01.11.2013 року відчужив вказаний вище автомобіль третій особі по справі - своїй рідній сестрі [PERSON] і даний автомобіль на даний час зареєстрований за нею, однак відповідач продовжує ним користуватися. Відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій, із урахуванням заяви про уточнення зустрічних позовних вимог від 02.03.2015 року, просить визнати за ним та [PERSON] по 1/2 ідеальної частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] із залишенням цієї квартири у їх спільній частковій власності; визнати за ним та [PERSON] по 1/2 ідеальної частки автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN, 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] із залишенням цього автомобіля у їх спільній частковій власності; розподілити грошові кошти, які знаходяться на рахунках [NUMBER], розміщених в ПАТ «Ощадбанк», виділивши йому та [PERSON] по 1059,50 грн.; покласти на [PERSON] обов'язок виконати зобов'язання за кредитним договором від 16.07.2012 року № 50005294 та стягнути з неї на свою користь 253552,90 грн. кредитних зобов'язань перед ТзОВ «ПОРШЕ Мобіліті». Вимоги обґрунтовані тим, що з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 06.08.1997 року. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20.12.2013 року шлюб з останньою розірвано. За час шлюбу він із [PERSON] нажили наступне спільне майно, яке підлягає поділу: квартира [ADDRESS], автомобіль марки VOLKSWAGEN TIGUAN, 2011 року випуску, кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], який був придбаний 19.07.2012 року на підставі договору купівлі-продажу автомобіля, вартістю 295933,50 грн., (в тому числі за кредитні кошти в сумі 147966,75 грн. на підставі кредитного договору № 50005294). Зазначив, що він уклав з ТзОВ «ПОРШЕ Мобіліті» кредитний договір № 50005294 від 16.07.2012 року, згідно з яким останній надав йому суму кредиту для придбання спірного автомобіля в сумі 147966,75 грн., еквівалентній 18267,50 доларів США терміном на 36 місяців. У цьому договорі було зафіксовано, що перший внесок за рахунок власних коштів ним було здійснено в еквіваленті 18267,50 доларів США. Усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США. Як видно з графіку погашення кредиту, погашення ним було здійснено у сумі, еквівалентній 18267,50 доларів США, і такий був повністю сплачений, тому на [PERSON] слід покласти обов'язок виконати зобов'язання за кредитним договором від 16.07.2012 року, № 50005294 та стягнути з неї на його користь половину сплачених ним кредитних зобов'язань перед ТзОВ «ПОРШЕ Мобіліті», а саме: 9133,75 доларів США, що станом на 27.02.2015 року становить 253552,90 грн. (9133,75 доларів США х 27,76 грн.). Представник позивача 24.03.2015 року подав до суду пояснення на заяву [PERSON] про уточнення позовних вимог від 02.03.2015 року. Зазначив, що позовна вимога [PERSON] про покладення обов'язку на позивача виконати зобов'язання за кредитним договором від 16.07.2012 року № 50005294 та стягнути з неї на його користь половину сплачених ним кредитних зобов'язань перед ТзОВ «ПОРШЕ Мобіліті», а саме 253552,90 грн. є надуманою та необгрунтованою, оскільки вказані кредитні зобов'язання вже виконані, ще у шлюбі, за рахунок спільних коштів. Представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог від 27.02.2015 року. Також підтримав пояснення на заяву [PERSON] про уточнення позовних вимог від 02.03.2015 року. Вимоги зустрічні, що стосуються квартири та автомобіля визнав, однак не визнав вимоги стосовно кредиту, оскільки такий був сплачений у шлюбі. Просить позов задовольнити. Відповідач та його представники у судовому засіданні вимоги зустрічного позову підтримали. Відповідач пояснив, що спірний автомобіль куплений в шлюбі з [PERSON] Визнає, що такий є спільною сумісною власністю. Письмової згоди дружини на відчуження автомобіля він не отримував, так як вона не виходила на зв'язок із ним. Кредит, отриманий для придбання автомобіля, погашався з його заробітної плати та кошти його матері і сестри. Тепер він автомобілем не користується, оскільки такий знаходиться в гаражі сестри. Вимоги, що стосуються квартири, автомобіля та грошових коштів, які знаходяться на рахунках у банку, підтримує. Також підтримує вимогу про покладення на [PERSON] обов'язку сплати кредитних зобов'язань перед ТзОВ «ПОРШЕ Мобіліті», оскільки він сам сплачував кредит, а [PERSON] ніде не працювала. Третя особа та відповідач - [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що погоджується зі стороною [PERSON] Спірний автомобіль був придбаний у шлюбі [PERSON] та [PERSON] За час шлюбу сторін у справі автомобіль був переписаний на неї, згоди [PERSON] не було. Зараз автомобіль знаходиться у її гаражі, брат ([PERSON]) інколи бере автомобіль для користування. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за первісним та задоволення зустрічного позову з огляду на таке. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу з 06.08.1997 року по 21.01.2014 року (т. 1 а.с. 5, 117). Від шлюбу сторони дітей не мають. За час шлюбу сторони набули спільне майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (договір купівлі-продажу квартири від 30.03.1999 року, посвідчений 30.03.1999 року державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Заєць М.В., реєстраційне посвідчення на квартиру від 30.03.1999 року (т.1 а.с.21, 22)); автомобіль марки VOLKSWAGEN TIGUAN, 2011 року випуску, кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], який був придбаний на підставі договору купівлі-продажу автомобіля від 18.07.2012 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» (т. 1 а.с. 118-120). За час шлюбу [PERSON] зняв з обліку у ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Червоноград автомобіль марки VOLKSWAGEN TIGUAN, 2011 року випуску, кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], та зареєстрував його на [PERSON] (а.с. 23-27). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20.12.2013 року шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с. 117). Усі вищенаведені обставини особами, які беруть участь у справі, визнані, а тому не підлягають доказуванню згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 60, частини 1 статті 61, статті 68 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - постанова ПВСУ від 21.12.2007 року № 11) вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Ураховуючи, що вимоги за первісним та зустрічним позовами про визнання за кожним із колишнього подружжя по 1/2 ідеальної частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] із залишенням цієї квартири у їх спільній частковій власності заявлені обидвома сторонами, ґрунтуються на законі, суд дійшов висновку про їх задоволення. Також судом установлено, що на рахунках [PERSON] [NUMBER], відкритих на його ім'я у Територіальному відокремленому безбалансовому відділенні № 10013/0138 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» м. Червонограда, є грошові кошти у загальній сумі 2119,35 грн. (виписка з історії операцій від 23.01.2014 року, т. 1 а.с. 92; виписка по рахунках виконавця від 23.01.2014 року, т. 1 а.с. 94). У судовому засіданні [PERSON] визнав, що ці кошти є спільною сумісною власністю подружжя та не заперечив щодо їх розподілу, а тому суд дійшов висновку про стягнення з нього на користь [PERSON] 1059,67 грн., що становить 1/2 загальної суми цих коштів. Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля та його поділу, суд виходить з наступного. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч.ч. 1-3 ст. 65 Сімейного кодексу України). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами)вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Ураховуючи те, що [PERSON] без письмової згоди [PERSON] відчужив спірний автомобіль, який є цінним майном, своїй сестрі [PERSON], що останніми не оспорюється, вимога [PERSON] про визнання недійсним укладеного в усній формі між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу автомобіля, марки VOLKSWAGEN TIGUAN, 2011 року випуску, кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] (після перереєстрації - [NUMBER]), що підтверджується довідкою-рахунком № ВІА 020629 від 01.11.2013 року, підлягає задоволенню, а спірний автомобіль - поверненню [PERSON] та [PERSON] як його співвласникам. Відповідно до частин 2, 4, 5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя. якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно з п. 25 постанови ПВСУ від 21.12.2007 року № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК (2947-14) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК (435-15), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У судовому засіданні [PERSON] відмовився сплатити [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частку спірного автомобіля та не вніс відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду, тому суд дійшов висновку про відмову у позові у частині присудження цього автомобіля [PERSON] з компенсацією [PERSON] 1/2 його ринкової вартості на момент вирішенні справи. У зв'язку з цим суд визнає за кожним із колишнього подружжя по 1/2 ідеальної частки спірного автомобіля із залишенням останнього у їх спільній частковій власності. Що стосується вимоги про покладення на [PERSON] обов'язку виконати кредитні зобов'язання перед ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» за договором від 16.07.2012 року № 50005294, укладеним між останнім та [PERSON], суд вважає, що таку слід задовольнити, стягнувши 1/2 від суми кредиту та процентів за його користування з огляду на таке. Відповідно до абз. 1 п. 24 постанови ПВСУ від 21.12.2007 року № 11 до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Як свідчать матеріали справи (т. 1 а.с. 120), 16.07.2012 року між [PERSON] таТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50005294, згідно з умовами якого йому було надано кредит у сумі 147966,75 грн. в еквіваленті 18267,50 доларів США, строком на 36 місяців для придбання автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN, 2011 року випуску, кузов № [NUMBER]. Перший внесок в оплату цього автомобіля було здійснено в еквіваленті 18267,50 доларів США. Усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США. 18.07.2012 року між ТзОВ «Алекс со» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля. Про те, що зазначені договори купівлі-продажу автомобіля та кредиту були укладені в інтересах сім'ї, а автомобіль до його відчуження на користь [PERSON], що мало місце після погашення заборгованості за кредитом, фактично використаний на задоволення потреб сім'ї [PERSON] та [PERSON] свідчать пояснення позивача, у яких він зазначив про придбання спірного автомобіля для потреб сім'ї, про експлуатацію цього автомобіля [PERSON], нотаріально посвідчена заява [PERSON] про надання нею згоди на передачу в заставу [PERSON] спірного автомобіля в забезпечення своєчасного повернення ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» отриманого ним кредиту (т. 1, а.с. 10), висновок суду про визнання спірного автомобіля об'єктом права спільної сумісної власності подружжя з визначенням по 1/2 частки за кожним із них. Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19.06.2013 року у справі № 6-55ц13, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Отже, кредитний договір від 16.07.2012 року№ 50005294 створив обов'язки щодо повернення кредиту і для [PERSON], яка хоча і не була стороною цього договору, проте такий укладався для задоволення і її потреб. Водночас згідно з графіком погашення кредиту, з урахуванням довідки ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» від 24.10.2013 року, відповідно до якої всі умови договору дотримані, сума кредиту та нараховані відсотки сплачені в повному обсязі, кредит у сумі, еквівалентній 18267,5 доларів США, погашався лише [PERSON] (т. 1 а.с. 121-123). Жодних доказів, які б свідчили про поважність причин невиконання [PERSON] своїх обов'язків з погашення кредиту, як от: вагітність, догляд за дитиною, хвороба тощо суду не подано. У зв'язку з цим суд дійшов висновку про необхідність захисту майнового права [PERSON] шляхом стягнення з [PERSON] на його користь ? частини суми погашеного ним кредиту, еквівалентну долару США, згідно з поданою суду довідкою про офіційний курс гривні щодо долара США, яка складає 253552,90 грн. (18267,50 доларів США /2 = 9133,75 доларів США, що станом на 27.02.2015 року в гривневому еквіваленті становить 253552,90 грн. (9133,75 доларів США х 27,76 грн.) (т. 2 а.с. 236-237). Такий висновок, на думу суду, відповідає загальним засадам регулювання сімейних відносин, зокрема, рівності прав і обов'язків у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, справедливості та розумності (ч.ч. 6, 9 ст. 7 СК України). Інших доказів про офіційний курс гривні щодо долара США, за правилами частин 1, 2 ст. 60 ЦПК України, суду не подано, а тому суд, виходячи з положень ч. 1 ст. 11 цього Кодексу, бере до уваги саме такий курс гривні. Те, що погашення кредиту здійснювалося за рахунок заробітної плати [PERSON], яка, згідно з ч. 2 ст. 61 СК України, була об'єктом спільної сумісної власності подружжя, вказує лише на джерело погашення кредиту й особу платника - [PERSON] та не свідчить про виконання [PERSON] свого обов'язку з його погашення. Доказів про те, що погашення кредиту здійснювалося за рахунок коштів матері та сестри [PERSON] суду не подано. Крім того, ця обставина спростовується графіком погашення кредиту та довідкою ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» від 24.10.2013 року, з яких випливає виконання умов кредитного договору [PERSON] Отже, позовні вимоги [PERSON] задовольняються частково, а [PERSON] - повністю. Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п.п. 1, 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становить 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, а за подання позовної заяви немайнового характеру - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Як видно з експертного висновку № 1072 від 16.09.2014 року, дійсна ринкова вартість квартири [ADDRESS], станом на час проведення дослідження становить 448448,00 грн. (т. 2 а.с. 3-7). Згідно з висновком № 4509 від 30.01.2015 року вартість автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN кузов № [NUMBER] станом на час виконання експертизи становить 362765,36 грн. (т. 2 а.с. 51-53). За проведення експертизи щодо визначення дійсної ринкової вартості спірної квартири позивач за зустрічним позовом сплатив 3552,00 грн. (т. 2 а.с. 2). За проведення експертиз, призначених ухвалами Червоноградського міського суду Львівської області від 05.03.2014 року та 18.11.2014 року [PERSON] сплатила 3382,50 грн. (квитанція № 3/1 від 02.04.2014 року на суму 1845,00 грн., т.1 а.с. 190; квитанція № 1/1 від 24.12.2014 року на суму 1537,50 грн., т.2 а.с. 47). З урахуванням повного задоволення зустрічних позовних вимог про поділ квартири, автомобіля та грошових коштів, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 328,35 грн. судових витрат (3552,00 грн. - 3382,50 грн. = 169,50 грн. / 2 = 84,75 грн. різниці вартості експертиз + 243,60 грн. судового збору за задоволену позовну вимогу позивача за зустрічним позовом про поділ грошових коштів). Оскільки позовні вимоги про поділ спірних квартири та автомобіля носять майновий характер, судовий збір повинен визначатися за правилами п.п. 1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», тому позивач та відповідач за первісним позовом повинні були сплатити по 1827 грн. судового збору за позовну вимогу по квартирі та по 1813,82 грн. судового збору по автомобілю (3654,00 грн. / 2 = 1827 грн.; 3627,65 грн. / 2 = 1813,82 грн.). Позивач за первісним позовом за заявлені позовні вимоги повинна була сплатити 3884,42 грн. (1827,00 грн. + 1813,82 грн. + 243,60 грн.), однак нею сплачено лише 1376,10 грн. (квитанція № 68 від 20.11.2013 року, а.с. 1; квитанція № 15 від 30.12.2013 року, а.с. 45; квитанція № 18 від 06.12.2014 року, т.2 а.с. 113; квитанція № 242 від 20.02.2015 року, т.2 а.с. 182), тому суд вважає, що з [PERSON] на користь держави необхідно стягнути 3640,82 грн. судового збору. Крім того, ураховуючи задоволення зустрічної позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 253552,90 грн. кредитних зобов'язань на підставі кредитного договору від 16.07.2012 року № 50005294, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті», суд дійшов висновку, що з позивача за первісним позовом на користь держави слід стягнути 2535,52 грн. судового збору. Таким чином, загальна сума судового збору, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави, становить 6176,34 грн. Позивач за зустрічним позовом за заявлені позовні вимоги повинен був сплатити 6419,94 грн. судового збору, однак ним сплачено лише 2535,54 грн. (квитанція № 13 від 04.02.2014 року, т.1 а.с. 111; квитанція № 39 від 07.02.2014 року, т. 1 а.с. 112; квитанція № 27 від 02.03.2015 року, т.2 а.с. 230), тому суд дійшов висновку про стягнення з нього на користь держави 3640,82 грн. судового збору. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1000,00 грн. витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до частин 1, 2 ст. 84 ЦПК витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. 13.11.2013 року між [PERSON] та КМП «Юридичний центр захисту прав власників» в особі директора адвоката [PERSON] укладено договір-доручення на правове обслуговування (представництво) (т. 2 а.с. 212). 20.11.2013 року, 12.12.2014 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено угоду про надання правової допомоги (т. 1 а.с. 13-14, т. 2 а.с. 139-140). [PERSON] за надання правової допомоги сплатила через банківську установу АТ «Ощадбанк» КМП «Юридичний центр захисту прав власників» 1000 грн. (квитанція № 21/1 від 14.11.2013 року, т. 2 а.с. 211). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року № 4191-VI (далі - Закон № 4191-VI) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218,00 гривень. У ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі у 1218,00 гривень. Як видно з журналу судового засідання від 14.01.2014 року, яке відбувалося за участю позивача та її представника [PERSON], який діяв за довіреністю від 06.01.2014 року (т.1 а.с. 49), таке тривало 23 хв. Відповідно до журналу судового засідання від 10.02.2014 року, яке відбувалося за участю позивача та її представника [PERSON], таке тривало 69 хв. Згідно з журналом судового засідання від 25.02.2014 року, яке відбулося за участю позивача та її представника [PERSON], таке тривало 64 хв. Відповідно до журналу судового засідання від 05.03.2014 року, яке відбулося за участю позивача та її представника [PERSON], таке тривало 72 хв. Як видно з журналу судового засідання від 19.02.2015 року, яке відбулося за участю позивача та її представника [PERSON], таке тривало 6 хв. Згідно з журналом судового засідання від 24.02.2015 року, яке відбулося за участю позивача та її представника [PERSON], таке тривало 76 хв. Відповідно до журналу судового засідання від 27.02.2015 року, яке відбулося за участю позивача та її представника [PERSON], таке тривало 4 хв. Згідно з журналом судового засідання від 05.03.2015 року, яке відбулося за участю позивача та її представника [PERSON], таке тривало 8 хв. Відповідно до журналу судового засідання від 24.03.2015 року, яке відбулося за участю позивача та її представника [PERSON], таке тривало 118 хв. Отже, судові засідання, у яких були присутні представники позивача в загальному тривали 7 год. 20 хв. Таким чином, граничний розмір компенсації обчислюється шляхом визначення 40 відсотків від 1218,00 грн., що становить 487,20 грн., за 7 год. = 487,20 грн. х 7 = 3410,4 грн. + 162,4 грн. за 20 хв. ( 487,20 грн. х 20 / 60) = 3572,80 грн. З урахуванням розміру задоволених позовних вимог [PERSON], суд дійшов висновку, що з [PERSON] на її користь слід стягнути 300,00 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: partial