Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач Княжицька сільська рада Броварського району Київської області звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що рішенням Княжицької сільської ради Броварського району Київської області від 17 травня 2011 року № 83(6-VI) затверджено проект землеустрою та передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,20 га (пасовище) для будівництва та обслуговування жилового будинку та господарських споруд в селі Княжичі, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, [ADDRESS], кадастровий номер 3221284001:01:031:0059. На даний час відповідач володіє даною земельною ділянкою на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 179207. 28 серпня 2013 року Княжицька сільська рада звернулася до Державної іспекції сільського господарства у Київській області з листом щодо проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства при наданні громадянину [PERSON] вищевказаної земельної ділянки. Оскільки зазначена земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення та була передана відповідачу у власність із зміною її цільового призначення, Державною іспекцією сільського господарства у Київській області клопотанням № 04-11/39 від 18 вересня 2013 року було рекомендовано Княжицькій сільській раді Броварського району Київської області вжити заходи щодо скасування її рішення від 17 травня 2011 року № 83(6-VI). Рішенням сесії Княжицької сільської ради Броварського району Київської області від 08 жовтня 2013 року № 356(23 VI) скасовано рішення про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,20 га (пасовище) для будівництва та обслуговування жилового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, [ADDRESS], кадастровий номер 3221284001:01:031:0059. Статтею 378 ЦК України передбачено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках встановлених законом. Представник позивача Обманюк С.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав суду нотаріально посвідчену заяву про визнання позову та про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі рішення 6 сесії 6 скликання Княжицької сільської ради № 83 від 17 травня 2011 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,20 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, [ADDRESS], кадастровий номер 3221284001:01:031:0059, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 179207, виданого 20 червня 2011 року. 28 серпня 2013 року Княжицька сільська рада звернулася до Державної іспекції сільського господарства у Київській області із заявою про проведення перевірки законності виділення та використання земельної ділянки громадянину [PERSON] 18 вересня 2013 року Державною іспекцією сільського господарства у Київській області клопотанням № 04-11/39 було рекомендовано Княжицькій сільській раді Броварського району Київської області вжити заходи щодо скасування її рішення від 17 травня 2011 року № 83(6-VI). Зокрема у клопотанні зазначено, що спірна земельна ділянка відповідно до земельно-кадастрової інформації на земельну ділянку обліковується як землі запасу (пасовище). Рішенням сесії Княжицької сільської ради Броварського району Київської області від 08 жовтня 2013 року № 356(23 VI) скасовано рішення про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,20 га (пасовище) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, [ADDRESS], кадастровий номер 3221284001:01:031:0059. Відповідно до ст.174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади зпитань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Відповідно до ст. 21 цього ж Кодексу порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Згідно із ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства. Статтею 23 цього ж Кодексу передбачено, що землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання. Виходячи із положень ст. 143 Земельного кодексу України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази в їх сукупності, та те, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод, інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача грунтуються на вимогах закону, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved