Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. В обгрунтування позову вказує на те, що 30.06.2020 року отримав від Фінансової компанії «Кредит-Капітал» повідомлення-вимогу разом з доданими до нього документами, про виконання зобов`язань за кредитним договором №004-29512-181113 від 18.11.2013 року на суму 28893,17 грн. Зазначає, що договору не укладав. Проте, при ознайомленні з документами встановлено, що на заяві №004-29512-181113 відсутній підпис позивача, що в свою чергу свідчить про не укладення та не підписання даної заяви. Просить визнати недійсним кредитний договір. Ухвалою судді від 14 липня 2020 року цивільну справу прийнято до провадження та, з урахуванням ч. 4 ст. 19 та п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, вирішив її розглянути у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Відповідач не направив на адресу суду відзив. Позивач в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не відомі. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановлений законом строк. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 30.06.2020 року [PERSON] отримав від Фінансової компанії «Кредит-Капітал» повідомлення-вимогу разом з доданими до нього документами, про виконання зобов`язань за кредитним договором №004-29512-181113 від 18.11.2013 року на суму 28893,17 грн. При ознайомленні позивача з документами, надісланими фінансовою установою встановлено, що на заяві №004-29512-181113 відсутній підпис позивача, а міститься лише печатка та підпис представника банку. З повідомлення-вимоги по кредитному договору №004-29512-181113, за підписом директора департаменту по роботі з боржниками ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» Резник К.О., позивача повідомлено, що в зв`язку з невиконанням зобов`язань, «Дельта Банк» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», який здійснює стягнення боргу через суд і виконавчі служби, співпрацює з юридичними компаніями, правоохоронними органами та державними установами. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України) Частиною першою ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, і які полягають у тому, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У свою чергу, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 цього Кодексу). Нормами ст. 215 Цивільного кодексу України врегульовано правовідносини щодо недійсності правочину, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правові наслідки недійсності правочину визначено ч. 1 ст. 216 ЦК України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно зі ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Також згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 8 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, відповідно до частини першої ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України, саме на момент вчинення правочину. Виходячи зі змісту правової позиції Верховного Суду України, викладеної в ухвалі від 18.12.2013 року у справі 6-127цс13, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 Цивільного кодексу України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Враховуючи викладені обставини та норми Закону, суд дійшов висновку, що кредитний договір № 004-29512-181113 від 18 листопада 2013 року у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом даного письмового документа - не підписувався позивачем. Відповідне волевиявлення [PERSON] , як учасника даного правочину, взагалі було відсутнім. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У зв`язку із наведеним, з врахуванням того, що відповідач доводи позивача не спростував, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати кредитний договір від 18 листопада 2013 року за № 004-29512-181113, що укладений між ПАТ «Дельта Банк» із зазначеною у договорі особою громадянином України [PERSON] у сумі 28893,17 грн. недійсним. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved