Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] грошових коштів за договором позики. Як підставу позову зазначила, що 17 травня 2017 року між нею та [PERSON] був укладений договір безпроцентної позики на суму 3\~400,00 гривень. [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 3\~400,00 гривень і обіцяла повернути їх в строк до 17 липня 2017 року. На підтвердження обіцянок [PERSON] в день отримання грошей, 17 травня 2017 року, власноручно написала розписку, в якій зазначила суму грошей та дату повернення боргу. В зазначений в розписці термін гроші в сумі 3\~400,00 гривень їй не були повернуті. 13 жовтня 2017 року нею направлено листа за місцем проживання відповідача, який був отриманий 19 жовтня 2017 року, однак відповіді на лист не надійшло. На теперішній час [PERSON] відмовляється виконувати свої зобовязання та уникає спілкування. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 3\~400,00 гривень за договором позики, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 640,00 гривень. У судове засідання позивач не з»явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала позов та не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявилася, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, про причини неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи згідно зворотним поштовим повідомленням в матеріалах справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, вислухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого позивач надала відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 3\~400,00 гривень, без сплати відсотків, а відповідач зобовязалася повернути грошові кошти у строк до 17 липня 2017 року. На підтвердження укладеного договору позики відповідач надала розписку від 17 травня 2017 року (а.с. 3), що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України. Відповідно до положень ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошових коштів. Статтею 1047 ЦК України визначені вимоги до форми договору позики, а саме, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач в обумовлений термін не повернула грошові кошти за договором позики. 13 жовтня 2017 року позивачем направлено лист щодо повернення грошових коштів за договором позики від 17 травня 2017 року (а.с. 4), який був отриманий 19 жовтня 2017 року (а.с. 5), однак відповідь на лист не надійшла. Станом на день подання позову позика не повернута. Положеннями ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України встановлено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. На даний час сума боргу за договором позики становить 3 400,00 гривень. Позивач зобовязання виконала у повному обсязі, надавши відповідачу у позику грошові кошти у визначений строк. Відповідач зобовязань щодо своєчасного повернення суми позики не виконала до цього часу, в звязку з чим сума грошових коштів за договором позики підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності до ст.197 ЦПК фіксування судового процессу за допомогою технічних засобів не здійснювалось. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved