Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON], звернулась із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, на сьогоднішній день відповідач за рішенням суду сплачує аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] й [PERSON] у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 20 квітня 2017 року та до досягнення найстаршою дитиною [PERSON], повноліття. У звязку із збільшенням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також збільшився і рівень інфляції, а присуджені аліменти на утримання дітей не забезпечують утримання дітей. Просить збільшити розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти збільшення розміру аліментів заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 28 квітня 2012 року зареєстрували шлюб, від шлюбу вони мають спільних дітей, а саме: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Юрївського районного суду Дніпропетровської області у справі №198/280/17 від 09 червня 2017 року було стягнуто з [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] й [PERSON] у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 20 квітня 2017 року та до досягнення найстаршою дитиною [PERSON], повноліття. У звязку із подорожчанням рівня життя та зміни її матеріального стану позивач ставить питання про збільшення розміру аліментів, що стягуються на неповнолітніх дітей позивач вважає, що рівень присуджених аліментів є надто низьким та не відповідає розміру аліментів визначеного законом. Відповідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, тощо, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. При цьому, інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, утримання відповідачем дитини є не її правом, а її обов'язком. При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема у статті 182 СК України частину другу викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Суд знаходить вимоги про збільшення розміру аліментів підставними, у звязку із тим, що стягуваних аліментів на утримання дітей за рішенням суду в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 20 квітня 2017 року та до досягнення найстаршою дитиною [PERSON], повноліття, не відповідають розміру аліментів, передбаченого законом. З урахуванням викладеного, на думку суду, наявні підстави вважати, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів змінилися мінімальні життєві стандарти. Вимога про зміну розміру аліментів включає в себе вимогу про встановлення мінімального розміру аліментів, визначених законодавством України. Тому з врахуванням викладених обставин суд приходить до висновку про необхідність збільшення розміру аліментів. При визначенні такого розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, стан здоровя та матеріальне становище дитини. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивач при предявленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved