Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,2400 га у межах згідно з планом за адресою: [ADDRESS] із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 26 грудня 2005 року він на підставі договору купівлі-продажу придбав житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку за цією ж адресою, що складалась з двох ділянок площею 0,15 га - для обслуговування житлового будинку та 0,24 га - для ведення особистого селянського господарства, про що в договорі було зроблено відповідну примітку, проте помилково зазначено лише одне цільове призначення ділянки - для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, через що в даний час він не може розпорядитися своєю власністю. У судове засідання позивач не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій позовні вимоги підтримав з наведених мотивів, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явилася, надала суду заяву в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила розгляд справи здійснювати за її відсутності. Представник третьої особи - реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції Харківської області не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності служби. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом витребувано та досліджено матеріали нотаріальної справи, заведеної приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Харківської області Івановим І.І., при укладанні договору купівлі- продажу від 26 грудня 2005 року. З вказаних матеріалів судом встановлено, що 26 грудня 2005 року [PERSON], від імені якого діяла [PERSON] за дорученням від 25 квітня 2003 року, продав, передавши у власність, а [PERSON] купив, прийнявши у власність, житловий будинок із надвірними будівлями [ADDRESS] і земельну ділянку за цією ж адресою. В договорі зазначено, що земельна ділянка складається з двох ділянок 0,15 га та 0,24 га, право власності продавця засвідчено державними актами на земельну ділянку, виданими Золочівською селищною радою 08 жовтня 2004 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 червня 2003 року №629, та зареєстрованих в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1342 і 1343. З витягу про реєстрацію у Державному реєстрі правочинів вбачається, що 26 грудня 2005 року приватний нотаріус Іванов М.І. у Золочівському районі Харківської області нотаріально посвідчив укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS], в описі майна зазначено: житловий будинок та земельна ділянка 0,39 га №1342, 1343. 21 червня 2003 року державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Чабан Н.П. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], спадкове майно складалося із житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки 0,39 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства. 08 жовтня 2004 року [PERSON] на підставі свідоцтва про права на спадщину за заповітом від 21 червня 2003 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 0,24 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, адреса розташування ділянки: [ADDRESS] акт зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1343. Кадастровий номер ділянки [NUMBER]. 08 жовтня 2004 року [PERSON] на підставі свідоцтва про права на спадщину за заповітом від 21 червня 2003 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 0,15 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, адреса розташування ділянки: [ADDRESS] акт зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1342. 25 квітня 2003 року [PERSON] уповноважив [PERSON] управляти належним йому житловим будинком та земельною ділянкою 0,39 га по [ADDRESS], з правом укладати договори продажу, дарування тощо. Довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №188. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ЦК України. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У статті 41 Крнституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 655 ЦК України містить визначення договору купівлі-продажу. Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У ч. 1 ст. 656 ЦК України закріплено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Стаття 662 ЦК України передбачає обов'язок продавця передати товар покупцеві. Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 334 ЦК України в ред. від 29.09.2005 року, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу від 26.12.2005 року, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Стаття 174 ЦПК України встановлює, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 26.12.2005 року [PERSON] набув право власності, в тому числі і на спірну земельну ділянку площею 0, 24 га відповідно до положень ст.ст. 334, 655, 656 ЦК України, про що свідчать правовстановлюючі документи продавця, серед яких спірна земельна ділянка входила до складу успадкованої ним ділянки площею 0, 39 га. Проте згодом на неї було отримано окремий державний акт, що зазначений у договорі купівлі-продажу, як відчужуване майно, належне продавцю, право власності на яке набув покупець [PERSON] Проте через неточність визначення цільового призначення обох ділянок за договором, право позивача на даний час не визнається, у зв'язку з чим право підлягає захисту у обраний ним спосіб відповідно до положень ст. 392 ЦК України.

Outcome: approved