Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить\~визнати відповідачів\~такими,\~що втратили\~право користування\~житловим будинком\~ [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить вищевказаний будинок. На даний час в будинку, крім неї зареєстровані: її чоловік, який є третьою особою у справі та їх двоє повнолітніх дітей, які є відповідачами у справі. ЇЇ син - відповідач [PERSON] , [INFO] , в спірному будинку не проживає з вересня 2006 року, оскільки виїхав в Чеську Республіку та проживає за кордоном, не бажає повертатися до м. Миколаєва. ЇЇ дочка відповідач [PERSON] більше 10 років не проживає у вказаному будинку, оскільки виїхала з нього у зв`язку з навчанням у 2002 році до Чеської Республіки, після якого не повернулася додому, уклавши там 25.09.2009 шлюб та, народивши дитину. Особистих речей відповідачів в будинку немає, всі комунальні послуги та витрати пов`язані з використанням будинку сплачує позивач. Оскільки відповідачі більше спільним побутом з позивачем не пов`язані, не мають поважних причин непроживання у будинку позивача більше одного року, на підставі частини другої статті 405 ЦК України, просила задовольнити позов. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.05.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. В судове засідання, призначене на 22.11.2021, сторони повторно не з`явились. Позивач подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та повідомити її про прийняте рішення. Відповідачі відзиву на позовну заяву не надали, причини своєї неявки суду не повідомили. Повідомлення відповідачів про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. Третя особа [PERSON] просив позов задовольнити та справу слухати без його участі. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.04.2011 належить будинок [ADDRESS] . Відповідачі є повнолітніми дітьми позивача, які виїхали до Чеської республіки більше одного року тому та постійно в ній проживають. 25.09.2009 відповідач [PERSON] уклала в Чехії шлюб з [PERSON] . Згідно відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку з реєстру територіальної громади м. Миколаєва від 05.05.2021 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином,\~враховуючи вищевикладене\~та те,\~що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які за вказаною адресою не проживають понад 10 та 3 роки відповідно, наміру проживати в будинку не висловлювали, вселитися не намагалися, жилим приміщенням, як постійним місцем свого проживання не цікавилися, доказів протилежного відповідачі не надали, а їх реєстрація в спірному будинку позбавляє позивача можливості у повній мірі використовувати своє право власності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1816,00 грн., по 908,00 грн. з кожного, витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved