Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

У листопаді 2014 року до [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів в результаті порушення фінансових зобовязань та відшкодування моральної шкоди. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що в період за 2009-2011 роки ним було надано [PERSON] в борг 62\~000 доларів США та 15\~000 доларів США. Вищезазначені грошові кошти Позивач передавав [PERSON] частками в присутності свідків, і остання запевняла його, що віддасть зазначені кошти та проценти за їх користування. Проте, протягом тривалого часу грошові кошти так і не були повернуті. 22.11.2011 року [PERSON] в присутності нотаріуса власноручно написала розписку про наявність фінансових зобовязань перед [PERSON]. В заяві також зазначено, що вона зобовязується повернути вищезазначену суму грошей у повному обсязі. При цьому, [PERSON] зазначила, що вона має намір повернути дану суму під час оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 0125687800070010108, що розташована на території Оленівської сільської ради Чорноморського району АР Крим. При чому, остання вказала себе як фактичного власника вищезазначеної земельної ділянки згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 973801, виданого 24.02.2009 року. Проте, відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 973801, виданого 24.02.2009 року, власником земельної ділянки за кадастровим номером 0125687800070010108 є [PERSON]. У звязку із неповерненням боргу, Позивач направив рекомендованим листом на адресу [PERSON] офіційну претензію щодо повернення йому грошових коштів. Як вбачається з поштового повідомлення,18.04.2012 року [PERSON] особисто отримала вищезазначену претензію. 15.05.2012 року Позивач рекомендованим листом повторно направив на адресу [PERSON] офіційну претензію щодо повернення йому грошових коштів, згідно якої зазначив підстави повернення боргу з її боку і просив в десятиденний строк з моменту отримання особисто нею претензії звязатися з ним з метою вирішення конфліктної ситуації та повернення йому грошових коштів. 18.05.2012 року [PERSON] особисто отримала дану претензію. На думку Позивача, відповідно до взятих на себе зобовязань сімєю Шуст-Шипилін ([PERSON] являється рідним братом [PERSON]) останніми заборговано перед Позивачем на суму у розмірі 77\~000 доларів США, що за курсом НБУ становить 1\~212\~719 (один мільйон двісті дванадцять тисяч сімсот девятнадцять) грн. 20 коп. Враховуючи вимоги ст. ст. 1050 ЦК України, Позивач зазначив, що також підлягають стягненню з Відповідачів на його користь 3 % річних у загальному розмірі 14\~370 доларів США, що за курсом НБУ становить 226\~321 (двісті двадцять шість тисяч триста двадцять одна) гривня 72 коп. Пеня за вищезазначеною заборгованістю становить 500\~049 (пятсот тисяч сорок девять) гривень. Загальна сума заборгованості становить 123\~120 (сто двадцять три тисячі сто двадцять) доларів США, що за курсом НБУ становить 1\~939\~090 (один мільйон девятсот тридцять девять тисяч девяносто) гривень. Позивач вважає, що у звязку з тим, що [PERSON] є платоспроможною людиною, має гарне фінансове положення, остання спроможна погасити свої фінансові зобовязання, проте не має такого бажання. Також, [PERSON] зазначив, що протиправними діями [PERSON] йому та його сім'ї було спричинено значну моральну шкоду, яку він оцінює, виходячи із власного переконання, у розмірі 40\~000 (сорок тисяч) доларів США, що за курсом НБУ становить 629\~984 (шістсот двадцять девять тисяч девятсот вісімдесят чотири) гривні. Позивач просив суд стягнути, в якості виконання боргових зобовязань грошові кошти з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі загальної суми стягнення грошових коштів за порушення невиконання фінансових зобовязань 123\~120 (сто двадцять три тисячі сто двадцять) доларів США, що за курсом НБУ становить 1\~939\~090 (один мільйон девятсот тридцять девять тисяч девяносто) гривень, з яких: основний борг - 77\~000 доларів США, що за курсом НБУ становить 1\~212\~719 (один мільйон двісті дванадцять тисяч сімсот девятнадцять) грн. 20 коп.; 3 % річних - 14\~370 доларів США, що за курсом НБУ становить 226\~321 (двісті двадцять шість тисяч триста двадцять одна) гривня 72 коп.; пеня у розмірі 31\~750 (тридцять одна тисяча сімсот пятдесят) доларів США, що за курсом НБУ становить 500\~049 (пятсот тисяч сорок девять) гривень та спричинену моральну шкоду у розмірі 629\~984 (шістсот двадцять девять тисяч девятсот вісімдесят чотири) гривні. 27 лютого 2015 року та 11 червня 2015 року Позивачем до канцелярії суду були подані уточнена позовна заява за вх. № 5394 та заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої, враховуючи зміни в гривнево-доларовому курсі, встановленому НБУ, останнім було здійснено коригування фінансових зобовязань. Після неодноразових уточнень позовних вимог, в остаточному варіанті [PERSON] просив суд в якості виконання боргових зобовязань грошові кошти з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 77\~000 (сімдесят сім тисяч) доларів США, що за курсом НБУ становить 2\~144\~450 (два мільйони сто сорок чотири тисячі чотириста пятдесят) гривень 00 коп.; 3 % річних від простроченої суми у розмірі 13\~000 (тринадцять тисяч) доларів США, що за курсом НБУ становить 362\~050 (триста шістдесят дві тисячі пятдесят) гривень 00 коп.; пеню у розмірі 38\~087 (тридцять вісім тисяч вісімдесят сім) доларів США, що за курсом НБУ становить 1\~060\~722 (один мільйон шістдесят тисяч сімсот двадцять дві) гривні 90 кок.; моральну шкоду в розмірі 2\~785\~000 (два мільйони сімсот вісімдесят пять тисяч) гривень; судові витрати покласти на [PERSON]. Представником Відповідача було подано письмові заперечення проти позову, відповідно до яких зазначено, що Позивач протягом 2009-2011 року надав [PERSON] в борг 62\~000 доларів США та 15\~000 доларів США, в результаті чого остання має перед Позивачем фінансові зобовязання на 77\~000 доларів США. При цьому Позивач посилається на те, що 22.11.2011 року [PERSON] написала заяву, яка нотаріально була засвідчена, про те, що вона підтверджує факт існування фінансових зобовязань перед [PERSON], що виникли в січні 2009 року в сумі еквівалентній 62\~000 доларів США. Згідно даної заяви [PERSON] зобовязалася повернути вищезазначені кошти в повному обсязі під час оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 0125687800070010108, що розташована на території Оленівської сільської ради, Чорноморського району, Автономна Республіка Крим. Як зазначив представник Відповідача, між Позивачем та Відповідачем не укладалося ніяких письмових договорів позики, хоча сума, яку просить стягнути Позивач у багато разів перевищує 10 неоподаткованих мінімумів громадян, не встановлювалися ніякі обовязки між сторонами та строки виконання договору позики, а також відсутні в справі будь-які інші докази, які б свідчили про передачу грошей у вищезазначених сумах. Також, представник Відповідача зазначив, що земельна ділянка, яка фігурує в посвідченій приватним нотаріусом заяві [PERSON] від 22.11.2011 року не продана, і якщо навіть припустити, що у Відповідача дійсно існують зобовязання по поверненню Позивачу вищезазначеної грошової суми, відповідно до умов даної заяви, і якщо дана заява має силу правочину (угоди), то вони ще не настали, оскільки моментом повернення коштів є момент продажу земельної ділянки, яка ще не продана, і Позивачем не надано жодних доказів, про те що вона була відчужена. Але дана заява не є договором позики у розумінні ст. 1046 ЦК України і не підтверджує факту отримання Відповідачем коштів від Позивача, зазначених у заяві . Також, представником Відповідача зазначено, що дійсно нотаріусу надавався державний акт на право власності на земельну ділянку, яка належить [PERSON] свідчить той факт, що в даній заяві нотаріусом вірно вказані всі дані державного акту, а саме: серія ЯЖ № 973801, виданий Чорноморською районною державною адміністрацією від 07.02.2008 року, зареєстровано в реєстрі державних актів на право власності на землю за № 010901800012. Також, зазначено, що поводом написання вищезазначених заяв стало те, що в 2009 році між Позивачем та Відповідачем були усні домовленості про те, що Позивач бере на себе обовязки щодо надання допомоги в отримання та подальшого оформлення земельної ділянки, кадастровий номер 0125687800070010108, що розташована на території Оленівської сільської ради, Чорноморського району, Автономна республіка Крим, а після її продажу Відповідач повинна була з Позивачем розрахуватися в розмірі сум, які зазначені в двох заявах, тобто це були фінансові зобовязання розрахуватися з Позивачем за наданням ним відповідних послуг, повязаних з оформленням та переведенням цільового призначення земельної ділянки після її продажу. Проте, земельна ділянка на момент звернення до суду не продана, а відтак ніякого обовязку з Відповідача по виконанню цих фінансових зобовязань перед [PERSON] немає. Представник Відповідача просив суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні представник Позивача просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачі та представник [PERSON] просили відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1)\~неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2)\~неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3)\~свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6)\~справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 22.11.2011 року [PERSON] в присутності нотаріуса Київського міського нотаріального округу, власноручно написала заяву щодо підтвердження фінансових зобовязань перед [PERSON] в сумі, еквівалентній 62\~000 (шістдесят дві тисячі) доларів США. В заяві також зазначено, що вона зобовязується повернути вищезазначену суму грошей у повному обсязі під час оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 0125687800070010108, що розташована на території Оленівської сільської ради Чорноморського району Автономної Республіки Крим. Загальна площа земельної ділянки становить 1,9924 га, цільове призначення земельної ділянки для рекреаційного призначення. При чому, остання вказала себе як фактичного власника вищезазначеної земельної ділянки згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 973801, виданого 24.02.2009 року (а.с. 7). 22.11.2011 року [PERSON] також написала заяву (розписку), відповідно до якої зазначила, що вона бере на себе фінансові зобовязання перед [PERSON] в сумі, еквівалентній 15\~000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США. Дані обовязки повязані з вирішенням земельних питань Зобовязувалась повертати частинами (а.с. 9). Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За нормою ч. 1\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Це має важливе значення, оскільки нерідко така форма позики, як боргова розписки слугує підставою й для інших боргових зобовязань, які виникають незалежно від позики, наприклад, з інших правових підстав, зокрема договору купівлі-продажу, підряду тощо. Аналогічна позиція висвітлена і у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка\~\~згідно зі\~\~ст. 360-7 ЦПК України\~ має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, відповідно до якої зазначено, що дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Всупереч вимогам законодавства, Позивачем не надано доказів існування між ним та [PERSON] договірних відносин на підставі договору позики. Окрім того, ні в позовній заяві, ні в розписці, ні в поясненнях учасників процесу не зазначений конкретний момент передачі грошових коштів за договором позики, а також відсутня вказівка про повернення боргу до певної дати, що в сукупності підтверджує те, що між сторонами договір позики не укладався. Більш того, по своїй суті у вищезазначених заявах [PERSON] вказується на зобовязання останньої повернути відповідні грошові кошти під час оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 0125687800070010108, що розташована на території Оленівської сільської ради Чорноморського району Автономної Республіки Крим, а не про повернення отриманих у позику коштів. Статтю 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України)\~ передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві щодо укладення між сторонами, в розумінні положень ст.ст. 1046-1047 ЦК України саме договору позики, що унеможливлює задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 3\~ст. 23 ЦК України\~встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Відповідно до п.3\~Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року\~визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для\~вирішення спору. Оцінивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань спричинених Відповідачами, наявності причинно-наслідкового зв'язку між їх діями та наслідками, зазначеними [PERSON] в позові, а тому не знаходить підстав для задоволення заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст.1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.03.2015 року [PERSON] було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні заявленого позову, то вважає також за необхідне стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 3\~654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та ст. ст. 15,16, 1046, 1047 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved