Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] Штеффена про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на початку 2010 року вона познайомилася із громадянином [PERSON] Республіки Німеччина [PERSON] Штеффен, а через деякий час сторони почали проживати спільно однією сімєю без реєстрації шлюбу. 09.07.2011 року народився син [PERSON], батьком якого є відповідач. До березня 2013 року сторони проживали разом, вели спільне господарство, виховували сина, але потім відносин стали погіршуватися. Сторони на деякий час припинили спільне проживання, а неповнолітній [PERSON] за спільною згодою залишився проживати із позивачем. На початку літа 2014 року сторони вирішили знову спробувати проживати разом для чого переїхали у м. Нюрберг, але в грудні 2014 року відносини між позивачем та відповідачем зруйновані остаточно і тому вони припинили проживати разом. Після остаточного припинення відносин сторони дійшли згоди про те, що малолітній [PERSON] проживатиме із позивачем, а відповідач буде добровільно сплачувати кошти на утримання спільного сина і зустрічатися із дитиною у відповідні вихідні дні. Деякий час відповідач надавав кошти на утримання сина, однак згодом припинив сплачувати аліменти. На початку осені 2017 року захворіла мати позивача, тому остання змушена була разом із сином приїхати в Україну, де на даний час проживають. Дізнавшись про ці обставини, відповідач взагалі відмовився виконувати свої батьківські обовязки по утриманню свого сина, тому позивач змушена звернутися із відповідним позовом, в якому просить стягувати із відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. 30 січня 2018 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій останній заперечує проти обставин та правових підстав, наведених позивачем, а також заперечує проти позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Рішенням дільничного суду м. Нюрнберг від 02.06.2017 р., яке набрало законної сили і не підлягає оскарженню, між сторонами затверджено договір спілкування відповідача із дитиною. У вказаному договорі викладений чіткий графік побачень відповідача із своїм сином [PERSON]. На початку осені 2017 року позивач змінила місце постійного проживання дитини, перемістивши дитину з м. Нюрнберг, де дитина постійно проживала, до м. Гільдбурггаузен. Така зміна постійного місця проживання дитини відбулася без погодження із відповідачем. Невдовзі, позивач вивезла дитину з Німеччини в Україну також без згоди батька. Позивач не дотрималась умов договору, чим порушила права відповідача на спілкування із своїм сином. Також, відносини щодо утримання дитини (аліменти) чітко врегульовані в Німеччині, тобто за місцем постійного проживання дитини. Так, відповідно до документу про зобовязання сплати аліментів, розмір коштів на утримання дитини, який підлягає сплаті відповідачем з 01.07.2017 р. становить 374 Євро щомісяця. Відповідач сплачував зазначені кошти (аліменти) на утримання сина до моменту грубого порушення позивачем [PERSON] про спілкування. Також, відповідно до рішення Дільничного суду м. Нюрнбнрг від 16.11.2017 р., справа № 107F3323/17, право на визначення місця проживання дитини передано батькові, тобто відповідачу. Виконуючи вказане рішення Дільничного суду м. Нюрнбнрг від 16.11.2017 р., відповідач зареєстрував дитину за своїм місцем проживання в Штальбаумштрассе, 14, Гартенхауз, 04155. Таким чином, законним місцем проживання дитини є вищевказана адреса, де також проживає і відповідач, а тому у позивача відсутні правові підстави для отримання аліментів на утримання сина. Протиправна зміна позивачем місця проживання дитини шляхом переміщення її з Німеччини в України без погодження із відповідачем не може бути правовою підставою для задоволення позовних вимог про стягнення із відповідача аліментів. 12 березня 2018 року до суду від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що на підтвердження своїх заперечень відповідач додав лише доповнення до мирової угоди, укладеної між нею та відповідачем 30.05.2017 р., затверджене ухвалою Дільничного суду м. Нюрнберг 02.06.2017 р. щодо порядку участі у вихованні дитини, а також тимчасове рішення Дільничного суду м. Нюрнберг від 16.11.2017 р. Однак, стороною відповідача не додано мирову угоду, затверджену Дільничним судом м. Лейпциг 12.02.2014 р., якою чітко визначено, що малолітній [PERSON] проживає із позивачем, а батько лише має право на спілкування з сином у певні проміжки часу. Доповненням до мирової угоди від 30.05.2017 р. лише доповнено порядок спілкування батька з дитиною, а також закріплено право на поїздки з [PERSON] в Україну. Тимчасовим рішенням Дільничного суду м. Нюрнберг від 16.11.2017 р. у справі № 107F3323/17 не скасовано мирову угоду у частині визначення з ким із батьків буде проживати дитина, а лише надано відповідачу право тимчасово, до закінчення розгляду основної справи у суді, на визначення постійного місця де син буде проживати із позивачем. Вказаним рішенням не обмежено право позивача доступу до дитини, тобто право тимчасово перебувати з [PERSON] в Україні, у місці іншому, ніж основне місце проживання дитини. У судовому засіданні представник позивач [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] Штеффен [PERSON] проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, заперечив у повному обсязі та просив у задоволенні позову відмовити. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] народився 09 липня 2011 року у м. Лейпциг Федеративної Республіки Німеччина, про що свідчить копія свідоцтва про його народження, виданого відділом РАЦС, м. Лейпциг, реєстраційний номер G3275/2011. Батьком у свідоцтві про народження дитини записаний [PERSON] Штеффен, матірю [PERSON], ур. [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до довідки № 536-183-11, виданої 23.08.2011 р. консультативним відділом Посольства України у [PERSON] Республіці Німеччина, [PERSON], [INFO], зареєстрований громадянином України (а.с. 8). Згідно довідки про реєстрацію, виданою 23.11.2017 р. Управлінням у справах реєстрації громадян, м. Лейпциг, малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: Штальбаумштрассе, 14, Гартенхауз, 04155 Лейпциг, Німеччина (а.с. 64). Із матеріалів справи вбачається, що Дільничним судом м. Нюрнберг 02.06.2017 р. у справі № 107 F 64/17 ухвалено рішення, яким затверджено договір про спілкування, укладений під час судового засідання 30.05.2017 р. (57-58). До матеріалів справи додано копію доповнення, ухваленого на закритому засіданні Дільничного суду м. Нюрнберг у вівторок, 30.05.2017 р., в якому викладено зміст договору про спілкування, графік побачень батька із сином. Також, у даному договорі батьки погодилися, що перебування [PERSON] за кордоном можливе разом з батьками у країнах ЄС і не вимагає згоди іншої сторони (батька, матері) (а.с. 52-56). У матеріалах справи міститься копія тимчасового рішення Дільничного суду м. Нюрнберг, ухваленого 16.11.2017 р. у справі № 107F3323/17, відповідно до якого суд вирішив право на визначення місця проживання для спільної неповнолітньої дитини [PERSON], 09.07.2011 р. тимчасово передати [PERSON] Штеффену (а.с. 39-45). Також, стороною відповідача додано до матеріалів справи засвідчену копію для батька документ про зобовязання сплати аліментів, відповідно до якого [PERSON] Штеффен зобовязався сплачувати на утримання сина аліменти, розмір яких з 01.07.2017 р. становить 374 Євро щомісяця (а.с. 61-62). У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що відповідач сплачував вищевказаний розмір аліментів, однак з того часу, як позивач поїхала з сином в Україну, аліменти відповідач не сплачує. Зі змісту акта обстеження умов проживання, складеного 12 лютого 2018 року начальником ССДС Броварської РДА [PERSON] та головним спеціалістом ССДС Броварської РДА [PERSON], вбачається що малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом із позивачем за адресою: Україна, Київська обл., Броварський р-н., с. Княжичі, вул. Лісна, буд. 6 (а.с. 86). Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. ч. 1,2,3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом\~ст.\~ст.\~181,182\~СК України\~кошти на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються за\~рішенням суду\~у частці\~від доходу\~її матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина.\~При визначені\~розміру аліментів\~суд,\~враховує:\~1)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як передбачено ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобовязані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.01.1991 р., держави учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. Вищевказаними нормами чинного законодавства встановлено, що той із батьків з ким проживає дитина має право на отримання від того із батьків, який проживає окремо від дитини, аліментів для утримання дитини. Із пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом із позивачем за адресою: Україна, Київська обл., Броварський р-н., с. Княжичі, вул. Лісна, буд. 6. Таким чином, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дитини, враховуючи те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, не має на утриманні інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, шляхом стягнення із відповідача аліментів у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу). Доводи заперечення сторони відповідача про те, що позивач самостійно змінила місце проживання дитини, не можуть бути підставою для відмови у стягненні аліментів з відповідача. Із матеріалів справи дійсно видно, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, який вирішується судами у [PERSON] Республіці Німеччина. Однак, оскільки такий спір ще не вирішений, а дитина фактично проживає з позивачем, то позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на дитину є обґрунтованими та доведеними. Це не позбавляє можливості сторони вирішити питання щодо аліментів у подальшому, при вирішенні спору щодо визначення місця проживання дитини. На підставі викладеного, та

Outcome: approved