Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20 травня 2000 року, від подружніх стосунків спільних дітей не має. Шлюбні відносини припинені, з відповідачем не має порозуміння у стосунках, тому сім'я розпалася. Оскільки відповідач не має наміру розірвати шлюб в органах ДРАЦС, позивач змушений звернутись до суду. У зв'язку з наведеним позивач просить позов задовольнити. (а.с. 2-3). Позивач в судове засідання не прибув, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує свої вимоги і просить суд позов задовольнити, на заочне рішення згоден. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, заяв про розгляд справи за її відсутності не надавала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статей 169, 224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін у заочному порядку та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей, створення позивачем фактичної нової сім'ї та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 травня 2000 року, спільних дітей від шлюбу не мають. Розірвати шлюб через органи реєстрації актів цивільного стану відповідач не має наміру (а.с. 6). Суд виходить із того, що шлюбні відносини між подружжям [PERSON] припинені із березня 2014 року у зв'язку з тим, що вони як подружжя не мають порозуміння у стосунках, через що між ними постійно виникали сварки та скандали, що призвело до втрати почуттів, взаєморозуміння та взаємоповаги у стосунках, тому сім'я розпалася, їхнє спільне життя суперечить їхнім інтересам, а збереження сім'ї неможливим, оскільки суд не має право зобов'язати одного з подружжя (позивача) зберегти сім'ю, якщо він (позивач) категорично проти. Таким чином, при вирішенні позову про розірвання шлюбу, суд повно і всебічно з'ясував фактичні взаємини подружжя [PERSON], мотиви та причини розлучення і ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, при наявності категоричного заперечення позивача на збереження сім'ї, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, які документально підтверджуються в сумі 243 грн. 60 коп., суд стягує з відповідача на користь позивача (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved