Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

у квітні 2021 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла вказана заява, мотивована [PERSON] тим, що з [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11.05.2013 до 05 жовтня 2020 року розірваний. У них є спільний син [PERSON] , [INFO] , з яким вона після розірвання шлюбу проживає по [ADDRESS] , в будинку її матері [PERSON] . Заявниця стверджує, що [PERSON] вчиняє щодо неї насильство, підіймає руку, висловлюється нецензурною лайкою, крім того, переслідує їх із сином, пише постійно смс-повідомлення з погрозами. [PERSON] вживає наркотики, внаслідок чого має неврівноважений характер, та за вчинення домашнього насильства стосовно неї притягався до адміністративної відповідальності. Вона неодноразово зверталася до поліції стосовно протиправної поведінки [PERSON] , який постійно погрожує їй особисто та її рідним, погрожував спалити їхній будинок, викрадав та приховував сина [PERSON] та не давав можливості спілкуватися з ним. На сьогодні син відчуває страх перед батьком. Останній випадок стався 14.04.2021, [PERSON] вів себе агресивно, накинувся на неї з погрозами вбити та наніс тілесні ушкодження в голову та таз, перехожі викликали поліцію. Заявниця вважає, що є особою, яка зазнала домашнього насильства, а тому просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначити такі тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити наближатися на відтань меншу ніж 500 метрів до місця проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а також місця навчання [PERSON] - Кошманівським навчально-виховний комплекс «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад»; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та [PERSON] , якщо будь-хто з них, або усі разом за власним бажанням перебувають у місці невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватись з ними; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та [PERSON] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через інших осіб. Ухвалою суду від 27.04.2021 у справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд. У судове засідання заявниця та заінтересована особа не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися телефонограмами, заінтересована особа також шляхом оголошення на офіційному вебсайті суду (а.с.21,24,41-45), проте телефон [PERSON] , який зазначений в заяві, перебував поза зоною досяжності, заявниця подала заяву про розгляд справи за її відсутності та повідомила, що [PERSON] продовжує переслідувати та погрожувати фізичною розправою. Повідомила, що 14.04.2021 року [PERSON] наніс їй тілесні ушкодження в область голови та тазу (а.с.25). Суд уважає за можливе розглянути справу за відсутності заявниці та заінтересованої особи та дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , шлюб між ними рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 05.10.2020 розірваний (а.с.4,38,39). 15.05.2020 опікунською радою при виконавчому комітету Кошманівської сільської ради затверджене рішення «Про заяву [PERSON] від 12.05.2020 про вирішення питання про встановлення спілкування, перебування з сином [PERSON] , [INFO] » (а.с.5,6). Як убачається з талонів-повідомлень ЄО при прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію [PERSON] 16.07.2020 та 04.07.2020 зверталася до поліції з приводу порушення [PERSON] графіку спілкування з дитиною, зокрема зазначено, що останній не надає можливості спілкуватися із сином (а.с.7). Постановою Машівського районного суду Полтавської області від 25.06.2020, яка залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 31.07.2020, [PERSON] притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.27-31). За змістом цієї постанови 29.05.2020 о 18 год. 50 хв. [PERSON] , по [ADDRESS] , на території домогосподарства [PERSON] , вчинив насильство в сім`ї, а саме сварку, в ході якої ображав дружину - [PERSON] , нецензурною лайкою та розбив два віконних скла, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному чи психічному здоров`ю. Постановою Машівського районного суду Полтавської області від 26.08.2020, яка залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 28.09.2020, [PERSON] притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.32-36). За змістом цієї постанови 29.05.2020 о 19:00 год. по вулиці Зарічній в с. Кошманівка Машівського району Полтавської області водій [PERSON] керував автомобілем Ауді A6 д.н.з. [NUMBER] в стані наркотичного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 а Правил Дорожнього руху України. 29.06.2020 об 11:40 год. на ґрунтовій а/д с. Зоря - с. Кошманівка Машівського району Полтавської області водій [PERSON] керував автомобілем AUDI A6 д.н.з. [NUMBER] та після вчинення ДТП з потерпілими відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил Дорожнього руху України. 14.04.2021 [PERSON] надала пояснення інспектору роти № БУПП в Полтавській області лейтенанту поліції Погребняку В.В. про те, що близько 11 год. 14.04.2021 вона перебувала в Національному науковому центрі М.С. Бокаріуса для проходження дослідження у зв`язку з визначенням місця проживання дитини в судовому порядку. В інститут був викликаний колишній чоловік [PERSON] . Після того, як вона покинула інституті, вийшла на дві, до неї підійшов [PERSON] та почав їй погрожувати фізичною розправою, після чого наніс удар в область голови рукою та ногою ударив в область тазу. При цьому сказав, що вб`є її (а.с.17). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису, визначений Розділом 13 ЦПК України. Так, згідно з положеннями ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Тобто основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Вказаний Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1ст. 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктом 7 частини 1статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини 1статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно зі ст. 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на подружжя, колишнє подружжя, діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з приписами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантованістаттею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Суд уважає що матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження того, що [PERSON] вчиняє фізичне насильство стосовно заявниці у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Водночас доказів вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно сина [PERSON] суду не надано. Оскільки [PERSON] вчиняє насильство щодо колишньої дружини [PERSON] протягом тривалого часу, не зважає на заходи, вжиті правоохоронними органами та судом. Після кожного виклику поліції він і надалі погрожує заявниці, вчиняє щодо неї психологічне та фізичне насильство, суд уважає, що наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства психологічного та фізичного характеру щодо заявниці, а тому доходить висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно останнього. Оскільки будь-яких доказів того, що психологічне насильство вчинялося шляхом телефонних переговорів матеріали справи не містять, у суду немає підстав для видачі обмежувального припису в цій частині. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved