Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

У квітні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову, позивач зазначила, що 30 квітня 2017 року, приблизно о 07 годині 30 хвилин водій [PERSON] , керуючи належним йому автомобілем «Volkswagen Transporter», номерний знак [NUMBER] , здійснював рух за межами населеного пункту по об`їзній дорозі м. Новомосковськ з боку м. Дніпро в напрямку м. Харків, не врахував дорожню обстановку, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок свого руху вліво, своєчасно не виявив автомобіль «Geely FЕ-1», номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] , який рухався по своїй смузі для руху в напрямку м. Дніпро, де в подальшому виїхав на смугу зустрічного руху, по якій рухався автомобіль «Geely FЕ-1», внаслідок чого в районі 12 км + 900 м об`їзної дороги м. Новомосковськ, допустив з ним зіткнення. Своїми діями водій [PERSON] грубо порушив вимоги п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 10.1, 10.3, 12.3 Правил дорожнього руху України. ВУ результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «GeelyFЕ-1» [PERSON] та [PERSON] загинули, [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження. Автомобіль отримав механічні пошкодження. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2018 року [PERSON] визнано винним за ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки. Цивільний позов потерпілої [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 39 765 грн. 92 коп. та моральну шкоду в сумі 150 000 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» поліс серія АК № 2418353. Страхова сума на одного потерпілого становить: шкода заподіяна життю і здоров`ю - 200 000 грн., шкода, заподіяна майну - 100 000 грн. З метою отримання часткового відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди, позивач звернулася до відповідача, надавши йому копію вироку, однак відповідач її відмовив, посилаючись на те, що шкоду необхідно стягувати з винуватця дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з тим, що винуватець дорожньо-транспортної пригоди застрахував свою цивільно-правова відповідальність у відповідача, страхова компанія зобов`язана сплатити страхові виплати потерпілому в межах сум, що вказані в страховому полісі. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 39 765 грн. 92 коп., моральну шкоду в сумі 150 000 грн., три проценти річних в сумі 2 386 грн. 37 коп., інфляційні втрати в сумі 21 006 грн. 61 коп. Ухвалою суду від 8 квітня 2020 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, копії якої направлені учасникам справи (а.с. 20). 29.04.2020 на адресу суду від представника відповідача Грідіна В.В. надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 23). 30.04.2020 на адресу суду від представника відповідача Грідіна В.В. надійшло клопотання про закриття провадження у справі, оскільки відсутній предмет спору (а.с. 26). 07.05.2020 на адресу суду від представника відповідача Борзенкової Ю.М. надійшов відзив, відповідно до якого позивач на власний розсуд обрала спосіб здійснення свого права на отримання відшкодування завданої її шкоди, шляхом звернення вимоги до особи, яка завдала цю шкоду, а саме: до [PERSON] , а не до страхової компанії. У даному випадку особа, яка завдала шкоди, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права звернутись до страхової компанії з вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому. Тому, підстави для задоволення позову відсутні (а.с. 42-43). Ухвалою суду від 31.07.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Грідіни В.В. про закриття провадження у справі (а.с. 61). Ухвалою суду від 31.07.2020 призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду по суті підготовчим засіданням, котре призначено на 25 вересня 2020 року (а.с. 62). 10.08.2020 на адресу суду від представника відповідача Білинової А.В. надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (а.с. 65-70). 16.02.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (а.с. 83-86). Ухвалою суду від 16.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 березня 2021 року (а.с. 88). 11.03.2021 на адресу суду від представника відповідача Білинової А.В. надійшло клопотання про долучення доказів по справі (а.с. 92-94). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явився з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу за його відсутності, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом установлено, що 30 квітня 2017 року, приблизно о 07 годині 30 хвилин водій [PERSON] , керуючи належним йому автомобілем «Volkswagen Transporter», номерний знак [NUMBER] , здійснював рух за межами населеного пункту по об`їзній дорозі м. Новомосковськ з боку м. Дніпро в напрямку м. Харків, не врахував дорожню обстановку, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок свого руху в ліво, своєчасно не виявив автомобіль «Geely FЕ-1», номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] , який рухався по своїй смузі для руху в напрямку м. Дніпро, де в подальшому виїхав на смугу зустрічного руху по якому рухався автомобіль «Geely FЕ-1», внаслідок чого в районі 12 км + 900 м об`їзної дороги м. Новомосковськ, допустив з ним зіткнення. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 10.1, 10.3, 12.3 Правил дорожнього руху України. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Geely FЕ-1» [PERSON] та [PERSON] загинули, [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження. Автомобіль отримав механічні пошкодження. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2018 року [PERSON] визнано винним за ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки. Цивільний позов потерпілої [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в сумі 39 765 грн. 92 коп. та моральну шкоду в сумі 150 000 грн. (а.с. 7-13). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» поліс серія АК № 2418353. Страхова сума на одного потерпілого становить: шкода заподіяна життю і здоров`ю - 200 000 грн, шкода, заподіяна майну - 100 000 грн. (а.с. 14). Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиціальні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову. Такі правила спрямовані на додержання процесуальної економії в новому процесі. У випадку встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі, не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їх повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Оскільки позивач [PERSON] вільно, на власний розсуд, обрала спосіб здійснення свого права шляхом звернення із цивільним позовом у межах кримінального провадження до особи, яка завдала шкоди, а саме - [PERSON] , що підтверджується вироком Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2018 року, то правові підстави для стягнення із ТДВ «СК «Альфа-Гарант» суми шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, яка вже стягнута з [PERSON] відсутні. Аналогічний висновок міститься в постанові Касаційного цивільного Суду в складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 753/3034/16-ц. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Таким чином, у разі невиконання [PERSON] судового рішення, позивач не позбавлена права вжиття відповідних заходів впливу на боржника, передбачених чинним законодавством. З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed