Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що між ним та відповідачем 06 жовтня 2012 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу [PERSON] 6 700 грн., які остання зобов'язалася повернути до 26 жовтня 2012 року. Крім того 15 квітня 2013 року між позивачем та відповідачем знову було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу суму у розмірі 8 250 грн. Оскільки до теперішнього часу [PERSON] грошові кошти не повернула, позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу в розмірі 14 950 грн., 3% річних у розмірі 175,24 грн., відсотки за договорами позики у розмірі 422,15 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала пояснення позивача у повному обсязі, на задоволенні позову наполягала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснивши, що грошові кошти за договором позики від 06 жовтня 2012 року вона позивачу повернула у повному обсязі, однак докази цього в неї відсутні. На теперішній час вона повинна повернути позивачу суму боргу за договором позики від 15 квітня 2013 року у розмірі 8 250 грн. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримав пояснення відповідача у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову частково, а саме у розмірі 8 250 грн. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 06 жовтня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу [PERSON] 6 700 гривень, про що останньою було складено розписку (а.с.4). Крім того 15 квітня 2013 року між тими самими сторонами було укладено ще один договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу [PERSON] ще 8 250 гривень, про що останньою було складено розписку (а.с.5). Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В судовому засіданні відповідач [PERSON] борг по розписці від 15 квітня 2013 року визнала. Суд не може погодитися з посиланнями відповідача та її представника щодо повернення позивачу боргу по договору позики від 06 жовтня 2012 року у розмірі 6 700 грн., оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження цих обставин, тоді як обов'язок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином виходячи з наведеного сума боргу складає 14 950 грн., 3 % річних у розмірі 175,24 грн. та проценти у розмірі 422,15 грн., а всього сума боргу відповідача перед позивачем складає 15 547,39 грн. Оскільки судом встановлено, що борг до теперішнього часу не повернуто, то позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved