Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

У листопаді 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. 04 грудня 2015 року позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила визнати квартиру № 223, що знаходиться у м. Полтава по проспекту Вавілова, 9/26, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачки за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча завчасно та належним чином була повідомлена належним чином про день, час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти винесення рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] таким, що підлягає до задоволення, за наступних обставин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27 квітня 1996 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Щербанівській сільській раді Полтавського району Полтавської області, про що здійснено актовий запис № 19 (а.с.5). Згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2011 року шлюб, зареєстрований 27 квітня 1996 року у Щербанівській сільській раді Полтавського району Полтавської області, актовий запис № 19, між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], - розірвано ( а.с.5). Статтями 60, 61 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, в тому числі заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя. Згідно ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що за час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру №223 , що розташована у м. Полтава по проспекту Вавілова,9/26, що підтверджується договором купівлі продажу від 27.08.1998 року, посвідченого Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим за № 1068 в реєстрі (а.с.3). Згідно аналітичної довідки від 05 листопада 2015 з оцінки нерухомого майна, а саме квартири № 223, що у м. Полтава по проспекту Вавілова9/26 , становить 160\~640 грн. ( а.с.10). В судовому засіданні сторонами не заперечувалась ринкова вартість квартири, визначена оцінювачем. Більше того, відповідачем не заперечувався та не оспорювався факт придбання даної квартири в період перебування в шлюбі з позивачкою. Також, за час перебування у шлюбі подружжя [PERSON] та [PERSON], ними був придбаний у 2004 році автомобіль марки - ВАЗ 2109, 1990 року випуску, вартість ? частини якого, згідно аналітичної довідки, станом на 05 листопада 2015 року становить 19\~782 грн.( а.с.9). В судовому засіданні сторонами не заперечувалось та не оспорювалась реєстрація права власності на квартиру та автомобіль на імя відповідача, оскільки все майно, яке придбавалось сторонами в період у шлюбі, набувалося для блага сімї, що стверджувалось в ході судового розгляду справи сторонами по справі. Таким чином, наведені вище обставини та факти свідчать про те, що вказане вище майно, а саме квартира № 223, яка розташована за адресою: м. Полтава, проспект Вавілова 9/26 транспортний засіб марки - ВАЗ 2109, 1990 року виску, належать [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Більше того, встановлені вище судом обставини та факти свідчать про обґрунтованість в даній частині позову. Законодавцем визначено, що у відповідності до ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Так, положенням ст. ст. 60,61 визначено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, в тому числі заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя. Таким чином, зважаючи на вказані обставини та норми закону, що регулюють дані правовідносини, вбачається, що предмет спору квартира № 223 у м. Полтава по проспекту Вавілова, 9/26, є обєктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки є такою, що була придбана сторонами за час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, що відповідачем по справі в ході судового розгляду справи не заперечувалось. Вказані обставини свідчать про обґрунтованість вимог позивачки [PERSON] щодо визнання вищевказаної квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, статтею 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні представник позивачки наголошував на тому, що у відповідності до положень ст.ст. 69,70 СК України [PERSON] має право на ? нерухомого майна, а саме квартири № 223, що у м. Полтава, проспект Вавілова, 9/26, яке придбане у шлюбі з [PERSON] та яке являється обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд вважає за доцільне у відповідності до вимог чинного законодавства визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири № 223, що у м. Полтава по проспекту Вавілова, 9/26. З аналізу даних норм права та встановлених судом фактів і обставин вбачається, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання обєктом права спільної сумісної власності подружжя квартири [ADDRESS] та визнання права власності за [PERSON] на ? її частину є законними та обґрунтованими. На підставі викладеного та

Outcome: approved