Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

У липні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28.08.1999 року виконкомом Кіровської селищної ради м.Дзержинська Донецької області, актовий запис №45. В обґрунтування позову зазначає наступне. Позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.08.1999 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини з відповідачем не склалися, у зв`язку різними поглядами на життя і як наслідок спільне проживання з відповідачем припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить їх інтересам. У добровільному порядку розірвати шлюб відповідач відмовляється. Позивач надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримав повністю, наполягав на його задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, про причини неявки суд не інформувала. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України (далі за текстом СК України) позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28.08.1999 року виконкомом Кіровської селищної ради м. Дзержинська Донецькій області, актовий запис №45, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, спір про поділ майна відсутній. Наміру поновлювати шлюбні відносини позивач не має. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі, як подружжя, та вказує на те, що збереження їхньої сім`ї стало неможливим. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу прізвище відповідача залишити без змін « [PERSON] ». Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та розірвати шлюб між сторонами по справі.

Outcome: approved