Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

У липні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укргазбанк», третя особа [PERSON] про визнання договору поруки № 49-Ф/08-02-Р від 16.07.2008 припиненим. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.07.2008 між сторонами укладено договір поруки № 49-Ф/08-02-Р для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед ПАТ «Укргазбанк» відповідно до укладеного ними кредитного договору № 49-Ф/08-02 від 16.07.2008 року. Враховуючи, що відповідач 15.09.2011 року надсилав позивачу претензію про повернення заборгованості по кредиту в сумі 1 628,68 дол. США та просив сплатити банку протягом 10 днів від дати отримання претензії суму заборгованості за простроченими нарахуваннями по процентам та штрафними санкціями за кредитним договором, яка станом на 19.09.2011 року становить 1 628,68 дол. США, а даних про отримання позивачем вказаної претензії немає, то позивач вважає, що договір поруки припинив свою дію після закінчення одного року з дня його укладання відповідно до п. 5. 2 договору поруки. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення. Вказав, що порука не припинила свою дію, оскільки строк дії кредитного договору визначено до 2038 року. Крім того, останнім днем погашення кредиту боржником було 18 серпня 2011 року, а до суду банк звернувся з позовом до боржника та поручителя 26 жовтня 2011 року, то банком не пропущений строк звернення до суду встановлений п. 5.2 договору поруки. Також просив врахувати наявність рішення Солом'янського районного суду м. Києва у справі № 2-1203/12 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, яким позовні вимоги банку задоволені та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 49-Ф/08-02 від 16.07.2008 року та договором поруки № 49-Ф/08-02-Р від 16.07.2008 року. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 49-Ф/08-02, відповідно до котрого банк надає позичальнику кредит в сумі 65 000 доларів США на строк з 16 липня 2008 р. по 15 липня 2038 р. або по день визначений в п. 1.6 та/або 3.3.11 цього договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,8% річних. 16.07.2008 між сторонами [PERSON] та ПАТ «Укргазбанк» укладено договір поруки № 49-Ф/08-02-Р для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед ПАТ «Укргазбанк» відповідно до укладеного ними кредитного договору № 49-Ф/08-02 від 16.07.2008 року (а.с. 8). Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. 1, 2 ст 553 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов?язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов?язання не пред?явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов?язання не встановлений або встановлений моментом пред?явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред?явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п. 5.1 договору поруки даний договір набуває юридичної сили з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов'язання позичальника за кредитним поговором. Згідно з п. 5.2 договору поруки, порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобов'язання не зазначений або визначений моментом вимоги, то відповідальність поручителя перед кредитором припиняється після закінчення одного року з дня укладання цього договору. Пунктом 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012р. передбачено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. З рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2012 року вбачається, що ПАТ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 26.10.2011 р., а останнє погашення по сплаті відсотків було здійснено 18.08.2011 р., що підтверджується розрахунком заборгованості. Отже, банком не порушено шестимісячний строк для звернення до суду з позовом до поручителя та строк, передбачений п. 5.2 договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Частиною третьою статті 264 ЦК України встановлено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Тому, твердження позивача, що договір поруки нібито припинено 16.07.2009 р. є безпідставними. Судом також встановлено, що заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва у справі № 2-1203/12 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, яким позовні вимоги банку задоволені та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 49-Ф/08-02 від 16.07.2008 року та договором поруки № 49-Ф/08-02-Р від 16.07.2008 року у сумі 21487,43 доларів США та 5637,50 грн., судовий збір у розмірі 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення (а.с. 11-12). Вказане рішення суду набуло законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України. Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (ч. 2 ст. 223 ЦПК України). Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до боржника та поручителя, підстав для застосування положень частини ч. 4 ст. 559 ЦК України немає. Вказане стверджується правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 липня 2016 року у справі № 6-1199цс16, котра відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання договору поруки припиненим, оскільки банком не пропущено встановлений строк звернення до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості та рішенням суду встановлені обставини, на котрі посилається позивач як на підставу для визнання договору поруки припиненою, їм надана відповідна правова оцінка. При цьому, суд бере до уваги, що позивач [PERSON] при розгляді справи Солом'янським районним судом м. Києва, будучи стороною у справі, міг заявити зустрічні позовні вимоги про визнання договору поруки припиненою та/або оспорити вказаний договір чи подати заперечення. Разом з тим, вказаними процесуальними правами [PERSON] на скористався. В апеляційному порядку оскаржував лише суму кредитної заборгованості, тим самим визнаючи, що договір поруки не припинив свою дію. Проте, у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду було відмовлено. У зв'язку з цим доводи позовної заяви, на котрі посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог, суд вважає безпідставними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір відповідачем позивачу не відшкодовується.

Outcome: dismissed