Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) про стягнення заборгованості Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та [PERSON] 20 червня 2008 року було укладено Кредитний договір № 007-2008-2115, відповідно до умов якого, відповідач 1 отримав у позивача кредит в сумі 135600,00 доларів США, строком користування до 10.06.2038 зі сплатою 13,45% річних. Цільове призначення кредиту - на придбання майна, а саме: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно кредитного договору. Однак, в порушення умов Кредитного договору та чинного законодавства України відповідач 1 не виконує взяті на себе зобов'язання. 27.01.2015 року відповідачу 1 була направлена вимога про погашення суми заборгованості. Нажаль, останній не вчинив жодних дій, що би свідчили про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість. Для забезпечення виконання зобов'язання відповідачем 1 за Кредитним договором, 20 червня 2008 року між позивачем та відповідачем 2 було укладено Договір поруки № 007-2008-2115-Р. Згідно п. 1.1. Договору поруки, ст. 553 ЦК України - поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У зв'язку з невиконанням боржником своїх зобов'язань за Кредитним договором позивач, згідно з п. 2.2. Договору поруки, направив 27.01.2015 року лист-вимогу до відповідача 2, але порушуючи п. 2.3. Договору поруки, відповідача 2 не виконав умов договору, суму заборгованості не повернув. Тому, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Кредитним договором № 007-2008-2115 від 20 червня 2008 року в сумі 145728,95 доларів США та витрати на сплату судового збору. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача 1 у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні. До матеріалів справи додано заперечення, у яких зазначено, що Кредитний договір був укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої позивачем для будь-яких клієнтів-фізичних осіб, та був позбавлений фактичної можливості вносити зміни до змісту кредитного договору, і при його укладенні мав можливість погодитись лише на ті умови, які були запропоновані йому банком щодо істотних умов договору. Однак, насправді відповідач 1 не розумів та не міг розуміти реальних валютних ризиків на момент укладення Кредитного договору в силу того, що не має спеціальних знань в сфері фінансів, та не міг передбачити, настання таких обставин, що в свою чергу впливали на значне знецінення національної валюти. На момент укладення Кредитного договору офіційний курс гривні щодо іноземних валют становив 4,85 грн. за 1 долар США. Проте, станом на сьогоднішній день 18.10.2016 року, національна валюта України зазнала значного знецінення та за офіційним курсом 1 долар США становить 25,78 грн.. Відповідач 2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача 1, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2008 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено Кредитний договір № 007-2008-2115, відповідно до умов якого, кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 135600,00 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,45% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Згідно п. 1.2 договору, строк кредитування за цим договором становить період: з дати надання кредиту позичальнику по 10 червня 2038 року включно. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. 20 червня 2008 року між позивачем (кредитор) та відповідачем 2 (поручитель) було укладено Договір поруки № 007-2008-2115-Р, відповідно до умов якого, поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за невиконання відповідачем 1 усіх зобов`язань перед кредитором, що виникли з Кредитного договору № 007-2008-2115 від 20 червня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Судом встановлено, що позивач свої обов'язки за договором виконав в повному обсязі, перерахувавши на рахунок № [NUMBER], що підтверджується випискою по рахунку відповідача 1. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідачів з вимогами від 23.01.2015 року, у яких просив сплатити прострочену заборгованість за Кредитним договором. Проте, відповідачі покладені на них зобов'язання за Кредитним договором № 007-2008-2115 від 20 червня 2008 року та за Договором поруки № 007-2008-2115-Р від 20 червня 2008 року не виконують. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Пунктом 1.1.1 Кредитного договору № 007-2008-2115 від 20 червня 2008 року передбачено, що за користування коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 40,35% річних. Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитомпонад встановлені цим договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника. Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 007-2008-2115 від 20 червня 2008 року, який міститься в матеріалах справи, заборгованість станом на 18.05.2015 року становить 145728,95 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту - 131909,80 доларів США; відсотки - 13734,70 доларів США; підвищені відсотки - 84,45 доларів США. Відповідно до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях (ч. 1 ст. 533 ЦК України). Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). За офіційним курсом НБУ гривні до долару США, станом на 19.10.2016 року (2566.3049), 145728,95 доларів США у гривневому еквіваленті складає 3739849,18 грн.. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті (п. 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку доказам наявним у матеріалах справи, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач 1 свої зобов'язання за Кредитним договором № 007-2008-2115 від 20 червня 2008 року належним чином не виконує, а отже зобов'язаний повернути позивачу заборгованість у сумі 145728,95 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 3654,00 грн..

Outcome: approved