Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до ТОВ «Житловик Плюс» про спростування відомостей, які порочать честь і гідність та містилися у акті про залиття від 15.03.12р. складеним уповноваженими представниками відповідача, а саме інформація щодо недопущення сантехніка до огляду приладів у квартирі позивачки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.03.12р. до квартири позивачки прийшов слюсар сантехнік, який оглянув усі сантехнічні прилади у ванній кімнаті, кухні і туалеті, а також у кімнатах, однак жодних ознак протікання не зафіксував. 04.03.12р. до квартири позивачки прибули два сантехніки, які повторно оглянули квартиру та виявили місце течі, однак у Акті про залиття від 15.03.12р. відповідачем наведено неправдиві відомості про те, що власник квартири [ADDRESS] не надав доступу в повному об'ємі (до кладової та другої кімнати), що не відповідає дійсності та порушує особисті немайнові права позивача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі за вищевикладеними обставинами та просив суд їх задовольнити. Відповідач, Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловик Плюс» та його уповноважений представник у судове засідання з'явилися, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору скористалися, пояснивши, що питання недостовірності інформації, викладеної в оскарженому акті позивачем обґрунтовувалася під час розгляду спору про стягнення витрат, завданих внаслідок залиття квартири, де суд серед іншого визнав оспорюваний акт дійсним та таким, що має силу належного доказу, у зв'язку з цим просили у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.12.97р. власником трикімнатної квартири [ADDRESS] у рівних долях є позивач по справі та [PERSON]. (а.с. 8) Оспорюваним документом, який містить, на думку позивача, недостовірні відомості є складаний 15 березня 2012 року комісією ТОВ «Житловик Плюс» Акт, з якого серед іншого вбачається, що 03 березня 2012 року внаслідок аварії на системі центрального опалення, а саме протікання радіатора центрального опалення, що сталась у кімнаті квартири [ADDRESS] відбулось залиття квартири [ADDRESS], що знаходиться поверхом нижче. Також вказаний Акт від 15 березня 2012 року міститься інформацію про те, що причину залиття кв. [ADDRESS] встановити не вдалось, оскільки при обстеженні кв. [ADDRESS] власник не надав доступу до кладової і другої кімнати. Вказані вище обставини в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню так, як встановленні у рішенні Голосіївського районного суду м.Києва від 27.11.12р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: ТОВ «Житловик плюс», КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, де серед іншого також встановлено, що: «…відповідно до пояснювальної записки сантехніка, яка залучена до матеріалів справи, 03 березня 2012 року поступило звернення від мешканців будинку [ADDRESS], про те, що їх зверху заливає квартира № [ADDRESS]. Коли Сантехнік і власник квартири [ADDRESS] звернулись до власника кв.[ADDRESS], то він відмовився надати повний доступ для огляду квартири та виявлення причин залиття.» Досліджуючи оспорюваний письмовий документ, суд звертає увагу, що інформація, на недостовірності якої наполягає позивачка, стосується «власника квартири [ADDRESS]», одночасно кого саме позивача або іншого співвласника [PERSON], у вказаному Акті від 15.03.12р. не вказано. Так, відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно зі ст.11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Як судом зазначено вище Акт від 15.03.12р. (а.с.14) не містить посилання на конкретну фізичну особу, яка «не надала доступу до кладової і другої кімнати», в Акті не наведено відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована як позивачка по справі. Таким чином, інформація в оспорюваному Акті від 15.03.12р. не відноситься до інформації про фізичну особу у розумінні положень ст. 11 ЗУ «Про інформацію», оскільки не містить відомостей чи сукупність відомостей про фізичну особу, яку можна ідентифікувати, як особу, що не надала доступу до приміщень у квартирі [ADDRESS]. Отже, заявлена у позові неправдива інформація розповсюджена відносно фізичної особи, не ідентифікується як інформація про [PERSON], що свідчить про відсутність предмету спору та відповідно відсутність необхідності у судовому захисті прав та інтересів, які не порушені. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тобто, закон не містить будь-яких обмежень щодо реалізації стороною спору права на доведення тих обставин на які вона посилається як на підставу своїх заперечень та будь-яких обмежень розпоряджатися своїми права щодо предмету спору на власний розсуд, що і було реалізовано позивачкою. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Враховуючи відмову у задоволенні позову в частині спростування недостовірної, на думку позивача, інформації суд відмовляє у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України відсутні підстави для розподілу судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed