Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON], що діє в інтересах [PERSON], звернувся до суду з даним позовом, зазначивши, що у вересні 2017 року він звернувся до ПАТ «Державний ощадний банк України» з заявою про виплату позивачу грошових коштів в розмірі 21775,45 гривень згідно свідоцтву про право на спадщину, проте отримав відмову у цьому. У звязку з цим просить зобовязати відповідача виплатити вказану суму та стягнути судові витрати. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог, а також відзив на заперечення, де зазначив, що твердження відповідача стосуються виконання виплат в натурі по виконавчому провадженню, проте як позов обґрунтований нормами права, що регулюють спадкові відносини. Відповідачем надано заяву про розгляд справи без участі свого представника, а також заперечення на позов, в яких вказано, що вказані у свідоцтві про право на спадщину на імя [PERSON] грошові кошти є компенсаційними, не забезпечені грошима, обліковуються на позабалансових рахунках і не можуть бути зараховані на рахунки з використанням платіжних карток, їх повернення проводиться на підставі Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України». Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно свідоцтву про право на спадщину за законом від 09.04.2012 р. [PERSON] успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у ТВБВ №10004/081 та №10004/085 територіального відокремленого без балансового відділення №10004/080 міста Донецька ПАТ «Державний ощадний банк України», які оцінені в сумі 21775,45 гривень. На письмове звернення [PERSON] про виплату цих коштів листом №91 від 26.09.2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» повідомило, що вказані у свідоцтві про право на спадщину за законом рахунки є компенсаційними і утворились відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», а повернення цих заощаджень передбачено поетапно в межах сум, передбачених у Державному бюджеті України на кожний рік. Відповідно до статті 6 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» компенсація громадянам України втрат від знецінення грошових заощаджень проводиться починаючи з 1997 року в грошовій формі за рахунок коштів Державного бюджету України та інших формах відповідно до законодавства. Компенсація втрат від знецінення грошових заощаджень, поміщених до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в таких установах, проводиться їх власникам у готівковій чи безготівковій формі через установи Ощадного банку України після внесення в інформаційно-аналітичну систему «Реєстр вкладників заощаджень громадян» відомостей про них, необхідних для ідентифікації вкладника під час відкриття рахунку. Обслуговування громадян, пов'язане із внесенням зазначених відомостей, здійснюється безоплатно. Кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею. Порядок проведення компенсації, у тому числі перерахування коштів, передбачених у Державному бюджеті України, установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху, визначається Кабінетом Міністрів України. Статтею 8 цього Закону передбачено, що у разі смерті вкладника спадкоємці або інші особи, представники місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або громадських організацій, які взяли на себе організацію похорону, можуть за умови пред'явлення ощадної книжки або страхового свідоцтва вкладника та свідоцтва про його смерть одержати в установах Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху за місцезнаходженням вкладу або страхового внеску частину проіндексованого вкладу чи страхового внеску для організації похорону та проведення необхідних відповідно до національних традицій поминально-ритуальних заходів, розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України, але не менше розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом. Як вказано у розясненнях Верховного Суду України від 15.03.1999 року №1-5/117 «Про деякі питання застосування Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», вирішуючи ці спори, суди мають виходити з того, що мова йде не про відповідальність за невиконання чи неналежне виконання укладеного між вкладником та ощадним банком договору, а про повернення відновлених в установленому порядку заощаджень. Відновлення і повернення проіндексованих заощаджень провадиться лише через установи Ощадного банку України в межах коштів перерахованих для цих цілей Головним управлінням Державного казначейства. При цьому необхідно враховувати, що Ощадний банк України провадить виплату проіндексованих заощаджень в межах передбачених для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум, встановленої поетапності та черговості їх повернення, визначеного співвідношення між групами вкладників. Вбачається, що у тому разі, коли суд встановить, що Ощадбанку не перераховані кошти або позивач не відноситься до осіб, яким у поточному році з передбачених бюджетом коштів мали бути поверненні проіндексовані заощадження, він відмовляє у задоволенні вимог. Оскільки додатком №3 «Розподіл видатків Державного бюджету України на 2017 рік» до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» не передбачено видатків на проведення заходів щодо компенсації громадянам втрат від знецінення грошових заощаджень, то дії відповідача у даному випадку є правомірними і порушень прав позивача не вбачається. Окрім того, як зазначено у рішення Європейського суду з прав людини від 02.07.2002 року у справі «Гайдук та інші проти України», кошти, передбачені Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», відповідають проіндексованій вартості вкладів і належать до коштів Державного казначейства, що їх держава виділяє на певних умовах, а право на індексування заощаджень не гарантується як таке статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Таким чином, оскільки до спірних правовідносин не застосовуються положення Цивільного кодексу України про банківський вклад та спадкування, то у задоволенні позов слід відмовити. За приписами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed