Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

У листопаді 2012 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розподіл майна та в обґрунтування позову послався на наступне. 09 грудня 2005 року між ним і відповідачкою [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу спільних дітей немає. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 травня 2012 року шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу відповідачка погрожує відібрати 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями розташованого по [ADDRESS] посилаючись на те, що ця частина житлового будинку придбана в період спільного проживання у шлюбі. З зазначеним він не погоджується, посилаючись на те, що спірний житловий будинок був придбаний ним під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 04 жовтня 2006 року державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області Фьодоровим Є.А. Відповідно до умов договору купівлі-продажу зазначений житловий будинок був придбаний в рівних частках, по 1/3 частки, ним, відповідачкою та його матір'ю - [PERSON] за 67557. 00 гривень. Вартість 1/3 частки житлового будинку складала 22519,00 гривень. Крім придбання житлового будинку, того ж дня ним, відповідачем та його матір'ю була придбана в рівних частках, по 1/3 частки, земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0.016 га за суму коштів в розмірі 20623,26 гривень. Він вважає, що позивачка не має права на 1/3 частку житлового будинку та земельної ділянки, оскільки 2/3 зазначеного нерухомого майна було придбано за його власні кошти, які йому подарувала мати, а 1/3 частина належить його матері [PERSON]. За таких обставин позивач просить суд визнати, що 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS], не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та просить визнати за ним право особистої приватної власності на 2/3 частини спірного майна. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснивши, що на час придбання спірного будинку вони з позивачем недовгий час перебували у шлюбі та сумісних коштів на придбання будинку не мали. За їх взаємною домовленістю кожен з них, а також мати позивача [PERSON], за особисті гроші придбали по 1/3 частці спірного будинку, що підтверджується договором купівлі-продажу віл 04.10.2006р. Відповідачка не заперечує щодо придбання позивачем [PERSON] та його матір'ю - [PERSON] 2/3 частин спірного майна за їх особисті кошти, проте зауважує, що 1/3 частку вартості будинку вона сплатила за особисті гроші, які їй були надані її матір'ю. За таких обставин відповідачка просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою відповідачки [PERSON] Їй відомо, що їх мати [PERSON] продала належну їй квартиру в м. Тирасполь, Молдова, та передала виручені грошові кошти їй та її сестрі - [PERSON], які остання витратила на придбання частини будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи суд дійшов до наступного. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 69 СК України передбачає право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте одним з подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали йому (їй) особисто, є особистою приватною власністю чоловіка (дружини). Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні відповідно до розміру внеску є його особистою приватною власністю. Пунктом 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності зі ст. 371 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласника є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 09 грудня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який було розірвано на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 травня 2012 року. 04.10.2006 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] придбано в рівних долях, по 1/3 частині, житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченим 04 жовтня 2006 року державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області Фьодоровим Є.А., реєстр № 3601. Також [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 04.10.2006 року придбано в рівних частках, по 1/3 частини, земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0.016 га., розташовану по [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченим 04 жовтня 2006 року державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області Фьодоровим Є.А., реєстр № 3603. Договори купівлі-продажу посвідчені у встановленому законом порядку та укладено між трьома сторонами - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 06.12.2006року спірний будинок, розташований по [ADDRESS] зареєстровано у КП «Комінтернівське районне бюро технічної інвентаризації» за №628 в книзі №2 на праві приватної спільної часткової власності на за [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У зазначеному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], 08.02.2002р.н., що підтверджується довідкою виконкому Комінтернівської селищної ради Комінтернівського району Одеської області №447 від 11.02.2013 року. Згідно пояснень свідка [PERSON] частина спірного нерухомого майна, яка належить [PERSON] була придбана за її власні кошти, надані їй матір'ю - [PERSON] Згідно листа, направленого суду [PERSON], яка є матір'ю відповідачки [PERSON] вона продала належну їй квартиру в м. Тирасполь, Молдова, за 20 000 доларів США, які передала доньці - [PERSON] які остання витратила на придбання частини будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] для проживання її та онука - [PERSON] За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не можуть бути задоволені, оскільки позивачем беззаперечно не доведено суду факт придбання ним будинку за власні кошти та не надано доказів щодо підтвердження обставин, викладених в позовній заяві. Суд не приймає до уваги надані позивачем договори та квитанції щодо надання комунальних послуг, оформлених на ім'я позивача, оскільки вони не мають відношення до предмету спору та не можуть бути використані в якості доказів щодо несплати відповідачкою грошових коштів за комунальні послуги, оскільки договори в межах одного будинку без встановлення окремих лічильників оформлюються на одну особу з привласненням особового рахунку, отже сплата за комунальні послуги здійснюється від імені даної особи. Таким чином, об'єктивних обставин щодо виникнення у позивача права на 2/3 частини спірного майна, в тому числі 1/3 частини майна, яке належить відповідачці [PERSON] судом не встановлено, а при ухваленні рішення суд не може керуватися припущеннями. На підставі викладеного, ст.ст. 57, 60, 69 СК України, ст.ст. 316, 331, 657 ЦК України,

Outcome: dismissed