Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

У липні 2013 року позивачки звернулися до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Управління Держземагенства України в м. Дніпропетровську про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивачки просили суд визнати за [PERSON] та за [PERSON] право власності на ? частину кожній, на земельну ділянку, площею 0,0550 гектарів, в межах згідно з планом, що знаходиться на території [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, на його задоволенні наполягала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з?явилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник Управління Держземагенства України в м. Дніпропетровську в судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що батькові позивачок [PERSON] на праві власності належав житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, на якій він розташований за цією ж адресою, площею 0,0550 гектарів. Дана земельна ділянка належала батькові позивачів на підставі на підставі державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 032593, виданого 08.11.2000 року Дніпропетровською міською радою. Після смерті [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно житловий будинок по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0550 гектарів за цією ж адресою перейшло спадкоємиці - матері позивачів [PERSON].(а.с. 6) [PERSON] зареєструвала право власності на спадковий житловий будинок в КП «ДМБТІ» та стала його власницею. Після смерті [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується актовим записом № 859 (а.с.7), на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] є власниками по ? частині домоволодіння по [ADDRESS]. (а.с.8-9) Позивачі звернулися до Шостої державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва право на спадщину на майно, а саме на земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] після смерті [PERSON]. Однак постановою від 04.07.2013 року їм було відмовлено у зв?язку з тим, що спадкодавиця - мати позивачів за життя не отримала державного акту на право власності на цю земельну ділянку, яка не була на її ім'я зареєстрована. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку , інших будівель чи споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі На підставі викладеного,

Outcome: approved