Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

у липні 2013 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що з 23 серпня 1997 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них [INFO] народилась донька - [PERSON] З плином часу сімейні стосунки з відповідачем погіршилися, і як наслідок, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2011 року шлюб між ними було розірвано. Їх донька проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні, в той час як відповідач ухиляється від утримання дитини, не допомагає у догляді за нею, а також в добровільному порядку періодично надає матеріальну допомогу в розмірі, визначеному ним на власний розсуд, проте, який є недостатнім для розвитку дитини. Враховуючи те, що домовленості між нею та відповідачем про сплату аліментів не досягнуто просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 30 % від заробітної плати відповідача, починаючи з дати подачі заяви і до досягнення їх донькою повноліття. В судове засідання позивач не з»явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій повністю підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте, надав письмові пояснення у справі, згідно яких при вирішенні даного спору покладався на розсуд суду, однак, просив врахувати те, що після розірвання шлюбу не припинив виконання свого батьківського обов'язку, піклується про доньку в матеріальному плані, приймає участь в її вихованні (а.с. 23). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON], виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 23 серпня 1997 року сторонами було укладено шлюб, який розірвано за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2011 року (а.с. 3, 5-6). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], котре видане відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району м. Києва 14 липня 1998 року (а.с. 4). Частиною другою ст. 51 Конституції України, яка прийнята 28 червня 1996 року, та ст. 180 СК України від 10 січня 2002 року № 2947-III чітко визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Аліменти є одним із способів виконання батьками обов'язку по утриманню дітей. Їх стягнення не залежить від того, чи знаходяться в шлюбі батьки, розлучені вони або взагалі не перебували в ньому. Аліменти стягуються на користь одного з батьків, з яким проживає дитина, є його власністю і повинні використовуватись за цільовим призначенням, тобто саме на утримання дитини. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає разом із позивачем у справі та перебуває на утримані останньої (а.с. 5). Доказів зворотного в розпорядження суду не надано. Посилання відповідача на те, що з його боку надається позивачу на утримання доньки матеріальна допомога, судом не приймається до уваги як таке, що є недоведеним в установленому законом порядку як того вимагає ст. 60 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених ст. 184 цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач має регулярний, стабільний дохід, працює лікарем - анестезіологом у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії Київської міської клінічної лікарні № 12 (а.с. 24). Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач є працездатним, враховує його стан здоров'я, відсутність на його утриманні інших осіб, та вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для забезпечення належного утримання неповнолітньої [PERSON], оскільки рівнозначний обов'язок щодо його утримання ст. 141 СК України покладається також на позивача по справі. Крім того, при визначенні розміру аліментів судом приймається до уваги те, що з боку відповідача має місце матеріальна допомога, однак, яка в повному обсязі не здатна задовольнити потреби, виникаючі в повсякденному житті дитини. При цьому, судом не приймаються до уваги твердження позивача, якими остання обґрунтовує заявлений нею розмір аліментів, щодо наявності додаткових витрат на дитину, пов'язаних із її навчанням та станом здоров'я, з огляду на їх недоведеність, як того вимагає ст. 60 ЦПК України. Разом з тим, визначення розміру аліментів не звільняє відповідача від обов'язку відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, тощо). Питання судових витрат по оплаті судового збору необхідно вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved