Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Кременчуцькому районі Полтавської області (далі по тексту рішення відповідач, Фонд) про визнання незаконними дій, зобовязання перерахувати суми компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля та про стягнення недоплачених сум компенсації. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав та, посилаючись на пункт 5 статті 42 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» та Постанову КМУ № 228 від 14 лютого 2015 року «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування», пояснив, що відповідач незаконно нарахував і виплатив йому у меншому розмірі, ніж передбачено законодавством, компенсацію на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобіля за перше та друге півріччя 2015 року. Так, працівники Фонду зобовязані проводити розрахунок компенсації в розмірі 22 відсотків прожиткового мінімуму на місяць на одну особу, а фактично розрахунок здійснено, виходячи з 22 відсотків прожиткового мінімуму на 12 місяців. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала. Суду пояснила, що відповідач діяв згідно із вимогами ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», Постанови КМУ №228 від 14 лютого 2015 року «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування», а також у відповідності до розяснень Міністерства соціальної політики України, які містяться у листі за № 2249/19/93-13 від 28 жовтня 2013 року. Як розяснив Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 9 Постанови №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», завданням страхування від нещасних випадків на виробництві відповідно до статті 1 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» є проведення профілактичних заходів, спрямованих на усунення шкідливих і небезпечних виробничих факторів, запобігання нещасним випадкам на виробництві, професійним захворюванням та іншим випадкам загрози здоровю застрахованих, викликаним умовами праці; відновлення здоровя та працездатності потерпілих від нещасних випадків або професійного захворювання на виробництві; відшкодування шкоди, повязаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини, надання їм соціальних послуг у звязку з ушкодженням здоровя, а також у разі смерті здійснення страхових виплат непрацездатним членам їх сімей. Спори щодо суми страхових внесків, а також щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішуються у судовому порядку (стаття 55 вказаного Закону). Відповідно до положень розділів I і II зазначеного Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не здійснює владні управлінські функції, тому з урахуванням наведеного та враховуючи субєктний склад сторін такі спори підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: [PERSON] згідно довідки МСЕК серія ААА № 091739 від 15 серпня 2012 року визнаний інвалідом І групи від трудового каліцтва безстроково. З 13 листопада 2013 року як переміщена особа з районів проведення АТО він перебуває на обліку у Кременчуцькому відділенні Фонду. У звязку із ушкодженням хребта 30 травня 2007 року МСЕК визначила медичні показання для забезпечення [PERSON] автомобілем. 30 січня 2009 року позивача було безоплатно забезпечено автомобілем «ЗАЗ 11038740». Постановою відділення Фонду від 11 червня 2015 року потерпілому [PERSON] призначено фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу компенсація витрат на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за перше півріччя 2015 року в сумі 105,53 грн. (а.с. 10). Постановою Фонду від 7 жовтня 2015 року [PERSON] призначено фінансування цих витрат за друге півріччя 2015 року в розмірі 112,42 грн. (а.с. 9) Позивач не погодився із сумою компенсації та у липні 2015 року звернувся до відповідача з письмовим запитом. Фонд надіслав позивачу відповідь про те, що визначаючи розмір компенсації, виходив із положень Постанови КМУ № 228 від 14 лютого 2007 року «Про порядок виплати та розмір грошових компенсацій на ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування» та керувався розясненнями Виконавчої дирекції Фонду від 10 лютого 2014 року (а.с. 7,8). Вирішуючи спір, суд виходить із такого: Відповідно до пункту 5 статті 42 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» за наявності медичних показань для одержання автомобіля і наявності або відсутності протипоказань до керування ним Фонд забезпечує потерпілого автомобілем безоплатно чи на пільгових умовах, організовує та оплачує навчання водінню автомобіля, а також виплачує компенсацію на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів або на транспортне обслуговування в порядку та на умовах, що визначаються Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ № 228 від 14 лютого 2007 року «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування» встановлено, що грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачуються інвалідам, законним представникам дітей-інвалідів, що мають автомобілі та мотоколяски, - у розмірі відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, на транспортне обслуговування - у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць. Згідно п. 5 Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. N 228 компенсації виплачуються рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення. Отже, визначаючи розмір компенсації, відповідач повинен був виходити із вимог Постанови КМУ № 228 від 14 лютого 2007 року «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування» та затвердженого нею Порядку у розмірі 22 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу на місяць. На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України, -

Outcome: approved