overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

У листопаді 2013р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 15620,79грн., посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у 2007р. за договором банк надав відповідачу 2000грн кредиту через платіжну картку терміном, що відповідає строку дії картки, під 36,00% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач, повідомлений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви [PERSON] (№б/н) від 29.01.2007р. позивач надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 2000,00грн через платіжну картку зі сплатою за користування 36,00% річних, терміном, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 31.10.2013р. становить: за кредитом - 4859,42грн, за відсотками - 7257,60грн, за комісією - 2283,73грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) - 500грн, штраф (процентна складова) - 720,04грн. Всього заборгованість склала 15620,79грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, комісія, суми штрафу. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

У листопаді 2013р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 23073,64грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у 2007р. за договором банк надав відповідачу 2413,84грн кредиту через платіжну картку терміном, що відповідає строку дії картки, під 12,00% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач, повідомлений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №NKXRRX10230043 від 07.02.2007р. позивач надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 2413,84грн через платіжну картку зі сплатою за користування 12,00% річних, з кінцевим строком повернення кредиту, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 05.11.2013р. становить: за кредитом - 1784,11грн, за відсотками - 5617,14грн, за комісією - 405,51грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) - 500грн, штраф (процентна складова) - 1074,94грн, пеня - 13691,94грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, комісія, суми штрафу, пеня. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У листопаді 2013р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 90920,24грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у 2006р. за договором банк надав 20000грн кредиту через платіжну картку терміном, що відповідає строку дії картки, під 16,8% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач, повідомлений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви [PERSON] від 18.01.2006р. позивач надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 20000грн через платіжну картку зі сплатою за користування 16,8% річних, з кінцевим строком повернення кредиту, що відповідає строку дії картки, та підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 03.11.2013р. становить: за кредитом - 19073,37грн, за відсотками - 65591,14грн, за комісією - 1450грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) - 500грн, штраф (процентна складова) - 4305,73грн. Всього - 90920,24грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, комісія, суми штрафу. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

У листопаді 2013р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів 245,30грн вартості не облікованої електроенергії, спожитої в порушення правил, що було встановлено при обстеженні житла відповідачів у 2013р. У судовому засіданні позивача представник був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідачі, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, до суду не з'явились вдруге. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідачі проживають в [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS], за вказаною адресою відкрито особовий рахунок [NUMBER]. Відповідно до п.п.19,37,53 Правил користування електроенергією для населення (ПКЕЕН, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999р № 1357 з наступними змінами) споживаюча електроенергія повинна враховуватися прибором обліку, і згідно його показань провадиться оплата спожитих послуг. Енергопостачальник вправі вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними споживачем під час користування електроенергією, зокрема, сплати вартості не облікованої електроенергії. При розгляді актів про порушення енергопостачальник визначає, чи причетні споживачі до порушення та відповідно до п.3.3 Методики…, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.06р. № 562, розраховує обсяг та вартість спожитої не облікованої електроенергії. З матеріалів справи вбачається, що 15.06.2013р. за місцем проживання відповідачів працівниками «Миколаївобленерго» виявлено порушення правил користування електроенергією, а саме: самовільне підключення електроприладів до електромереж енергопостачальної організації з порушенням схеми обліку, що підтверджується актом №Д-3041. При розгляді акту про зазначене порушення позивачем визначено, що споживач причетний до порушення та не облікована електроенергія спожита в обсязі 727кВт/год. (за період 30.05.2013р.-24.07.2013р.), вартістю - 245,30грн. Загальна вартість спожитої не облікованої електроенергії складає 245,30грн. Зазначена сума споживачами залишається не відшкодованою, а тому на захист прав позивача вказана сума підлягає стягненню з відповідачів. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідачів в солідарному порядку понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

У листопаді 2013 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 19.09.2008 р. відділом РАГСу Подільського РУЮ у м. Києві, а/з № 694 було зареєстровано шлюб між сторонами. Від шлюбу дітей не має. Як вказує позивач, подружні стосунки сторони між собою не підтримують із 11.03.2011 р., проживають окремо, так як місце мешкання відповідача не відомо, а тому позивач просить суд шлюб укладений із відповідачем розірвати. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги. Відповідач у судове засідання з'явилась та визнала позов у повному об'ємі. Вислухавши пояснення, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 19.09.2008 р. відділом РАГСу Подільського РУЮ у м. Києві, а/з № 694 було зареєстровано шлюб між сторонами. Від шлюбу дітей не має. Як з'ясовано судом, із березня 2011 р. сторони проживають окремо, ведуть окреме господарство та не підтримують шлюбних стосунків, тобто подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

У листопаді 2013 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 17.03.1988 р. зареєстрував шлюб з відповідачем у відділі ЗАГС Зарічного району м. Калінін, про що зроблено запис у книзі реєстрації актів про шлюб ЗАГС Ленінського району м. Харкова, від якого мають дитину [INFO] Шлюбні стосунки між ними фактично припинені, спільне господарство не ведуть, проживають разом, сімейне життя не склалося через несумісність характерів, непорозуміння та відсутність спільних поглядів на життя та сім'ю. Подальше спільне проживання та збереження сім'ї з відповідачем вважає неможливим, тому вважає збереження шлюбу непотрібним, а призначення будь-яких строків для примирення недоцільним. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення, надав пояснення аналогічні вищевикладеним. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти розірвання шлюбу. Суду пояснила, що не дасть згоди на розірванню шлюбу доки не проведуть розподіл спільного майна. Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 17.03.1988 року, про що у відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, зроблено запис № 01, що підтверджується наявним у матеріалах справи повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3). Подружжя спільне господарство не веде, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують близько 10 років, проживають у одній квартирі, сімейний бюджет відсутній, родина фактично розпалася й існує формально. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно із ст. 110 СК України шлюб скасовується у судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й жінки із збереженням родини неможливе. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, підстав для її збереження не вбачається. Винними у розпаді сім,ї суд вважає обох із подружжя, застосування засобів щодо примирення подружжя на думку суду є недоцільним. Ст. 124 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. На підставі вищевикладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

У листопаді 2013р. позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про розірвання шлюбу з відповідачем. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ним та відповідачем 29.11.1985р. було укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] [INFO]. та [PERSON] [INFO] Як зазначив позивач, сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, втрату взаєморозуміння, почуття любові один до одного що призвело до того, що вже тривалий час з відповідачем не підтримують сімейних стосунків. Позивач, посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між ним та відповідачем є неможливим і суперечитиме інтересам кожного з них та інтересам дітей. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили розірвати шлюб. Відповідач в судове засідання не з'явилася, сповіщена належним чином про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши пояснення позивача, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 29.11.1985р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, запис №1529. Прізвище після реєстрації шлюбу у сторін однакове: позивач - «[PERSON]», відповідач - «[PERSON]» (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] (а.с.8). В судовому засіданні встановлено, що вже досить довгий термін шлюбні відносини між сторонами припиненні, внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя, тривалий час сторони спільного господарства не ведуть, спір між сторонами про поділ майна відсутній. Згідно з ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст.112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

У листопаді 2013р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 500грн. щомісяця, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], не працює, здійснюючі догляд за дитиною до досягнення ним трьох років, відповідач - батько дитини - коштів на утримання якого не надає. У судовому засіданні позивач була відсутня, надала заяву про підтримку позову і розгляд справи без її участі. Відповідач, у встановленому порядку повідомлений про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився, на час розгляду справи причину неявки не повідомив. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно копій свідоцтв органу РАЦС сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.06.2011р. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO]. Батьки дитини проживають окремо, дитина проживає разом з матір'ю. Згідно ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тож суд вважає, що позивач має право на утримання від відповідача. При визначенні розміру аліментів з [PERSON] суд враховує, що він має постійну роботу, заробіток та згодний надавати допомогу дружині в такому ж розмірі, як аліменти на дитину. Доцільно визначити стягнення у вигляді 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

У листопаді 2013р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку(доходу) щомісяця, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на утримання якого відповідач - батько дитини - коштів не надає. У судовому засіданні позивач була відсутня, надала заяву про підтримку позову і розгляд справи без її участі. Відповідач, у встановленому порядку повідомлений про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився, на час розгляду справи причину неявки не повідомив. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріали справи свідчать, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO]. Батьки дитини проживають окремо, дитина проживає разом з матір'ю. Угоди щодо її утримання сторони не досягли, про що свідчить факт звернення до суду. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України (постанова №3 від 15.05.2006р. п.17), за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом і за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, при визначенні розміру яких враховується: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач працездатного віку, фізично здоровий, має постійну роботу. Доцільно визначити стягнення у вигляді 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial