Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У липні 2021 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , як за колишнім членом суспільної групи господарств - колгоспний двір; за [PERSON] право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивовано тим, що [PERSON] померла [INFO] , за життя розпорядилася своїм майном та залишила заповіт, 24 жовтня 2014 року посвідчений секретарем Бурківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області Багмут Н. М., яким все своє майно заповідала своїй дочці [PERSON] . На підставі заяви [PERSON] стосовно померлої [PERSON] була заведена спадкова справа в Ніжинській районній державній нотаріальній конторі. До складу спадкового майна входить житловий будинок [ADDRESS] , який відноситься до суспільної групи господарств - колгоспного двору, головою якого був [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого 05 травня 1989 року Ніжинською районною радою народних депутатів на підставі рішення виконкому Ніжинської районної ради народних депутатів № 79 від 24.03.1989 року. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2015 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по 1/6 частини за кожним на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Кравченко А. Г. від 05 лютого 2021 року № 97/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітами на 1/3 частини вказаного будинковолодіння в зв`язку з тим, що воно належить до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Позивачі не мають іншої можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, тому за захистом своїх невизнаних прав змушені звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09-00 год. 09 вересня 2021 року. 09 вересня 2021 року підготовче засідання відкладено на 16-00 год. 04 жовтня 2021 року. Від представника позивачів на адресу суду подано заяву, в якій він підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, розглянувши справу в його та позивачів відсутність. Представник відповідача - селищний голова Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області Бузун О. подав до суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Згідно з довідкою Виконавчого комітету Бурківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 13.01.2021 року № 12 станом на 15 квітня 1991 року в будинку [ADDRESS] крім голови двору проживали: [PERSON] - дружина голови двору, [PERSON] - син голови колгоспного двору, які також мають право на частку в майні колгоспного двору по 1/3 частини кожен. [PERSON] - голова двору помер [INFO] . Зі спадкової справи вбачається, що за життя [PERSON] залишив заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] подали заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] подали заяви про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2015 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по 1/6 частини за кожним на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Станом на 13 січня 2021 року за інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно житловий будинок на праві приватної власності належить [PERSON] та [PERSON] відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у розмірі по 1/6 частки кожному. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абз. 2 п. 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачено ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відмова в оформленні права власності на спірний будинок, свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку. Разом з цим у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Зі справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , спадкоємицею якої є [PERSON] , та [PERSON] не втратили права на вказане будинковолодіння, їхні частки є рівними - по 1/3. Оскільки позивачка прийняла спадщину в установленому законом порядку після смерті своєї матері [PERSON] , якій належала 1/3 частини спадкового будинку, однак разом із [PERSON] (який є власником 1/3 частки вказаного будинковолодіння) позбавлені можливості в позасудовому порядку оформити документи на право власності щодо будинку, який є колгоспним двором, то їхні права підлягають захисту в обраний ними спосіб, у межах заявлених позовних вимог. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачами права власності на зазначені частки будинковолодіння порушують права та законні інтереси інших осіб.

Outcome: approved