Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 04.01.06р. між ним та відповідачем укладено кредитний договір № DNН4КS82350101 на суму 6 622грн. 72коп. з обов'язком відповідача сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік. Оскільки відповідач ухиляється від виконання зобов'язання, виникла заборгованість, яка станом на 16.04.13р. становить 26 447грн. 05коп. та складається з: 4 334грн. 85коп. - заборгованості за кредитом, 9 788грн. 44коп. - заборгованості по процентах за користування кредитом, 10 588грн. 19коп - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. - штраф (фіксована частина) та 1 235грн. 57коп. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 26 447грн. 05коп. та сплачений судовий збір. Оскаржуваним рішенням позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4KS82350101 від 04.01.06р. у розмірі 26 447грн. 05коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що між ним (апелянтом) та банком не було підписано договір про збільшення позовної давності за кредитним договором; судом не враховано, що Умови надання споживчих кредитів, які були надані йому банком для ознайомлення в день підписання заяви, не містили положення про збільшення строку позовної давності; заява №DNH4KS82350101 від 04.01.06р. про отримання кредитних коштів не містить дати та номера Умов надання споживчого кредиту за даним договором; поза увагою суду залишився п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, згідно якого до вимог про стягнення неустойки застосовується строк позовної давності в один рік. Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду зміні з наступних підстав. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає. Судом першої інстанції встановлено, що 04.01.06р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № DNH4KS82350101 на суму 6 622грн. 72коп. з обов'язком відповідача сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 2,09 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту зі строком повернення кредиту 05.01.09р. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.7, 75-83, 92). Відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с. 75-76, 77-83). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №DNH4KS82350101 від 04.01.06р. станом на 16.04.13р. відповідач має заборгованість у розмірі 26 447грн. 05коп. яка складається з: 4334грн. 85коп. - заборгованості за кредитом, 9788грн. 44коп. - заборгованості по процентах за користування кредитом, 10588грн. 19коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. - штраф (фіксована частина) та 1235грн. 57коп. - штраф (процентна складова) (а.с.5, 6). Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що [PERSON] не виконав свої обов`язки щодо погашення заборгованості відповідно до кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» яка підлягає стягненню на користь позивача. При цьому суд задовольнив позов повністю і стягнув суму заборгованості у розмірі 26 447грн. 05коп., Між тим, колегія суддів не може повністю погодитися з даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статтею ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільні законодавства. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін на підставі договору, укладеного у письмовій формі. Суд першої інстанції ухвалюючи рішення по справі, вірно виходив з того, що позивачем строк позовної давності пропущено не було, оскільки (як зазначено вище) п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Доводи апеляційної скарги про не укладення між апелянтом та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору про збільшення позовної давності є необґрунтованими і спростовуються наявними матеріалами справи доказами. Між тим, ухвалюючи рішення про задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) судом першої інстанції не враховано наступне. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст.610 ЦК України. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, згідно з ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже аналіз норм ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. З урахуванням викладеного, при вирішенні питання про розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, судом повинно бути взято до уваги розрахунок пені за один рік. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості, яка виникла станом на 16.04.13р. в т.ч. пені - 24.07.13р. (про що свідчить поштовий конверт, а.с.22). Тому заборгованість по пені, з урахуванням положень п.1 ч.2 ст.258 ЦК України підлягає стягненню за період з 24.07.12р. по 16.04.13р. (в межах заявлених позовних вимог). Оскільки представником позивача не надано суду відповідного розрахунку пені, вирішуючи питання про розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, колегія суддів виходить з наступного. Як видно з наданого «розрахунку заборгованості за договором….» (а.с.5, 6), за період з 28.03.12р. по 16.04.13р. (в який входить спірний період) відповідачу нарахована пеня 1129грн. 68коп. за 384 дня, тобто розмір пені за день складає 2грн.94коп. (1129,68/384). Період з 24.07.12р. по 16.04.13р. становить 266 днів, тому розмір пені, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь банку складає 782грн. 04коп. (266*2,94). Таким чином, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором DNH4KS82350101 від 04.01.06р. станом на 16.04.13р. у розмірі 16640грн. 90коп. яка складається з: 4 334грн. 85 коп. - заборгованості за кредитом, 9 788грн. 44коп. - заборгованості по процентах за користування кредитом, 782грн. 04коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 24.07.12р. по 16.04.13р., а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1235грн. 57коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.88 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 166грн. 40коп. Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність в умовах надання споживчого кредиту номеру та дати, що робить неможливим ідентифікувати умови, з якими було ознайомлено [PERSON] в день підписання заяви з тими, що надані ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду, колегія суддів зазначає, що наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04.08.05р. № 1417, затверджено оновлену договірну базу, до якої, зокрема входять Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Рострочка») (Стандарт) (а.с.75-76). Доказів на підтвердження іншого відповідачем суду не надано. За таких обставин, рішення суду відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає зміні, та стягненням з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 16640грн. 90коп.

Outcome: partial