Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

У липні 2019 р. адвокат Цимбал В.І. звернувся до суду від імені та в інтересах [PERSON] , з зазначеним позовом, вимоги якого мотивує тим, що позивачка є одноосібною власницею квартири [ADDRESS] . Зазначену квартиру 14.09.2017 їй подарувала дочка [PERSON] . Остання придбала спірну квартиру у власність 25.10.2005 та згодом почала зустрічатися з відповідачем [PERSON] . У 2010 році на його прохання дочка позивачки зареєструвала відповідача у своїй квартирі, а у 2017 році відповідач знявся з реєстрації у спірній квартирі та прописався за згодою позивачки за адресою її фактичного проживання в будинку [ADDRESS] . У вересні 2017 року, після укладення договору дарування, позивачка надала згоду на реєстрацію відповідача [PERSON] у належній їй квартирі, після чого останній почав чинити їй та її дочці перешкоди у користування квартирою, виганяти дочку з даної квартири, погрожуючи відсудити житло на свою користь. Зазначене [PERSON] намагався перетворити в дійсність та звернувся до Роменського міськрайонного суду з позовом про визнання договору дарування квартири недійсним та визнання за ним права власності на її Ѕ частину квартири, а також встановлення факту проживання однією сім`єю його та дочки позивачки як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. Однак, в задоволенні позову [PERSON] 20.12.2018 Роменським міськрайонним судом було відмовлено та дане рішення залишене в силі Сумським апеляційним судом, про що 18.04.2019 прийнята постанова. Даними рішення встановлено, що спірна квартира придбана за особисті кошти дочки позивачки [PERSON] , яка мала повне право подарувати квартиру матері. Навіть після зазначених обставин, відповідач не знявся добровільно з реєстрації у квартирі та продовжував порушувати права позивачки, як власника. На даний час, починаючи з червня 2018 року відповідач, який не був і не є членом сім`ї позивачки, у спірній квартирі не проживає та добровільно виписатися не бажає та крім того, відповідачем, яким мав ключі від квартири, були вчиненні протиправні дії, а саме викрадення майна зі спірної квартири, про що відкрите кримінальне провадження. Зазначене дає [PERSON] підстави для звернення до суду з даним позовом. Згідно ухвали Роменського міськрайонного суду від 25.07.2019 по даній справі було відкрите провадження та розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 26 вересня 2019 р. підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. У відзиві на позовом від 12.08.2019, поданому представником відповідача адвокатом Осіповим Ю.В. останній зазначив, що відповідач проти позову заперечує. Зокрема, відповідач наполягає, що спірна квартира є придбаною ним та дочкою позивачки за спільні кошти, а тому є їх спільною сумісною власністю, враховуючи що вони з квітня 2004 року почали проживати однією сім`єю як чоловік та дружина. В той час відповідач працював в Росії та заробляв немалі кошти, за які і була придбана спірна квартира. Однак, оскільки на час придбання квартири він перебував в Росії, то надав згоду на оформлення квартирі при купівлі на цивільну дружину [PERSON] . Відповідач визнає, що він дійсно, знімався та повторно був зареєстрований у спірній квартирі, однак, не з тих підстав, про які в позові вказує позивачка, зокрема зняття з реєстрації у квартирі у 2017 році відбулося з причин намірів [PERSON] , як вона йому пояснювала, взяти кредит в банку, для чого відповідачу необхідно було знятися з місця реєстрації в квартирі та його прописали у с. Вовківці за місцем фактичного проживання позивачки. Згодом, він знову був зареєстрований у спірній квартирі, яку він в частині вважав своєю і де за власний кошт ним був зроблений ремонт. Щодо доводів позивачки про введення її дочки [PERSON] в оману з метою реєстрації в квартирі та подальшого її присвоєння собі, відповідач зазначає, що з моменту придбання квартири з 2005 р. і до незаконного укладення договору дарування, відповідач перебував з [PERSON] в хороших відносин, вони фактично проживали як сім`я та вели спільне господарство. З позовом про визнання квартири спільною сумісною власністю відповідач міг би звернутися і раніше, однак він це зробив після укладення договору дарування, який вважає незаконним, та після того, як позивачка та її дочка почали йому чинити перешкоди у користуванні квартирою. В серпні місця 2018 року [PERSON] вчинила самоуправні дії стосовно особистого майна відповідача з метою позбавити його можливості проживати в квартирі. Дочці позивачки [PERSON] ніхто не перешкоджав і на даний час не перешкоджає користуватися квартирою. Звинувачення позивачки у крадіжці ним речей з квартири не підтверджені жодними доказами, крім того, всі цінні речі, в тому числі і побутову техніку, яка купувалася за спільні кошти, [PERSON] самостійно вивезла з квартири в невідомому напрямку. Таким чином, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач своїми діями чинить їй перешкоди у користуванні квартирою, то доводи позову мають бути визнані судом безпідставними. 19.08.2019 представник позивача подав відповідь на відзив на позов, з якого вбачається, що всі наведені відповідачем у відзиві аргументи були предметом розгляду в Роменському міськрайонному суді під час розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування спірної квартири недійсним…, який дав оцінку доказам та ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] . Проте, оскільки до цього часу [PERSON] , незважаючи на прийняте судом рішення, з місця реєстрації у квартирі [ADDRESS] , одноосібним власником якої є позивачка [PERSON] , не знявся, що безпосередньо порушує її права володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном, тому позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Крім того, слід врахувати, що відповідач має у власності 1/3 частину трикімнатної квартири [ADDRESS] , тобто, має місце проживання, де може зареєструватися. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини. Відповідач позов не визнав, з підстав, зазначених у відзиві. Третя особа, підтримала позовні вимоги [PERSON] . Суд, заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши письмові докази, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач на підставі договору дарування квартири, укладеного між нею та [PERSON] 14 вересня 2017 р. та посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурня Л.І. за реєстр. № 1581, є власницею квартири під номером [ADDRESS] (а.с. 9-10). Право власності [PERSON] зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.09.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1196397859107, номер запису про право власності 22325752 (а.с. 11). У вищевказаній квартирі значиться зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 51), який добровільно не бажає знятися з місця реєстрації. 20 грудня 2018 року Роменським міськрайонним судом Сумської області було прийняте рішення по справі № 585/277/18 за позовом представника позивача [PERSON] , в інтересах позивача [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним і визнання права власності на Ѕ частинку майна та встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в задоволенні якого судом відмовлено. В основу даного рішення покладено те, що [PERSON] не було надано допустимих доказів придбання ним та [PERSON] спірного майна (вищевказаної квартири) внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, впродовж якого було придбано спірну квартиру, на підставі чого суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину спірного майна. Також суд прийшов до висновку про відсутність підстав і для задоволення вимоги про визнання недійним договору дарування квартири, яка є похідною від вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. При прийнятті зазначеного рішення судом досліджувалися обставини придбання [PERSON] спірної квартири та обставини дарування даної квартири матері [PERSON] , на які у відзиві посилається відповідач [PERSON] , в процесі чого не було встановлено будь-яких протиправних дій ні зі сторони [PERSON] , ні за сторони [PERSON] . Не погодившись із названим рішенням, [PERSON] оскаржив його в апеляційному порядку та постановою Сумського апеляційного суду від 18.04.2019 апеляційна скарга була залишена без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20.12.2018 та додаткове рішення цього ж суду від 18.01.2019 - залишено без змін (а.с. 26-29). Відповідно до постанови Верхового Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 р. касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20.12.20178, додаткове рішення цього ж суду від 18.01.2019 та постанову Сумського апеляційного суду від 18.04.2019 залишено без змін (а.с. 123-123) Як встановлено судом з актів перевірки паспортного режиму від 16.07.2018, 20.02.2019 та 13.04.2019, складених головою комісії - паспортистом [PERSON] при свідках сусідах, [PERSON] значиться зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , однак з червня 2018 не проживає (а.с. 36-38). Позивачка одноособово, як власниця квартири, оплачує житлово-комунальні послуги, що підтверджується банківськими квитанціями (а.с. 43-46). З рапорту Роменського ВП ГУНП в Сумській області від 18.01.2018 вбачається, що 18.01.2020 о 07 год. 52 хв. від дочки позивачки [PERSON] надійшло повідомлення про те, що її співмешканець виганяє останню з квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 100). Також, з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань судом встановлена наявність кримінального провадження № 12019200100000087 від 05.02.2019, зареєстрованого за заявою [PERSON] за фактом вчинення [PERSON] крадіжки з квартири, належної [PERSON] , яка розташована за вищевказаною адресою (ч. 1 ст. 185 КК України) (а.с. 35). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого мана щодо суб`єкта від 02.08.2019. [PERSON] є власником 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 99). Як підтвердив в судовому засіданні 02.04.2020 сам [PERSON] , він дійсно змінив своє місце проживання та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно дост. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності. Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до пункту 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним судом України у постановах від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16, 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а, від 30.06.2015 року у справі №21-1438а15, від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Факт реєстрації відповідача в квартирі [ADDRESS] , належному позивачці, порушує право власності останньої. За таких обставин, оскільки, як встановлено судом власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , відповідач не являється членом сім`ї позивачки [PERSON] та з червня 2018 р. не проживає в зазначеній квартирі, про що він не заперечує, однак добровільно з реєстрації у даному житлі не знімається, має у власності частину квартири в м. Ромни, тобто житло, де може офіційно зареєструвати своє місце проживання, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. В зв`язку з задоволенням позову та звільненням позивача від сплати судового збору з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного та згідно положень ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 142, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 279 ЦПК України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 379, 382, 391 ЦК України, суд, -

Outcome: approved