Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

У липні місяці 2018 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив суд встановити факт, що його бабуся [PERSON] за національністю є «литовка». Встановлення зазначеного факту необхідно для впорядкування документів для реалізації особистих прав заявника та отримання можливості користуватися окремими гарантіями. Свою заяву [PERSON] [INFO] обґрунтовує тим, що він є рідним сином [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, зареєстрованого відділом ЗАГС Жовтневого району м. Дніпропетровська, актовий запис №677 від 30.03.1982 року. Батько заявника, [PERSON] є сином [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] зареєстрованого Пологівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №138 від 14.07.1955 року. Таким чином, [PERSON] доводиться заявнику бабусею. Дід заявника - [PERSON], [INFO] та бабуся- [PERSON], [INFO] уклали шлюб в 1951 році у зв'язку з чим бабуся змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, зареєстрованим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського МЮУ в АР Крим, актовий запис №860 від 24.06.1951 року. Батьками бабусі заявника [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, зареєстрованим відділом державної реєстрації актів цивільного стану при Пологівській сільраді Пологівського району у Запорізькій області, актовий запис №151 від 21.04.1926 року. В свою чергу [PERSON] та [PERSON] доводяться прадідом та прабабусею заявникові. Також в цьому свідоцтві про народження зазначено, що прадід [PERSON] за національністю литовець. Заявник зазначає, що його прадід належав до литовської національності, все своє життя дотримувався литовських традицій. Бабуся та батько заявника також належали до литовської національності та все своє життя дотримувались литовських традицій. Бабуся, а потім і батько через негативне у той час відношення суспільства та до осіб литовської національності, вимушені були приховувати свою приналежність до литовців,у зв'язку з чим в усіх офіційних документах в графі національність бабусі зазначено як росіянка. [INFO] померла бабуся заявника - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть зареєстрованого 05 січня 1994 року Амур-Нижньодніпровським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №32. [INFO] помер батько заявника - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, зареєстрованого 01 листопада 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №1900. На теперішній час заявник бажає отримати посвідчення, що підтверджує литовське походження, а тому бажає встановити справедливість та справжню приналежність до національності литовців бабусi - [PERSON], а також внести відповідні зміни в актові записи. У судове засідання заявник не з'явився,направленим листом просив розглядати справу у його відсутність, заяву підтримає у повному обсязі та наполягав на її задоволені. Представник заінтересованої особи до суду не з'явився, про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки судові не повідомив. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] є рідним сином [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження зареєстрованого відділом ЗАГС Жовтневого району м. Дніпропетровська, актовий запис №677 від 30.03.1982 року, який у свою чергу, є сином [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], зареєстрованого Пологівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №138 від 14.07.1955 року. Таким чином, [PERSON] доводиться заявнику бабусею. Дід заявника - [PERSON], [INFO] та бабуся- [PERSON], [INFO], уклали шлюб в 1951 року у зв'язку з чим бабуся змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, зареєстрованим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського МЮУ в АР Крим, актовий запис №860 від 24.06.1951 року. Батьками заявника [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, зареєстрованим відділом державної реєстрації актів цивільного стану при Пологівській сільраді Пологівського району у Запорізькій області, актовий запис №151 від 21.04.1926 року. В свою чергу [PERSON] та [PERSON] доводяться заявнику прадідом та прабабусею. Також в цьому свідоцтві про народження зазначено, що прадід [PERSON] за національністю литовець. В свідоцтві про народження [PERSON], зареєстрованого Пологівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №138 від 14.07.1955 року в розділі батьки, в графі мати [PERSON] зазначено національність росіянка. В свідоцтві про смерть [PERSON], зареєстрованого Амур-Нижньодніпровським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №32 від 05.01.1994 року в шостій графі вказано національність росіянка. В свідоцтві про шлюб, укладеного між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського МЮУ в АР Крим, національність [PERSON] зазначено - росіянка. Заявник зазначив, що його прадід належав до литовської національності, все своє життя дотримувався литовських традицій, у зв'язку з чим і заявника бабуся та батько теж належали до литовської національності та все своє життя дотримувались литовських традицій. Факт належності бабусі заявника [PERSON] до литовської національності підтверджується свідоцтвом про її народження зареєстрованим відділом державної реєстрації актів цивільного стану при Пологівській сільраді Пологівського району у Запорізькій області, актовий запис №151 від 21.04.1926 року, в якому зазначено, що її батько, який в свою чергу доводиться прадідом заявника [PERSON] за національністю литовець; свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], зареєстрованого 08.05.1924 року відділом ЗАГС №47, запис про народження №163, в якому зазначено що його батько, який в свою чергу доводиться прадідом заявника [PERSON] за національністю литовець. Бабуся, а потім і батько через негативне у той час відношення суспільства та до осіб литовської національності вимушені були приховувати свою приналежність до литовців, у зв'язку з чим в усіх офіційних документах в графі національність бабусі зазначено як росіянка. [INFO] померла бабуся заявника - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть зареєстроване 05 січня 1994 року Амур-Нижньодніпровським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №32. [INFO] помер батько заявника- [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, зареєстроване 01 листопада 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №1900. Згідно ч.1 ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом та особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Статтею 271 ЦК України встановлено, що зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форми та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Ст. 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995р., ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Відповідно до ст. 3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. На підставі п. 3 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права корінних народів і національних меншин. Згідно зі ст. 11 ЗУ «Про національні меншини» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. За змістом ст. 15 Закону України «Про національні меншини» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року, втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, якими передбачаються настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових прав в залежності від національності особи. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. В порядку окремого провадженні розглядаються справи про встановлення фактів, як що заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно до п. 1.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі за текстом - Правила) зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. На підставі п. 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, крім іншого, рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства та приймаючи до уваги, що в судовому засіданні на підставі поданих заявником доказів підтверджено заявлений заявником факт приналежністьйого бабусі до литовської національності, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність її задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved