Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

У липні 2018 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № 140509-124600 від 09.05.2014 року відповідачка отримала кредит у розмірі 400,00 грн., які відповідно до п. 3.3 Договору зобов`язана була повернути, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 112,00 грн. в строк до 22.05.2014 року. 25.05.2014 року [PERSON] частково сплатила суму кредиту у розмірі 14,00 грн., відсотки пені за прострочення заборгованості в розмірі 24,00 грн., відсотки за користування кредитом у розмірі 112,00 грн., а також пролонгувала договір строком до 08.06.2014 року, зобов`язавшись повернути кредит разом з відсотками у розмірі 386,00 грн. Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. Відповідачка взяті на себе обов`язки, щодо виконання умов договору, належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 05.07.2018 року існує заборгованість у розмірі 14177,70 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 386,00 грн., процентів за користування кредитом - 108,08 грн., заборгованості за пенею - 11904,00 грн. У зв`язку з викладеним позивач, просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати у розмірі 1762,00 грн., а також комісію банку та поштові витрати у розмірі 17,62 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти проголошення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, заперечення та відзив на позов суду не надала, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно, належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 9.05.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 142509-124600, на підставі якого відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 400,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 112,00 грн. та кінцевим терміном повернення 22.05.2014 року. 25.05.2014 року [PERSON] частково сплатила суму кредиту у розмірі 14,00 грн., відсотків пені за прострочення заборгованості в розмірі 24,00 грн., відсотків за користування кредитом у розмірі 112,00 грн., а також пролонгувала договір строком до 08.06.2014 року, зобов`язавшись повернути кредит разом з відсотками у розмірі 386,00 грн. Згідно з п.6.2. договору у разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми кредиту, до Позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки - пені з розрахунку 2 (два)% за кожен день прострочення платежу. Зобов`язання щодо надання коштів банком виконані, проте [PERSON] взяті на себе обов`язки, щодо виконання умов договору, не виконала, у зв`язку з чим, станом на 05.07.2018 року існує заборгованість у розмірі 14177,70 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 386,00 грн., процентів за користування кредитом - 108,08 грн., заборгованості за пенею - 11904,00 грн., що в судовому засіданні встановлено письмовими доказами по справі. Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за договором № 140509-124600 від 09.05.2014 року, які відповідачкою не спростовані. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. ЦК України передбачає спеціальні засоби, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно із частиною першою, другою статті 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При зменшенні розміру неустойки суд не обмежений тільки розміром основної заборгованості, оскільки законодавчої заборони такого зменшення не встановлено. Таким чином, за наявності обставин, встановлених частиною третьою статті 551 ЦК України, суд за власним переконанням може зменшити розмір неустойки в розумних межах. Право суду на самостійне зменшення розміру неустойки, за умови, що такий розмір перевищує розмір збитків, відображено в правовій позиції, викладеній в Ухвалі Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14. Враховуючи, що пеня майже у дванадцять разів перевищує розмір основної заборгованості, а також враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази того, що порушення боржницею умов договору призвело до настання негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язань, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, суд вважає за можливе зменшити до 500,00 грн. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що наявні передбачені законом підстави для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом у розмірі 386,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 108,08 грн., пені у розмірі 500,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 123,52 грн. (пропорційно задоволеним вимогам). Що стосується вимог позивача про стягнення з [PERSON] поштових витрат та комісії банку у розмірі 17,62 грн., суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні, оскільки такі витрати, враховуючи вимоги ст. 133 ЦПК України, не відносяться до витрат, пов`язаних з вчиненням будь-яких інших процесуальних дій, не передбачених ч.2 вказаної статті, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Outcome: partial