Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 03 листопада 2006 року по 12 січня 2016 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в період якого набули у власність спільне майно, а саме квартиру №7, яка розташована за адресою вул. Орджонікідзе, 83, м. Бобринець Кіровоградської області, право власності на яку було зареєстровано на відповідача. Оскільки вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, однак з відповідачем не досягнуто згоди щодо його поділу, на цій підставі просить в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на ? частку вказаного майна, залишився у власності відповідача ? частку вказаного майна. Відповідачем по справі [PERSON] 08.02.2017 року подано зустрічний позов до [PERSON], в якому просить визнати за ним особисту приватну власність на квартиру №7, яка знаходиться за адресою вул. Орджонікідзе, 83, м. Бобринець Кіровоградської області. Зустрічний позов обґрунтовує тим, що спірна квартира ним була придбана за власні кошти, які він отримав в борг у [PERSON] та виплачував їх під відсотки, а тому не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя та є його особистою приватною власністю. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві. В зустрічному позові просили відмовити. Крім обставин, зазначених у позовній заяві, позивач додатково пояснила, що після реєстрації шлюбу проживали з відповідачем у її батьків у с. Златопілля Бобринецького району. Фактично сімейні відносини з відповідачем припинилися у 2013 році. У 2008-2009 році придбали з відповідачем будинок у с. Златопілля (Свердлове) Бобринецького району. Також мали у власності автомобіль. Спірну квартиру придбали за кошти, які отримали від продажу автомобіля та будинку, а також частину коштів взяли в борг. Борг віддавали разом з відповідачем. Після продажу будинку в 2010 році знову стали проживати біля її батьків. З 2006 року по 2013 рік вона дійсно не працювала, однак вела домашнє господарство, чоловік працював по найму. В придбаній квартирі з відповідачем не проживали, робили ремонт. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог. Зустрічний позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.\~Відповідач додатково зазначив, що будинок в с. Златопілля (Свердлове) Бобринецького району придбали з відповідачем як спільну сумісну власність, який продали у 2010 році, після чого в 2012 році купили квартиру. автомобіль продали після покупки квартири. Коштів на придбання квартири не мав, тому позичив у 50000 грн. зі сплатою 20 % в борг у сестри [PERSON] Точної дати позики не памятає. Повертав позику сам після розірвання шлюбу, працював неофіційно по найму та мав дохід від цього. Зазначив, що позивач борг не сплачувала, оскільки не працювала та інших доходів на придбання квартири не мала. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що між сторонами 03 листопада 2006 року було укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Свердловської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, актовий запис №3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ОЛ №013823, виданого 03 листопада 2006 року (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ОЛ №061975, виданого 12 січня 2016 року встановлено, що 12 січня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6). Під час шлюбу відповідачем було придбано за договором купівлі-продажу від 20 лютого 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON], квартиру №7, яка знаходиться за адресою: вул. Орджонікідзе, 83, м. Бобринець Кіровоградської області, за ціною 35500 грн. (а.с.82-83). Спірна квартира має наступну характеристику: загальна площа 39,3 кв.м., житлова площа 32,6 кв.м., складається з 1-1-житлова -22,6 кв.м., 2-житлова 10,0 кв.м., 3-кухня-6,7 кв.м. Згідно архівної довідки ОКП «Кіровоградське ООБТІ» №33 від 29.03.2016 року встановлено, що квартира №7 за адресою: вул. Орджонікідзе, 83, м. Бобринець Кіровоградської області, була зареєстрована на праві власності за [PERSON] (а.с.7). Згідно Звіту про незалежну оцінку вартості майна та висновку про вартість об'єкту оцінки від 31.03.2016 року субєкта оціночної діяльності [PERSON], ринкова вартість квартири №7, розташованої за адресою: вул. Орджонікідзе, 83, м. Бобринець Кіровоградської області, складає 41944 грн. (а.с.8-23). Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), якщо не доведено протилежне. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України. Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма ст.60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає зазначеним критеріям. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Ця правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-606цс15, в постанові від 16 грудня 2015 р. у справі № 6-2641цс15, від 1 липня 2015 р. у справі № 6-612цс15. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що вона хоч і не працювала, однак займалася домашнім господарством, утримували город, домашню худобу та птицю, мали дохід від цього. Крім того, під час шлюбу продали спільний будинок, кошти від якого були звернуті на оплату купленої квартири. Частину коштів дійсно позичали, погашення боргу після придбання квартири був проданий автомобіль, відповідач дійсно працював по найму та повертав кошти. Вказані обставини відповідач не заперечив та не спростував. Крім того, позивач посилалася як на доказ - пояснення свідків. Свідок [PERSON] надала показання, що [PERSON] та [PERSON] знає як односельчан, які проживали у [INFO]. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі приблизно з 2003 року та проживали разом приблизно до 2012-2013 року. Сторони мали у власності будинок у с. Свердове Бобринецького району та автомобіль, а згодом продали вказане майно та придбали квартиру, у якій не проживали, оскільки робили ремонт. Сторони тримали господарство. [PERSON] не працювала, вела господарство. [PERSON] працював, їздив на заробітки. Свідок [PERSON] надав показання, що знає сторін як односельчан та сусідів, які перебували зареєстрованому шлюбі та проживали разом приблизно до 2013 року. Сторони проживали у власному будинку в с. Свердлове Бобринецького району по вул. Степова, тримали господарство та мали у власності автомобіль. Зі слів сторін йому також відомо, що транспортний засіб обміняли на квартиру з доплатою. Після придбання квартири сторони проживали біля батьків позивача, оскільки робили ремонт у квартирі. Позивач не працювала, відповідач працював, їздив на заробітки. Показання свідків узгоджуються із наданими показаннями позивача та підтверджують спільну участь подружжя у веденні господарства та придбанні майна під час шлюбу. Відповідач, на заперечення позову та обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що спірне майно є його особистою приватною власністю, оскільки придбане за його власні кошти, при цьому позивач не працювала, а тому не мала власних доходів на придбання квартири. Заперечуючи позовні вимоги та обґрунтовуючи зустрічні, посилався як на доказ розписку, написану ним сестрі [PERSON]В про те, що позичає у неї кошти в сумі 50000 грн. для купівлі квартири за адресою [ADDRESS], які зобовязується повернути з відсотками 20% від суми боргу на момент повернення коштів (а.с.91) та на розписку від імені [PERSON] про те, що остання отримала від [PERSON] кошти в сумі 70000 грн. за борговою розпискою від 10.02.2012 року в повному обсязі (а.с.90). Крім того, посилався на показання свідків. Свідок [PERSON] надав показання, що знає сторін, оскільки разом з відповідачем їздив на заробітки. Зі слів [PERSON] йому відомо, що останній за власні кошти, які позичив у сестри, придбав квартиру у м. Бобринець по вул. Орджонікідзе. [PERSON] їздив на заробітки, щоб віддати борг сестрі, та робив ремонт у квартирі. З відповідачем спілкувався приблизно два рази на місяць та приблизно чотири рази був у квартирі, де проводились ремонті роботи. Позивача у квартирі не бачив. Свідок [PERSON] надала показання, що проживає [INFO] та знає сторін як сусідів. ЇЇ онук [PERSON] продав квартиру [PERSON] Їй відомо, що на купівлю квартири відповідач позичав кошти у сестри, про це їй говорив [PERSON], коли робив ремонт у квартирі. [PERSON] один у квартирі робив ремонт. Вона, свідок, декілька разів готувала їжу [PERSON] на прохання останнього. [PERSON] у квартирі бачила у день покупки, вона приходила разом з [PERSON] та своєю матірю, після того - не приходила. Також їй відомо, що брат позивача допомагав [PERSON] робити ремонт у квартирі. Чи вкладала позивач кошти на купівлю їй невідомо. Суд вважає, що вказані докази не дають підстав для беззаперечного висновку про придбання спірної квартири за особисті кошти відповідача. Так, факт укладення відповідачем договору позики, згідно якого ним були отримані кошти в сумі 50000 грн., не може бути підставою для визнання даних коштів особистою власністю одного з подружжя, у звязку із тим, що при укладенні договору кошти позичались на потреби сімї, повязані із придбанням нерухомого майна для сімї, позичальник діяв в інтересах сімї, а тому позичені кошти є спільним майном подружжя і майно придбане на ці кошти також є спільним майном подружжя. Окрім того, як встановлено з показів свідків [PERSON], [PERSON] на купівлю спірної квартири витрачені кошти від продажу будинку та транспортного засобу, які були у власності сторін раніше, що не оспорено відповідачем. Посилання відповідача на те, що позивач в період шлюбу не працювала та не отримувала доходів, не може бути підставою для визнання спірного майна особистою приватною власністю відповідача, оскільки відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям, належить дружині та чоловікові незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. При нотаріальному посвідченні договору купівлі продажу відповідач та позивач були присутні разом, при цьому відповідач ні нотаріусу ні позивачу не повідомляв, що придбаває квартиру як особисту приватну власність, не просив визначити статус придбаного майна у договорі. Наведені вище обставини вказують на те, що квартира, яка є предметом спору, була придбана сторонами за час перебування у шлюбі, за рахунок коштів отриманих від реалізації спільного майна, в результаті спільної праці, у спільних інтересах і, відповідно, є обєктом спільної власності сторін у справі. Надані відповідачем докази, а саме домова книга (а.с.75-78), заява про призначення житлової субсидії від 19.08.2015 року (а.с.86), договір №5896 про надання населенню послуг з газопостачання від 16.02.2015 року (а.с.87-88), а також довідки Бобринецької міської ради про склад сімї (а.с.89, 92), не спростовують висновку суду про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно положень ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи викладені обставини, зважаючи на презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні, відсутність домовленості між ними щодо поділу спільно нажитого під час шлюбу майна, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя є доведеними та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності на ? частку квартири №7, яка розташована за адресою вул. Незалежності (Орджонікідзе), 83, м. Бобринець Кіровоградської області, залишивши у власності відповідача відповідно ? частку вказаного майна. Позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про визнання квартири №7, яка знаходиться за адресою вул. Незалежності (Орджонікідзе), 83, м. Бобринець Кіровоградської області, особистою приватною власністю задоволенню не підлягають з підстав недоведеності викладених обставин. Відповідно до ст.141 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 640 грн. Судові витрати [PERSON] суд покладає на відповідача.

Outcome: approved