Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

У липні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй на праві власності належить будинок №50 по вул.Миргородській м.Маріуполя Донецької області. 27 серпня 2013 року в будинку був зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який є її сином, однак за вказаною адресою з серпня 2014 року не мешкає, його особистих речей в будинку не має, інше місце проживання невідоме. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивачка у судове засідання не зявилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у звязку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка на підставі договору дарування від 15 червня 2015 року є власницею будинку № 50 по вул.Миргородській в м.Маріуполі Донецької області. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №39062370 підтверджено, що 15 червня 2015 року вказаний договір дарування зареєстрований. З копії домової книги в спірному будинку зареєстрований відповідач по справі [PERSON] Відповідач не проживає в будинку з серпня 2014 року по теперішній час, що підтверджується актом № 139/2, складеним 01 липня 2016 року головою КСН «Азовкольцо». Свідки [PERSON] та [PERSON] надали письмові пояснення, відповідно до яких встановлено, що вони є сусідами [PERSON], знають її та її сімю понад 10 років. Відповідач [PERSON] є сином позивачки та виїхав з будинку в серпні 2014 року, не залишивши в будинку власних речей, теперішнє місце його проживання їм невідоме. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням, оскільки знайшов своє підтвердження факт того, що відповідач не мешкає за місцем реєстрації більше одного року.

Outcome: approved