Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що за час перебування у шлюбі з [PERSON] нею та відповідачем побудований жилий будинок, що розташований по вул. Октябрська,208-а в с. Прилиманське Овідіопольського району, та є предметом спору у цивільній справі за її позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. На час розгляду зазначеної справи відповідач скасував державну реєстрацію права власності на жилий будинок, однак відповідно до декларації від 25.06.2014 р. жилий будинок є готовим до експлуатації. Відсутність державної реєстрації права власності на жилий будинок перешкоджає прийняттю рішення судом про його поділ. З наведених підстав позивачка просила зобовязати відповідача зареєструвати право власності на зазначений вище житловий будинок. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала. Відповідач просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на його безпідставність. Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Судом встановлено, що у провадженні Овідіопольського районного суду перебуває цивільна справа №509/2196/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, предметом спору у якому є жилий будинок, що розташований по по вул. Октябрська,208-а в с. Прилиманське Овідіопольського району. Право власності на житловий будинок за [PERSON] було зареєстроване на підставі декларації про готовність обєкта до експлуатації від 25.06.2014 р., виданої Інспекцією архітектурно-будівельного контролю на імя [PERSON] позивачці на підставі довіреності від відповідача від 02.10.2012 р. (а.с. 8-10, 29) Між тим [PERSON] ще 19.04.2013 р. скасував у встановленому законом порядку нотаріально посвідчену довіреність видану ним позивачці на представництво його інтересів в ріхних державних органах та установах. (а.с. 30-31) Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 р. задоволений позов [PERSON] до Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними дій. Визнано неправомірними дії Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції, визнано недісним свідоцтво про право власності на нерухоме майно житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Октябрська,208-а в с. Прилиманське, скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на імя [PERSON] на зазначений жилий будинок. (а.с. 24-26) Обраний [PERSON] спосіб захисту її права шляхом зобовязання [PERSON] зареєструвати право власності на спірний жилий будинок не відповідає передбаченим законом способам захисту порушеного права. Крім того, сама по собі відсутність державної реєстрації права власності на новозбудований жилий будинок не перешкоджає його поділу між колишнім подружжям за наявності для цього відповідних правових підстав. Верховний Суд України у справі №6-2710цс15 від 15.12.2015 р. висловив правову позицію, у якій зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. З наведених підстав суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] безпідставний і задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed