Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

У квітні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору без номеру від 17.03.2010 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 6000,00 грн. на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленому Договором, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку. Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. Відповідач взяті на себе обов`язки, щодо виконання умов договору, належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 20.02.2019 року виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 40236,07 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 16950,92 грн.; заборгованості за простроченим тілом кредиту 8218,28 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 0,00 грн.; заборгованості по пені за прострочення зобов`язання 11877,23 грн.; пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. 797,45 грн.; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: фіксованої частини штрафу 500,00 грн.; процентної складової штрафу 1892,19 грн. У зв`язку з викладеним позивач, просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2019 позов було задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.2019 задоволено заяву [PERSON] , заочне рішення скасовано. У запереченнях проти позову [PERSON] вказує, що банком не надано належних доказів, які підтверджують існування боргу, крім того, договір було укладено 17.03.2010, отримано картку зі строком дії три роки, інших договорів відповідач не укладав і нових карток не отримував. Банк же надає розрахунок заборгованості за період з 01.08.2016 по 20.02.2019, доводячи, що перше погашення заборгованості за кредитом відбулося 10.10.2016. Крім того, позивач вказує, що було надано кредит у сумі 6000,00 грн., проте не надаючи належних доказів і обґрунтування, зазначає, що на погашення тіла кредиту було сплачено 18563,57 грн., а заборгованість по тілу кредиту становить 25169,20 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи без участі представника банку. У заяві вказує, що позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити в повному обсязі, всі необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку банку відсутні. Відповідач, його представник в судове засідання не з`явилися. Звернулись із заявами про розгляд справи за їх відсутності, просили відмовити у позові з підстав, викладених у запереченнях проти позову. Суд, вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Дослідженими судом письмовими доказами, наданими позивачем на підтвердження доводів позову, які згідно заяви представника банку від 19.11.2020 є необхідними для вирішення спору, встановлено наступне. 17.03.2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк», яке згідно Наказу Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018 року змінило зазву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір без номеру, у вигляді підписаної відповідачем Анкети-заяви, згідно якої [PERSON] виявив бажання оформити кредитну картку «Універсальна». [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним 17.03.2010 року Анкета-заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Факт укладення кредитного договору та отримання кредитної картки 17.03.2010 визнається відповідачем. При цьому, належних доказів про умови кредитування, які сторони погодили, позивачем не надано. Анкета-заява містить лише відомості про отримання [PERSON] 17.03.2010 платіжної картки «Універсальна». В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 17.03.2010 відсутні відомості щодо розміру кредитного ліміту, домовленості сторін про термін повернення грошових коштів, розміру та підстав для нарахування процентів, комісії і неустойки, інших умов кредитування. Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, отже позивачем не доведено, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Факт користування відповідачем кредитними коштами починаючи з 17.03.2010 позивачем не доводиться і матеріалами справи не підтверджується. В обґрунтування підстав позову банком надано розрахунок заборгованості за період з 01.08.2016 по 20.02.2019, згідно якого вперше витрати кредитних коштів та їх погашення у сумі 69,54 грн. мали місце 10.10.2016, наступні витрати кредитних коштів здійснювались з грудня 2017 року. Також у розрахунку відображено погашення заборгованості за тілом кредиту у сумі 18563,57 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 571,40 грн., та наявність заборгованості за тілом кредиту у сумі 16950,92 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 8218,28 грн. Відтак, за розрахунком всього тіло кредиту становить 44304,17 грн. Згідно доводів відповідача, строк дії отриманої 17.03.2010 кредитної картки становив три роки, іншої картки він не отримував. Представником позивача вказані обставини не спростовуються, доказів отримання [PERSON] інших кредитних карток матеріали справи не містять. Таким чином,\~суд вважає,\~що наданими\~позивачем доказами\~не підтверджується\~ \~надання відповідачу\~на підставі\~кредитного договору\~від 17.03.2010 кредиту у сумі 6000,00 грн., як вказується у позовній заяві, та кредиту на загальну суму 44304,17 грн., як випливає з розрахунку заборгованості, а також наявності заборгованості за тілом кредиту у сумі 16950,92 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 8218,28 грн.. Відповідно, не підтверджується матеріалами справи наявність заборгованості по пені за прострочення зобов`язання у сумі 11877,23 грн. та пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. у сумі 797,45 грн., штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: фіксованої частини штрафу 500,00 грн.; процентної складової штрафу 1892,19 грн., які мають похідний характер від основного зобов`язання. При цьому судом також враховується, що позичальник отримав кредит за умовами підписаного у письмовій формі правочину у вигляді анкети-заяви на отримання кредиту, у якому не погоджені істотні умови із сплати неустойки, тоді як долучені до позовної заяви Умови і правила не є саме тією складовою частиною кредитного договору, що встановлює право Банку на стягнення пені та штрафів. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовій формі погодили всі істотні умови договору, зокрема відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання. Відтак, позивач не довів свої вимоги до [PERSON] , у зв`язку з чим у задоволенні позову, у стягненні судових витрат відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід відмовити.

Outcome: dismissed