Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь позивача грошові кошти в розмірі 6247 грн. 88 коп., а також судові витрати. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 29 листопада 2018 року споживач [PERSON] підписала заяву- приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача). Особовий рахунок [NUMBER] відкрито на об`єкт: [ADDRESS] , що належить абоненту [PERSON] . За обліковими даними ПАТ «Дніпрогаз», наданими споживачем, рахувалася інформація про кількість зареєстрованих осіб - споживачів природного газу - 1 особа. 29.11.2018 року працівниками ПАТ «Дніпрогаз» відносно відповідача виявлено, що в період надання послуг з газопостачання, споживачем не було повідомлено ПАТ «Дніпрогаз» у визначений законом спосіб про зміну кількості зареєстрованих осіб - споживачів природного газу на об`єкті: [ADDRESS] . Згідно довідки за вих. №14/5 - 11001 від 15.11.2018 року, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, вбачається, що в квартирі [ADDRESS] , з 11.12.2007 р. було зареєстровано дві особи, з 13.12.2007р. зареєстровано 3 особи, з 06.02.2002р. зареєстровано 4 особи, про що оператора ГРМ не було повідомлено та, відповідно, у базі даних підприємства значилася 1 зареєстрована особа та нарахування проводилося за нормами споживання на 1 особу. Після виявлення відповідних обставин, позивачем були внесені відповідні зміни та починаючи з 29.11.2018 року за вищевказаною адресою (о/р [NUMBER] ) значиться в базі даних підприємства 3 особи. За фактом виявленого порушення, 29.11.2018 року у відповідності до п. 2 гл. 5 розд. ХІ Кодексу ГРМ, у присутності споживача - [PERSON] , було складено акт про порушення № 231-с. Фактично вчинення правопорушення не заперечувалося відповідачем, зауважень до акту про порушення у відповідача не було та ним підписано акт. Акт про порушення складено за формою наведеною в додатку 16 до Кодексу ГРМ. 16.01.2019 року відповідачу був направлений рекомендованим поштовим відправленням рахунок на оплату необлікованого об`єму природного газу, проте станом на момент звернення з позовною заявою до суду, грошові кошти в розмірі 6\~247 грн. 88 коп. не сплачені відповідачем. У зв`язку з вищевикладеним, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Пізніше також було подано відповідь на відзив. 19 червня 2019 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовної заяви. В обґрунтування відзиву зазначила, що вона заперечує факт укладення з позивачем договору про розподіл природного газу на зазначених позивачем умовах. Також зазначає, що сам по собі факт реєстрації осіб за певною адресою не доводить споживання ними природного газу, ти більше за умови підтвердження проживання останніх за іншою адресою. Також просила застосувати наслідки спливу позовної давності. Пізніше також було надано письмові заперечення. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2019 року було уточнено позивача у справі - Публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз» на належного позивача - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз». В судовому засіданні представник позивача Гончаренко І.Б. підтримала позовну та просила її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до п. 2 гл. 1 розділу VI Кодексу ГРМ, доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом. Згідно з п. 3 глави 3 VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу. В судовому засіданні було встановлено, що 29 листопада 2018 року [PERSON] було підписано заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (а.с. 7). Розділом ХІ Кодексу ГРМ визначено порядок перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування об`ємів природного газу у разі виявлення порушень вимог цього Кодексу. Підпунктом 3 п. 2 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ визначено, що до порушень, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належать, в тому числі, використання газу побутовим споживачем (за відсутності лічильника) у випадках, коли споживачем протягом місяця з дати настання відповідних змін не було письмово повідомлено Оператора ГРМ про зміни, що стосуються збільшення опалюваної площі та збільшення кількості осіб, зареєстрованих на об`єкті побутового споживача. Згідно з довідки №14/5 - 11001 від 15.11.2018 року, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, вбачається, що склад зареєстрованих осіб на день смерті [PERSON] (28.10.2018 року) становить три особи: [PERSON] , 1979 року народження, [PERSON] , 2007 року народження та [PERSON] 2012 року народження. (а.с. 8). 29.11.2018 року у відповідності до п. 2 гл. 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ, у присутності споживача - [PERSON] було складено акт про порушення № 231 (а.с. 9). Відповідно до п. 7 глави 3 розділу ХІ Кодексу ГРМ, у разі виявлення Оператором ГРМ факту використання природного газу споживачем у випадках, коли споживачем (за відсутності лічильника) протягом місяця з дати настання змін не було письмово повідомлено Оператора ГРМ про зміни, що стосуються збільшення опалюваної площі та збільшення кількості осіб, зареєстрованих на об`єкті побутового споживача, визначення об`єму спожитого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв за період з дати, коли відбулись такі зміни, а в разі неможливості встановлення цієї дати за останні 6 місяців. Комісією Оператора ГРМ з розгляду актів про порушення було розглянуто акт про порушення № 231 від 29.11.2018 року та прийнято рішення про його задоволення, а також було складено акт-розрахунок необлікованого об`єму та обсягу природного газу та його вартості за період з 27.11.2015 року в розмірі 6247 грн. 88 коп. (а.с. 10-12). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до Кодексу ГРМ, споживач природного газу (споживач) фізична особа, фізична особа підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує\~природний газ\~на підставі\~договору постачання\~природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Як було зазначено вище, заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) з [PERSON] було підписано 29.11.2018 року. З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період з листопада 2015 року по 28 лютого 2018 року, тобто за той період, коли з відповідачкою ще не було підписано заяву-приєднання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1-2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Таким чином, у позивача не має жодних правових підстав для стягнення заборгованості з відповідача, оскільки в період виникнення заборгованості з відповідачем не було укладено жодного договору стосовно споживання природного газу. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed