Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтовування позовних вимог зазначив, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 25 квітня 2009 року та від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В період шлюбу з відповідачкою 10 грудня 2009 року на його імя було придбана квартира № 80, яка знаходиться в м. Маріуполі по пр. Металургів в буд.137. Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] Вказану квартиру вважає своєю особистою власністю, оскільки вона була придбана хоча і в період шлюбу, проте за рахунок його власних коштів, які належали йому від продажу жилого будинку, який належав йому та його колишній дружині на праві загальної сумісної власності. Просив визнати за ним право особистої власності на квартиру № 80, розташовану в будинку № 137 по пр. Металургів м. Маріуполі Донецької області. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, вислухавши сторони, враховуючи визнання позову відповідачем,що закону не суперечить,прав та інтересів інших осіб не порушує,суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-НО № 102423 виданого 10 грудня 2007 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.15). У відповідності до рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 04 серпня 2008 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину було задоволено, та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку № 8 по вул. Комінтерна в м. Маріуполі (а.с.44-45). 08 грудня 2009 року відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку [PERSON] та [PERSON] продали житловий будинок № 8 по вул. Комінтерна в м. Маріуполі, що посвідчено Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] (а.с.39-40). З 25 квітня 2009 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 174582 виданого Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 98 (а.с.64). З договору купівлі-продажу від 10.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], який зареєстрований в реєстрі за № 1823 та в єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 5281719, вбачається, що [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру № 80, розташовану в будинку № 137 по пр. Металургів м. Маріуполі Донецької області(а.с.6-11). Свої вимоги про визнання спірної квартири особистою власністю, позивач обґрунтував нормами п.1,3 ч.1 ст.57 СК України, яка встановлює, що особистою власністю дружини(чоловіка)є майно, придбане нею(ним) в період шлюбу, але на кошти, що належать йому особисто. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р., не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. З досліджених судом доказів встановлено, кошти спірної квартири належали позивачу особисто і були отримані від продажу належної йому 1/2 частини житлового будинку № 8 по вул. Комінтерна в м. Маріуполі на підставі свідоцтва про право власність. Ці обставини не оспорювались відповідачкою, не були спростовані будь-якими доказами про те, що з урахуванням доходів позивача та відповідачки, їхня сімя не мала спільні сумісні заощадження для купівлі квартири на спільні сумісні кошти. Обізнаність відповідачки про ці обставини підтверджується оформленням спірної квартири на позивача та відсутністю претензій з її боку щодо спірної квартири протягом з часу її придбання З урахуванням цих доказів суд дійшов до висновку, що грошові кошти ,за які 10.12.2009 року позивач придбав спірну квартиру, були отримані ним не за рахунок спільного з відповідачкою сімейного бюджету, спільної праці або спільних накопичень, а тому спірна квартира, хоча і придбана в період зареєстрованого шлюбу з відповідачкою, але на особисті кошти позивача, є його особистою власністю і позов про це підлягає задоволенню. На підставі ст.57 ч.1 п.3 СК України, п.24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р.,ст.3,10,11,57,60,212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved