Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що 23 грудня 2014 року наказом № 479-ВК від 17 грудня 2014 року, в звязку зі зміною істотних умов праці, його було звільнено з посади провідного юрисконсульта відділу примусового стягнення Центрального управління зі стягнення боргів департаменту зі стягнення боргів АТ «УкрСиббанк». Відповідач звільнивши його грубо порушив права останнього, передбачені ст.ст. 21, 22, 24, 43, 64 Конституції України, ст. ст. 5-1, 32, 36, 42, 49-2 Кодексу законів про працю України та інших нормативних актів, чим позбавив його права на працю, на гідну заробітну плату та гідне існування як громадянина України. Дані дії АТ «УкрСиббанк» свідчать про те, що роботодавець навмисно створював такі умови праці, щоб він сам звільнився з роботи, але коли стало очевидно, що він не має наміру звільнятися з роботи для нього придумали зміну істотних умов праці. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Також позивач зазначив, що посилання представника відповідача на пропуск ним строків позовної даності є безпідставними, оскільки він 28.01.2015 року звертався до Ленінського районного суду м. Полтави з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу, але 26.05.2015 року дана позовна заява була залишена без розгляду за його заявою так, як в цей час він перебував на обліку в Полтавському міському центрі зайнятості пройшов навчання, захистив бізнес план і чекав погодження комісії Полтавського міського центру зайнятості на реєстрацію субєктом підприємницької діяльності. А 18 березня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» подав до Полтавського міського центру лист за підписом голови правління, в якому повідомили, що ПАТ «УкрСиббанк» вважає, що він не має бажання займатися підприємницькою діяльністю і додатково просили призупинити розгляд питання щодо виплати для заняття підприємницькою діяльністю до моменту винесення судом рішення, а тому він був змушений подати відповідну заяву про залишення його позову без розгляду. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності. Крім того, представник відповідача наполягав на тому, що звільнення [PERSON] відбулося за його ініціативою в звязку з його відмовою продовжувати роботу на вказаних умовах, про що свідчить подана ним відповідна заява. Вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали даної справи, а також матеріали цивільної справи № 553/298/15-ц,, провадження № 2/553/361/2015, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних обставин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що [PERSON], 26 червня 2006 року був прийнятий на постійну роботу на посаду провідного юрисконсульта відділу роботи з проблемними активами Центрального управління юридичного департаменту Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу № 237-ВК від 26.06.2006 року (а.с.5-6, 42). 24 листопада 2008 року позивач, був переведений на посаду провідного юрисконсульта відділу примусового стягнення Центрального управління зі стягнення боргів Департаменту зі стягнення боргів Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу № 459-ВК від 24.11.2008 року (а.с.5-6, 43). 18 грудня 2009 року Державним реєстратором Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області зареєстровано зміни про перенайменування Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Починаючи з 2011 року АТ «УкрСиббанк» проводилися відповідні зміни в організації праці та структурі банку. Такі зміни стосувались і підрозділу, в якому працював позивач. Так, 21.12.2011р. було проведено засідання Правління АТ «УкрСиббанк», рішенням якого в звязку із змінами в організації праці було внесено зміни в бізнес-план персоналу Департаменту по роботі з простроченою заборгованістю, Департаменту по стягненню боргів та зменшено бізнес-план персоналу ДВД на 109 штатних одиниць і ФЗП на 935 651 грн. в місяць. 21.12.2011р. Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» на підставі рішення Правління банку (протокол №27/11) було видано наказ №884 від 21.12.2011 року «Про зміну в штатному розписі Департаменту по роботі з простроченою заборгованістю та Департаменту по стягненню боргів АТ «УкрСиббанк». Відповідно до вказаного наказу посаду [PERSON] - провідний юрисконсульт відділу примусового стягнення Центрального управління зі стягнення боргів було скорочено. 23 березня 2012 року, [PERSON], було звільнено з займаної посади в звязку із скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України, згідно наказу № 116 - ВК від 21 березня 2012 року, що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу № 116-ВК від 21.03.2012 року (а.с.5-6, 44). 04.02.2013 року позивача було поновлено на роботі на посаді провідного юрисконсульта відділу примусового стягнення Центрального управління зі стягнення боргів Департаменту зі стягнення боргів Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» згідно рішення Ленінського районного суду міста Полтава від 21.12.2012 року, що також підтверджується копією трудової книжки позивача та копією відповідного наказу № 44-ВК від 02.02.2013 року (5-6, 45). З метою покращення фінансового стану та реалізуючи стратегію з розвитку АТ «УкрСиббанк», на протязі 2011-2013 років було укладено ряд договорів факторингу, купівлі продажу прав вимоги за кредитними договорами, було проведено ряд акцій банку по списанню частини заборгованості в разі погашення клієнтами більшої її частини, було проведено реструктуризацію боргів шляхом зміни валюти кредитних договорів. Крім того, зміни в організації виробництва та праці були встановлені рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2012 року в справі № 2035/4143/2012, за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про скасування наказу про зміну в штатному розписі та стягнення моральної шкоди, відповідно до якого встановлено, що станом на 21 грудня 2011 року відповідачем АТ «УкрСиббанк» визначено зміни в організації виробництва і праці стосовно затвердженого штатного розпису. Суд прийшов до висновку про законність наказу про зміну в штатному розписі № 884 від 21 грудня 2011 року (а.с.74-76). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 квітня 2013 року по вищевказаній справі апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2012 року залишено без змін (а.с.78-80). Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до наказу ПАТ «УкрСиббанк» від 18.09.2014 року № П-НR-2014-276 «Про зміну в організації праці Департаменту зі стягнення боргів», в звязку з оптимізацією робочих місць і перерозподілом функціоналу в АТ «УкрСиббанк» проведено аналіз розподілу посадових обовязків робітників Департаменту зі стягнення боргів АО «УкрСиббанк» (а.с.41). 14.10.2014 року AT «УкрСиббанк» було видано наказ №П-НR-2014-314 «Про зміну істотних умов праці деяких категорій працівників АТ «УкрСиббанк», відповідно до якого затверджено та введено в дію з 24.12.2014 року нові посадові обов'язки та посадовий оклад деяким категоріям працівників AT «УкрСиббанк». Згідно додатку № 1 змінено посадові обовязки та розмір оплати праці провідного юрисконсульта відділу примусового стягнення Центрального управління зі стягнення боргів Департаменту зі стягнення боргів (а.с. 38). Згідно до частини третьої статті 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацію чи посадою. Перелік істотних умов праці, передбачений у ч. 3 ст. 32 КЗпП, не є вичерпним і може доповнюватися стосовно кожного конкретного випадку. Тому можна стверджувати, що істотні умови праці є оціночним поняттям у трудовому праві. Питання віднесення тих чи інших умов праці до істотних чи неістотних постає тоді, коли у власника виникає потреба їх змінити. У таких випадках власникові чи уповноваженому ним органу необхідно узгодити це питання з кожним працівником, адже одна й та сама умова праці для одного з них може бути істотною, а для іншого - ні. До істотних умов праці, крім перелічених у ч. 3 ст. 32 КЗпП України, з урахуванням інтересів конкретних працівників можна віднести також встановлення або скасування деяких додаткових елементів у трудовій функції, якщо основна трудова функція при цьому не змінюється, відбуваються збільшення або зменшення обсягу роботи, ступеня самостійності і відповідальності працівника, ступеня шкідливості роботи, перехід з індивідуальної на колективну організацію праці і навпаки та створюються інші умови, що характеризують трудовий процес. Про зміну істотних умов праці (системи та розміру оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення чи скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів та найменування посад тощо) працівник має бути повідомлений не пізніше як за два місяці до їх запровадження. Повідомлення про зміну істотних умов праці є фактично повідомленням працівника про заплановану зміну умов укладеного з ним трудового договору з пропозицією продовжувати роботу в нових умовах. Відповідно до п.3 наказу №П-НR-2014-314 «Про зміну істотних умов праці деяких категорій працівників АТ «УкрСиббанк» начальником управління кадрового адміністрування Департаменту менеджменту персоналу AT «УкрСиббанк» [PERSON] позивачу було вручено повідомлення від 14.10.2014 року про зміни істотних умов праці в звязку із зміною в організації праці. Відповідно до вказаного повідомлення [PERSON] змінено посадові обовязки та зменшено посадовий оклад. Працівник може прийняти таку пропозицію або відмовитися від неї. Частина 4 ст. 32 КЗпП України передбачено, що у випадку, якщо істотні умови праці не можуть бути збережені, а працівник не згоден продовжувати роботу в нових умовах, трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 КЗпП України - на підставі відмови працівника від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Мінімальний двомісячний термін попередження встановлено законодавством для того, щоб працівник, якщо він не згоден працювати в нових умовах, мав змогу знайти собі іншу роботу. 22.10.2014 року [PERSON] зі зміною істотних умов праці був ознайомлений та погодився, про що свідчить його підпис на відповідному повідомленні (а.с. 47). Але наступного дня, 23.10.2014 року позивач подав заяву до AT «УкрСиббанк» про відкликання його згоди на зміни істотних умов праці за посадою, яку останній займав і відмовився від подальшого продовження роботи на змінених умовах, для чого просив звільнити його на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України (а.с.48). Як вбачається з витягу наказу №479-ВК від 17.12.2014 року, [PERSON] звільнений з посади провідного юрисконсульта відділу примусового стягнення Центрального управління зі стягнення боргів департаменту зі стягнення боргів АТ «УкрСиббанк» 23.12.2014 року у звязку з відмовою працівника від продовження роботи у звязку зі зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України (а.с. 46). Стаття 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обовязкову працю. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Згідно зі статтею 21 КЗпП України, працівник зобов'язаний виконувати роботу, визначену судовим договором, водночас власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що зміни в організації праці в ПАТ «УкрСиббанк» відбулися, в звязку з чим відбулися і зміни істотних умов праці позивача, який про вказані зміну був повідомлений у визначений законодавством час та порядок. Припинення трудового договору [PERSON] є наслідком відмови останнього від продовження договору на змінених умовах. Крім того, відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Посилання позивача на те, що він раніше звертався до Ленінського районного суду м. Полтави з аналогічним позовом, який був залишений без розгляду за заявою останнього не може бути визнане судом, як поважна та вимушена причина пропуску строку позовної давності. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню у звязку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed