Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з вересня 2006 року по квітень 2016 рік перебувала у шлюбі з відповідачем, який на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 15 червня 2016 року розірвано. Від шлюбу у них [INFO] року народився син [PERSON], який постійно проживав разом із батьками в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Протягом останнього часу відповідач добровільно відмовляється сплачувати кошти на утримання дитини. Участі в додаткових витратах відповідач також не приймає. Наразі дитина навчається в третьому класі гімназії №153 ім. О. С. Пушкіна. Окрім цього, син навчається у футбольній школі, що також потребує певних витрат. Просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 12 500,00 грн., починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дитини. Відповідач у березні 2017 року пред'явив зустрічний позов про стягнення аліментів з [PERSON] на його користь на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення зустрічного позову і до повноліття дитини. Також, просив суд стягнути половину сум додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 39 374,25 грн. Свої зустрічні позовні вимоги відповідач обґрунтовує тим, що він після розірвання шлюбу гідно поводив себе щодо забезпечення та утримання їх спільного з [PERSON]сина. Весь час син проживав разом з ними двома, і тільки в подальшому з 2015 року [PERSON], після розлучення проживає окремо. Судами ніколи не вирішувалось питання щодо визначення місця проживання дитини одним із батьків. Син багато часу проводить як з матір'ю, так із батьком. Він забирає та відводить сина до школи, на спортивні заняття, відпочивають разом на канікулах, возить дитину за кордон на відпочинок. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його з підстав зазначених у ньому задовольнити. Проти зустрічного позову відповідача заперечувала з підстав наведених у первинних вимогах та просила у зустрічному позові відмовити. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, підтримали зустрічні позовні вимоги та просили їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що сторони в період з 16 вересня 2006 року по 15 червня 2016 року перебували між собою в шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину, сина [PERSON], [INFO]. Згідно із свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO] його батьком записано відповідача у справі - [PERSON], а матірю - [PERSON] Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що неповнолітній [PERSON] фактично проживає з матір'ю [PERSON]. [ADDRESS] та з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується висновком Служби у справах дітей та сім'ї за №099 від 27 липня 2017 року. Як зазначено у висновку №099, неповнолітній [PERSON] має високий рівень прихильності як до мами так і до батька, дитина фантазує про те, що батьки знову будуть проживати разом, для нього вони вдвох складають повноцінну сім'ю. Дані обставини в судовому засіданні сторони не заперечували. З наявних в матеріалах справи квитанцій вбачається, що відповідач добровільно несе витрати достатні для задоволення розумних потреб сина. Дані обставини представником позивача в судовому засіданні не заперечувались, однак нею зазначалось, що обсяг участі в житті дитини є недостатнім, оскільки, малолітній [PERSON] також, проживає і з матір'ю і безумовно потребує допомоги з боку його батька. Згідно зі ст. 200 СК України аліменти за рішенням суду можуть бути присуджені у частці від доходу платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Судом встановлено, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає на власний розсуд по мірі матеріальної можливості. Договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти між сторонами не укладалися, стягнень по іншим аліментним зобов'язанням відповідач немає. Суд приймаючи до уваги всі обставини у справі, вважає, що розмір аліментів необхідно визначити у частці від всіх доходів відповідача та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини, від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не в сумі 12 500,00 грн. як просить позивач, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши позовні вимоги в цій частині частково. Згідно зі ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, та із висновку психологічного обстеження складеного 27 липня 2017 року вбачається, що в процесі психологічної роботи виявилось, що психологічний розвиток дитини відповідає віковій нормі. До матері у дитини спостерігається емоційна прихильність, бажання бути поруч з нею. Батька вона бажає бачити поруч з мамою, що мотивовано потребою дитини мати повну сім'ю. Під час судового розгляду встановлено, що сторони проживають окремо, бажання відновлення сімейних відносин у кожного з них немає. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про часткове задоволення вимог позивача [PERSON] З урахуванням тих обставин, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], так як останній з моменту розлучення фактично більший проміжок часу проживає з матір'ю, яка його утримає, а тому з цих підстав, вважає, що вимоги за зустрічним позовом [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини не підлягають задоволенню, критично ставлячись до даних [PERSON]фіскальних чеків в обґрунтування вимог про стягнення з [PERSON]додаткових витрат, оскільки, останні підтверджують не постійне витрачання коштів на буденне забезпечення дитини необхідними речами, а отже, і задоволенню не підлягають, адже, є похідними від первинних вимог.

Outcome: partial