Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, який розташований за адресою: Київська область, Броварський район, село Шевченково, вулиця Залізнична, 11. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що вона є власником будинку, який розташований за адресою: Київська область, Броварський район, село Шевченково, вулиця Залізнична, 11, у якому разом з нею зареєстрована, але з дня реєстрації 2014 року не проживає онука [PERSON] На даний час, відповідач вийшла заміж та проживає разом із своїм чоловіком в м. Сімферополь АР Крим, й наміру проживати за місцем реєстрації у неї не має. У звязку з тим, що [PERSON] не проживає в будинку позивача більше шести місяців без поважних причин, а її реєстрація, є лише формальним фактом, [PERSON] змушена була звернутися до суду. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. від 07 вересня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даним позовом, за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач [PERSON] будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи належним чином, у судове засідання повторно не зявилася, причини неявки суду не повідомленні. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] є онукою [PERSON], ніколи постійно не проживала у своєї бабусі [PERSON] за адресою Київська область, Броварський район, с.Шевченково, вул.Залізнична, 11, а лише була за вказаною адресою зареєстрованою, так як проходила навчання в Польщі, і їй потрібна була реєстрація за вказаною адресою. На сьогодні їм лише зі слів [PERSON] відомо, що [PERSON] закінчила навчання, вийшла заміж та постійно проживає в АР Крим, в м.Сімферополь. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 12 лютого 2008 року виконкомом Шевченківської сільської ради, є власником будинку № 11 по вулиці Залізнична в селі Шевченкове Броварського району Київської області. (а.с.5) Із відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС України в Київській області від 06 серпня 2018 року видно, що [PERSON], [INFO], зареєстрована із 26 квітня 2014 року за адресою: Київська область, Броварський район, село Шевченкове, вулиця Залізнична, 11.(а.с.15) Із довідки № 966 від 05 липня 2018 року, виданої виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, вбачається, що [PERSON], [INFO], проживає та зареєстрована за адресою: [INFO]. За вказаною адресою зареєстрована, але не проживає онука [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту обстеження матеріально - побутових умов від 05 липня 2018 року комісією у складі депутата [PERSON] та жителів села [PERSON] та [PERSON] встановлено, що за адресою позивача, зареєстрована але не проживає онука [PERSON] із 2014 року. Онука проживає в АР Крим. (а.с.7) Відповідно до ст.\~41\~Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №\~475/97-ВР\~від 17\~липня 1997\~року Про\~ратифікацію Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод 1950\~року,\~Першого Протоколу\~та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до 379 ЦК України\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ч. 2\~ст. 71 ЖК України\~якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином,\~вивчивши матеріали\~справи, враховуючи, що відповідач [PERSON] за вказаною вище адресою не проживає більше шести місяців й не користується житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а [PERSON] визнанню такою, що втратила право на користування будинком № 11 по вулиці Залізнична в селі Шевченкове Броварського району Київської області. Відповідно до ст. 5 Закону України Про судовий збір, позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, а тому виходячи із ст. 141 ЦПК України, із відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved