Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] , шлюб між якими було розірвано. Після розірвання шлюбу батьків позивачка залишилась проживати з матір`ю. Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30.12.2002 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 16.12.2002 року, і до повноліття дитини. [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, вона навчається на денній формі в Маріупольському вищому металургійному професійному училищі. За таких підстав позивачка не має змоги працювати та потребує матеріальної допомоги від батьків на придбання підручників, зошитів, канцелярських товарів, необхідних для процесу навчання, їжі одягу, витрат на проїзд до навчального закладу. Відповідач у добровільному порядку не надає донці матеріальної допомоги на навчання, а тому вона була вимушена звернутися до суду та просила стягнути з [PERSON] аліменти на період свого навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що визнає позовні вимоги частково, згоден виплачувати аліменти на період навчання доньки у розмірі 1/8 частини від його заробітку (доходу) щомісячно. Зазначив, що у теперішній час проживає з дружиною та її дитиною, які перебувають на його утриманні. Також відповідач щомісяця матеріально допомагає своїм сестрам, оскільки вони\~ за станом свого здоров`я потребують такої допомоги. Звертав увагу суду, що у теперішній час перебуває у важкому матеріальному становищі, оскільки у жовтні 2020 року тяжко хворів, має виробничу травму та не мав можливості працювати. На думку відповідача, його донька має можливість навчатися на заочній формі навчання та працювати, повинна отримувати стипендію, крім того, її мати зобов`язана надавати позивачці матеріальну допомогу. Просив проводити розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] . [INFO] позивачці виповнилось 18 років. Як вбачається із довідки, виданої Маріупольським вищим металургійним професійним училищем від 04 грудня 2020 року № 888, [PERSON] з 02 вересня 2019 року навчається на другому курсі у вказаному навчальному закладі на денній формі навчання та не перебуває на повному державному забезпеченні. Термін закінчення навчання 30 червня 2022 року. Згідно довідки № 703 від 24.06.2020 року, виданої в.о. селищного голови Андріївської селищної ради Волноваського району Донецької області, [PERSON] 2001 року народження, проживає у [ADDRESS] без реєстрації. Крім того, під час перебування справи в судовому провадженні позивачкою були надані документи, які свідчать про те, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 09.10.2020 року виконкомом Андріївської селищної ради Волноваського району Донецької області. Відповідачем до матеріалів справи додана довідка з ТОВ «Медичний центр «Адастра», у відповідності до якої [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні в медичному центрі з 27 листопада по 04 грудня 2020 року, рекомендоване МРТ відділу хребту. При вирішенні спірного питання наявності або відсутності у відповідача можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у заявленому нею розмірі суд враховує, що [PERSON] не надано суду переконливих доказів наявності у нього інших обов`язкових утриманців, яких він зобов`язаний утримувати в силу вимог закону, оскільки він не має на утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків, непрацездатну дружину. Доводи відповідача щодо тяжкого матеріального становища, викликаного необхідністю утримувати доньку дружини та своїх сестер є необґрунтованими, оскільки надання такої допомоги з боку відповідача є суто добровільним вчинком та не передбачено жодною нормою Сімейного кодексу України як обов`язок утримання таких осіб, а тому не може враховуватися судом при визначенні матеріального становища відповідача. Також відповідачем не надано доказів у підтвердження факту його тимчасової непрацездатності через травму на виробництві, а також не надано доказів придбання медичних препаратів під час вимушеного лікування. Представлена відповідачем довідка з ТОВ «Медичний центр «Адастра» про перебування його на амбулаторному лікуванні у зв`язку із захворюванням хребта з 27 листопада по 04 грудня 2020 року не містить в собі інформації про неналежний стан здоров`я, який би не дозволяв відповідачу працювати та сплачувати аліменти на користь позивачки, оскільки за результатами такого лікування відповідачу лише призначено МРТ поперечно крежового відділу хребта. Крім того, суд враховує, що відповідач до цього не звертався за медичною допомогою із вказаним захворюванням та у лікуванні виникла потреба лише під час перебування справи в суді, що свідчить про короткотривалу ситуативність наявного захворювання, відсутність хронічних захворювань, та відсутність у відповідача об`єктивних перешкод у виконанні обов`язку по утриманню повнолітньої дитини під час її навчання. Тим більше, що на теперішній час позивачка залишилась без допомоги матері, яка [INFO] померла. Згідно ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Як вбачається з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням того, що відповідач є працездатною людиною, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, натомість позивачка навчається у навчальному закладі та потребує допомоги від батька, оскільки її мати померла, а вона не має змоги повноцінно працювати та заробляти собі на життя. При цьому відповідач не обґрунтував достатніми доказами наявність у нього утриманців та суттєвих розладів здоров`я, факт перебування відповідача у важкому матеріальному становищі не може бути підставою, яка звільняє батька від обов`язку сплати аліментів на період навчання дитини. За таких обставин суд вважає можливим частково задовольнити вимоги [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на період навчання його дочки в розмірі 1/6 частини від усіх його доходів щомісяця до закінчення нею навчання, а саме до 30 червня 2022 року. Пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень, від сплати яких позивач був звільнений, суд вважає необхідним стягнути їх з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме: 66,4%, що становить 558 гривень 29 коп.

Outcome: partial