Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 10 травня 2011 року сталось ДТП. Винним у даній пригоді було визнано відповідача [PERSON] У результаті ДТП йому було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 66\~887,62 грн. На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Українська страхова компанія». Тому дану шкоду мають відшкодувати відповідачі по справі солідарно. У добровільному порядку відповідачі відмовляються відшкодувати заподіяну йому шкоду. Просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та ПрАТ «СК «Українська страхова компанія» на відшкодування матеріальної шкоди 66\~887,62 грн.; судові витрати покласти на відповідачів. Представник позивача позовні вимоги підтримала, подала суду письмові пояснення по справі. Просила задоволити позов. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У судове засіданні представник ПрАТ «СК «Українська страхова компанія» не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся. Подав суду письмові заперечення проти позову. Просив відмовити в задоволенні позову. У судове засідання [PERSON] не зявився. Подав суду письмові пояснення щодо позовних вимог, вказавши, що не заперечує щодо отримання відшкодування шкоди саме позивачем по справі. Дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог та поданих заперечень суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 01 серпня 2008 року [PERSON] довіреністю уповноважив [PERSON] бути його представником в усіх організаціях, підприємствах, установах, незалежно від підпорядкування та форм власності, в тому числі в органах Державтоінспекції, органах нотаріату, біржах, страхових компаніях, судових та правоохоронних органах з усіх питань щодо володіння, користування, зняття з обліку та розпорядження належним [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АІС № 033020, виданого Васильківським РЕВ 2-го МРВ ДАІ 12 квітня 2007 року, автомобілем марки «Honda Civiс», 1996 року випуску, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованим Васильківським РЕВ 2-го МРВ ДАІ 12 квітня 2007 року. Для цього [PERSON] надав [PERSON] право керувати вказаним автомобілем, продавати, міняти, здавати в оренду, страхувати, укладати договори про відшкодування заподіяної автомобілю шкоди, отримувати належні гроші, в тому числі страхове відшкодування тощо, а у випадку ДТП представляти інтереси в усіх організаціях, підприємствах та в судових установах з питань, повязаних з експлуатацією та розпорядженням транспортним засобом з правами, які надані законом. Вказана довіреність видана з правом передовіри та виїзду за кордон строком на три роки, до 01 серпня 2011 року, та посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 8344. На ім'я [PERSON] був виданий тимчасовий реєстраційний талон ДАО № 829609, дійсний до 01 серпня 2011 року, на автомобіль «Honda Civiс», 1996 року випуску, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], з обємом двигуна 1590, синього кольору, і вказаний талон дає [PERSON] право керувати транспортним засобом за наявності свідоцтва про реєстрацію АІС № 033020. Відповідно до правил п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки» положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі визначених документів (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Встановлено, що на час ДТП позивач на законних підставах керував автомобілем, мав при собі як посвідчення водія, так і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Наявність будь-яких інших документів на керування, володіння транспортним засобом чинним законодавством не передбачено. Крім того, з наданих письмових пояснень [PERSON] встановлено, що останній не заперечує щодо отриманням матеріального відшкодування саме позивачем [PERSON], оскільки саме йому заподіяна шкода даним ДТП і всі витрати на відновлення своїх прав було здійснено позивачем. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на звернення до суду з заявою про відшкодування шкоди, завданої ДТП. Судом також встановлено, що 10 травня 2011 року о 17 год. 20 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER], рухався по автодорозі Київ-Одеса в межах Києво-Святошинського району Київської області з боку м. Києва в напрямку м. Одеса. Рухаючись у вказаному напрямку по ділянці автодороги Київо-Одеса на 17 км + 576 м водій [PERSON] проявив неуважність, не слідкував за дорожньою обстановкою та її зміною, перед розворотом завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, перед перестроюванням не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та не дав дорогу транспортним засобам, що рухалися в попутному напрямку, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Honda Civiс», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], в результаті чого пасажирка автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON], отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого неускладненого компресійно-осколкового перелому 4-го поперекового хребця, який є тілесним ушкодженням середньої тяжкості. Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 липня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у вигляді арешту строком на 4 (чотири) місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. В цій частині ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2014 року вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 липня 2014 року залишено без змін. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до вимог п. 1.4. ст. 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. За вимогами п. 1.7. ст. 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. За правилами п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Згідно з полісом № ВС/9867991 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON], який діяв з 10 червня 2010 року по 09 червня 2011 року, вбачається, що ПрАТ «СК «Українська страхова група» застрахував цивільно-правову відповідальність [PERSON], та застрахованим транспортним засобом за цим Полісом є автомобіль «Toyota Corolla», номерний знак [NUMBER], номер кузова (шасі) JTNBV56E40J024222, 2008 року випуску. За вказаним Полісом ліміт відповідальності страховика встановлений у розмірі 51 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, та у розмірі 25 500 грн. за шкоду, заподіяну майну. Франшиза за Полісом встановлена у розмірі 510 грн. Тобто сума страхового відшкодування за Полісом № ВС/9867991 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON], складає 24 990 грн., тобто ліміт відповідальності у розмірі 25 500 грн., зменшений на суму франшизи у розмірі 510 грн. Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлюють такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до положень п. 1.12. ст. 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За правилами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За правилами ст. 28 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, зокрема, повязана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до вимог п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та вимог п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з вимогами п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 17 червня 2011 року вбачається, що автомобіль «Honda Civiс», належний [PERSON], яким керував та володів на час ДТП [PERSON], отримав механічні пошкодження. Відповідно до звіту № 78206 про оцінку автомобіля «Honda Civiс», державний реєстраційний знак [NUMBER], від 20 червня 2011 року, вбачається, що оцінка проводилася на замовлення ПрАТ «СК «Українська страхова група» з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Honda Civiс», державний реєстраційний знак [NUMBER], в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, з урахуванням середньої вартості нормо-години відновлювальних робіт Київського регіону. Відповідно до вказаного висновку, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Honda Civiс», державний реєстраційний знак [NUMBER], в результаті його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та з урахуванням середньої вартості нормо-години відновлювальних робіт Київського регіону, складає 66 887 грн. 62 коп. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових колісного транспортного засобу підтверджується ремонтною калькуляцією із визначенням вартості складових частин, та вартістю нормо-години за виконання кожного виду робіт, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу. В матеріалах справи міститься Звіт з визначення вартості матеріальних збитків, нанесених власнику внаслідок пошкодження колісного транспортного засобу, виконаний ФОП [PERSON] на замовлення Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області за постановою слідчого від 27 жовтня 2011 року про проведення оцінки транспортного засобу та визнання матеріальних збитків, завданих власнику внаслідок пошкодження колісного транспортного засобу. Метою проведення оцінки є визначення ринкової вартості та вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу. Відповідно до вказаного звіту вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 67 378,00 грн. При визначенні вартості матеріальних збитків оцінювач зазначив, що така вартість складає суму вартості відновлювального ремонту та втрату товарної вартості внаслідок ремонту, однак зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Honda Civiс» було завдано матеріального збитку в розмірі 28 005,80 грн. Заперечуючи проти розміру шкоди, було замовлено консультацію ФОП судового експерта [PERSON] та подано суду консультацію №22 експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення матеріальної шкоди від 25 вересня 2015 року. Відповідно до вказаного висновку, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Honda Civiс», державний реєстраційний знак [NUMBER], в результаті його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 45632,30 грн. Зважаючи на пояснення позивача, заперечення відповідача, що наявні в матеріалах справи, суд при визначення розміру матеріального збитку бере до уваги останній звіт, оскільки він проведений при розгляді в суді даної справи, містить обґрунтування неточностей наявних в попередніх звітах. На спростування даних тверджень позивач не надав суду належних та допустимих доказів. Також встановлено, що автомобіль був проданий [PERSON] за 16\~000 грн., що не оспорювалось відповідачем. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що матеріальний збиток, завданого володільцю автомобіля «Honda Civiс», державний реєстраційний знак [NUMBER], в результаті його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 29\~632,30 грн. (45\~632,30 грн. 16\~000 грн.). Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до вимог п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Встановлено, що на виконання рішення Апеляційного суду Київської області ПрАТ «СК «Українська страхова компанія» провела виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 24\~990 грн., що підтверджено платіжним дорученням №20576 від 12 листопада 2015 року. При розгляді справи позивач не уточнив позовні вимоги, але страховою компанією виплачені кошти, тому вимоги про стягнення з ПрАТ «СК «Українська страхова компанія» страхового відшкодування не підлягають до задоволення, оскільки стягнення даних коштів призведе до подвійного виконання зобовязань за договором. Згідно з вимогами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди також додаються витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 4\~642,30 грн..

Outcome: approved