Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

У квітні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку та визнання права власності на нерухоме майно, яке знаходиться в спільній частковій власності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.09.2017 року (р-р. № 1-513), виданого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , позивачка є власником 1/2 частки однокімнатної квартири за [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] також є власником 1/2 частки вищезазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.09.2017 року (р-р. № 1-511), право на яку вона придбала в порядку спадкування після смерті батька позивачки - [PERSON] , будучи його дружиною на час смерті, яка його пережила. На даний момент в спірній квартирі на правових підставах ніхто не мешкає та не зареєстрований. Після тривалого мешкання в квартирі доньки відповідача, яка страдає психічними розладами та на теперішній час знаходиться в психіатричної лікарні м. Маріуполя, жиле приміщення доведене до критичного антисанітарного стану, не пригідного до використання за своїм цільовим призначенням. Сформувалися значні борги за послуги по утриманню квартири та будинку. Спірна квартира складається з жилої кімнати (літера 4), житловою площею 15,5 кв.м., коридору (літера 1), комори (літера 2), санвузлу (літера 3), кухні (літера 5), коридору (літера 6). Загальна площа квартири згідно технічної документації стані 28,9 кв.м. Частка відповідача в квартирі складає 7,75 кв.м. житлової площі та 14.45 кв.м. загальної площі. У позивачки з відповідачем [PERSON] склались неприязні відносини, спільне користування спірним неподільним нерухомим майном неможливо. Спірне жиле приміщення відповідно до технічного розміщення житлової кімнати та допоміжних приміщень, є річчю неподільної, виділити в натурі з неї 1/2 частку квартири в її межах з урахуванням залишення в її власності обладнаного окремого приміщення з санвузлом і окремим входом неможливо, в результаті чого у співвласників немає можливості вирішити питання, що стосується володіння та порядку користування майном. На теперішній час оплату обов`язкових комунальних платежів після відмови відповідачки несе тільки позивачка за всю загальну і житлову площу, тому що не підтримання необхідної температури, санітарії в приміщеннях квартири та не прибирання майна і її дезінфекції, призведе до пошкодження і руйнування несучих та технічних конструкцій. Більш того, вона неодноразово зверталася до відповідачки з пропозицією купити відповідну частку в спірному домоволодінні за грошову суму в гривнях, на що [PERSON] відповідала відмовою або робила пропозицію не порівнянну з вартістю і розмірами її частки. У зв`язку з зазначеними обставинами позивачка була вимушена звернутися до суду з позовною заявою про припинення права на частку та визнання права власності на нерухоме майно з метою захисту свого права на майно. На підставі викладеного, просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно, а сам 1/2 частку однокімнатної квартири [ADDRESS] , перерахувавши відповідачці в рахунок стягнення грошової компенсації за майно, що є спільним майном, грошові кошти в розмірі 92940,00 грн., що внесені на депозитний рахунок суду. Право власності [PERSON] на 1/2 частку однокімнатної квартири [ADDRESS] припинити. Позивачка у судове засідання не з`явилась, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності за участю її представника - адвоката Теміра І.В., який діє на підставі ордеру, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник позивачки - адвокат Темір І.В., який діє на підставі ордеру, у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.09.2017 року (р-р. № 1-513), виданого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] позивачка - [PERSON] є власником 1/2 частки однокімнатної квартири за [ADDRESS] . Відповідачці [PERSON] належить право власності на 1/2 частку вищезазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.09.2017 року (р-р. № 1-511), право на яку вона придбала в порядку спадкування після смерті чоловіка - [PERSON] , будучи його дружиною на час смерті, яка його пережила. Згідно технічної документації, спірна квартира складається з жилої кімнати (літера 4), житловою площею 15,5 кв.м., коридору (літера 1), комори (літера 2), санвузлу (літера 3), кухні (літера 5), коридору (літера 6). Загальна площа квартири згідно технічної документації становить 28,9 кв.м. Судом встановлено, що на теперішній час в спірній квартирі на правових підставах ніхто не мешкає та не зареєстрований. Після тривалого мешкання в квартирі доньки відповідача, яка страдає психічними розладами та знаходиться в психіатричної лікарні м. Маріуполя, жиле приміщення доведене до критичного антисанітарного стану, не пригідного до використання за своїм цільовим призначенням, що підтверджується відповідним актом за підписами сусідів та фототаблицею. Крім того, невиконання обов`язків іншим співвласником, а саме відповідачкою - [PERSON] на час мешкання у квартирі її хворої доньки, сформувалися значні борги за послуги по утриманню квартири та будинку, що підтверджується копіями квитанцій. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з нормами ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно зі ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту судової практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Згідно з частиною 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до положень ст.ст. 76,77,78, 80,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до висновку судового експерта Новікова В.С. № 4/з за результатами проведення судової будівельно - технічної експертизи від 09.06.2020 року ринкова вартість 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , становить 92940,00 грн. Відповідно до квитанції № 0.0.1822597056, виданої 02.09.2020 року АТ КБ «Приват Банк», позивачкою [PERSON] було внесену вищевказану суму у розмірі 92940,00 грн. на депозитний рахунок суду. Відповідно до висновку про реєстрацію документів, виданого ККП «МБТІ - Маріупольська нерухомість», відповідачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 02.11.2001 року, виданого Управлінням міського майна належить право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 51.95 кв.м., жилою площею 30,5 кв.м. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, на які позивачка та її представник посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, тому суд визнає за позивачкою [PERSON] право власності на нерухоме майно, а сам 1/2 частку однокімнатної квартири [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на 1/2 частку однокімнатної квартири [ADDRESS] припинити. Крім того, [PERSON] з депозитного рахунку слід перерахувати, в рахунок стягнення грошової компенсації за майно, що є спільним майном, грошові кошти в розмірі 92940,00 грн., які були внесені [PERSON] за квитанцією № 0.0.1822597056, виданою 02.09.2020 року АТ КБ «Приват Банк», на суму 92940,00 грн. Право спільної сумісної власності сторін на вищевказане майно слід припинити. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пп. 1 п. 1ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з ч. 6 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними позовними вимогами судовий збір справляється на загальних підставах. Виходячи з вартості спірного майна, ціна позову складає 92940,00 гривень, а відтак по справі має бути сплачений судовий збір у розмірі 929,40 грн. Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення позову, а також враховуючи сплачену позивачкою суму судового збору (позивачкою [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню судовий збір: на користь [PERSON] у розмірі 840,80 гривень та на користь держави в розмірі 88,60 гривень. Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на проведення будівельно-технічної експертизи в розмірі 2500,00 гривень, які підтверджені товарним чеком від 02.06.2020 року. На підставі ст. ст. 11, 365 ЦК України,

Outcome: approved