Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

У липні 2016 року\~ арбітражний керуючий ліквідатор фізичної особи підприємця Карамент Метіна [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна із незаконного володіння, визнання договору недійсним, скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису про право власності, треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 21.12.2007 року на підставі договору купівлі-продажу Карамерт Метін придбав у власність нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення XI підвалу літ.А-4, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 66, загальною площею 207,5 кв.м., яке в подальшому 21.07.2008 року було передано в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» в якості забезпечення по кредиту. 10.05.2012 року спеціалізованою торгуючою організацією Філія 08 ПП «Нива-В.Ш.» проведено прилюдні торги з реалізації зазначеного приміщення, за результатами яких складено протокол №0811166-1/1, згідно якого переможцем прилюдних торгів оголошено учасника №4 [PERSON]. Рішенням господарського суду Запорізької області від 08.08.2013 року по справі №908/2105/13 прилюдні торги, проведені 10.05.2012 року Філією 08 ПП «Нива-В.Ш.» з реалізації нежитлового приміщення XI підвалу літ.А-4 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 66 та протокол прилюдних торгів, організованих Філією 08 ПП «Нива-В.Ш.» від 10.05.2012 року №0811166-1/1 з реалізації нежитлового приміщення XI підвалу літ.А-4, розташованого за вказаною вище адресою, визнані недійсними. Зазначене рішення залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.11.2013 року, постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2014 року, постановою Верховного Суду України від 11.11.2014 року. 29.10.2013 року на підставі договору дарування власником майна - нежитлового приміщення XI підвалу літ.А-4 стала [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що прилюдні торги, які відбулися 10.05.2012 року, є формою правочину. Відповідно до ч. 1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Посилаючись на ст.ст. 3, 16, 216, 236, 387, 388, 717 ЦК України, просила суд витребувати нежитлове приміщення XI підвалу літ.А-4 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 66, власником якого є банкрут Карамерт Метін із незаконного володіння громадянки [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER]); визнати недійсним договір дарування № 733, виданий 29.10.2003 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]; визнати недійсним та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 7343323 від 29.10.2013 року, державний реєстратор приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]; скасувати запис про право власності Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 3121526 від 29.10.2013 року та покласти судові витрати на [PERSON] Ухвалою суду від 18 жовтня 2016 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору залучено: Відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області та Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». (а.с. 93-94). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на те, що вони є законними та обґрунтованими. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що в судовому порядку було визнано недійсними лише прилюдні торги з реалізації нежитлового приміщення XI підвалу літ.А-4 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 66 та протокол прилюдних торгів, організованих Філією 08 ПП «Нива-В.Ш.» від 10.05.2012 року №0811166-1/1. Акт державного виконавця про реалізацію майна та свідоцтво, видане нотаріусом на підставі вказаного акта, про придбання майна з прилюдних торгів, недійсними не визнавалися. Зазначене свідоцтво є тим правовстановлюючим документом, на підставі якого у [PERSON] виникло право власності на зазначене нежитлове приміщення. Також зазначила, що спірне приміщення ніколи не належало ФОП Карамерт Метіну, а належало Карамерт Метіну як фізичній особі. Саме як фізичною особою ним передавалося вказане приміщення в іпотеку. Тому, у арбітражного керуючого [PERSON], яка є ліквідатором субєкта підприємницької діяльності ФОП Карамерт Метіна, відсутні правові підстави для витребування майна в порядку ст. 388 ЦК України. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини зазначала, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а тому, відсутні правові підстави для витребування у неї майна, оскільки вона є добросовісним набувачем. В задоволенні позовних вимог просила суд відмовити повністю. Треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], представник Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомили. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи за їх відсутності в матеріалах справи відсутні. Представник третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» у судове засідання не зявився, але надіслав на адресу суду засобами електронного звязку заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що просить розглянути справу за наявними в справі матеріалами. (а.с. 137-140) Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги пояснення позивача та представника відповідача, заяву представника третьої особи ПАТ «УкрСиббанк», приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що 21.12.2007 року на підставі договору купівлі-продажу фізична особа - громадянин [PERSON] Карамерт Метін придбав у власність нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення XI підвалу літ.А-4, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 66, загальною площею 207,5 кв.м., право власності було зареєстровано 25.12.2007 року. (а.с. 9-11) 21.07.2008 року нежитлове приміщення XI підвалу літ.А-4, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 66, загальною площею 207,5 кв.м., було передано громадянином [PERSON] Карамерт Метіном в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк», в якості забезпечення по кредиту. (а.с. 14-19) На підставі договору № 0811166 від 28.12.2011 року, з метою продажу на прилюдних торгах, майно (нежитлове приміщення XI підвалу літ.А-4, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 66, загальною площею 207,5 кв.м.) передано до спеціалізованої торгуючої організації Філія 08 ПП «Нива-В.Ш.». 10.05.2012 року спеціалізованою торгуючою організацією Філія 08 ПП «Нива-В.Ш.» проведено прилюдні торги з реалізації нежитлового приміщення: XI підвалу літ.А-4, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 66, загальною площею 207,5 кв.м., за результатами яких складено протокол №0811166-1/1, згідно якого переможцем прилюдних торгів оголошено учасника №4 [PERSON]. 23.05.2012 року державним виконавцем, на підставі зазначеного протоколу, складено акт про реалізацію предмета іпотеки № 18424466. 25.05.2012 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки на ім'я [PERSON] учасника №4, видане Свідоцтво про придбання нерухомого майна (нежитлового приміщення ХІ підвалу літ. А-4, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 66,) з прилюдних торгів, зареєстроване в реєстрі за № 2555. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та фактично не заперечуються сторонами. Крім того, вони встановлені рішенням господарського суду Запорізької області від 08.08.2013 року, яке набуло законної сили. Тому, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 63 ЦПК України, суд констатує, що зазначені обставини звільнені від доказування. Рішенням господарського суду Запорізької області по справі №908/2105/13 від 08.08.2013 року визнані недійсними прилюдні торги, проведені 10.05.2012 року Філією 08 ПП «Нива-В.Ш.» з реалізації нежитлового приміщення XI підвалу літ.А-4 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 66 та протокол прилюдних торгів, організованих Філією 08 ПП «Нива-В.Ш.» від 10.05.2012 року №0811166-1/1 з реалізації нежитлового приміщення XI підвалу літ.А-4, розташованого за вказаною вище адресою. (а.с. 20-25) 29.10.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування зазначеного приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], за яким останній передав у власність відповідача нежитлове приміщення ХІ підвалу літ. А-4, розташованого за адресою м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 66. (а.с. 19) Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.11.2013 року апеляційні скарги ПП «Нива - В.Ш.» м. Запоріжжя, Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області на рішення господарського суду Запорізької області від 08.08.2013 у справі № 908/2105/13 залишені без задоволення. Рішення господарського суду Запорізької області від 08.08.2013 у справі № 908/2105/13 - залишено без змін. (а.с. 26-60) Постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2004 року касаційні скарги ПП «Нива - В.Ш.» м. Запоріжжя, Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Запорізькій області залишені без задоволення. Постанова Донецького апеляційного господарського суду від 13.11.2013 року та рішення господарського суду Запорізької області від 08.08.2013 р. по справі № 908/2105/13 - залишено без змін. (а.с. 31-34) Постановою Верховного Суду України від 11.11.2014 року відмовлено у задоволенні заяви ПП «Нива-В.Ш.» про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 18.02.2014 року. (а.с. 35-37) Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09 січня 2013 року порушено провадження у справі №908/61/13-г про банкрутство фізичної особи-підприємця Карамерт Метіна за ст.ст. 47,48 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Постановою господарського суду Запорізької області від 17 січня 2013 року ФОП Карамерт Метіна визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого [PERSON] (а.с. 5) Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 02 грудня 2013 року ухвалу господарського суду Запорізької області від 29 жовтня 2013 року скасовано, звільнено арбітражного керуючого [PERSON] від виконання повноважень ліквідатора у справі про банкрутство ФОП Карамерт Метіна. Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16 квітня 2014 року у справі № 908/61/13-г про банкрутство ФОП Карамерт Метіна призначено арбітражного керуючого [PERSON]. (а.с. 7-8) Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов»язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно абзацу 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Механізм захисту права власності закріплений главою 29 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Одночасно особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача (п. 23 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Судом встановлено, що нежитлове приміщення XI підвалу літ.А-4, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 66, 21 грудня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу було набуто у власність Карамерт Метіном як фізичною особою, а не як субєктом господарювання фізичною особою-підприємцем, що підтверджується, власне, зазначеним договором, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. В подальшому, в іпотеку зазначене приміщення передавалося Карамерт Метіном також саме як фізичною особою, а не фізичною особою-підприємцем. З огляду на зазначені факти, суд приходить до висновку, що спірне приміщення не належало КарамертМетіну як фізичній особі-підприємцю, а належало Карамерт Метіну як фізичній особи. Посилання позивача - арбітражного керуючого-ліквідатора [PERSON] на те, що в ході справи про банкрутство фізичної особи-підприємця стягнення звертається на все майно цієї особи, а тому в неї є правові підстави для звернення до суду з даним позовом в порядку ст. 388 ЦК України, суд вважає помилковими з наступних підстав. Відповідно до ст. 50 ЦК України кожна фізична особа з повною цивільною дієздатністю має право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на зазначені вимоги закону суд приходить до висновку, що набуття особою статусу субєкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця внаслідок зайняття підприємницькою діяльністю не є підставою для зміни правового режиму майна, яке належало цій особі як фізичній особі. Зазначена особа лише набуває права використовувати його в своїй підприємницькій діяльності, та на нього може бути звернено стягнення за боргами ФОП. Втім, власником майна залишається фізична особа. Тому, в контексті застосування положень ст. 388 ЦК України, за захистом права власності шляхом витребування майна може звертатися саме власник майна. Крім того, в п. 30 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. Судом встановлено, що рішенням господарського суду Запорізької області від 08.08.2013 року по справі №908/2105/13 визнано недійсними прилюдні торги, проведені 10.05.2012 року Філією 08 ПП «Нива-В.Ш.» з реалізації нежитлового приміщення XI підвалу літ.А-4, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 66 та протокол прилюдних торгів, організованих Філією 08 ПП «Нива-В.Ш.» від 10.05.2012 року №0811166-1/1 з реалізації нежитлового приміщення XI підвалу літ.А-4, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 66. На час проведення прилюдних торгів 08.08.2013 р. правовідносини у сфері реалізації нерухомого майна в ході здійснення виконавчого провадження врегульовувалися Законом України №606-XIV«Про виконавче провадження», Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 р. N 68/5 , зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 р. за N 745/4038. Відповідно до ч.1 ст.62 Закону України №606-XIV «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Відповідно до п. 1.1. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна це Положення визначає умови і порядок проведення прилюдних торгів з продажу квартир, будинків, підприємств як цілісного майнового комплексу, інших приміщень, земельних ділянок, що є нерухомим майном, на які звернено стягнення відповідно до чинного законодавства, а також розрахунків за придбане майно. Відповідно до п. 6.1. зазначеного Тимчасового положення після повного розрахунку переможця прилюдних торгів за придбане майно на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів та копій документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець протягом п'яти робочих днів складає акт про проведені прилюдні торги і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби. Затверджений акт державний виконавець видає переможцеві не пізніше наступного робочого дня з дня його затвердження (п. 6.2. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна). На підставі цього акта нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (п. 6.4. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. На час проведення прилюдних торгів державна реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна відбувалася відповідно до вимог Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 року №7/5, відповідно до п.2.1., 2.2. якого для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1. До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлювальні документи (додаток 2), їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням. Відповідно до п. 4 Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна (додаток 1 до п. 2.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна) правовстановлювальним документом є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане нотаріусом. Отже, саме зазначене свідоцтво є тим правовстановлювальним документом, на підставі якого відбувається державна реєстрація права власності на придбаний з прилюдних торгів обєкт нерухомості. Видача свідоцтва нотаріусом є завершальною стадією переходу права власності на майно до нового власника переможця прилюдних торгів. Таким чином, суд приходить до висновку, що право власності у [PERSON] на придбаний з прилюдних торгів обєкт нерухомості - нежитлове приміщення XI підвалу літ.А-4, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 66, виникло 25.05.2012 року з моменту державної реєстрації його права власності на підставі правовстановлювального документу на це майно свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 25.05.2012 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки на ім'я [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2555. Зазначене свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів недійсним не визнавалося. З огляду на зазначене, визнання недійсними лише прилюдних торгів та протоколу прилюдних торгів не є достатньою правовою підставою для застосування ст. 388 ЦК України, оскільки правовстановлювальний документ, що посвідчує та підтверджує право власності особи, що придбала майно з прилюдних торгів [PERSON] (свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, видане нотаріусом) недійсним не визнавалося. Вимога позивача про визнання зазначеного документа недійсним не заявлялася. Стосовно позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування, серії та номер : 733, виданого 29.10.2013 року, видавник: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], за яким [PERSON] отримала в дар від [PERSON] спірне нежитлове приміщення, суд зазначає наступне. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову. Договір дарування оскаржується позивачем з тих підстав, що він був укладений особою, яка не мала права відчужувати майно, оскільки прилюдні торги були визнані недійсними. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимога про визнання договору дарування недійсним задоволенню не підлягає. З огляду на зазначене, не підлягають задоволенню і вимоги позивача про визнання недійсним та скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №7343323 від 29.10.2013 року та скасування запису про право власності на нерухоме майно від 29.10.2013 року №3121526, оскільки ці вимоги є похідними від попередньої вимоги про визнання договору дарування недійсним.

Outcome: dismissed