Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обгрунтування заявлених вимог [PERSON] посилався на те, що з 18 жовтня 1997 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.\~За період шлюбу, а саме 06 жовтня 2006 року, на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON], була придбана квартира [ADDRESS], загальною площею 68,20 кв.м., житловою площею 40,10 кв.м. Оскільки зазначена вище квартира є обєктом права спільної часткової власності колишнього подружжя, є неподільною річчю, й також те, що домовленості щодо поділу квартири між сторонами у досудовому порядку не досягнуто, [PERSON] був змушений звернутися до суду з позовом, в якому просив, дотримуючись положень ч. 1 ст. 70 СК України щодо рівності часток чоловіка та дружини в обєкті права спільної сумісної власності подружжя, виділити йому та відповідачу у власність по ? частині спірної квартири. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] надали аналогічні викладеному пояснення, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. У судовому засідання відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково. Свою позицію відповідач мотивувала тим, що відповідно до ч.ч. 2, 3\~ст. 70\~\~СК України\~в окремих випадках суд може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Відповідач та її представник пояснили, що разом з нею проживають двоє неповнолітніх дітей сторін: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що перебувають на повному утриманні відповідача та перебувають в Броварській центральній районній лікарні на обліку «Д» з діагнозом ФКП (функціональна кардіопатія) порушення фізіологічного розвитку тканин серцевого мязу. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2015 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з позивача на утримання дітей у розмірі по 643 грн. 00 коп. на кожну дитину, починаючи з 06 березня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Однак, згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області [PERSON] від 16 жовтня 2015 року заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 01 жовтня 2015 року складає 9\~002 грн. 00 коп. Враховуючи наведені обставини, [PERSON] просила збільшити розмір частки майна відповідача у спірній квартирі та виділити їй у власність ? частини квартири [ADDRESS], а позивачу ? частину квартири. Заслухавши думку учасників процесів та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18 жовтня 1997 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БК № 401578, виданого 18 жовтня 1997 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сімї, актовий запис № 1606 (а.с. 8). Прізвище чоловіка після одруження «Лисак», дружини «Лисак». З матеріалів справи вбачається, що від спільного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 47, 48). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано; [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище «Каленченко»; з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 643 гривні на кожну, щомісячно, починаючи з 06 березня 2015 року і до досягнення\~ дітьми повноліття (а.с. 9). За правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом також встановлено, що під час перебування у шлюбі, а саме 06 жовтня 2006 року, [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого відповідач придбала квартиру № 126, що розташована в м. Бровари по вулиці Олімпійській у будинку № 4 Київської області. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 11826 (а.с. 10-11, 15). 25 жовтня 2006 року на підставі вказаного вище договору за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на спірну квартиру, про що свідчить копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12277109 від 25 жовтня 2006 року (а.с. 16). На підставі наведеного вище, суд, з урахуванням положень ст. 60 СК України та ст. 368 ЦК України, приходить до висновку, що вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, і підлягає поділу між ними. Згідно з ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч. 4,5 ст.71 СК України). У п. 25 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від\~21 грудня 2007 року № 11 роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки ж спірна квартира є неподільною річчю, яку не є можливим реально поділити між сторонами та жодна із сторін не внесла коштів на депозитний рахунок суду як компенсацію за частку у спільному майні подружжя, суд вважає за можливе визначити ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу та залишає майно в їх спільній частковій власності. У ч. 3 ст. 70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що неповнолітні діти сторін проживають разом з матірю [PERSON] за адресою: Київська обл, [ADDRESS] та перебувають на повному її утриманні, а позивач участі у вихованні дітей не приймає та матеріально їх не забезпечує. Вказані обставини підтверджуються копією акта обстеження житлово-побутових умов, складеного 19 жовтня 2015 року депутатом Броварської міської ради Київської області [PERSON] (а.с. 49). Згідно з копією довідки-розрахунку державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області [PERSON] від 16 жовтня 2015 року № 48447 заборгованість позивача [PERSON] по аліментам станом на 01 жовтня 2015 року складає 9\~002 грн. 00 коп. (а.с. 50). Ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України закріплено обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання ж [PERSON] на належне виконання ним передбаченого законом обовязку щодо утримання неповнолітніх дітей та виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2015 року, суд вважає необґрунтованими та належними доказами не підтвердженими. Позивачем подано копію квитанції від 04 листопада 2015 року про перерахування відповідачу [PERSON] суми у загальному розмірі 696 грн. 50 коп., тобто сплаченої частково у процесі слухання справи. Однак, інших належних та допустимих доказів на підтвердження сплати аліментів на утримання дітей у повному обсязі та погашення наявної заборгованості суду стороною позивача не надано. Крім того, [PERSON] та [PERSON] перебувають в Броварській центральній районній лікарні на обліку «Д» з діагнозом ФКП, про що свідчать довідки, видані 10 листопада 2015 року лікарем кардіоревматологом [PERSON] (а.с. 70, 71) й відповідно потребують витрат на огляд, лікування та оздоровлення. Зважаючи на все викладене вище, зокрема й те, що позивач [PERSON] не надає своїм неповнолітнім дітям матеріальну допомогу у визначеному судом розмірі, аліменти на їх утримання для забезпечення фізичного і духовного розвитку дітей, їх лікування, оздоровлення у достатньому розмірі не сплачує, суд вважає за можливе в інтересах дітей, які проживають з матір'ю і перебувають на повному її утриманні, відступити від засад рівності часток подружжя при поділі майна і виділити позивачу 1/3 частку спільно нажитої у шлюбі квартири, а відповідачу відповідно - 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial