Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], таким, що втратили право користування жилим будинком, розташованим за адресою Запорізька область, Оріхівський район, с. Кірове, вул. Набережна, 3а, який належить позивачу на праві власності, а також зняти вказаних осіб з реєстрації. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] та її діти, [PERSON] та [PERSON], зареєстровані за місцем проживання у вказаному будинку, який належить позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.01.2007 року. Відповідач з дітьми за вказаною адресою фактично не проживає з 07.11.2014 року, жилим будинком не користується, речей відповідача у будинку немає. Посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України, позивач просив визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаним будинком. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з посиланням на факти та норми права, зазначені у позовній заяві. Представник позивача, адвокат [PERSON], вважала, що позов підлягає задоволенню частково, оскільки під час розгляду справи виявилось, що діти відповідача не зареєстровані у жилому приміщенні позивача. Відповідач [PERSON] повідомлялась про час і місце розгляду справи шляхом направлення судового виклику за місцем реєстрації адреси проживання в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, однак у судове засідання не зявилась, про причини неявки не повідомила, у звязку з чим вважається повідомленою про час і місце розгляду справи належним чином. Оріхівський районний сектор УДМС України в Запорізькій області та орган опіки та піклування Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області подали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою Запорізька область, Оріхівський район, с. Кірове, вул. Набережна, 3а, на підставі свідоцтва про право на нерухоме майно від 19.01.2007 року. За вказаною адресою за згодою позивача 04.07.2007 року була зареєстрована відповідач, однак фактично не проживає і не користується цим житлом з 07 листопада 2014 року, що підтверджується записами у домовій книзі, актом голови виконавчого комітету Кіровської сільської ради від 27 липня 2015 року. Таким чином, із змісту позовних вимог випливає, що станом на час розгляду справи позивач не вважає відповідача членом своєї сімї, а наявності поважних причин відсутності відповідача за адресою проживання позивача понад встановлені законом строки з матеріалів справи не вбачається. Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання від 30.09.2015 року, виданої Оріхівським РС УДМС України в Запорізькій області, діти відповідача за спірною адресою не зареєстровані, у звязку з чим позовні вимоги у відповідні частині є необґрунтованими. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Суд вбачає, що між сторонами виникли відносини, що регулюються главою 32 ЦК України. Так, відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та\~пункту 2 частини першої статті 3,\~статті 321 ЦК\~ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі\~статтею 92 Конституції України\~правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Відповідно до ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що належить позивача. Вирішуючи питання щодо вимоги позивача про скасування реєстрації місця проживання відповідача за вказаною адресою, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Заявлена позивачем вимога про зняття з реєстрації відповідача не відповідає способам захисту, передбаченим чинним законодавством, оскільки Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не передбачено підстав та порядку скасування реєстрації місця проживання, а передбачає лише можливість зняття з реєстрації. Так, ст. 7 цього Закону визначає, що зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У звязку з цим вимога позивача про зняття відповідача з реєстрації місця проживання відповідача не підлягає задоволенню з розясненням позивачу того, що він не позбавлений права звернутись до органу реєстрації із заявою про зняття відповідача з реєстрації на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 317, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: partial