Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») в особі представника за довіреністю Сафір Ф.О. звернулися до суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.12.2012 року в розмірі 62 234 грн 64 коп. та судових витрат в сумі 622 грн 35 коп. (а.с. 3-4). У січні 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю Кустарьової Н.В. звернулися до суду з уточненим позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.12.2012 року, яка станом на 21.10.2014 року з урахуванням стягнутої суми за рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16.09.2014 року у розмірі 45 690,10 грн, становить 19 196,45 грн, та складається з: - 5 642,74 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1 545,95 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом; - 12 007,76 грн - залишок за несплаченим штрафом, передбаченим п.2.2 Генеральної угоди. Просить стягнути судові витрати в розмірі 622 грн 35 коп. на судовий збір. (а.с. 50-53, 58-61) Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, уточнені позовні вимоги підтримують в повному обсязі і просять суд позов задовольнити та стягнути на їх користь судові витрати. Проти розгляду справи у заочному порядку не заперечують (а.с. 65). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи без його участі не надав, заперечень на позов не надав (а.с. 48, 49, 67). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статей 169, 224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до статей 3, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вказаною нормою суд не може самостійно визначити або змінити підстави позову. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, 549 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Судом установлено та із матеріалів справи вбачається, що 04 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з одної сторони, та гр. [PERSON], з другої сторони, укладено Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.12.2012 року у розмірі 41 403,41 гривень на строк 36 місяців з 04.12.2012 року по 31.12.2015 року з платою за користування кредитом 1,5% процентів на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідач не сплачував кредит і припинив виконання своїх зобов'язань. Сума заборгованості по кредитному договору станом на 21.10.2014 року складає розмір 62 234,64 гривні, яка складається: - 38 648,98 грн. - заборгованість за кредитом; - 10 031,95 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1 545,95 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом; - 12 007,76 грн - залишок за несплаченим штрафом, передбаченим п.2.2 Генеральної угоди. (а.с. 5-36) Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 вересня 2014 року у справі №623/2378/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили 29.10.2014 року, позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору № б/н від 04.12.2012 року у розмірі 45 690 гривень 10 копійок, яка складається: - 38 648,98 грн - заборгованість за кредитом, - 4 389,21 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, - 500 грн - штраф (фіксована частина), - 2 151,91 грн - штраф (процентна складова). Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати в сумі 456 гривень 90 копійок. (а.с. 56-57, 62) Звертаючись із уточненим позовом в даній справі 19 січня 2015 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.12.2012 року, яка станом на 21.10.2014 року складає 19 196,45 грн, із урахуванням стягнутої суми за рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16.09.2014 року суми заборгованості станом на 02.01.2014 року в розмірі 45 690,10 гривень, з яких: - 5 642,74 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1 545,95 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом; - 12 007,76 грн - залишок за несплаченим штрафом, передбаченим п.2.2 Генеральної угоди. (а.с. 50-53, 58-61) Згідно з умовами кредитного договору його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). У заяві на отримання кредиту зазначено, що боржник ознайомився та згодний із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які були йому надані у письмовій формі та своїм підписом він підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, за комісією, а також інші витрати згідно умов (а.с. 9-10). З матеріалів справи вбачається, що кінцевим терміном повернення грошей за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.12.2012 року, якими користувався боржник, становить 31.12.2015 року (а.с. 9-10). Розмір заборгованості, який надав позивач в своїх розрахунках до первісної позовної заяви та уточнень до позову, сумнівів щодо його правильності не викликає та відповідачем не спростований (а.с. 8, 58-61). Оскільки кредитний договір за вказаним рішенням суду не розірвано, погашення заборгованості за рішенням суду не відбулося, тому з урахуванням рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 вересня 2014 року у справі №623/2378/14-ц, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.12.2012 року станом на 21.10.2014 року у розмірі 19 196,45 грн, з яких: - 5 642,74 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1 545,95 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом; - 12 007,76 грн - залишок за несплаченим штрафом, передбаченим п.2.2 Генеральної угоди. У відповідності до ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір у частині задоволення позову в сумі 243 грн 60 коп., який підтверджується документально, стягується з відповідача на рахунок позивача, решта сума судового збору 378,75 грн (622,35 грн - 243,60 грн) відшкодуванню не підлягає (а.с. 1-2). Таким чином позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial