Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

У листопаді 2013 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] міської ради Запорізької області. У позовній заяві зазначено, що 31 жовтня 2013 року померла [PERSON], яка за життя зробила на ім'я [PERSON] заповіт. 17 липня 2013 року [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадкове майно складається з квартири №1, що знаходиться в житловому будинку №7 по провулку Аптечному у м. Василівка Запорізької області. Вказана квартира складається з двох жилих кімнат житловою площею 19.1 кв.м., загальною площею 28.9 кв.м., літньої кухні позначеної літерою В та 1/2 частина погребу Пг. Згідно з технічною документацією, квартира знаходиться на земельній ділянці 190.4 кв.м., яка перебувала в користуванні [PERSON] та перейшла до позивачки як до спадкоємця. Після оформлення спадщини, [PERSON] звернулася до [PERSON] міської ради із заявою про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки за адресою провулок Аптечний 7, на якій розташовані успадковані об'єкти нерухомості, однак їй було відмовлено посилаючись на те, що земельна ділянка приватизована [PERSON] Приватизація [PERSON] земельної ділянки, на якій розташовані об’єкти нерухомості, що належать [PERSON], порушує її право власності, постільки позивачка не має можливості користуватися погребом та ходити до вбиральні. При виготовлені плану земельної ділянки, організація, яка виготовляла план повинна була перевірити, чи входять об'єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці до власності заявника [PERSON] [PERSON] не повідомив [PERSON], що оформляє земельну ділянку, і вона не розуміла, що з нею узгоджують межі земельної ділянки. Жодних підстав, передбачених ст.120 ЗК України на передачу у власність [PERSON] земельної ділянки, на якій розташовані належні позивачці, а раніше [PERSON], об'єкти нерухомості, не було. Оформляючи кадастровий план не організація яка виготовляла технічну документацію, не [PERSON] міська рада, яка приймала рішення, не з`ясувала, в чиїй власності перебувають об'єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці. У [PERSON] міській раді містилися відомості в чийому користуванні перебувала земельна ділянка, і що згідно з кадастровим планом, за квартирою №1 по провулку Аптечному, 7, зовсім не залишилося земельної ділянки. Викладені обставини свідчать про грубі порушення [PERSON] міською радою норм діючого законодавства, порушення прав користувача земельної ділянки [PERSON], та незаконне позбавлення її земельної ділянки. Позивачка не має можливості користуватися належним їй майном, її права як власника порушені, тому просить суд визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою м. Василівка провулок Аптечний 7 на ім'я [PERSON] Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] У позовній заяві зазначено, що згідно договору купівлі-продажу від 10 березня 2004 року, [PERSON] та [PERSON], як покупці за договором, у рівних частках придбали у приватну власність квартиру №2, що складається із двох жилих кімнат, загальною площею 33.4 кв.м., а також із літньої кухні літ. «Б» та льоху літ. «Пг», у будинку №7, по провулку Аптечному у м. Василівка Запорізької області. На підставі рішення [PERSON] міської ради від 07 грудня 2005 року №55 [PERSON] було виділено земельну ділянку за вказаною вище адресою площею 0.0303 га та встановлено межі ділянки в натурі. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку у позивачки [PERSON] відсутні. Наявність правовстановлюючих документів на домоволодіння не тягне визнання права власності на земельну ділянку та не є документами, що посвідчують право власності особи на земельну ділянку. При виготовлені технічної документації межі належної [PERSON] земельної ділянки, разом із придбаними ним об'єктами нерухомості та розташованими на даній земельній ділянці, були погоджені з усіма суміжними землекористувачами, в тому числі із спадкодавцем [PERSON] - [PERSON]С, про що свідчить її підпис на кадастровому плані земельної ділянки в м. Василівка пров. Аптечний 7/2. Спадкодавцеві [PERSON] не належало право власності або користування на 1/2 частину погребу за вказаною у Свідоцтві про право на спадщину адресою та прийнятої відповідачем. [PERSON] просить суд визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] 17 липня 2013 року, зареєстроване в реєстрі за №526, в частині спадкування 1/2 частини погребу літ. «Пг» та скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на 1/2 частину погребу літ. «Пг» за адресою: квартира №1, житловий будинок №7, провул. Аптечний у м. Василівка Запорізької області. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 22 липня 2014 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] міської ради Запорізької області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON], про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, та за позовом [PERSON] до [PERSON], за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції Запорізької області, [PERSON] державної нотаріальної контори Запорізької області, [PERSON], РКП «[PERSON] бюро технічної інвентаризації», про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, зупинено до вирішення цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державна реєстраційна служба [PERSON] районного управління юстиції Запорізької області, приватний нотаріус [PERSON], Районне комунальне підприємство «[PERSON] бюро технічної інвентаризації» [PERSON] районної ради Запорізької області, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, що знаходилася у провадженні Василівського районного суду Запорізької області. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 04 листопада 2014 року провадження у даній цивільній справі відновлено. Позивачка [PERSON], яка належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, у судові засідання не з`явилася. Представник позивачки [PERSON] підтримала первісний позов та просить задовольнити за підставами, що викладені у письмовій формі, заперечує проти позову [PERSON], вважає необґрунтованою вимогу про визнання частково недійним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане на ім`я [PERSON] Представник відповідача [PERSON] міської ради Запорізької області [PERSON] заперечує проти позову [PERSON] та суду пояснила, що рішення [PERSON] міської ради від 07 грудня 2005 року №55 винесене у відповідності до вимог чинного земельного законодавства, що діяло на час проведення приватизації [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки у [ADDRESS], тому у задоволенні вимоги про визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] має бути відмовлено. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] підтримав свій позов та просить задовольнити позовні вимоги. Разом з тим вважає, що вимоги [PERSON] до [PERSON] міської ради є необґрунтованими. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору РКП «[PERSON] бюро технічної інвентаризації» [PERSON] у судовому засіданні 07 липня 2014 року суду пояснила, що під час інвентаризації квартири [ADDRESS] помилково вказано про приналежність до складу квартири погрібу літ. «Пг» в цілому, оскільки він перебував у спільному користуванні квартир 1 та 2 вказаного будинку. У наступні судові засідання [PERSON] не з`явилася. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державної реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції Запорізької області, [PERSON] державної нотаріальної контори Запорізької області, третя особа [PERSON], у судові засідання не з`явилися. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні заяви [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 17 липня 2013 року, державний нотаріус [PERSON] державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] посвідчила, що на підставі заповіту, спадкоємцем майна [PERSON], [INFO], яка померла 31 жовтня 2012 року, є громадянка [PERSON] Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з квартири №1, що знаходиться в житловому будинку №7 по провулку Аптечному у м. Василівка Запорізької області. Вказана квартира складається з двох житлових кімнат, житловою площею 19.1 кв.м., загальною площею 29.9 кв.м., літня кухня В, ? частина погребу Пг. Вказана квартира належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого [PERSON] міською радою 24 січня 2000 року. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2014 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08 жовтня 2014 року встановлено, що на підставі реєстраційного свідоцтва на домоволодіння від 19 травня 1984 року, домоволодіння разом з належними до нього будівлями і спорудами, розташоване в м. Василівка, пров. Аптечний, 7, були зареєстроване [PERSON] виконавчим комітетом. Згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 24 січня 2000 року передано у приватну власність квартиру [ADDRESS]; а наймачу [PERSON] та членам її сім’ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 24 січня 2000 року передано у приватну власність в рівних долях квартиру [ADDRESS]. Характеристики квартир, переданих у власність та їх обладнання наведені у Технічних паспортах, які є складовою частиною свідоцтва. Згідно Технічних паспортів на квартири, в них наведені відомості про господарські будівлі і споруди, які належать до відповідної квартири, в обох вказана літня кухня площею 9.4 кв.м. та погріб площею 4.4 кв.м. 10 березня 2004 року між [PERSON], [PERSON], що діяли за себе особисто та як законні представники малолітньої дочки [PERSON], [PERSON], з одного боку, та [PERSON], [PERSON], з іншого боку, укладено договір купівлі-продажу, за яким останні в рівних долях набули право власності на квартиру [ADDRESS], що складається з двох кімнат, а також літньої кухні літ «Б», льоху літ. «Пг». Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23 березня 2004 року вбачається, що проведено державну реєстрацію договору купівлі-продажу квартири від 10 березня 2004 року. Таким чином, [PERSON], [PERSON] у встановленому законом порядку набули право на зазначену квартиру і є добросовісними набувачами. Вказаним рішенням Василівського районного суду від 19 серпня 2014 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи – Державна реєстраційна служба [PERSON] районного управління юстиції, приватний нотаріус [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON], РКП «[PERSON] бюро технічної інвентаризації» про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09 березня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №355, та скасування державної реєстрації права власності відповідачів на погріб та літню кухню. Згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЗП №9144069, виданого на підставі рішення 37-ї сесії 4 скликання [PERSON] міської ради від 07 грудня 2005 року за №55, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки площею 0.0303 га., розташованої у провулку Аптечному №7/2 у м. Василівка Запорізької області, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010626600091. Суд не вбачає підстав для визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку за адресою м. Василівка провулок Аптечний 7 на ім`я [PERSON] Після набуття права власності на квартиру [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON] звернулися до міської ради з заявою про приватизацію земельної ділянки. Відповідно до ч.2 ст.118 ЗК України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймаються у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що посвідчують розмір земельної ділянки. На замовлення [PERSON] та [PERSON] був виготовлений кадастровий план земельної ділянки. Відповідно до Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого Наказом Держкомзему від 02 липня 2003 року №174, який діяв на момент приватизації земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки - графічний документ, що відображає межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів, лінійні проміри між точками по межі земельної ділянки, місце розташування земельної ділянки, розміщення об’єктів нерухомості, розташованих на земельній ділянці. Кадастровий план земельної ділянки складається за результатами кадастрової зйомки. Відповідно до ст.198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки ; б) погодження меж з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частини земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; г`) виготовлення кадастрового плану. На кадастровому плані земельної ділянки [ADDRESS] є підпис власника квартири №1 у вказаному будинку [PERSON], яким вона засвідчила свою згоду щодо суміжної межі між земельними ділянками. В зв’язку з тим, що претензій з боку суміжних землекористувачів з приводу меж між земельними ділянками не виникло на момент подачі документів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] міською радою було винесене рішення 37 сесії [PERSON] міської ради 4 скликання від 07 грудня 2005 року №55 «Про передачу безоплатно в спільну сумісну власність земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в м. Василівка, пров. Аптечний 7/2 гр. [PERSON] та гр. [PERSON]Д.» У своїй позовній заяві позивачка [PERSON] виклала ст.120 ЗК України зі змінами, внесеними згідно із Законами № 997-Y від 27.04.2007 року, в редакції Закону №1702-YI від 05.11.2009 року, тобто в тій редакції яка почала діяти після приватизації [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки, бо рішення про передачу у власність було прийнято у 2005 році. При оформлені кадастрового плану та при прийняті рішення про передачу у власність земельної ділянки по пров. Аптечному 7/2 до [PERSON] міської ради були надані документи, що земельна ділянка була приватизована [PERSON] та [PERSON] під об’єктами нерухомості, які зазначено в договорі купівлі-продажу від 10 березня 2004 року, а саме під житловими кімнатами, літньою кухнею ( літ Б) та льохом ( літ Пг). При цьому в договорі не було зазначено, що саме лише 1/2 частина льоху належить [PERSON] та [PERSON] Посилання [PERSON] на те, що [PERSON] міською радою грубо порушені норми чинного законодавства є необгрунтованими, поскільки при приватизації земельної ділянки сусідами [PERSON] та [PERSON], [PERSON] погодила спільну межу, про що свідчить її підпис на кадастровому плані земельної ділянки, а посилання [PERSON] на те, що сама [PERSON] зважаючи на похилий вік не знала, який документ вона підписує, є її припущенням та не підтверджується жодним із доказів. Крім того, частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичний осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку, співвласниками земельної ділянки площею 0.0303 га., розташованої у провулку Аптечному №7/2 у м. Василівка є [PERSON] та [PERSON] Позов [PERSON] пред’явила лише до [PERSON] Підстави для визнання недійсним вказаного Державного акта відсутні. Виходячи з вище викладеного, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку у м. Василівка провулок Аптечний 7 на ім`я [PERSON] Разом з тим, суд також відмовляє у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] Як вказано вище, [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 24 січня 2000 року передано у приватну власність квартиру [ADDRESS]; а наймачу [PERSON] та членам її сім’ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 24 січня 2000 року передано у приватну власність в рівних долях квартиру [ADDRESS]. Згідно Технічних паспортів на квартири, які є складовою частиною Свідоцтв, в них наведені відомості про господарські будівлі і споруди, які належать до відповідної квартири, і в обох вказана літня кухня площею 9.4 кв.м. та погріб площею 4.4 кв.м. Тобто погріб, позначений літерами «Пг», перебував у спільній власності [PERSON] та сім`ї [PERSON]. Після смерті [PERSON], квартиру [ADDRESS] успадкувала за заповітом [PERSON] Квартира складається у тому числі з ? погребу Пг. Відповідно до ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. [PERSON] мала право на спадкування після смерті [PERSON], підстави для визнання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним та скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, згідно ч.1 ст.215, ст.203 ЦК України, відсутні. У зв’язку із відмовою у задоволенні позовів, суд не стягує з відповідачів понесені позивачами судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: dismissed