Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

У листопаді 2013 року позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилалась на те, що у неї є її дитина: неповнолітній син [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач [PERSON], що встановлено рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.07.2013 року. Рішенням цього ж суду від 23.10.2013 р. відповідач [PERSON] визнаний таким, що зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 із усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Її середньомісячний дохід складає 1500 грн., син проживає спільно з нею, коштів, які вона одержує від відповідача, не вистачає для забезпечення нормального виховання і утримання дитини. Син перебуває на диспансерному обліку з різними діагнозами, лікується тривалий час, у тому числі і стаціонарно. Згідно із копіями платіжних документів - чеків на придбання ліків, квитків на залізничний транспорт та квитанцією на благодійні внески, витрати на придбання ліків, проїзд залізницею до м. Дніпропетровська і назад, у м. Вільногірськ, складають 3930 гривень 93 копійки. Просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини з урахуванням реально понесених і виходячи з цього передбачених виплат у твердій грошовій сумі, постійно, в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. щомісячно (а.с.1-2). Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24 березня 2014 року позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати, що викликані особливими обставинами, у сумі 700 грн. щомісячно, починаючи з дати подачі позову, тобто з 25 листопада 2013 року, по день настання повноліття дитини; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] - 250 грн. для відшкодування витрат з оплати юридичної допомоги адвоката, та в дохід держави України судовий збір - 243,60 грн. (а.с. 67-69). В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, просила змінити рішення суду і стягувати з відповідача додаткові витрати, що викликані особливими обставинами, постійно по 2000 грн. щомісячно (а.с. 76). В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення та просить ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с.74-75). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу [PERSON] слід відхилити, а апеляційну скаргу [PERSON] задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю; на утримання сина за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2013 року з відповідача стягуються аліменти у розмірі ? частини із усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що позивачка несе значні додаткові витрати на утримання спільної з відповідачем дитини, що викликано особливими обставинами, в зв'язку з наявністю ряду хронічних захворювань у дитини та проведенням постійного її лікування, проїзду до лікувальних закладів, необхідністю санаторно-курортного лікування дитини, а розміру раніше стягнутих з відповідача аліментів на утримання дитини недостатньо для забезпечення його лікування. Однак із вказаними висновками суду не можна погодитись, оскільки вони зроблені із порушення норм матеріального та процесуального права Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була поставлена, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. ч. 2, 3 ст. 185 СК України). У матеріалах справи відсутній висновок компетентної медичної установи про перебування дитини на диспансерному обліку у лікаря (лікарів), або встановлення конкретного діагнозу, що обумовлює необхідність у додаткових витратах, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо), тому посилання позивачки у позовній заяві і суду 1 інстанції у рішенні на те, що дитина має незадовільний стан здоров'я, перебуває на обліку у ряду лікарів і потребує постійного лікування - являється голослівним, і не підтверджено належними і допустимими доказами. Надані позивачкою чеки про сплату за дитячий садок, відвідування дитячого розважального закладу «Ігроленд» - не є витратами, які викликані особливими обставинами, як і квитки на проїзд в маршрутних таксі та електричках, та квитанції про благодійні внески. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат, чого [PERSON] і судом зроблено не було. Надані позивачкою квитанції на придбання ліків - не можна віднести до витрат, які викликані особливими обставинами, оскільки відсутні докази того, що ці ліки були призначені лікарем для [PERSON] і були необхідними для лікування конкретної хвороби. Таким чином, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, постановлені з порушенням норм матеріального права, що згідно із п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову. У той же час посилання [PERSON] в апеляційній скарзі на те, що вона надала докази на підтвердження необхідності призначення додаткових витрат на дитину у сумі 2000гр. щомісячно - спростовується матеріалами справи, у якій відсутній висновок компетентної медичної установи про перебування дитини на диспансерному обліку у лікаря (лікарів), або встановлення конкретного діагнозу, що обумовлює необхідність у додаткових витратах на лікування дитини; у позовній заяві відсутній розрахунок як понесених уже витрат, так і тих, що необхідні на майбутнє. За таких обставин апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed