Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

У квітні 2019 року Запорізький державний медичний університет звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, в якому зазначив, що 14.08.2010 відповідача було зараховано студенткою першого курсу Запорізького державного медичного університету та було укладено Типову угоду від 01.09.2010 про підготовку фахівця з вищою освітою. Згідно укладеної угоди відповідач [PERSON] проходила навчання за державним замовленням і прийняла на себе зобов`язання після закінчення вищого навчального закладу прибути на місце направлення і відпрацювати не менше 3 роки за місцем направлення, а у разі відмови їхати за призначенням, тобто відшкодувати вартість навчання. У 2016 році [PERSON] отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» здобувши кваліфікацію лікаря та одночасно з отриманням диплому відповідачка отримала направлення на роботу в державному секторі економіки, відповідно Списку працевлаштування персонально кожного випускника, однак до місця працевлаштування лікувального закладу, розташованого в сільській місцевості Снігурівського району Миколаївської області не прибула. Необхідний термін роботи не відпрацювала, з приводу проходження інтернатури та працевлаштування не зверталась, що одночасно свідчить про відмову приступити в подальшому до роботи за направленням та відпрацювати три роки молодим спеціалістом в державній медичній установі. Згідно розрахунку втрати державного бюджету з підготовки [PERSON] за державним замовленням, у зв`язку з її не відпрацюванням встановленого терміну в державному секторі, становить 69165,00 грн. сума фактичних витрат на навчання, стипендії у розмірі 52585,12 грн., а всього у розмірі 121750,12 грн. Тому, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь збитки (витрати державного бюджету), з підготовки за державним замовленням у сумі 121750,12 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 05.04.2019 цивільну справу за позовом Запорізького державного медичного університету до [PERSON] про відшкодування збитків (втрат державного бюджету з підготовки фахівця за державним замовленням) передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Снігурівського районного суду Миколаївської області, яка постановою Запорізького апеляційного суду від 24.07.2019, скасована, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою судді від 18.09.2019, цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Учасники справи заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Представник позивача адвокат Кадуліна І.С. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленою, в судові засідання, призначені на 16.10.2019, 11.11.2019, 04.12.2019 не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, у визначений строк відзив на позовну заяву суду не надала, тому у відповідності до ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що 14.08.2010 [PERSON] була зарахована студенткою першого курсу Запорізького державного медичного університету, що підтверджується витягом з наказу № 477-с від 14.08.2010. 01.09.2006 між позивачем та відповідачем було укладено угоду про підготовку фахівця з вищою освітою, відповідно до умов якої [PERSON] зобов`язалась проходити навчання за державним замовленням і прийняла на себе зобов`язання після закінчення вищого навчального закладу відпрацювати не менше 3 роки за місцем направлення, у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати вартість навчання, що підтверджується типовою угодою від 01.09.2010. У 2016 році [PERSON] отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» здобувши кваліфікацію лікаря, що підтверджується копією диплома спеціаліста С16 [NUMBER] . Одночасно з отриманням диплому відповідач отримала направлення на роботу в державному секторі економіки, відповідно Списку працевлаштування персонально кожного випускника. [PERSON] до місця працевлаштування лікувального закладу, розташованого в сільській місцевості Снігурівського району Миколаївської області не прибула, що підтверджується повідомленням № 06-1517-05 від 26.12.2016. Необхідний термін роботи не відпрацювала, з приводу проходження інтернатури та працевлаштування не зверталась, що одночасно свідчить про відмову приступити в подальшому до роботи за направленням та відпрацювати три роки молодим спеціалістом в державній медичній установі. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно до вимог п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частина 1 ст. 509 ЦК України наголошує, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Пункт 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов`язання, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про вищу освіту», громадяни України мають право безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних вищих навчальних закладах на конкурсній основі в межах стандартів вищої освіти, якщо певний освітньо-кваліфікаційний рівень громадянин здобуває вперше. Частиною 2 статті 52 Закону України «Про освіту» передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про вищу освіту», випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Указом Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23.01.1996 № 77/96 визначено: п. 2: особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки; у разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Відповідно до п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України від 25.12.1997, № 367, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.1998 за № 246/2686, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Згідно розрахунку втрати державного бюджету з підготовки [PERSON] за державним замовленням, у зв`язку з її не відпрацюванням встановленого терміну в державному секторі, становить 121750,12 грн., яка складається з суми фактичних витрат на навчання 69165 грн., стипендії 52585,12 грн. Таким чином, беручи до уваги, що [PERSON] відмовилась від виконання взятих на себе зобов`язань, що передбачає правові наслідки, та на час розгляду справи судом сума збитків у розмірі 121750,12 грн. відповідачем не відшкодована, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі, стягнути з [PERSON] на користь позивача вказану вище суму відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь Запорізького державного медичного університету судові витрати в розмірі 1 921 грн. 00 коп.

Outcome: approved