Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач, [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] міської ради Харківської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 18 липня 2013 року (а.с. 3-4). Позивачка [PERSON] в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі, підтримує позовні вимоги і просить суд позов задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] міської ради Харківської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, заперечень на позов не мають. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Книгою 6 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимогам ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Відповідно до змісту ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Як встановлено судом, [PERSON] народилася 27 травня 1960 року, батьками є [PERSON] і [PERSON], та разом проживали як сім'я за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). 12 вересня 1986 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON], прізвище дружині після одруження [PERSON] (а.с. 11-12). 18 липня 2013 року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 19 липня 2013 року складено відповідний актовий запис № 559 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції у Харківській області, та 19 липня 2013 року видано свідоцтво про смерть [PERSON] І-ВЛ № 395732 (а.с. 15). Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, [PERSON] за життя належала на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS]: - 1/2 частини на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого [PERSON] оптико-механічним заводом 29.08.1994 року за реєстром № 344 та зареєстрованого в [PERSON] БТІ 24.11.1994 року в реєстрі за № 205; - 1/2 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 2-1486, зареєстровано в [PERSON] БТІ 22 червня 1998 року в реєстрі за № 205 книга 6 (а.с. 8, 9, 13-14). Таким чином, після смерті [PERSON], яка померла 18 липня 2013 року, залишилась спадщина у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно відповіді [PERSON] державної нотаріальної контори Харківської області від 20.11.2015 року № 3/69/01-16 вбачається, що після смерті гр. [PERSON], померлої 18 липня 2013 року, з заявою про прийняття спадщини звернулася донька, [PERSON], яка мешкає в [ADDRESS], та з заявою про відмову від спадщини на користь [PERSON], звернувся син спадкодавці, [PERSON], який мешкає в місті Ізюмі Харківської області, вул. Єсеніна, буд. № 16. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 24). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, право на оформлення спадщини у судовому порядку повязане звідмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Судом установлено, що позивачка зверталася до [PERSON] державної нотаріальної контори Харківської області із заявою щодо оформлення спадщини за законом та видачею свідоцтва про право на спадщину на квартиру за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 18 липня 2013 року. Таким чином, спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину від померлої матері шляхом звернення з заявою до [PERSON] державної нотаріальної контори Харківської області та почала збирати необхідні документи за запитами нотаріуса. Однак нотаріус не має можливості оформити позивачці спадщину за законом на вказане майно після смерті матері [PERSON], померлої 18 липня 2013 року, у зв'язку з тим, що у позивачки відсутній належний правовстановлюючий документ на квартиру, розташованої за адресою: [ADDRESS], про що свідчить лист [PERSON] державної нотаріальної контори від 11.11.2015 року № 3061/02-17 (а.с. 5). Як визначено главою 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 р. № 296/5, а саме пунктами 4.14, 4.15 та 4.18, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п.1 Глави 13 вказаного Порядку, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Оскільки [PERSON] державною нотаріальною конторою позивачці було рекомендовано звернутися до суду з питання визнання права власності в порядку спадкування на спадкове майно (лист [PERSON] державної нотаріальної контори), позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою (а.с. 5). Таким чином, суд вважає, що позивачка, як донька померлої матері [PERSON], яка померла 18 липня 2013 року, має право на спадкування за законом у першу чергу спадкоємців на квартиру за адресою: [ADDRESS]. У задоволенні позовних вимог відповідач не заперечував. Судові витрати, які позивач сплатила за судовий збір, не компенсуються їй у зв'язку із вимогами про це самої позивачки (а.с. 2).

Outcome: approved