Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнень від 29.07.2020 року, просить стягнути з відповідача на її користь: передані грошові кошти в розмірі 3400 грн; 3% річних в розмірі 78,88 грн; інфляційні втрати 80,05 грн. Також позивач просила покласти на відповідача судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 28 липня 2017 року позивач уклала письмовий договір з [PERSON] на завершення будівництва гаражу в гаражному товаристві «Каракуми», місце 463, блок 14. На придбання вживаної цегли та цементної суміші відповідачу було передано грошові кошти в сумі 3400 грн, однак до роботи він так і не приступив. 03 жовтня 2019 року позивачем була надіслано позивачу рекомендований лист з вимогою повернути кошти, однак відповіді позивач не отримала. Починаючи з дня направлення вимоги та по теперішній час відповідач повинен сплатити позивачу інфляційні втрати 78,88 грн, 3% річних (3 * 3400 * 145 / 365) 80,05 грн. Ухвалою суду від 17 липня 2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачеві час для усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою від 25 серпня 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Ухвалою суду від 11 листопада 2020 року закрито провадження в частині позовних вимог щодо розірвання договору підряду, укладеного 28.07.2017 року про добудову гаражу у зв`язку з відмовою позивачем від цієї частини позовних вимог. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог. Згідно відзиву на позов від 25.09.2020 року [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. Третя особа [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги. Під час допиту [PERSON] в якості свідка, показала, що гараж, який необхідно було добудувати, вона успадкувала після свого покійного чоловіка. Позивач надала відповідачу 3400 грн на придбання кирпича та цемента. [PERSON] , який повинен був виконати будівельні роботи на територію гаражного кооперативу «Каракуми» не впустили, оскільки позивач не є його членом. По даному факту [PERSON] та позивачем було викликано поліцію. У судовому засіданні третя особа [PERSON] суду пояснила, що договір про добудову гаражу було укладено між нею та відповідачем, а позивач [PERSON] лише заплатила за будівельні матеріали, оскільки у [PERSON] на той час не було грошей. Також [PERSON] суду пояснила, що питання повернення коштів [PERSON] вони домовились вирішити пізніше між собою, бо власником гаража є саме [PERSON] а не [PERSON] , яка не має відношення до цього гаражу. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав у судовому засіданні, що він повинен був виконати будівельні роботи за договором від 28.07.2017 року. Відповідач придбав цеглу та цемент за гроші, які він отримав від [PERSON] . На територію гаражного кооперативу [PERSON] та відповідача [PERSON] з будівельними матеріалами охорона не пропустила, оскільки позивачу не належить гараж. Після цього, цемент та цеглу відповідач відвіз до себе додому для зберігання. Що було далі з будівельними матеріалами, свідку не відомо. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з письмовими доказами, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Як зазначено у п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів (ч.ч. 1, 4 ст. 626 ЦК України). Як вбачається з наданої позивачем копії договору від 28.07.2017 року, складеного на російській мові, його підписали: замовник - [PERSON] , платник [PERSON] , підрядник - [PERSON] , виконавець [PERSON] . Предметом даного договору є виконання робіт, а саме: добудова гаража № [NUMBER] товариства «Каракуми» м. Павлоград (а.с.4). Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Тобто, виходячи з положень чинного законодавства, цивільні права та обов`язки за договором від 28.07.2017 року можуть мати лише замовник, у даному випадку це [PERSON] , та підрядник - [PERSON] . Згідно копії розписки від 28.07.2017 року, [PERSON] отримав від [PERSON] гроші для придбання матеріалів (цегли та цементу) в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень (зв.б.а.с.4). Зазначене узгоджується з поясненнями позивача та [PERSON] щодо умов договору, за якими договір укладався саме між [PERSON] та [PERSON] , а позивач виступала лише в якості особи, яка передала грошові кошти відповідачу від імені [PERSON] за попередньою угодою з останньою щодо порядку розрахунків між ними. Вислухавши учасників справи та свідків, узгодивши їх пояснення між собою, судом встановлено, що в будь-якому разі у підрядника не було можливості виконати умови договору щодо добудови гаражу, оскільки охорона гаражного кооперативу не пропускала відповідача на його територію. Оскільки позивачем були надані грошові кошти на придбання відповідачем будівельних матеріалів, які були витрачені за призначенням, зазначені правовідносини не складають між собою договір позики, а тому саме позивач не має права вимоги на повернення грошей. З пояснень відповідача після того, як охорона гаражного кооперативу не пропустила транспортний засіб з будівельними матеріалами, відповідач відвіз їх до себе додому; на теперішній час частина цегли та цемент стали непридатними. Відповідно до ч.1 статті 850 ЦК України, замовник зобов`язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду. Згідно ст. 851 ЦК України Підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником. Як вбачається з пояснень свідків та учасників справи, позивачем та третьою особою не було забезпечено умов для виконання робіт за договором від 28.07.2017 року. Згідно ч.1 ст.841 ЦК України, підрядник зобов`язаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна. З вищевикладеного вбачається, що відповідач, придбавши будівельні матеріли, є відповідальним за їх збереження. При цьому позивач не просила повернути їй майно (придбані будівельні матеріали), а наполягала на стягненні грошових коштів. Суд критично ставиться до доводів відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки остання звернулася до суду 15 липня 2020 року, при тому що договір було укладено 28 липня 2017 року. В даному випадку строк звернення до суду складає три роки, а тому з огляду на приписи ст. 257, 864 ЦК України, позивачем такий строк не пропущено. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що позивач не є стороною договору та останньою обраний неналежний спосіб захисту, суд приходить до висновку, що підстав для стягнення грошових коштів з відповідача на користь позивача немає, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Оскільки позов не підлягає задоволенню, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed