Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

У липні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою суду від 01.12.2016 до участі в даній справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача [PERSON] опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району. В подальшому, позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог. Свої позовні вимоги мотивував наступним. 05.04.2007 між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] був укладений договір кредиту № 07П062-К на суму 32\~000 доларів США, зі сплатою 12,85% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 20.08.2023. Однак, [PERSON] припинив здійснення погашення кредиту та відсотків за договором кредиту. Станом на 24.06.2016 заборгованість за договором становить 34\~950,29 доларів США, яка складається з: 24\~562,67 доларів США простроченої заборгованості по кредиту та 10\~387,62 доларів США простроченої заборгованості по відсоткам. На забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту, 05.04.2007 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір № 07П062-І від 05.04.2007, за умовами якого відповідач передала в іпотеку належну їй на праві власності однокімнатну квартиру, загальною площею 38,96 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Воззєднання України/Тюленіна[ADDRESS]. Відповідачеві та третій особі [PERSON] надсилалась письмова вимога про добровільне погашення заборгованості із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення у разі її невиконання протягом 30 днів, проте, вказана вимога задоволена не була. Посилаючись на вимоги Закону України «Про іпотеку», Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 07П062-І, а саме однокімнатну квартиру, загальною площею 38,96 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Воззєднання України/Тюленіна[ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON] з метою погашення заборгованості за договором кредиту № 07П062-К від 05.04.2007 у розмірі 34\~950,29 доларів США, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» та встановити початкову ціну предмету іпотеки у розмірі не нижче 202\~000 грн. 00 коп., стягнути судові витрати (арк. справи 2-5, 122-123). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити на підставі доводів, які зазначені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечував проти задоволення позову, подав суду письмові заперечення, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Третя особа [PERSON] проти позову також заперечував та просив суд в задоволенні позову відмовити. Від представника третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району [PERSON] до суду надійшли письмові заперечення на позов, в яких представник просить суд розглядати справу у його відсутність та в позові відмовити. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 05.04.2007 між [PERSON] та акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», був укладений договір кредиту № 07П062-К, за умовами якого [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 32\~000 доларів США зі сплатою відсотків 12,85 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 20.08.2023 (арк. справи 6-11). Також, 05.04.2007 між [PERSON] та акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту № 07П062-К від 05.04.2007, за якою внесено зміни в частині процентної ставки за користування кредитом, а саме зазначено, що з 20.10.2008 процентна ставка за користування кредитом становить на рівні 15 % річних (арк. справи 12). Додатковою угодою № 2 про внесення змін до договору кредиту № 07П062-К від 05.04.2007 між [PERSON] та акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було узгоджено викладення п.п. 1.1. договору кредиту в новій редакції (арк. справи 13-14). На забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту № 07П062-К від 05.04.2007 між акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] укладено та посвідчено нотаріально іпотечний договір № 07П062-І від 05.04.2007, за умовами якого відповідач передала в іпотеку належну їй на праві власності однокімнатну квартиру, загальною площею 38,96 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Воззєднання України/Тюленіна[ADDRESS] (арк. справи 15-22). Станом на 24.06.2016 заборгованість за договором кредиту № 07П062-К від 05.04.2007 становить 34\~950,29 доларів США, з яких: 24\~562,67 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 10\~387,62 доларів США прострочена заборгованість по відсоткам. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок (арк. справи 25-28). Відповідачем розмір заборгованості з урахуванням принципу змагальності цивільного судочинства не спростовано. 29.06.2017 ПАТ «УкрСиббанк» направив на адресу відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] письмову вимогу про усунення порушень шляхом добровільного погашення заборгованості із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення у разі її невиконання протягом 30 днів (арк. справи 33, 34). Проте, вимога банку не була задоволена позичальником та іпотекодавцем, кредит не погашено. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Частиною пятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до п. 2.4.3. та п. 4.1 іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання зобовязнь за договором кредиту, позивач має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Згідно з п. 1.1. та п. 4.1 іпотечного договору, за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за договором кредиту в повному обсязі, тобто, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, неустойки (пені, штрафу), відшкодування витрат, повязаних з предявленням вимог за договором кредиту та збитків завданих порушенням договору кредиту. Відповідно до п. 4.6. та п. 4.6.2 іпотечного договору, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме: шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та п. 4.5. іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі на підставі рішення суду. Таким чином, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки ґрунтуються на вимогах закону та договору. Суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача та третіх осіб на неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки діє мораторій відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та оскільки у квартирі зареєстрована малолітня дитина, з таких підстав. 07.06.2014 набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон «Про мораторій»), згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Статтею 3 Закону «Про мораторій» передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом «Про мораторій», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 Закону «Про мораторій». Верховний Суд України в Постанові від 25.03.2015 у справі № 6-44цс15 сформулював правовий висновок, за яким мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обовязків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону. Також, за правовим висновком Верховного Суду України, викладеного у постанові від 09.09.2015 № 6-483цс15, чинність Закону «Про мораторій» сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушених прав. Щдо реєстрації у спірній квартирі малолітньої дитини, суд звертає увагу на те, що іпотечний договір № 07П062-І було укладено 05.04.2007. Як вбачається з п. 1.6. іпотечного договору, [PERSON] гарантувала те, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому порядку. Відповідно до п. 2.1.5. іпотечного договору, сторони погодили, що не пізніше наступного дня після настання змін надають іпотекодержателю відомості про будь-які зміни, що відбулися чи відбуваються з предметом іпотеки. На момент укладання іпотечного договору між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] жодних малолітніх осіб в іпотечній квартирі зареєстровано не було, про що до банку були надані відповідні докази, а саме довідки, копії яких долучено до матеріалів справи. Суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 44 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012, згідно зі статтею 32 ЦК України, статті 177 СК України та статті 17 Закону України від 26.04.2001 № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. У звязку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладання договору іпотеки. Як розяснено у правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-1055цс15, за змістом частин першої, другої, четвертої статті 12 Закону України від 2 червня 2005 року № 2623-IV«Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти. Для здійснення таких правочинів потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Судам необхідно в кожному конкретному випадку, зокрема, перевіряти на момент укладення оспорюваного договору наявність у дитини права користування житловим приміщенням, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (наприклад, довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких зазначено й дитину) або на законі (стаття 29 ЦК України); ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло - предмет іпотеки при укладенні оспорюваних договорів (правові висновки Верховного Суду України у рішеннях від 01.07.2015 № 6-396цс15, від 27.01.2016 № 6-1055цс15). Отже, твердження представника відповідача та третіх осіб про порушення прав малолітньої дитини не ґрунтується на нормах закону та є неспроможним, оскільки на момент укладання договору іпотеки дитина не була зареєстрована у квартирі, а іпотекодержатель на порушення умов договору про таку реєстрацію не повідомлявся. Щодо позовних вимог у частині визначення початкової ціни предмета іпотеки суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно з ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, зокрема, у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 № 6-1205цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для суду. З урахуванням того, що іпотечним договором не була узгоджена ціна продажу предмета іпотеки, а у п. 1.2 зазначеного Договору вказана лише оцінка предмета іпотеки на момент укладення договору, тому, суд вважає за необхідне відмовити позивачеві в частині встановлення початкової ціни предмета іпотеки у розмірі не нижче за 202\~000 грн. 00 коп., зазначивши, що початкова ціна предмета іпотеки встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Крім того, не є можливим встановити у рішенні суду спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною згідно з оцінкою, визначеною субєктом оціночної діяльності, що надана представником позивача, за якою ринкова вартість спірної квартири складає 640\~152,00 грн. Так, матеріали справи не містять даних про узгодження сторонами ціни продажу предмету іпотеки у звязку з виникненням зазначеної позивачем заборгованості станом напередодні звернення до суду з позовом, а наданий представником позивача звіт про вартість обєкта незалежної оцінки суд не приймає до уваги, оскільки він складений 07.07.2017, тобто після звернення до суду, та між сторонами вона не узгоджена. Отже, враховуючи межі заявлених позовних вимог та відсутність визначеної незалежним оцінювачем ціни предмету іпотеки, правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 року в справі №6-2839цс16, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог про встановлення початкової ціни предмета іпотеки у розмірі не нижче за 202\~000 грн. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненнюсудові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378,00 гривень, що документально підтверджені (арк. справи 1).

Outcome: partial