Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

У липні 2019 року Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24.07.2016 року Оболонським районним центром зайнятості за заявою відповідачки [PERSON] надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 31.07.2017 року по 25.07.2018 року. Завдяки обміну даними (звірки) з Пенсійним фондом України були виявлені порушення умов перебування [PERSON] на обліку як безробітного в Оболонському РЦЗ, оскільки відповідачка перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Імпел Гріффін Груп» з 17.07.2017 року, тому з 17.07.2017 року була зайнятою особою, втратила статус безробітного й не мала права перебувати на обліку в Оболонському РЦЗ. Оскільки відповідачка умисно приховала відомості щодо своєї зайнятості та безпідставно отримувала нараховану допомогу по безробіттю, позивач просить стягнути з [PERSON] 386 грн. 07 коп. безпідставно виплачених коштів та суму сплаченого судового збору. Представник Київського міського центру зайнятості у судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином шляхом направлення повістки за місцем реєстрації, тому відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 24.07.2017 року відповідачка [PERSON] звернулася до Оболонського районного центру зайнятості з заявою, в якій просила до вирішення питання про її працевлаштування надати статус безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу» затвердженого постановою КМУ від 20.03.2013 року № 198 та призначити виплату допомоги по безробіттю у розмірі передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття. Витягом з наказів про прийнятті рішення по [PERSON] ПК № 027817072400004 вбачається, що Наказом від 27.07.2017 року № НТ170727 [PERSON] надано статус безробітного. Наказом від 31.07.2017 року № НТ170731 призначено [PERSON] допомогу по безробіттю та розпочато виплату допомоги по безробіттю. Наказом від 31.08.2017 року № НТ170831 [PERSON] скорочено виплату допомоги по безробіттю. Наказом від 05.10.2017 року № НТ171005 зазначено, що [PERSON] припинено виплату по безробіттю. Відповідно до Акту № 175 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 12.12.2017 року з метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття проведено звірку достовірності даних періоду перебування у трудових відносинах [PERSON] з ТОВ «Імпел Гріффін Груп» та встановлено, що остання надавала послуги ТОВ «Імпел Гріффін Груп» відповідно до договору про надання послуг № 477 від 17.07.2017 року, який було достроково розірваний відповідно до угоди від 03.08.2017 року пророзірвання договору про надання послуг № 477 від 17.07.2017 року. За надані послуги отримувала дохід. У відповідності до Наказу № 12 від 16.02.2018 року матеріальне забезпечення [PERSON] визнано безпідставним та таким, що підлягає поверненню у розмірі 386 грн. 07 коп. На виконання даного наказу [PERSON] було направлено лист-повідомлення № 25-193 від 16.02.2018 про повернення коштів протягом 15 робочих днів від дня отримання листа, проте вимога була залишена без належного реагування. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов`язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. Як встановлено ст.ст. 5, 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці. Право на забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону має також молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про безробіття населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленні сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у х сукупності. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає і рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийняття. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказами в цілому, та і кожного доказу. Відповідно до п. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі досліджених доказів установлено, що [PERSON] порушила умови Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», перебуваючи у статусі безробітної особи, яка отримує соціальну допомогу на випадок безробіття, не повідомивши орган, який здійснює управління у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування України, про факт що вона перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Імпел Гріффін Груп» відповідно до укладеного договору, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Київського міського центру зайнятості та їх задоволення. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved