Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право на спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Тур'янське» Краснопільського району Сумської області розміром 5.14 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі нормативною грошовою оцінкою 28953 грн. по праву спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON], яке належало їй згідно Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія [NUMBER]. Вимоги обґрунтовані тим, що після смерті спадкодавиці [PERSON], [INFO] року відкрилася спадщина, зокрема, на право на земельну частку /пай/, позивач являється спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла шляхом зверненням до органу нотаріату, де була заведена спадкова справа, і на частину майна у вигляді житлового будинку, земельної ділянки при будинку та грошові збереження отримала в Краснопільській районній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але позбавлена можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку /пай/ у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно, який не отриманий власником за життя, а відділ держгеокадастру у свою чергу відмовив у його видачі, і постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. На переконання позивача її право на спадщину порушено і підлягає судовому захисту. Сторони в судове засідання не прибули, на адресу суду направили заяви, кожен окремо, про розгляд справи у їх відсутність, позивач підтримала позовні вимоги, відповідач та третя особа не заперечують проти задоволення позову / а с.32,37,50/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. У відповідності з п. 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 61 ЦПК України не підлягають. Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За матеріалами справи Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з питання спадкування. Зі змісту викладених у позові та визнаних сторонами обставин спору вбачається, що право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу ««Тур'янське» Краснопільського району Сумської області розміром 5.14 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі нормативною грошовою оцінкою 28953 грн. виникло у громадянки [PERSON] відповідно до Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія [NUMBER] від 21 березня 1997 на підставі рішення Краснопільської районної державної адміністрації від 20 лютого 1997 року за [NUMBER] та зареєстрованого 21 березня 1997 у Книзі реєстрації сертифікатів за [NUMBER] який власником за життя не отриманий / копії ас.10-16,18/. [INFO] року в м. Суми померла [PERSON], місце державної реєстрації виконком Тур'янської сільської ради Краснопільського району Сумської області, запис № 14 від 19 жовтня 1996 року, після смерті якої відкрилась спадщина на її майно /копія ас. 7/. На час відкриття спадщини [INFO] року [PERSON] самотньо проживала за реєстрацією в селі Тур'я Краснопільського району Сумської області / ас.8 /. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, і врегульовані нормами цивільного та земельного законодавства України. До правовідносин, що виникли необхідно застосувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963 року, так як спадщина після померлої [PERSON] відкрилась до 01.01.2004 року. Позивач згідно з правилами статтей 548, 549 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, є спадкоємицею за заповітом після померлої [INFO] року [PERSON], спадщину прийняла шляхом звернення у передбачений законом строк до державного нотаріуса Краснопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття, в результаті чого заведена спадкова справа, і на частину спадкового майна у вигляді житлового будинку, земельної ділянку при будинку та грошові збереження з належними процентами, компенсацією та індексацією, приватизаційними паперами до нього отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом /копія спадкової справи ас. 42-48/. 09 листопада 2016 року в.о. завідувача Краснопільської районної державної нотаріальної контори Охріменко О.І. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої спадкоємиці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку /пай/ у землі по колишньому САПТЗТ «Тур'янське» Краснопільського району Сумської області розміром 5,14 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі після смерті [INFO] року [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно / ас. 9/. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру (п. 4.20 Порядку), але позивач не має можливості надати правовстановлюючий документ на спірне майно, оскільки Сертифікат на право на земельну частку /пай/ не отриманий спадкодавцем за життя. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять вся права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правоустановчим документом. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) державною адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідченні у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до статті 392 ЦК України лише власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталась до відділу Управління Держземагенства у Краснопільському районі Сумської області з заявою про видачу Сертифікату на земельну частку /пай/ серія [NUMBER] на ім'я [PERSON], який знаходиться на збережені у відділі Держгеокадастру як невитребуваний, але їй в цьому було відмовлено по причині смерті його власника /ас. 11/. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що не отримання Сертифікату на право на земельну частку (пай) та неможливість отримання його спадкодавцем, який би підтверджував факт права на спірну земельну частку/пай/, унеможливило отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У теперішній час право позивача на спадщину за заповітом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Тур'янська сільська рада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, не має. Відповідно до частини третьої статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд вважає, що право, яке належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини, це право в порядку спадкування перейшло до позивача, котра є спадкоємицею за заповітом, прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказану земельну частку /пай/ в нотаріальній конторі не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, тому її право підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір не можливо. Заперечень проти позову і доказів відносно належності майна іншим особам в суд не надійшло, інших спадкоємців, які б вступили у спадщину, немає, спадщина не визнана відумерлою. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved