Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього 120 694,23 грн інфляційних втрат та 32 792,95 грн - трьох процентів річних від простроченої суми, а також 1 534,87 грн судових витрат. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням апеляційного суду Київської області від 07.09.2016 року частково задоволено його позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», у справі №780/683/16-ц. Вказаним рішенням розірвано договори банківського вкладу, укладені між ним та банком: №SAMDN25000734046139 від 25.03.2013 року, № SAMDN25000734328672 від 04.04.2013 року, № SAMDN25000737428373 від 04.09.2013 року, та стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь 333 963,38 грн коштів за вказаними договорами банківських вкладів. На підставі цього рішення суду відкрито виконавче провадження. Втім відповідачем рішення суду тривалий час не виконувалось. Лише 17.12.2019 року на його рахунок були зарахована вся сума за рішенням суду. Посилаючись на ст. 625 ЦК України просив стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Період розрахунку при цьому зазначає: 08.09.2016 р. - 16.12.2019 р. Просив позов задовольнити. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.04.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 14.07.2020 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній посилаючись на норми ЦК України просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. При цьому надаючи свій розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів вказуючи свій період розрахунку: 08.09.2016 р.-08.09.2019 р. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Київської області від 07.09.2016 року у справі №780/683/16-ц ухвалено рішення, яким частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк»: розірвано договори банківського вкладу, укладені між ним та банком, а саме договір №SAMDN25000734046139 від 25.03.2013 року, договір № SAMDN25000734328672 від 04.04.2013 року, договір № SAMDN25000737428373 від 04.09.2013 року. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] 333 963,38 грн коштів за вказаними договорами банківських вкладів (а.с. 10-17). Згідно постанови головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Чернової Л.В. на підставі виконавчого листа № 363/31655383/14-ц виданого 07.10.2016 р. Вишгородським районним судом Київської області, відкрито виконавче провадження № ВП52910926 про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] 333 963,38 грн (а.с. 18). Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним С.В. від 17.02.2020 року закінчено виконавче провадження в зв`язку з фактичним виконанням рішення суду (а.с. 19). Разом з тим, у вказаній постанові не зазначено точну дату повного, фактичного виконання рішення суду, з огляду на це, суд бере за основу днем виконання рішення - дату зарахування коштів, вказану позивачем у позові - 17.12.2019 року. Згідно інформації з офіційного сайту відповідача, у зв`язку зі зміною типу акціонерного товариства Приватбанк 14.06.2018 року змінив своє офіційне найменування з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 ЦК України. Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За таких обставин суд вбачає підстави для застосування до спірних правовідносин положення ст. 625 ЦК України. Разом з тим, суд з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності, зауважує, що главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), а тому 17.12.2019 року (дата зарахування коштів відповідачем на рахунок позивача) і є датою, коли зобов`язання відповідача перед позивачем припинилося. Періодом за який належить стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних є: 17.12.2016 р. - 17.12.2019 р. За таких обставин, суд вважає розрахунки та періоди розрахунків, зроблені сторонами - не вірними, та відповідно наводить свій розрахунок, а саме: -сума інфляційних втрат за вищевказаний період становитиме - 92 808,42 грн (333 963,38 ? 127,79 (сукупний індекс інфляції) ? 100); -три проценти річних становитиме - 30 084,15 грн (333 963,38 ? 3% ? 1096 (дні прострочення) ? 100% ? 365 (днів)). Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У зв`язку із частковим задоволенням позову судові витрати у вигляді судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на сторони, пропорційно задоволеним вимогам, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 228,50 грн (80,04% від задоволених вимог). На підставі викладеного та

Outcome: partial