Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

У листопаді 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС [PERSON]» звернулося до суду із позовом про стягнення з [PERSON] та товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕЦ-ВАК» у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором з фізичною особою №014/4933/2/19120 від 15.07.2008 року в розмірі 859192,26 грн., яка виникла внаслідок невиконання позичальником основного зобовязання з повернення суми кредиту, яке було забезпечено договором поруки. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2017 року залучено до участі у справі правонаступника позивача товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІННОВАЦІЯ». Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2017 року закрито провадження у справі в частині вимог до товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕЦ-ВАК». Представник позивача позов підтримав, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. 15 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір з фізичною особою №014/4933/2/19120, за умовами якого останньому надано кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування в сумі 399620,00 грн. зі строком користування кредитними коштами до 09.02.2019 року із сплатою 20,5 відсотків річних. Кредитні кошти призначені для інвестування в обєкт нерухомого майна, яким є двокімнатна квартира за адресою: м. Миколаїв, вул. Чигрина, б. 94, кв. 143, відповідно до договору №50-06/08 про участь у Фонді фінансування будівництва від 12.06.2008 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Телець-Капітал» та позичальником. У забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 15.07.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №861. Відповідно до договору іпотеки предметом іпотеки є майнові права на двохкімнатну квартиру, робочий/будівельний №143 на шостому поверсі в шостому підїзді, загальною площею 94,25 метрів квадратних, у будинку №94 по вул. Чигрина в м. Миколаєві. За договором поруки №014/4933/2/19120/2 від 15.07.2008 року, укладений між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (кредитор), [PERSON] (позичальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕЦ-ВАК» (поручитель), поручитель зобовязався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань, що випливають з укладеного між кредитором та позичальником кредитного договору №014/4933/2/19120 від 15.07.2008 року та всіх додаткових угод до нього. 22 червня 2010 року між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та [PERSON] була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору з фізичною особою №014/4933/2/19120 від 15.07.2008 року, за умовами якої повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником згідно з графіком погашення, наведеним в додатку №1 до цієї додаткової угоди та передбачено право кредитора достроково вимагати погашення заборгованості позичальника за кредитом. Згідно із договором про відступлення права вимоги №3 від 30.07.2014 року та договору №5 про відступлення права за договором іпотеки від 30.07.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №672, укладених між публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» (первісний кредитор), який є правонаступником публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк», та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНДОР» (новий кредитор), первісний кредитор відступив новому кредитору свої права вимоги до боржників за кредитним договором з фізичною особою №014/4933/2/19120 від 15.07.2008 року, договором поруки №014/4933/2/19120/2 від 15.07.2008 року та договором іпотеки від 15.07.2008 року, про що свідчать реєстр прав вимоги №1 до договору про відступлення права вимоги №3 від 30.07.2014 року, реєстр порук та реєстр прав іпотеки. За договором про відступлення права вимоги (факторингу) №102 від 18.05.2015 року та за договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 18.05.2015 року, укладених між товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНДОР» (первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС [PERSON]» (новий кредитор), первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги за вказаними вище договорами, про що було повідомлено відповідачів. 10 лютого 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС [PERSON]» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІННОВАЦІЯ» укладено договір про відступлення прав вимоги (факторингу) №55, відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС [PERSON]» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІННОВАЦІЯ» право вимоги, що виникло з кредитного договору з фізичною особою №014/4933/2/19120 від 15.07.2008 року та усіх додаткових угод до нього, договором поруки №014/4933/2/19120/2 від 15.07.2008 року та договором іпотеки від 15.07.2008 року, що підтверджується актом приймання-передачі документації та прав до договору про відступлення прав вимоги (факторингу) №55 від 10.02.2017 року. За змістом ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Частиною 1 статті 527 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Положеннями ч. 1 ст. 530 цього Кодексу передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором №014/4933/2/19120 від 15.07.2008 року підтверджено факт порушення відповідачем умов кредитного договору та невиконання зобовязань, що випливають з нього. Останній платіж з повернення кредитних коштів було здійснено 15.10.2008 року, з погашення відсотків 06.03.2012 року. Заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 17.11.2016 року становить 859192,26 грн., яка складається із 393298,97 грн. заборгованості за кредитом та 465893,29 грн. заборгованості за відсотками. Відповідно до п. 1.7 додаткової угоди №1 від 22.06.2010 року до кредитного договору з фізичною особою №014/4933/2/19120 від 15.07.2008 року та додатку №1 до цієї угоди, повернення кредиту (основної позичкової заборгованості) та сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно 15-го (пятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, згідно з графіком погашення, наведеним в Додатку №1 до цієї додаткової угоди, починаючи з 15.01.2010 року рівними частинами в сумі 7810,63 грн. та в останній місяць 08.02.2019 року в сумі 7324,21 грн. Відповідно до п.6.5 кредитного договору №014/4933/2/19120 від 15.07.2008 року кредитор має право достроково вимагати погашення заборгованості позичальника у випадках порушення умов договору, зокрема порушення позичальником п.5.2 договору, яким передбачено обовязок позичальника вносити щомісячно до 15 числа місяця ануїтетні платежі на погашення кредиту та відсотків. Таке стягнення здійснюється за умови попередньої(за 30 днів) надіслання відповідної вимоги позичальнику рекомендованим листом. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів. За змістом ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 06.04.2012 року ВАТ «Ерсте Банк» рекомендованим листом направлено відповідачу листа від 05.04.2012 року за №6.3.7.3.0/36/БТ із вимогою протягом 30 днів від дати отримання повідомлення погасити прострочену заборгованість за кредитним договором №014/4933/2/19120 від 15.07.2008 року. Згідно з ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як встановлено ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. За змістом ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Оскільки строк виконання основного зобовязання було змінено на 6 травня 2012 року(через 30 днів з дати направлення кредитором вимоги позичальнику), то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак первісний позивач звернувся до суду із зазначеним позовом лише 18 листопада 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Враховуючи сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст. ст. 256-257, 261-262, 267, 526,\~527, 530, 610, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed