Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі з 16 вересня 1995 року. За час шлюбних відносин (з вересня 1995 року) сторонами було набуте таке майно, а саме: 1) трикімнатна квартира загальною площею 145,9 кв., яка розташована [ADDRESS], вартістю 3 489 000грн. 2) нежитлове приміщення по [ADDRESS] 3) нежитлові приміщення 1, 2, 3 (групи приміщень № 29) по [ADDRESS], загальною площею 80 кв,м та 137 кв,м. за ціною 6 030 000 грн. та 9 877 000 грн. відповідно. Загальна проща приміщень становить 217 кв.м. Свідоцтво про право власності від 21 березня 2006 року [NUMBER] видане відповідачу [PERSON] 4) земельна ділянка, розташована за адресою [ADDRESS] 5) житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS]. 6) Два нежитлових приміщення по [ADDRESS], площею 493 кв.м. та 285 кв.м., вартістю 1 114 000 грн. та 1 940 000 грн. відповідно. Позивач зазначає, що земельна ділянка, розташована за адресою [ADDRESS] 0,25 га та житловий будинок за вказаною адресою, нежитлові приміщення 1, 2, 3 (групи приміщень № 29) по [ADDRESS], загальною площею 217 кв.м. є його особистою власністю, оскільки хоча вказане майно придбане в період шлюбу, але за кошти, що були його особистою приватною власністю та отримані ним внаслідок зайняття підприємницькою діяльністю в Болгарії (731 000 доларів США) та за виручені кошти від продажу нерухомого майна, що перебувало до шлюбу в його приватній власності (квартири за адресою [ADDRESS] та двох квартир [ADDRESS] площею 20.42 кв.м на загальну суму 60 000 Євро). Нежитлові приміщення 1, 2, 3 (групи приміщень № 29) по [ADDRESS] у м. Києві, загальною площею 217 кв.м. були зареєстровані за відповідачем та в період шлюбу, було передано в тимчасове користування (найм) юридичним особам. Враховуючи, що за період з листопада 2013 року по жовтень 2014 року відповідач отримала 1 667 046,59 грн. за здачу в оренду вказаних нежитлових приміщень, то позивач вважає отримані кошти його особистою власністю. Таким чином, майном яке є спільною сумісною власністю сторін, на думку позивача є: 1) трикімнатна квартира загальною площею 145.9 кв., яка розташована [ADDRESS], вартістю 3 489 000 грн. 2) нежитлове приміщення по [ADDRESS] вартістю 4 250 000 грн. 3) два нежитлових приміщення по [ADDRESS] у м. Києві, площею 493 кв.м. та 285 кв.м., вартістю 1 114 000 грн. та 1 940 000 грн. відповідно. Тому позивач звернувся з цим позовом до суду та просив здійснити поділ майна подружжя, що знаходиться у спільній сумісній власності таким чином: 1. визнати за ним право власності на нежитлові приміщення по [ADDRESS] 2. визнати за відповідачем право власності на трикімнатну квартиру загальною площею 145.9 кв., яка розташована [ADDRESS] та право власності на 1 / 2 частину нежитлового приміщення по [ADDRESS] 3. визнати за позивачем особистою приватною власністю майно набуте в період шлюбу за кошти, які належали йому, а саме: - земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS] - житловий будинок за адресою [ADDRESS] - нежитлові приміщення 1, 2, 3 (групи приміщень № 29) по [ADDRESS] у м. Києві, загальною площею 217 кв.м. 4. Стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 1 667 046,59 грн., як безпідставно отримані в період з листопада 2013 року по жовтень 2014 року як доходи від використання нерухомого майна, що належить позивачу на праві особистої власності. Під час судового розгляду справи позивачем збільшено позовні вимоги (т. 3 а.с. 159-160, т. 6 а.с. 221, 222, 235-236), відповідно до котрих він просив: 1. визнати його особистою приватною власністю земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS] житловий будинок за адресою [ADDRESS]; нежилі приміщення (групи приміщень № 29) в літері А по [ADDRESS] 2. поділити між подружжям майно, що є спільною сумісною власністю шляхом визнання: - за позивачем право власності на 1 / 2 частину нежилих приміщень (в літ. В) з № 1 по № 6 (групи приміщень 39) загальною площею 45,80 кв.м., розташованих за адресою [ADDRESS] на нежилі приміщення, загальною площею 493,10 кв.м. та загальною площею 285,60 кв.м., розташованих за адресою [ADDRESS]; автомобілі марки Mercedes-Benz, модель CL 63, кабріолет 2008 року, державний номер [NUMBER] та Land Rover, 5 л. бензин, державний номер [NUMBER]. - за відповдіачем права власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS]; 1 / 2 частину нежилих приміщень (в літ. В) з № 1 по № 6 (групи приміщень 39) загальною площею 45,80 кв.м., розташованих за адресою [ADDRESS] автомобілі марки Mercedes-Benz, модель ML 350, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], номер кузову [NUMBER] та марки Mercedes-Benz, модель G400CDI, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], номер кузову [NUMBER]. 3. стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 2 970 116 грн. 90 коп. У свою чергу, відповідачем [PERSON] заявлено зустрічний позов про поділ майна подружжя (т. 1 а.с. 48-53). Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що в період шлюбу сторонами було придбане ще інше майно, котре підлягає поділу та просила поділити його в рівних долях, а саме: 1. житловий будинок загальною площею 446,3 кв.м., розташований на двох земельних ділянках загальною площею 0,2906 га, за адресою: [ADDRESS] оціночною вартістю 9 297 655 грн.; 2. трикімнатну квартиру [ADDRESS] 3. нежилі приміщення № 1, № 2 та № 3 (групи приміщень № 29) загальною площею 211,10 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] 4. нежилі приміщення (в літ. В) з № І по № 6 (групи приміщень № 39) загальною площею 45,80 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] 5. нежилі приміщення 1-го поверху (в літ. Б), загальною площею 493,10 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] 6. нежилі приміщення (в літ. Б) II та III поверхів, загальною площею 285,60 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] 7. автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «S 350» 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], орієнтовною вартістю 388 500 грн.; 8. автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «CL 63», кабріолет 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], орієнтовною вартістю 1 036 000 грн.; 9. автомобіль марки «Land Rover», 5 л. бензин, державний номер [NUMBER], орієнтовною вартістю 906 500 грн.; 10. елітні предмети інтер'єру, орієнтовною вартістю 1 432 495 грн., а саме: - люстра фарфорова «Sitzendorf», орієнтовною вартістю 98 340грн.; - торшер дизайнерський «JEAN BOGGIO», орієнтовною вартістю 81 850 грн.; - ваза фарфорова «HEREND», орієнтовною вартістю 261 920 грн.; - світильники італійські, 2 шт., орієнтовною вартістю 81 850 грн.; - шафа та комод «VITTORIO GRIFONI», орієнтовною вартістю 98 220 грн.; - тумби дизайнерські «Tom Drag», 3 шт., орієнтовною вартістю 40 925,00 грн.; - інші меблі, які знаходяться в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] орієнтовною вартістю 491 100 грн.; - винний холодильник, орієнтовною вартістю 32 740 грн.; - колекція елітних вин, 150 бут., орієнтовною вартістю 245 550 грн., 11. депозитні рахунки, розміщені в банківських установах України. Під час судового розгляду справи відповідач збільшила позовні вимоги (т. 7 а.с. 10-15, т. 8 а.с. 139-140) та просила додатково розподілити між ними 23 829 98 грн. 33 коп., з яких 2 013 999 грн. повернення поворотної фінансової допомоги, 57 000 грн. отриманий дохід від здачі приміщень в оренду, 25 900 грн. дохід отриманий від реалізації товару, 13 497 грн. 13 коп. кошти, які обліковувались на рахунку позивача на час припинення шлюбних відносин, вартість придбаних меблів на суму 825 718 грн. 94 коп., вартість на купівлю та обладнання басейну на суму 658 378 грн. 55 коп. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, зустрічний позов не визнали. Відповідач та її представник зустрічний позов підтримали, позовні вимоги, заявлені в первісному позові не визнали. Допитані як свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили обставини, на котрі посилалась відповідач у зустрічному позові. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 16 вересня 1995 року (т. 1 а.с. 29) та за час спільного проживання набули таке нерухоме майно: 1) трикімнатну квартиру загальною площею 145,9 кв., яка розташована [ADDRESS] (т. 2 а.с. 193). Ринкова вартість вказаної квартири відповідно до звіту про оцінку, здійсненого оцінювачем ТОВ «Верітас Проперті Менджмент» станом на 29 вересня 2014 року складає 3 378 700 грн. (т. 1 а.с. 122-163); станом на 3 грудня 2015 року - 5 699 700 грн. (т. 7 а.с. 154-193); 2) нежитлове приміщення по [ADDRESS] (т. 2 а.с. 195-198). Ринкова вартість вказаних приміщень відповідно до звіту про оцінку, здійсненого оцінювачем ТОВ «Верітас Проперті Менджмент» станом на 29 вересня 2014 року складає 2 869 500 грн. (т. 2 а.с. 1-73). 3) нежитлові приміщення 1, 2, 3 (групи приміщень № 29) по [ADDRESS], загальною площею 80 кв,м та 137 кв,м. за ціною 6 030 000 грн. та 9 877 000 грн. відповідно. Загальна проща приміщень становить 217 кв.м. Свідоцтво про право власності від 21 березня 2006 року [NUMBER] видане відповідачу [PERSON] (т. 2 а.с. 194) Ринкова вартість вказаних приміщень відповідно до звіту про оцінку, здійсненого оцінювачем ТОВ «Верітас Проперті Менджмент» станом на 29 вересня 2014 року складає 12 713 700 грн. (т. 1 а.с. 164-232); ТОВ «Судово-експертний Альянс» від 18 квітня 2017 року № 520/04-2017 становить 6 686 700 грн. з урахуванням податку на додану вартість. 4) земельну ділянку, розташована за адресою [ADDRESS] (т. 2 а.с. 200-201) 5) житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] Відповідно до висновку судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 22 березня 2017 року № 6270/16-43/3224/3225/17-43 на час проведення оцінки майна 14 лютого 2017 року ринкова вартість домоволодіння за адресою Київ область. [ADDRESS] складає 8 972 892 грн., з яких ринкова вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд складає 7 701 799 грн., ринкова вартість земельної ділянки площею 0,25 га - 1 171 141 грн., ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0405 га - 161 743 грн. та загальна вартість будівельних робіт та матеріалів, використаних при проведенні будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою Київ область. [ADDRESS] складає 5 774 258 грн. (т. 8 а.с. 183-209). 6) два нежитлових приміщення по [ADDRESS], площею 493 кв.м. та 285 кв.м., вартістю 1 114 000 грн. та 1 940 000 грн. відповідно (т. 2 а.с. 203-206). Відповідно до висновку судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 22 березня 2017 року № 6270/16-43/3224/3225/17-43 на час проведення оцінки майна 14 лютого 2017 року оціночна вартість нежитлових приміщення по [ADDRESS], загальною площею 778,7 кв.м. складає 6 118 400 грн. (т. 8 а.с. 183-209); 7) автомобілі: - марки Mercedes-Benz, модель CL 63, кабріолет 2008 року, державний номер [NUMBER] (т. 2 а.с. 188-189); - Land Rover, 5 л. бензин, державний номер [NUMBER] (т. 2 а.с. 190-191); - марки Mercedes-Benz, модель ML 350, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], номер кузову [NUMBER]; - марки Mercedes-Benz, модель G400CDI, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], номер кузову [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України майно, набуте одним із подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто є особистою приватною власністю дружини/чоловіка. Судом встановлено, що до реєстрації шлюбу позивач [PERSON] мав у власності об'єкти нерухомого майна, а саме: 1) квартиру за адресою [ADDRESS]. Вказана квартира 9 грудня 2009 року була відчужена позивачем в період шлюбу і виручені від продажу майна грошові кошти у сумі 31 500 грн. (т. 2 а.с. 221-222) були вкладені у придбання об'єктів нерухомості. 2) дві квартири в м. Варна (республіка Болгарія), зокрема апартаменти № 7 площею 124,10 кв.м, апартаменти [ADDRESS] Після укладення шлюбу, позивач здійснив продаж двох квартир в Болгарії на загальну суму 60 000 Євро, а у 2003 році - квартири за адресою [ADDRESS]. Зазначені обставини підтверджуються декларацією сестри позивача - [PERSON] та її заявою про продаж у 2003-2004 роках на загальну суму 60 000 Євро нерухомого майна, що перебувало до шлюбу в приватній власності позивача, з 1994 року, а саме: квартири за адресою [ADDRESS] та двох квартир [ADDRESS] площею 20.42 кв.м на (т. 2 а.с. 84-87). Судом також встановлено, що позивач до укладення шлюбу займався на території республіки Болгарії підприємницькою діяльністю, був акціонером компанії (т. 3 а.с. 75-82), від діяльності якої отримував дивіденди (т. 2 а.с. 209-217, т. 6 а.с. 210-217). Так, зокрема протягом 1994-1995 років позивачем було отримано дивідендів від підприємницької діяльності на загальну суму 731 000 доларів США. Вказані кошти, отримала рідна сестра позивача ([PERSON]), яка в той час проживала на території республіки Болгарія і на прохання позивача займалася управлінням його активами на території Болгарії. Вказане підтверджується розпорядженням № 17 від 11 липня 1995 року про здійснення позивачу [PERSON] виплати дивідендів від продажу компанії ADVANCED SALES CORPORATION на ім'я його сестри [PERSON], розходним касовим ордером про отримання внаслідок продажу компанії коштів 12 липня 1995 року у розмірі 731 000 доларів США (т. 2 а.с. 82-83). Отже суд погоджується з доводами позивача про те, що до укладення шлюбу з [PERSON] він мав у особистій приватній власності нерухоме майно, займався підприємницькою діяльністю, що приносила йому дохід і, що від продажу нерухомого майна, котре перебувало в особистій приватній власності позивача, корпоративних прав, він мав можливість за особисті кошти придбати нерухоме майно в м. Києві, у тому числі в період шлюбу з відповідачем. Судом встановлено, що протягом 1996-2006 років, позивач вже перебуваючи у шлюбі, придбав таке майно: - земельну ділянку, розташована за адресою [ADDRESS], площею 0,25 га на підставі договору купівлі-продажу від 15 червня 2006 року № 3925 (т. 1 а.с. 28, 55); - здійснив будівництво будинку за адресою [ADDRESS], загальною площею 446.3 кв.м., про що 7 жовтня 2010 року видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно (т. 1 а.с. 26). - погасив кредити, отримані [PERSON] на інвестування будівництва нежитлових приміщення по [ADDRESS] (Печерський р-н) у м. Києві, площею 80 кв.м. та 137 кв.м. за інвестиційними договорами від 7 вересня 2004 року щодо (т. 1 а.с. 9-23, т. 7 а.с. 57-91). При цьому, судом встановлено, що нежитлові приміщення 1, 2, 3 (групи приміщень № 29) по [ADDRESS], загальною площею 80 кв,м та 137 кв,м., загальна проща яких становить 217 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності від 21 березня 2006 року № [NUMBER] належить відповідачу [PERSON] (т. 1 а.с. 27), котре видано у виконання інвестиційних договорів, укладених нею з ЗАТ «Київ Житло-Інвест» 7 вересня 20104 року. Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача, що оплата будівництва вказаних об'єктів нерухомості за інвестиційними договорами здійснювалась за особисті кошти [PERSON], оскільки позивач [PERSON] до шлюбу мав у власності нерухоме майно за межами України, корпоративні права, котрі відчужив в період шлюбу на загальну суму 60 000 Євро та 731 000 доларів США. Отже, позивач мав можливість придбати земельну ділянку, здійснювати будівництво будинку, та погасити кредит на придбання нежитлових приміщень, що ним і було зроблено, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що земельна ділянка, розташована за адресою [ADDRESS] житловий будинок за адресою [ADDRESS]; нежилі приміщення (групи приміщень № 29) в літері А по [ADDRESS] є особистою власністю позивача відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, оскільки вказане майно, хоча і набуте подружжям в період шлюбу, але за рахунок власних коштів позивача. Будь-яких доказів того, що вказане майно було придбане [PERSON] в період шлюбу за їх спільні кошти, чи за особисті кошти відповідача [PERSON] суду не надано. При цьому, суд бере до уваги, що позивач [PERSON] до укладення шлюбу (1993-1994 роки) був співвласником Колективного підприємства «[INFO]» (зареєстроване Дарницькою РДА в м. Києві, реєстраційний номер, свідоцтво про державну реєстрацію [NUMBER] ) та Організації орендарів швейного ательє «[INFO]» (зареєстроване Дарницькою РДА в м. Києві, реєстраційний номер [NUMBER]) - з часткою в цих підприємствах 95,33101 % або сумою вкладу 136 800,00 гривень. В подальшому 28.02.1997 року, зазначені підприємства були реорганізовані в ТОВ «Альвіс» (код ЄДРПОУ 21609411), в якому [PERSON] мав частку в статутному капіталі в розмірі 95,33101 % (сума вкладу 136 800 гривень), а [PERSON] - 0,139272% (сума вкладу 200 грн.). Доходи від господарської діяльності розподілялися між його учасниками в пропорціях, відповідно до вкладів учасників, зокрема відносно сторін 95,33% ([PERSON].) та 0,13 % ([PERSON].). Вказані обставини визнавались сторонами у судовому засіданні. Враховуючи, що підприємства були створені до укладення шлюбу між сторонами спору і вклади до статутного капіталу здійснені за рахунок особистого майна, доходи, які сторони спору отримували пропорційно своїм часткам також були їх особистою власністю. Зазначена обставина, свідчить про майновий стан позивача за первісним позовом до укладення шлюбу та про співвідношення дошлюбних статків сторін спору і є підтвердженням того, що більшість спірного майна в період шлюбу придбавалося саме за рахунок особистих коштів позивача за первісним позовом. Вказане стверджується і тим, що [PERSON] з 1 липня 1992 року по 29 лютого 1996 року працювала комерційним директором МПП «БСУ Трейдинг», а з 1 березня 1996 року по 29 листопада 2013 року заступником директора та директором ТОВ «ВЄНТА»; з 2 грудня 2013 року - комерційним директором ТОВ «Альвіс» (т. 3 а.с. 180-183). Заробітна плата [PERSON] в ТОВ «ВЄНТА», починаючи з 2000 р. до 2007 р. становила з 118 грн. до 1 000 грн. на місяць (т. 6 а.с.218), доходи ТОВ «ВЄНТА» становили з 2003 по 2007 рр. з 14 000 грн. до 36 000 грн. на рік відповідно (т. 6 а.с. 219). Прибуток та дивіденди не виплачувались (т. 6 а.с. 220). Тобто доходи [PERSON] в період придбання вказаного спірного майна були незначними, що вкотре вказують на її неспроможність його придбати. Доказів наявності будь-яких інших доходів, ніж трудові в період укладення шлюбу до моменту придбання спірних об'єктів поділу, відповідачем не надано. Відповідно до п.23 та п.24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], а саме про визнання права особистої приватної власності на вказане нерухоме майно, оскільки воно придбане позивачем за власні кошти, що були отримані до укладення шлюбу з відповідачем (дивіденди від підприємницької діяльності) та в період шлюбу (за рахунок продажу майна, яким позивач володів до укладення шлюбу). Відповідно до ст. 62 Сімейного кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 22 березня 2017 року № 6270/16-43/3224/3225/17-43 неможливо визначити вартість поліпшень земельної ділянки та будинку за адресою [ADDRESS], оскільки відсутні первинні дані проектно-кошторисної документації з приводу будівництва (т. 8 а.с. 183-209). Отже, доказів того, що майно позивача за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат відповідача, у зв'язку з чим воно може бути визнане об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, [PERSON] не надано. Крім того, судом встановлено, що в період шлюбу відповідачем [PERSON] за згодою позивача [PERSON] нежилі приміщення (групи приміщень № 29) в літері А по [ADDRESS] було передано в тимчасове користування (найм) юридичним особам, грошові кошти, за яке надходить як плата за користування нежитловими приміщеннями на поточний рахунок, що відкритий на ім'я відповідача, починаючи з листопада 2013 року (момент фактичного припинення шлюбних відносин, що визнано сторонами у судовому засіданні). Так, відповідно до договору оренди від 13 липня 2012 року [PERSON] як фізична особа-підприємець передавала ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» нежитлові приміщення 1- 10 (групи приміщень № 29) по [ADDRESS], загальною площею 125,6 кв.м зі сплатою орендної плати у розмірі 70 274 грн. 46 коп., що еквівалентно 8 792 доларів США на строку 84 місяці (т. 2 а.с. 88-105, т. 4 а.с. 69-207) Іншу частину нежитлових приміщень по [ADDRESS], загальною площею 82,75 кв.м. [PERSON] як фізична особа-підприємець передавала ТОВ «Інтероко» в оренду на підставі договору про оренду № 03/05/12 від 3 травня 2012 року зі сплатою орендної плати у розмірі 60 000 грн. на строк до 30 березня 2014 року (т. 2 а.с. 111-119). Загальний розмір отриманої орендної плати становить 2 970 116 грн. 90 коп. за період з 1 листопада 2013 року по з вересень 2015 року за розрахунком позивача (т. 6 а.с. 222, 235-236), з яким суд погоджується. Відповідно до ст. 59 Сімейного кодексу України якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів). У цивільному праві під «плодами» розуміється результат природного розвитку речей. На цій підставі до плодів відносять врожай та приплід тварин або птиць. Таким чином, приплід є різновидом плодів. Під «доходом (дивідендами)» розуміється економічний приріст майна, тому інколи доходи іменують «цивільними плодами». Це можуть бути дивіденди від акцій та інших цінних паперів, суми орендної плати, відсотки за користування грошовими коштами тощо. Продукція - це технічний приріст майна, результат виробничої діяльності людини. Тому, суд дійшов висновку про те, що отриманий відповідачем [PERSON] дохід у формі орендної плати на загальну суму 2 970 116 грн. 90 коп. є особистою приватною власністю позивача відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 57 та ст. 59 Сімейного кодексу України що З урахуванням наведеного позовні вимоги [PERSON] про стягнення вказаних коштів підлягають задоволенню, оскільки отриманий дохід від використання майна позивача, є його особистою приватною власністю. Що стосується інших позовних вимог [PERSON] про поділ нерухомого майна, то суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що за час спільного проживання подружжя [PERSON] набули таке нерухоме майно, котре є їх спільною сумісною власністю на підставі положень ст. 60 Сімейного кодексу України, а саме: 1) трикімнатну квартиру загальною площею 145,9 кв., яка розташована [ADDRESS], котра на підставі свідоцтва про право власності від 28 вересня 2004 року зареєстрована за [PERSON] (т. 1 а.с. 57). Ринкова вартість вказаної квартири відповідно до звіту про оцінку, здійсненого оцінювачем ТОВ «Верітас Проперті Менджмент» станом на 29 вересня 2014 року складає 3 378 700 грн. (т. 1 а.с. 122-163) 2) нежитлове приміщення по [ADDRESS], котре зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2008 року (т. 1 а.с. 59, т. 2 а.с. 105-109). Ринкова вартість вказаних приміщень відповідно до звіту про оцінку, здійсненого оцінювачем ТОВ «Верітас Проперті Менджмент» станом на 29 вересня 2014 року складає 2 869 500 грн. (т. 2 а.с. 1-73). 3) два нежитлових приміщення по [ADDRESS], площею 493 кв.м. та 285 кв.м., вартістю 1 114 000 грн. та 1 940 000 грн. відповідно, котрі зареєстровані на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 2 листопада та 10 листопада 2006 року (т. 1 а.с. 60, 61). Відповідно до висновку судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 22 березня 2017 року № 6270/16-43/3224/3225/17-43 на час проведення оцінки майна 14 лютого 2017 року оціночна вартість нежитлових приміщення по [ADDRESS], загальною площею 778,7 кв.м. складає 6 118 400 грн. (т. 8 а.с. 183-209). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Виходячи із рівності часток подружжя у спільній сумісній власності та враховуючи обсяг такого майна суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині поділу нерухомого майн у спосіб, визначений ним, підлягають задоволенню, а відповідно зустрічні позовні вимоги [PERSON] про поділ нерухомого майна у спосіб, визначений нею (без врахування принципу неподільності нерухомого майна), задоволенню не підлягають, у зв'язку з чим вказане нерухоме майно повинно бути поділене таким чином: - позивачу [PERSON] передано два нежитлових приміщення по [ADDRESS], площею 493 кв.м. та 285 кв.м., вартістю 1 114 000 грн. та 1 940 000 грн. відповідно, на загальну суму 3 054 000 грн. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 22 березня 2017 року № 6270/16-43/3224/3225/17-43 на час проведення оцінки майна 14 лютого 2017 року оціночна вартість нежитлових приміщення по [ADDRESS], загальною площею 778,7 кв.м. складає 6 118 400 грн. (т. 8 а.с. 183-209); - відповідачу [PERSON] - трикімнатна квартира загальною площею 145,9 кв., яка розташована [ADDRESS], вартістю 3 489 000 грн. Ринкова вартість вказаної квартири відповідно до звіту про оцінку, здійсненого оцінювачем ТОВ «Верітас Проперті Менджмент» станом на 3 грудня 2015 року становить 5 699 700 грн. (т. 7 а.с. 154-193); - нежитлове приміщення по [ADDRESS] Ринкова вартість вказаних приміщень відповідно до звіту про оцінку, здійсненого оцінювачем ТОВ «Верітас Проперті Менджмент» станом на 29 вересня 2014 року складає 2 869 500 грн. (т. 2 а.с. 1-73). Суд дійшов саме такого висновку про залишення у власності відповідача квартири, а позивачу нежитлових приміщень, з урахуванням того, що судом визнається за позивачем право власності на будинок за адресою [ADDRESS], буд. 50 а, та з метою забезпечення права на житло кожного з подружжя. Що стосується позовних вимог [PERSON] про поділ автомобілів: - марки Mercedes-Benz, модель CL 63, кабріолет 2008 року, державний номер [NUMBER] (т. 2 а.с. 188-189); - Land Rover, 5 л. бензин, державний номер [NUMBER] (т. 2 а.с. 190-191); - марки Mercedes-Benz, модель ML 350, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], номер кузову [NUMBER]; - марки Mercedes-Benz, модель G400CDI, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], номер кузову [NUMBER], то суд вказує, що сторонами не надано документів щодо вартості кожного з транспортних засобів. Враховуючи порядок користування вказаними автомобілями, який існує між сторонами, суд дійшов висновку про визнання за [PERSON] права власності на автомобілі марки Mercedes-Benz, модель CL 63, кабріолет 2008 року, державний номер [NUMBER] та Land Rover, 5 л. бензин, державний номер [NUMBER], а за [PERSON] права власності на автомобілі марки Mercedes-Benz, модель ML 350, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], номер кузову [NUMBER] та марки Mercedes-Benz, модель G400CDI, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], номер кузову [NUMBER]. При цьому зустрічні позовні вимоги [PERSON] щодо розподілу автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «S 350» 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], задоволенню не підлягають, оскільки вказаний автомобіль на праві власності за позивачем [PERSON] не значиться (т. 5 а.с. 130). Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] щодо поділу об'єктів інтер'єру та колекції елітних вин, виходячи з того, що такі речі як торшер дизайнерський «JEAN BOGGIO», ваза фарфорова «HEREND» , шафа та комод «VITTORIO», тумби дизайнерські «ТОМ DRAG» 3 шт. були придбані і належать TOB «ВЄНТА» та за ним обліковуються (т. 2 а.с. 220). Засновниками вказаного товариства є сторони (т. 3 а.с. 173-179). Доказів того, що вказані меблі знаходяться у позивача суду не надано. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про господарські товариства», товариством власником майна набутого на підставах, не заборонених законом. В зв'язку з цим, зазначені речі не можуть бути поділені, оскільки не належать сторонам, а є власністю ТОВ «ВЄНТА». Вимоги відповідача [PERSON] про поділ інших предметів інтер'єру та колекції елітних вин задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано доказів їх придбання, не визначено родових чи індивідуальних ознак, відсутні докази наявності елітних предметів інтер'єру за адресою [ADDRESS] При цьому суд враховує, що деякі меблі придбані сторонами на суму 15 000 Євро, знаходяться за адресою: [ADDRESS] (т. 7 а.с. 114-120), тобто у квартирі право власності на яку судом визнається за відповідачем [PERSON] Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про розподіл між сторонам 23 829 98 грн. 33 коп., з яких 2 013 999 грн. повернення поворотної фінансової допомоги, 57 000 грн. отриманий дохід від здачі приміщень в оренду, 25 900 грн. дохід отриманий від реалізації товару, 130 497 грн. 13 коп. кошти, які обліковувались на рахунку позивача на час припинення шлюбних відносин, 169 563,85 доларів США, що еквівалентно 3 858 748 грн. 76 коп. - суми вкладів з нарахованими процентами, вартість придбаних меблів на суму 825 718 грн. 94 коп., вартість на купівлю та обладнання басейну на суму 658 378 грн. 55 коп., виходячи з такого. Зустрічні позовні вимоги про розподіл 2 013 999 грн. як повернення поворотної фінансової допомоги, що складається з 1 853 999 грн., котрі були внесені [PERSON] у період з 13 листопада 2013 року по 29 жовтня 2014 року в ТОВ «ВЄНТА» (т. 5 а.с. 29-41, 229-243) розподілу між подружжям не підлягають, оскільки вказані кошти вносились позивачем після припинення фактичних шлюбних відносин, після 1 листопада 2013 року (момент фактичного припинення шлюбних відносин, що визнано сторонами у судовому засіданні), у зв'язку з чим вони є його особистою приватною власністю відповідно до ч. 6 ст. 57 Сімейного кодексу України. 160 000 грн. поворотної фінансової допомоги, що стягнута рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року (т. 7 а.с. 3-7) не підлягають розподілу між сторонами, оскільки рішення суду на даний час не виконане та суд погоджується д з доводами позивача та його представника, що вказані кошти є його особистою приватною власністю, так як позивач до укладення шлюбу матеріально був забезпечений порівняно з його дружиною - відповідачем у справі з мотивів, раніше наведених у рішенні суду. 57 000 грн. отриманий дохід від здачі приміщень в оренду не підлягає розподілу, оскільки вказаний дохід позивачем отримано на підставі договору оренди № 10/113 від 31 жовтня 2013 року (т. 3 а.с. 224-237), тобто після припинення фактичних шлюбних відносин, у зв'язку з чим вони є його особистою приватною власністю відповідно до ч. 6 ст. 57 Сімейного кодексу України. За аналогічних підстав не підлягають розподілу кошти у розмірі 25 900 грн., отриманих 11 грудня 2013 року за товар. 169 563,85 доларів США, що еквівалентно 3 858 748 грн. 76 коп. - суми вкладів з нарахованими процентами (т. 5 а.с. 200-227, 42-64, 1-4) не підлягають розподілу між сторонами, оскільки суд погоджується з доводами позивача та його представника, що вказані кошти є особистою приватною власністю [PERSON], так як позивач до укладення шлюбу матеріально був забезпечений порівняно з його дружиною - відповідачем у справі, про що зазначено раніше у рішення суді, у зв'язку з чим він мав можливість свої особисті кошти вносити на депозит. Кошти, потрачені [PERSON] на вартість придбаних меблів на суму 825 718 грн. 94 коп. та на купівлю та обладнання басейну на суму 658 378 грн. 55 коп., розподілу не підлягають, оскільки відповідно до висновку судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 22 березня 2017 року № 6270/16-43/3224/3225/17-43 при визначенні вартості домоволодіння за адресою Київ область. [ADDRESS] враховувалась експертом і вартість наведеного майна, про що вказано у висновку експертизи (т. 8 а.с. 183-209) і суд визнав прав власності за вказаним будинком за позивачем. Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодовуються відповідачем, а судові витрати, понесені відповідачем, їй не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved