Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

У липні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказує, що з 26.07.2013 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час перебування у фактичних шлюбних стосунках з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO]. З травня 2014 року шлюбні відносини з чоловіком фактично припинились, через відсутність взаємного почуття любові, поваги один до одного та у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя і обов'язки. Спільне господарство не ведеться. Дитина проживає з матір'ю та перебуває на повному її утриманні. Батько офіційно не працевлаштований, а тому не має стабільного заробітку. Крім того, в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, у зв'язку з чим позивачка звернулась з вказаним позовом до суду, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишивши їй дошлюбне прізвище «[PERSON]» та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина у розмірі 50% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивачка не з'явилась, подала суду заяву про слухання справи без її участі, на задоволенні позову наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не надав, про день і час слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. У зв'язку з наявністю підстав, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи та з'ясувавши обставини, на які позивачка посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 26.07.2013 між сторонами у справі [PERSON] і [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 24, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER]. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, позивачка вважає, що подальше спільне життя з чоловіком та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам сина. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, суд вважає позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтованими та доведеними, оскільки позивачка вважає, що подальше спільне життя не можливе, перебування у зареєстрованому шлюбі не відповідає її інтересам та інтересам дитини. При цьому суд зазначає, що положеннями ч. 2 ст. 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При вирішенні позову в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного. Як встановлено судом, [INFO] народився [PERSON], батьками якого є сторони по справі: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 25.07.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 62. Згідно Довідок про реєстрацію місця проживання особи, наданих 14.08.2018 року Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, позивачка разом з сином мешкає за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS]. З доводів позивачки, які не спростовані відповідачем, дитина з травня 2014 року перебуває на повному її утриманні, а відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає. У зв'язку з тим, що [PERSON] не має постійного заробітку, позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій, що становитиме 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регулюється ст. 184 СК України, згідно якої суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 3 цієї статті встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, розмір якої відповідає 50 відсоткам прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є законними та обґрунтованими, доведеними належними і допустимим доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати, пов'язані із сплатою судового збору за подання позовної заяви щодо розірвання шлюбу у розмірі 704,80 грн., та в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. за подання позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved