Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

У липні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду позовом до [PERSON], посилаючись на те, що їй на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру належить квартира [ADDRESS], в якій зареєстрований її син, відповідач у справі. Зазначала, що [PERSON] у березні 2016 року забрав свої особисті речі, залишив спірну квартиру та з цього часу в ній не проживає. [PERSON] проживання відповідача в теперішній час не відомо, оскільки зв'язок із ним відсутній та до квартири він не приходить. Посилаючись на порушення своїх прав, як власника спірної квартири, позивачка просила суд винести рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою №83 по вул. Академіка Філатова, 82/2 у м. Одесі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу в порядку заочного провадження, у звязку з систематичною неявкою відповідача в судові засідання, та в його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а.с. 19,32). Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою відповідача та неповідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, які беруть участь у справі, допитавши свідків, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житломпідлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 29, розділом першим, та главою 32 розділу другого книги третьою Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру належить квартира [ADDRESS] (а.с.5). Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 02 серпня 2002 року, що підтверджується відповідною відміткою на договорі (а.с.5зв.). Відповідно до довідки (виписки з будинкової книги про склад сім`ї та прописку) №023 від 03.07.2017року, в зазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 9). Судом встановлено, що [PERSON] є сином позивачки (а.с.9,10). З матеріалів справи вбачається, що відповідач з березня 2016року в квартирі [ADDRESS] не проживає. Факт не проживання відповідача за спірною адресою підтверджується актами сусідів, засвідченого Головою ЖБК «Ільічівський-12»(а.с.8). Відповідно до довідки УДППЗ «Укрпошта» Одеська дирекція, за період 01.10.2017року по 01 листопада 2017року на імя [PERSON], вся кореспонденція в надходженні на імя останнього повернута на зворотну адресу за закінченням терміну зберігання (а.с.41). Факт не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS], підтверджується поясненнями свідка: [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні і яка пояснила суду, що відповідач ще на початку 2016року забрав свої речі та залишив квартиру позивачки, більше вона його там не бачила (а.с. 43). У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач відсутній в квартирі понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 640,00грн., які сплачені позивачкою при зверненні до суду (а.с.1). На підставі ст. ст.15, 16, 39,405 України,

Outcome: approved