Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач [PERSON], [INFO], звернулась в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просить на підставі ст.199 [PERSON] кодексу України стягувати з нього на свою користь аліменти на своє утримання в звязку з інвалідністю другої групи в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму пожиттєво, мотивуючи тим, що є повнолітньою дочкою відповідача та досягнула 23 років, продовжує навчання і є інвалідом з дитинства другої групи та у звязку з цим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач спроможний надавати, але не надає. Ухвалою суду від 13.12.2016 року доручено компетентному суду Республіки Білорусь, за місцем проживання відповідача (Республіка Білорусь, Гомельська область, м.Лєльчици) вручити [PERSON], копію позовної заяви, повідомлення (повістку) про день розгляду справи та допитати з ряду питань; провадження у справі зупинено до надходження відповіді з іноземного суду на судове доручення про надання правової допомоги. Ухвалою суду від 23.05.2017 року провадження у справі відновлено, у звязку з надходженням до Овруцького райсуду супровідним листом Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 21.04.2017 року № 192/14/2.5-06/2017 від суду Лєльчицького району Гомельської області Республіки Білорусь відповіді на судове доручення про надання правової допомоги, а саме протоколу судового засідання від 20.02.2017 року, розписки, підтвердження про вручення документу, копії кредитного договору, довідки про заробітну плату і інші доходи. Із протоколу судового засідання суду Лєльчицького району Гомельської області Республіки Білорусь від 20.02.2017 року вбачається, що відповідач заявив про бажання брати участь в судовому засіданні Овруцького районного суду Житомирської області. Проте, будучи належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи в судове засідання 04.07.2017 року та 18.07.2017 року не зявився; про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Відтак, суд здійснює розгляд справи за відсутності відповідача. В судовому засіданні позивач вимоги та доводи позову підтримала, просила їх задоволити, з мотивів у ньому наведених, пояснила, що досягла 23 років, є інвалідом ІІ групи з дитинства внаслідок черепно-мозкової травми, а тому є непрацездатною; проте продовжує навчання у Національному медичному університеті імені [PERSON] на контрактній формі, плата за рік навчання складає приблизно 15 тис.грн.; самостійно вона не спроможна оплачувати вартість навчання, тому їй допомагають мати та родичі; батько відповідач у справі сплачував аліменти в примусовому порядку до її повноліття, потім до досягнення нею 23 років, зараз взагалі не допомагає; приблизно з десятирічного віку позивач отримує пенсію по інвалідності, розмір якої на сьогодні складає приблизно 1200 грн. щомісяця, однак цих коштів їй не вистачає навіть на лікування; після закінчення навчання у ВУЗі має намір працевлаштуватися за фахом. Як зазначено у протоколі судового засідання суду Лєльчицького району Гомельської області Республіки Білорусь від 20.02.2017 року, відповідач позов не визнає, проти позовних вимог заперечує повністю з мотивів матеріальної неспроможності сплачувати аліменти на користь його дочки позивача, так як має низькій дохід і значні кредитні зобовязання, про що надав суду довідку про заробітну плату і інші доходи, копію кредитного договору. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі, в тому числі протокол судового засідання суду Лєльчицького району Гомельської області Республіки Білорусь від 20.02.2017 року, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON], [INFO], є дочкою відповідача [PERSON], що визнано сторонами. Позивач досягла 23 років, продовжує навчатися на медичному факультеті № 1 Національного медичного університету імені [PERSON], 4 курс денної форми навчання за контрактом, термін навчання з 01.09.2013 року по 30.06.2019 року, та є інвалідом з дитинства другої групи, отримує державну соціальну допомогу по інвалідності, розмір якої до 28.02.2017 року було встановлено в сумі 949 грн. Вказані обставини стверджуються копією паспорта ВН 491630, довідкою № 1401 від 07.10.2016 року, виданою деканом медичного факультету № 1 Національного медичного університету імені [PERSON], копіями довідок до акту огляду МСЕК серії 10ААБ № 665882, серії 12ААА № 906351, копією посвідчення серії ААБ № 008453. В судовому засіданні позивач пояснила, що розмір отримуваної нею пенсії по інвалідності на сьогодні складає близько 1200 грн. щомісяця, проте довідки про розмір доходу не надала. З копії довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААА № 906351 вбачається, що ІІ група інвалідності з дитинства встановлена позивачу на строк до 01.03.2020 року, дата чергового переогляду 01.02.2020 року; щодо умов та характеру праці зроблено наступний висновок протипоказана фізична праця, робота на висоті, біля рухливих механізмів; рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності лікування у невролога. Відповідач є працездатним, працює вантажником в Лєльчицькому райпо та одержує регулярний дохід, який за період 12 місяців з лютого 2016 року по січень 2017 року становив сукупно суму 3780,04 білоруських рублів, в тому числі після відрахувань до виплати суму 2496,15 білоруських рублів, що стверджується довідкою про заробітну плату і інші доходи, виданою Лєльчицьким районним споживчим товариством. Як вбачається з копії кредитного договору від 09.08.2012 року, укладеного між відповідачем та АСБ Білорусбанк, у відповідача існують договірні кредитні зобовязання по сплаті до 31.07.2022 року платежів за кредитом на ремонт та реконструкцію житлових приміщень, будівництва інженерних мереж, спорудження господарських приміщень і споруд на суму 28393200 білоруських рублів . Відповідно до ст.199 [PERSON] кодексу України, якщо неповнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Оскільки позивач досягла 23 років норма статті 199 СК України до спірних правовідносин не підлягає застосуванню. Згідно з ст.198 СК України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] кодексу України не містять прямого визначення, у яких саме випадках повнолітніх дочку, сина слід вважати непрацездатними та такими, що потребують матеріальної допомоги, крім випадку продовження ними навчання до 23 років. Проте, виходячи з норм ч.ч.3, 4 ст.75 СК України за аналогією закону суд доходить висновку, що непрацездатними слід вважати осіб, які є інвалідом І, ІІ або ІІІ групи, а такими, що потребують матеріальної допомоги, слід вважати осіб, заробітна плата, пенсія, доходи яких від використання їх майна, інші доходи не забезпечують їм прожиткового мінімуму, встановленого законом. Дослідженням наданих доказів судом встановлено, що на поточний момент позивач є непрацездатною особою, оскільки є інвалідом дитинства ІІ групи, інвалідність встановлена строком до 01.03.2020 року. Однак за медичними показаннями, позивачу протипоказана не будь-яка праця, а лише фізична праця, робота на висоті і біля рухливих механізмів. При цьому суду не надано доказів у підтвердження обставини того, що позивач потребує матеріальної допомоги, зокрема у звязку з відсутністю у неї на момент розгляду судової справи будь-якого доходу або недостатності рівня її сукупного доходу з наявних джерел для забезпечення їй прожиткового мінімуму, встановленого законом для непрацездатних осіб (зокрема з 01.01.2017 року на рівні 1247 грн., а з 01.05.2017 року на рівні 1312 грн.), а також потребуватиме такої матеріальної допомоги пожиттєво. Тоді як наданими доказами відповідачем доведено обставину того, що він неспроможний надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, оскільки його дохід є низьким і у нього існують значні кредитні зобовязання. А тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed