Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до [PERSON], про позбавлення права користування жилим приміщенням посилаючись на те, що 10 квітня 1985 року на підставі ордеру № 018152 виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво- Святошинського району Київської області позивачу було виділено квартиру за [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], є сином позивача та змінив своє місце проживання, але не знявся з реєстрації житлової площі спірної квартири. Позивач вказує, що її син [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS]. Однак, відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою: [ADDRESS], хоча фактично в зазначеній квартирі не проживає та не з'являється. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просила суд позбавити відповідача права користування житловим приміщенням. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, щодо заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день слухання справи був повідомлений належним чином, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно ордеру № 018152 виданого на підставі рішення виконкому Боярської міської ради народних депутатів Київської області від 01.04.1985 року № 42 виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво- Святошинського району Київської області позивачу було виділено квартиру за [ADDRESS]. (а.с.6) Відповідач фактично зареєстрований в даній квартирі з 28.05.1985 року, що підтверджується довідкою форми №3 від 15.07.2016 (а.с.7), хоча в зазначеній квартирі не проживає та не з'являється, про що свідчить акт депутата Боярської міської ради [PERSON] В даному випадку суд вважає, що права позивача порушено, так як вона позбавлена можливості в повній мірі реалізувати право власності на належну їй квартиру та не може вільно розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. За правилами ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ст. 72 Житлового кодексу Української РСР передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивачів, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Outcome: approved