Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

У квітні 2020 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2017 року. Мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Протягом 2020 року між ними склалися неприязні стосунки. Шлюбні відносини між ними припинені з квітня 2020 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, у зв`язку з чим в сім`ї виникали сварки, суперечки, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Ухвалою судді від 22.06.2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 15.09.2020 року доручено органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області надати висновок про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] . 19.11.2020 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 23.11.2020 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини із зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 12.01.2021 року задоволено клопотання [PERSON] , зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, подальший розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував, про що надав суду заяву, подальший розгляд справи просив проводити без його участі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради надала суду заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала, просила суд врахувати висновок щодо визначення місця проживання дитини. Суд, враховує вимоги ч. 3 ст. 200 ЦПК України, відповідно до якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідач позовні вимоги визнав, про що особисто надав суду заяву від 12.01.2021 року. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Сторони по справі зареєстрували шлюб 28 квітня 2017 року у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 361. Сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Протягом 2020 року між ними склалися неприязні стосунки. Шлюбні відносини сторони припинили з квітня 2020 року Примирення між сторонами неможливе. Питання щодо поділу майна на даний час відсутнє. Спірні правовідносини врегульовані нормами Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до частини 1 та 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 44 від 04.12.2020 року (а.с. 85-89), орган опіки, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Суд пересвідчився у тому, що дитина наразі проживає з матір`ю, яка належно виконує свої батьківські обовязки. У судовому засіданні 12.01.2021 року батько [PERSON] не заперечував проти визначення місця проживання малолітньої доньки з матір`ю, про що також надав суду заяву. На підставі встановлених фактів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Прізвище [PERSON] необхідно залишити « [PERSON] ». Місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , слід визначити з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved