Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернувся до Бердянського міськрайонного суду з позовом до ПАТ «Бердянськсільмаш» про стягнення сум належних йому при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди. В грудні 2013 року позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення сум належних йому при звільненні, а саме заробітної плати в розмірі 15952,47 грн. залишені за його заявою без розгляду. В іншій частині позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.04.2003 року наказом №67/10-02 позивач був прийнятий на посаду інженера-економіста ВАТ «КБ «Бердянськсільмаш». Згідно Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VІ від 17.09.2008 року, ВАТ «КБ «Бердянськсільмаш» змінило найменування на ПАТ «Бердянськсільмаш». Згідно наказу №70/10-02 від 01.07.2013 року його було звільнено з роботи за власним бажанням, за ст.38 КЗпП України. На день звільнення з [PERSON] не проведено остаточний розрахунок. Судовим наказом Бердянського міськрайонного суду №310/9315/13-ц з ПАТ «Бердянськсільмаш» на його користь було стягнуто усю. суму коштів, належних працівнику при звільненні. Відділом ДВС Бердянського МУЮ вказаний судовий наказ було виконано, остаточний розрахунок з ним проведено 27.01.2014 року. Посилаючись на ст.116, 117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача ПАТ «Бердянськсільмаш» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 02.07.2013 року по день фактичного розрахунку 27.01.2014 року в розмірі 20137,53 грн. (136,99 грн. середньоденної заробітної плати х 147 днів затримки розрахунку). Також невиплата відповідачем ПАТ «Бердянськсільмаш» належних йому сум призвела до порушення його прав та заподіяло моральну шкоду, оскільки саме з вини відповідача він не мав можливості належним чином одягати та годувати доньку, яка перебуває на його утриманні та потребує значних грошових витрат на їжу, одяг, сплату за додаткові зайняття, та інше. В зв'язку з відсутністю коштів він не зміг придбати усі необхідні ліки та пройти повний курс лікування знаходячись на стаціонарному лікуванні. У відшкодування спричиненої йому моральної шкоди просить стягнути з відповідача ПАТ «Бердянськсільмаш» 5000 грн. Також просить допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середньої заробітної плати (а.с.1-5, 58-60). Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просить задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує (а.с.57). Представник відповідача ПАТ «Бердянськсільмаш» в судове засідання призначене на 10.12.2013 року та у сьогоднішнє судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.41, 53). До суду на обидва засіданні були подані заяви про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю представника брати участь в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст. 157 ЦПК України, про те, що справа розглядається судом протягом розумного строку, беручи до уваги, що розгляд справи раніше вже відкладався за заявою відповідача з зазначенням ідентичної причини, суд на підставі ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних в заочному порядку з урахуванням раніше наданих письмових заперечень (а.с.23-25). У зв'язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою технічного звукозаписувального засобу не здійснювалось, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів. Судом встановлено, що позивач з 01.04.2003 року наказом №67/10-02 був прийнятий на посаду інженера-економіста ВАТ «КБ «Бердянськсільмаш», яке згідно Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VІ від 17.09.2008 року змінило найменування на ПАТ «Бердянськсільмаш», та наказом №70/10-02 від 01.07.2013 року був звільнений з роботи за власним бажанням, за ст.38 КЗпП України, що підтверджується світлокопією трудової книжки та копією наказу про припинення трудового договору (а.с.6, 26). Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. З письмових доказів слідує, що підприємство в порушення вищевказаних норм закону не розрахувалося повністю з позивачем на час звільнення в зв'язку з чим Бердянським міськрайонним судом, за заявою Бердянської міжрайонної прокуратури поданої в інтересах [PERSON], 21.08.2013 року видано судовий наказ №310/9315/13-ц, яким з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованості по заробітній платі у розмірі 13737,14 грн. (а.с.7-8, 27, 28). Згідно вимог ст. 117 КЗпП України, частина 1 якої передбачає відповідальність працедавця за затримку розрахунку при звільненні працівника, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа,організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Конституційний Суд України в своєму рішенні №4рп/2012 від 22.02.2012 року дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник. З світлокопії платіжного доручення №868 від 28.10.2013 року ПАТ «Бердянськсільмаш» на виконання постанов ВДВС ВП №40294554 від 21.10.2013 року, перерахувало на рахунок відділу ДВС Бердянського МУЮ грошові кошти в розмірі 13737,14 грн. - заборгованість [PERSON] (а.с.34). З заяв на видачу готівки №12399907 вбачається, що 12.12.2013 року на рахунок [PERSON] у банківській установі надійшло 8234 грн., а 27.01.2014 року - 5430,30 грн. - стягнення з ПАТ «Бердянськсільмаш» заробітної плати по виконавчому документу №310/9315/13-ц (а.с.62-63). Отже позивач [PERSON] дізнався (або повинен був дізнатися) про те, що ПАТ «Бердянськсільмаш», з вини якого сталася затримка виплати всіх належних йому при звільненні сум, фактично розрахувалося з ним остаточно саме 27.01.2014 року, коли вказані кошти були зараховані на його особовий рахунок в банківській установі, оскільки у позивача відсутня можливість слідкувати за фінансовими операціями та рухом коштів ПАТ «Бердянськсільмаш». Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, з послідуючими змінами, сума середнього заробітку повинна нараховуватися шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді. В судовому засіданні, в присутності представника позивача, було задоволено клопотання позивача про витребування довідки про розмір середньоденної заробітної плати. Судом двічі надсилалися відповідачу відповідні запити щодо надання довідки про розмір середньоденної заробітної плати позивача, які до теперішнього часу не виконані (а.с.40, 41, 52, 54). Згідно відомостей, які містяться у виписці з картки персоніфікованого обліку №2351719197 від 10.01.2014 року, та світлокопіях розрахункових листків (а.с.7-8, 61) середньоденна зарплата [PERSON] складала 136,99 грн. (1449,12 грн. заробітної плати у травні 2013 року + 1975,81 грн. заробітної плати у червні 2013 року = 3424,93 грн.) : 25 робочих днів за травень та червень 2013 року). Затримка розрахунку за підрахунками позивача становить 147 робочих днів за період з 02.07.2012 року по 27.01.2014 року, а середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні становить суму 20137,53 грн. (136,99 грн. х 147 днів) (а.с.58-60). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги трудового законодавства щодо строків проведення остаточного розрахунку відповідачем були порушені, отже позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог в сумі 20137,53 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На думку суду, позивач зазнав моральних страждань через несвоєчасну виплату заробітної плати, оскільки приймав заходи для відновлення свого порушеного права шляхом звернення до прокуратури та суду, однак остаточний розрахунок підприємство провело лише 27.01.2014 року. Позивачу довелося додати додаткових зусиль для організації свого життя про що свідчать письмові докази досліджені в судовому засіданні (а.с.11-17, 22, 28). Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, суд з урахуванням конкретних обставин справи, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 500 грн. Відповідно до п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про присудження працівникові виплати саме заробітної плати. В зв'язку з цим вимога позивача про допущення негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягає. Враховуючи, що позивач згідно п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору(ціна позову - 25137,53 грн., судовий збір - 251,37 грн.), він на підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 243,60 грн. Судовий збір в частині 7,77 грн., компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial