Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

У липні 2019 року представник позивача адвокат Чирва В.Г. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що за умовами договору фінансового лізингу від 16 січня 2014 року № KR00A!0000554493 [PERSON] отримав від ТОВ «Автокредит Плюс» у платне користування автомобіль «Mercedes-Benz», 2000 року випуску, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зазначений автомобіль належить ТОВ «Автокредит Плюс» на праві власності. У зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язані зі сплати щомісячних лізингових платежів станом на 21.06.2019 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Автокредит Плюс» складає 430083,53 грн., з яких прострочена заборгованість по вартості предмета лізингу - 100259,70 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 3,64 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 62398,28 грн., заборгованість за простроченою комісією - 11880,45 грн., заборгованість за нарахованою пенею - 255541,46 грн., яку просить суд стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року позовну заяву було прийнято та відкрито провадження в спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи. Представник позивача до суду не прибув, подав до суду клопотання про розгляду у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 16 січня 2014 року між ТОВ «Автокредит Плюс» та [PERSON] підписано заяву про приєднання останнього до публічного договору від 16 січня 2014 року № KR00A!0000554493, відповідно до якої [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг (Умов та Правил надання фінансового лізингу), які розміщені на веб-сайті позивача. Відповідно до умов, зазначених у вказаній заяві, заява про приєднання до Умов та Правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають договір фінансового лізингу. За умовами договору фінансового лізингу від 16 січня 2014 року № KR00A!0000554493 [PERSON] отримав від ТОВ «Автокредит Плюс» у платне користування автомобіль «Mercedes-Benz», 2000 року випуску, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зазначений автомобіль належить ТОВ «Автокредит Плюс» на праві власності. У відповідності до додатку № 1 до договору фінансового лізингу від 16 січня 2014 року № KR00A!0000554493, [PERSON] 28.01.2014 отримав від ТОВ «Автокредит Плюс» автомобіль «Mercedes-Benz», 2000 року випуску, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , у визначеній вартості - 131500,00 грн. Відповідно до розрахунку суми заборгованості, наданого суду ТОВ «Автокредит Плюс», станом на 21 червня 2019 року [PERSON] за фактичний строк користування предметом лізингу має заборгованість у розмірі 430083,53 грн., з яких прострочена заборгованість по вартості предмета лізингу - 100259,70 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 3,64 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 62398,28 грн., заборгованість за простроченою комісією - 11880,45 грн., заборгованість за нарахованою пенею - 255541,46 грн. Правовідносини, які виникають у зв`язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 («Лізинг») Глави 58 («Найм (оренда»)) ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Ураховуючи аналіз норм чинного цивільного законодавства України, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору та правила статті 628 ЦК України. За імперативними положеннями статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2766цс15), від 19 жовтня 2016 року (справа № 6-1551цс16), від 18 січня 2017 року (справа№ 6-648цс16). Також такий правовий висновок наведений і у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 340/196/17 (касаційне провадження № 61-30199св19), від 21 березня 2019 року у справі № 148/159/17 (касаційне провадження № 61-25725св18), від 22 липня 2019 року у справі№ 728/150/17-ц (касаційне провадження № 61-24387св18), від 29 липня 2019 року у справі № 547/1220/16-ц (касаційне провадження № 61-36246св18). Під час розгляду справи судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 16 січня 2014 року № KR00A!0000554493 нотаріально посвідчений не був. Отже, указаний вище договір, підписаний сторонами, є нікчемним, тобто не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу з [PERSON] як сторони цього договору.

Outcome: dismissed