Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

У квітні 2020 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, який згодом уточнив, в обґрунтування якого вказував, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Азовгаз» (далі за текстом - ТОВ «Азовгаз») відповідно до Постанови НКРЕКП України №653 віл 16.05.2017 року «Про видачу ліцензій з постачання природного газу» проваджує свою господарську діяльність з постачання природного газу побутовим споживачам у м.Маріуполі Донецької області. Згідно із розділом III п.2,4 Постанови НКРЕКП «Про затвердження Правил постачання природного газу» від 30.09.2015 року №2496, договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст.ст.633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу, розміщеного на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідачу, який зареєстрований в [ADDRESS] , на якого відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , ТОВ «Азовгаз» надавав послуги з постачання природного газу, які відповідач оплачував частково. За п.24 Постанови КМУ «Про затвердження Правил постачання природного газу» №2496 від 30.09.2015 року споживач зобов`язаний забезпечити своєчасну та повну оплату вартості спожитого природного газу. Однак за період з 01.10.2016 року по 21.02.2019 року у нього виникла заборгованість у сумі 21157,35 грн., яку позивач намагався стягнути через суд на підставі заяви про видачу судового наказу. Натомість судовий наказ Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 31.05.2019 року, ухвалою суду від 10.09.2019 року, скасований. На підставі переліченого, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Азовгаз» заборгованість за спожитий природний газ у сумі 21157,35 грн. разом із 3% річних у сумі 1519,85 грн., інфляційними витратами в сумі 7130,03 грн. та витратами по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15.10.2020 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження у розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 30.06.2021 року в якості співвідповідача, як співвласника домоволодіння, залучено [PERSON] . Представник позивача [PERSON] , який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав та надав пояснення по суті позовної заяви, вказуючи при цьому, що доводи, наведені відповідачем, безпідставні, оскільки усі власники будинку [ADDRESS] несуть солідарний обов`язок зі сплати послуг з газопостачання. Додавав, що платежі, які надходять до позивача автоматично йдуть в рахунок вже існуючої заборгованості, після чого ідуть на погашення щомісячних нарахувань. Таким чином просив суд задовольнити позов повністю до [PERSON] та [PERSON] , які є наразі власниками такого житла. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , який діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 24.07.2020 року, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, вказували, що [PERSON] хоча і зареєстрований у будинку [ADDRESS] , проте фактично з 2000 року в ньому не проживає, проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] , а відтак не користується послугами постачання газу. За вказаною адресою постійно проживає [PERSON] разом зі своєю неповнолітньою дитиною, тому заборгованість перед ТОВ «Азовгаз» за користування послугами з постачання природного газу утворилась саме з її вини. Про існування боргу остання ніколи не повідомляла, квитанцій не передавала, отримувала їх як споживач. Жодних договорів з постачальником газу він особисто не укладав, при цьому приблизно о 1989 році на нього помилково було відкрито особовий рахунок по вказаній адресі, проте це сталось через його юридичну необізнаність. Також вказали, що відповідач [PERSON] взагалі не має відношення до вищевказаного житлового будинку та маючи лише реєстрацію в ньому, не є його власником, оскільки офіційно не оформлював на себе ані будинок в цілому, ані його частину, правовстановлюючих документів на нього не має. Будинок належить матері відповідача, яка на теперішній час померла, спадщину після її смерті не приймав. Просили відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав заявлені до нього позовні вимоги в повному обсязі, пояснив, що є співвласником будинку [ADDRESS] , оформив власність у 1997 році. За вказаною адресою, з його особистого дозволу, проживає [PERSON] разом зі своєю неповнолітньою дитиною. Його брат - [PERSON] про це обізнаний, заперечень не мав. [PERSON] вказувала, що заборгованість за газ наявна та вона її частково, по можливості, сплачує. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За загальним правилом ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.901 ЦК за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором. На підставі ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам. Відповідно до ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно із ст.9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) відповідно до закону встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) та ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. За ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до комунальних послуг відносяться послуги з постачання та розподілу природного газу. На підставі п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) виконавцями комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача. Згідно із ч.3 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) плата виконавцю комунальної послуги з постачання та розподілу природного газу, виконавцю комунальної послуги з постачання та розподілу електричної енергії за індивідуальним договором складається з: 1) плати за послугу, що розраховується відповідно до засад формування та встановлення цін/тарифів на відповідну комунальну послугу, визначених законом; 2) плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньо будинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, якщо співвласники прийняли рішення про здійснення таких робіт виконавцем відповідної комунальної послуги. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) одиниця виміру обсягу спожитого споживачем природного газу визначається правилами постачання природного газу, що затверджуються уповноваженим законом органом. На підставі п.2 «Правил постачання природного газу», затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496, договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст.ст.633, 634, 641, 642 ЦК шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2500 (далі - Типовий договір), що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. За ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] з 06.06.2003 року до теперішнього часу, що підтверджується інформацією відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №017-99.02-02702 від 25.05.2020 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] з 24.06.1980 року до теперішнього часу, що підтверджується відповідною відміткою щодо реєстрації місця проживання у паспорті громадянина України, виданому на його ім`я. Відповідно до листа ККП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» №606 від 22.04.2021 року, отриманого на запит суду, власниками нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , заборгованість по газу за яким є предметом позову, згідно свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори 12.02.1997 року за реєстраційним №3-321, є [PERSON] (1/2 частка) та [PERSON] (1/2 частка). За особовою карткою ТОВ «Азовгаз» №2889 убачається, що вона відкрита на [PERSON] по [ADDRESS] , де зареєстровано три особи. На підставі ч.1,4 ст.543 та ч.1 ст.544 ЦК у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Як вбачається із розрахунків ТОВ «Азовгаз» заборгованість відповідачів за спожитий газ по [ADDRESS] за період з 01.10.2016 року по 21.02.2019 року становить 21157,35 грн. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що дійсно, з дозволу свого вітчима - [PERSON] , проживає разом з неповнолітньою дитиною за адресою [ADDRESS] , протягом останніх 5 років. Проживає в одній частині будинку, інша частину пустує, там ніхто не проживає. У будинку наявні електроенергія та холодне водопостачання, газ відключили приблизно рік тому за наявний борг. Весь цей час у будинку проживала тільки вона, більш ніхто не мешкав, ніякого договору на оренду житла\~ не укладала, квитанції приходили на ім`я [PERSON] , заборгованість за газ сплачувала, але не в повному обсязі, бо не мала необхідної суми коштів. Про наявність заборгованості говорила [PERSON] . Також зазначила, що документів на будинок ніколи не бачила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що проживає в [ADDRESS] , є сусідом [PERSON] , знайомий з ним з 2005 року. Про будинок [ADDRESS] його нічого невідомо. Про обставини справи обізнаний лише зі слів [PERSON] . Враховуючи наведені обставини та аналізуючи наведені норми, суд робить висновок, що саме [PERSON] вважається юридично визначеним споживачем послуг з постачання природного газу за вказаною адресою, а зареєстровані разом із таким споживачем особи, у тому числі співвласники будинку, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Суд зазначає, що за ст.625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена п.10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст.625 ЦК. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2018 року по справі № 210/5796/16-ц. Так на підставі розрахунків представників позивача 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст.625 ЦК за період прострочення погашення заборгованості за користування послугами з постачання природного газу вбачається, що по [ADDRESS] споживачі заборгували за період з жовтня 2016 року по лютий 2019 року включно 3% річних в розмірі 1519,85 грн. та інфляційні витрати в розмірі 7130,03 грн. Виходячи з наведених норм та враховуючи, що [PERSON] за особовим рахунком є споживачем послуг з газопостачання по [ADDRESS] та несе солідарний обов`язок на рівні із іншими зареєстрованими у такому житлі особами, а саме [PERSON] , який до того ж є співвласником вказаного нерухомого майна,\~\~\~\~\~\~ суд дійшов переконання, що вимоги ТОВ «Азовгаз» до відповідачів підлягають задоволенню в солідарному порядку. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн., то у порядку передбаченому ст.ст.133,141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачів, у рівних частках, на користь позивача у сумі 1051,00 грн. з кожного

Outcome: approved