Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

У липні 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON]. Шлюб було зареєстровано 06 березня 1983 року, актовий запис № 2. Від шлюбу дітей немає. За час шлюбу була придбана трьохкімнатна квартира [ADDRESS]. Квартира була оформлена на відповідача, [PERSON]. Позивач вважає, що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме [PERSON] та [PERSON]. В своїх позовних вимогах просила ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що пайовий внесок вносила його мати та долі позивача в цій квартирі немає, просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. 06 березня 1983 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 2 (а.с. 3). Згідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 28). Від шлюбу дітей немає. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до даних Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі довідки, виданої ЖБК «Домобудівник - 8» 10.01.1992 р. № 28 (а.с. 40, 41). Відповідно до технічного паспорту дана квартира загальною площею 65,8 кв.м., жила площа складає 41,8 кв.м., у тому числі, одна кімната - 14,9 кв.м., друга - 9,9 кв.м. та третя кімната - 17,0 кв.м. (а.с. 4-9). У відповідності до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Посилання відповідача на те, що пайові внески по спірній квартирі вносила його мати не знайшли свого підтвердження в розумінні ст.ст. 57, 58, 59 ЦПК України. Суд, вислухавши учасників, які приймали участь у справі, дослідивши доказі по справі, з'ясувавши обставини справи приходить до висновку, що спірна квартира була придбана сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі і є об'єктом права спільної сумісної власності, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і такі, що підлягають до задоволення та за позивачем і відповідачем необхідно визнати право власності по ? частині квартири [ADDRESS]. Оскільки позов задовольняється, то відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачені судові витрати в розмірі 3 441,00 грн.

Outcome: approved