Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

У липні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова В.В. звернулось до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі права власності на це майно. В обґрунтування заяви посилається на те, що рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02.12.2014 р. позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі права власності на це майно, задоволено. Однак, при постановленні судового рішення судом не вирішено питання щодо частини позовних вимог, а саме щодо визнання за ПАТ «Дельта Банк» (ЄДРПОУ: 34047020, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська область, 01001) права власності на предмет іпотеки, а саме: на житловий будинок місце знаходження застави: [ADDRESS], загальна площа: 63.0 кв.м., житлова площа: 42,8 кв.м.; квартиру місцезнаходження застави: [ADDRESS], загальна площа 57,1 кв.м., житлова площа 44,2 кв.м. Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Не прибуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно до п. 1 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Як вбачається з позовної заяви, ПАТ «Дельта Банк» просило суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 950991,36 грн за Договором про надання споживчого кредиту № 11348260000 від 21.05.2008р. укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на житловий будинок місце знаходження застави: [ADDRESS]; квартиру місце знаходження застави: [ADDRESS] (на підставі Договорів іпотеки № 11348260000-3 від 21.05.2008; № 11348260000-3/1 від 21.05.2008) шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта банк» права власності на вказане майно. Визнати за ПАТ «Дельта банк» право власності на предмети іпотеки, а саме: на житловий будинок місце знаходження застави: [ADDRESS]; квартиру місце знаходження застави: [ADDRESS]. Припинити право власності Іпотекодавців [PERSON], [PERSON] на житловий будинок місце знаходження застави: [ADDRESS] та квартиру місце знаходження застави: [ADDRESS], в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаним житловим будинком та квартирою. Виселити з житлового будинку та квартири, які розташовані за адресами: [ADDRESS]; [ADDRESS] Іпотекодавців [PERSON], [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаними адресами. Витребувати від [PERSON], [PERSON] та передати ПАТ «Дельта банк» технічний паспорт, правовстановлюючі документи (або їх дублікати) на житловий будинок та квартиру, які розташовані за адресами: [ADDRESS]; [ADDRESS]. Із врахуванням заяви від 02.12.2014 р. про зменшення позовних вимог, представник позивача просив, суд: в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 950991,36 грн за Договором про надання споживчого кредиту № 11348260000 від 21.05.2008р. укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на житловий будинок місце знаходження застави: [ADDRESS]; квартиру місце знаходження застави: [ADDRESS] (на підставі Договорів іпотеки № 11348260000-3 від 21.05.2008; № 11348260000-3/1 від 21.05.2008) шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта банк» права власності на вказане майно, а також просив визнати за ПАТ «Дельта банк» право власності на предмети іпотеки, а саме: на житловий будинок місце знаходження застави: [ADDRESS]; квартиру місце знаходження застави: [ADDRESS]. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02.12.2014 р. позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі права власності на це майно, задоволено. Однак, при постановленні судового рішення судом не вирішено питання щодо частини позовних вимог, а саме щодо визнання за ПАТ «Дельта Банк» (ЄДРПОУ: 34047020, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська область, 01001) права власності на предмет іпотеки, а саме: на житловий будинок місце знаходження застави: [ADDRESS], загальна площа: 63.0 кв.м., житлова площа: 42,8 кв.м. квартиру місцезнаходження застави: [ADDRESS], загальна площа 57,1 кв.м., житлова площа 44,2 кв.м. Відповідно до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У ч. 1, 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовоми наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки і рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому ст. 37 цього Закону, право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленомуст. 38 цього Закону. При цьому згідно із ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю прав власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу). Ст. 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналіз положень ст.ст. 33, 36, 37, 39 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекождаержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателюправа власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»). Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем. З огляду на викладене, доводи позовної заяви ПАТ «Дельта Банк», які ґрунтуються на тому, що банк має право в разі порушення умов кредитного договору вимагати в судовому порядку визнання за ним права власності на майно, передане в іпотеку, є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищенаведеними нормами матеріального права і встановленими фактичними обставинами справи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, слід відмовити.

Outcome: approved