Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

У липні\~2021\~року Акціонерне\~товариство «Кредобанк»\~(далі\~ АТ\~«Кредобанк»)\~звернулося до\~суду із\~зазначеним позовом\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~посилаючись на\~те,\~що 28\~жовтня 2019\~між АТ\~«Кредобанк» та\~ [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№CL-231479\~за умовами\~якого банкнадав позичальнику кредит у розмірі 170 000,00 грн. строком до 11 жовтня 2022 з процентною ставкою 35% річних на поточні потреби, а позичальник зобов`язався повернути кредит у встановлений договором строк. Відповідно до п. 5.2 Договору для обліку виданих кредитних коштів банк відкрив позичковий рахунок № [NUMBER] Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте позичальник в порушення умов договору свої зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим станом на 25 травня 2021 заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 214714,24 грн, яка складається з: 153479,12 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 61235,12 грн - заборгованість за відсотками. Позивач вказував, що між ним та [PERSON] 28 жовтня 2019 року було підписано анкету-заяву № CL-231479 де відповідачка зазначила інформацію про фактичні сімейні відносини із [PERSON] та своїм підписом підтвердила, що суму отриманого нею кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та таким, що не потребує згоди другого з подружжя. Оскільки позичальник ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, посилаючись на викладене та позицію ВС у справі № 205/5882/18 від 07 жовтня 2020 позивач просив суд стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] на його користь суму заборгованості за Кредитним договором № CL-231479 від 28 жовтня 2019 року у розмірі 214714,24 грн., витрати на професійну правову допомогу у розмірі 21471,42 грн. та суму сплаченого судового збору. Представник АТ «Кредобанк», діючий за довіреністю від 30 грудня 2020 року, в судове засідання не з`явився, надав через канцелярію суду клопотання, згідно якого просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі (а.с. 70-71, 72). Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 66, 67, 68). Ухвалою суду від 13 вересня 2021 року було відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 46-47). У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.\~275\~ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено що АТ «Кредобанк» є юридичною особою та входить до складу банківської системи України, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та статутом (а.с. 29-33, 34). Судом встановлено, що 28 жовтня 2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-231479 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 170 000,00 грн. строком до 11 жовтня 2022 з процентною ставкою 35% річних на поточні потреби (а.с. 10-14). У відповідності до п. 6.1 та п. 6.2 Договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені кредитним договором. Погашення заборгованості здійснюється згідно Графіку платежів (Додаток №1 до Договору) (а.с. 12 звор.). Крім того, 28 жовтня 2021 року [PERSON] було підписано паспорт споживчого кредиту, чим підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування (а.с. 13-14). Встановлено, що 28 жовтня 2019 року між банком та відповідачем [PERSON] була підписана анкета-заява №CL-231479, в якій зазначено, що [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 22). Крім того, у вищевказаній анкеті-заяві зазначено, що шляхом підписання цієї анкети-зави [PERSON] підтвердила, що суму отриманого нею кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та таким, що не потребує згоди другого з подружжя. Отже, позивач посилаючись на позицію ВС у справі № 205/5882/18 від 07 жовтня 2021 вважає, що [PERSON] співвідповідачем у справі та зобов`язаний відповідати за зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №CL-231479. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується штампом у паспорті громадянина України [PERSON] про реєстрацію шлюбу від 27 вересня 2012 (а.с. 18 звор.). Встановлено, що [PERSON] не підписував ні кредитного договору №CL-231479, ні договір поруки. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] погодився взяти на себе відповідальність за зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №CL-231479 від 28 жовтня 2019 року солідарно. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що кошти за кредитним договором №CL-231479 від 28 жовтня 2019 року, які були надані [PERSON] , були витрачені в інтересах та на благо сім`ї. Встановлено, що 28 квітня 2021 представник АТ «Кредобанк» направив [PERSON] досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості, але заборгованість за кредитом погашена не була (а.с. 23-28). Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, видавши [PERSON] кредит в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточні потреби 170000 грн. на поточний рахунок відповідно до п. 2.4 кредитного договору. Заборгованість по сумі основного боргу та нарахованим відсоткам за користування кредитом позичальником у встановлені строки сплачена не була. Згідно з розрахунком заборгованості за договором кредиту № CL-231479 від 28 жовтня 2019 року станом на 25 травня 2021 року сума боргу становить 214714,24 грн, яка складається з: 153479,12 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 61235,12 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 6). Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно правил ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором № CL-231479 від 28 жовтня 2019 в розмірі 214714,24 грн, яка складається з: 153479,12 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 61235,12 грн - заборгованість за відсотками. Що стосується позовних вимог АТ «Кредобанк» до відповідача [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-231479 від 28 жовтня 2019 року, то суд дійшов до висновку, про відмову в їх задоволенні, виходячи з наступного. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначав, що 27 травня 2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Анкету-заяву № СL-231479 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про сімейні відносини відповідачів, а також, що сума отриманого [PERSON] кредиту є дрібним побутовим правочином та таким, що не потребує згоди другого з подружжя. Посилаючись на позицію ВС у справі № 205/5882/18 від 07 жовтня 2021 року, позивач вважає, що [PERSON] є співвідповідачем у справі та повинен відповідати разом з [PERSON] солідарно. Факт перебування відповідачів у зареєстрованому шлюбі підтверджується штампом у паспорті громадянина України [PERSON] про реєстрацію шлюбу із [PERSON] від 27 вересня 2012. Суд не погоджується із доводами позивача, стосовно того, що [PERSON] зобов`язаний відповідати по зобов`язанню [PERSON] за кредитним договором № CL-231479 від 28 жовтня 2019 року солідарно, оскільки останній не підписував ні договір поруки, ні будь яких інших документів, які передбачають солідарну відповідальність. Наявність в Анкеті інформації щодо сімейних відносин не підтверджує того факту, що [PERSON] погодився в забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № CL-231479 від 28 жовтня 2019 року, взяти на себе солідарне зобов`язання перед АТ «Кредобанк». З відповіді Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 09 серпня 2021 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , в той час коли [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 44, 45). Отже, в матеріалах справи відсутні докази спільного проживання відповідачів. Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За змістом статті 31 ЦК України правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Однак позивачем не надано доказів щодо того, що грошові кошти, які були надані банком за договором № CL-231479 від 28 жовтня 2019 року були використані в інтересах сім`ї. За таких обставин, суд вважає в задоволенні позовних вимог АТ «Кредобанк» до [PERSON] слід відмовити. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 21471,42 грн., суд зауважує наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. У матеріалах справи наявні договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, укладений між АТ «Кредобанк» і Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС і ПРАВО», свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧН №000531 від 30 листопада 2018 року та довіреність №11821 від 30 грудня 2020 року (а.с. 36, 38, 39). Будь-яких інших доказів на підтвердження витрат на правову допомогу матеріали справи не містять. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу, наданий позивачем, не є належним доказом фактичного понесення стороною таких витрат. За таких обставин, суд дійшов до висновку про відмову у стягненні витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернені до суду із вказаним цивільним позовом АТ «Кредобанк» було сплачено 3220,71 грн. судового збору (а.с. 1). Оскільки позов задоволено частково, враховуючи наявність підстав, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3220,71 грн.

Outcome: partial