Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання його сина [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 9 в будинку № 2 по вулиці Ракітна (бувша Ногіна) в місті Кривому Розі Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що комісією при виконкомі Жовтневої районної у місті Ради м. Кривого Рогу його дружині [PERSON] та членам її сімї, а саме позивачу та відповідачу була виділена кімната 2 житловою площею 22,10 кв. м. у двокімнатній квартирі [ADDRESS]. У 2006 році шлюб між ним та [PERSON] був розірваний, після чого [PERSON] будучи наймачем кімнати знялася з реєстраційного обліку. Кімната 1 у вищевказаній квартирі належить позивачу на праві власності на підставі договору довічного утримання. Відповідач будучи членом сімї наймача та власника житлового приміщення, зареєстрований у спірній квартирі, проте в ній не проживає, комунальні послуги не сплачує, що ставить позивача в важке матеріальне становище, адже комунальними підприємствами міста нараховуються платежі за надані послуги на кількість зареєстрованих осіб. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, шляхом зняття його з реєстраційного обліку за спірною адресою. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позові. При цьому вказав, що відповідач в квартирі не мешкає з семи років, протягом тринадцяти років. Періодично приходив додому, при цьому зносив невідомі йому речі, а з грудня 2016 року став постійно проживати у квартирі. Відповідач не бажає сплачувати комунальні платежі нараховані на його імя, посилаючись на відсутність коштів. Також вказав, що з його боку чинилися перешкоди відповідачу у користуванні квартирою, оскільки останній веде аморальний спосіб життя. Представник відповідача - адвокат [PERSON] проти позову заперечував у повному обсязі просив у його задоволенні відмовити. Обґрунтовуючи свої заперечення посилався на те, що [PERSON] у спірній квартирі тривалий час не мешкав з поважних причин, оскільки знаходився під слідством, а 24.09.2015 року йому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому був змінений на цілодобовий домашній арешт за адресою: [ADDRESS]. Дія запобіжного заходу сплинула 23.07.2016 року. При цьому вказав, що відповідач намагався повернутися додому за місцем реєстрації, для постійного проживання, проте позивач йому перешкоджав у цьому. Представник третьої особи - виконавчого комітету Покровської районної у місті Ради м. Кривого Рогу [PERSON] просила у позові відмовити, посилаючи на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин викладених у позові. Допитані за клопотанням позивача свідки [PERSON] та [PERSON], кожен окремо вказали суду, що мешкають по сусідству з позивачем. Відповідач є рідним сином позивача. Після розірвання шлюбу, дружина позивача разом з сином - [PERSON] виїхали з квартири, на протязі останніх 10 років відповідач до батька не приходив, іноді його бачили, чи проживав відповідач постійно та у який період підтвердити не можуть. Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та членам її сімї, а саме чоловіку - [PERSON] та сину - [PERSON], була виділена у користування одна кімната у двокімнатній квартирі № 9 будинку № 2 по улиці Ногіна в м. Кривому Розі Дніпропетровській області. Вказане підтверджено копією виписки з протоколу № 19 засідання комісії по житловим питанням при Жовтневому виконкомі від 01.10.1999 року (а.с. 9-10). Інша кімната вищевказаної квартири, на підставі договору довічного утримання від 26.03.2005 року належить [PERSON] Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом та внесений до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно 01.04.2005 року (а.с. 12-13). На даний час в спірній квартирі значаться зареєстрованими позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], про що свідчить довідка з місця проживання виконавчого комітету Покровської районної у місті Ради м. Кривого Рогу від 07.07.2016 року (а.с. 17). Позивач в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідач у квартирі тривалий час не мешкає, її станом не цікавиться, його реєстрація за вищевказаною адресою тягне нарахування комунальних платежів, які позивач не в змозі самостійно сплачувати. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло, і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, ч. 3 ст. 9 ЖК передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 71 ЖК УРСР та розяснень, які містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12. 04. 1985 року з послідуючими змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться згідно зі ст. 72 ЖК у судовому порядку. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Відповідно до положень статті 71 ЖК України та роз'яснень, наданих у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» із змінами та доповненнями право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. У разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено наданими доказами, відповідач [PERSON] з поважних причин не мешкав в квартирі [ADDRESS], надавши на підтвердження копію вироку Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року. За вказаним кримінальним провадженням [PERSON] з 24 вересня 2015 року утримувався під вартою, в подальшому запобіжний захід був змінений на цілодобовий домашній арешт, встановлений за адресою: [ADDRESS], яку відповідач винаймав. Строк запобіжного заходу закінчився 23 липня 2016 рок (а.с. 56-61). Після звільнення, відповідач повернувся мешкати у спірну квартиру. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, заслухавши доводи позивача та заперечення представника відповідача та представника третьої особи, суд приходить до висновку що, матеріали справи не містять беззаперечних та переконливих доказів не проживання [PERSON] в спірній квартирі без поважних причин більше встановленого законом строку. Доводи позивача, що відповідач без поважних причин не проживає у квартирі, в тому числі більше півроку, не підтверджені належними та допустимими доказами і спростовані відповідачем та наданими доказами. Також, відповідачем доведено, що позивач перешкоджав йому належним чином користуватися жилим приміщенням, у звязку з чим [PERSON] звертався до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій позивача, що підтвердив також останній у судовому засіданні. Суд відкидає покази свідків оскільки вони не знайшли підтверджень у суді та спростовуються матеріалами справи, так як жоден з них у квартирі позивача не був та у судовому засіданні не міг беззаперечно стверджувати про відсутність відповідача деякий час без поважних на те причин. Суд дійшов висновку, що дана обставина, яка підтверджує перебування відповідача під вартою, не може слугувати підставою для визнання останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивач суду не надав. Суд критично оцінює акт про не проживання відповідача у спірній квартирі з 26.01.2014 року, який складений 28.11.2015 року, оскільки у судовому засіданні свідки спростували його зміст. Суд дійшов висновку, що відсутні обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, оскільки вони не підтверджуються належними доказами. Спірні правовідносини виникли між сторонами у справі щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням з підстав не проживання його в спірній квартирі понад шести місяців без поважних причин, що не знаходить підтвердження у судовому засіданні. Таким чином, перевіривши доводи та заперечення сторін щодо заявлених позовних вимог, суд прийшов до висновку, що позивачем не надано доказів, як це передбачено ст. 60 ЦПК України, на підтвердження заявлених позовних вимог, тому, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed