Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та зняти арешт із зазначеного майна. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] в період з 24.02.2001 року до 17.09.2009 року. За час сумісного проживання сторони набули у приватну власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартістю 126333,00 грн. Після розірвання шлюбу 17.09.2009 року поділ сумісно нажитого майна не здійснювали, проте [PERSON] стало відомо, що 18.01.2017 року рішенням суду з відповідача [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] борг за договором позики в розмірі 27 000 доларів США, а постановою приватного виконавця Виконавчого округу м.Київ Варавою Р.С. відкрито провадження з примусового виконання цього рішення та накладено арешт на все майно боржника [PERSON] , у тому числі і на вказану нерухомість, оскільки останній є його власником відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно №226 від 27.08.2003 року. Проте, спірна квартира була придбана за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, належить позивачці та відповідачу в рівних частинах, по ? кожному, а тому арешт, накладений на неї, порушує право власності [PERSON] , в зв`язку із чим вона змушена звертатись до суду за його захистом та просить задовольнити її позовні вимоги повністю. Ухвалою суду від 08.08.2019 року провадження по справі було відкрито та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судові засідання позивачка та відповідач, треті особи не з`явились, причини своєї неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому суд вважав можливим проводити його без їх участі. Представник позивачки- адвокат Харченко Д.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на їх задоволенні наполягав з підстав, викладених у позові. Представник третьої особи - [PERSON] адвокат Джамалли Р.Х. заперечував проти задоволення позову, вважаючи, що позивачкою не доведено факту придбання спірної квартири не за кошти одного з подружжя, крім того, рішенням Новокаховського міського суду від 17.10.2018 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя було відмовлено. Також зауважував, що [PERSON] приймає участь у справі як третя особа, тоді як повинен бути співвідповідачем та зазначив, що майно, яке позивачка намагається звільнити з під арешту, має бути направлено на реалізацію в рахунок погашення заборгованості, яка, на його думку, є боргом подружжя, оскільки протилежне [PERSON] не доведено. Крім того, вказав, що спірна квартира придбана за кредитні кошти банку за договором про надання споживчого кредиту та передана [PERSON] в заставу в якості забезпечення виконання цього зобов`язання Державному фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, що, на його думку, також доводить факт належності цієї нерухомості особисто останньому. В ході судового розгляду справи адвокат Джамалли Р.Х. також подав клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог [PERSON] , обгрунтовуючи його наступними обставинами. Після розірвання шлюбу 17.09.2009 року подружжям [PERSON] між ними досягнуто усної домовленості про те, що [PERSON] та їх спільній дитині у власність залишається спірна квартира, а все інше майно переходить до [PERSON] .. Оскільки з самого початку останнім така домовленість не виконувалась, від добровільного поділу майна [PERSON] ухилявся, про порушення своїх прав позивачка знала ще з 2009 року, строк позовної давності, як вважає адвокат Джамалли Р.Х. , нею пропущений. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних, встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Р.С. знаходиться виконавчий лист № 661/584/16-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 27 000 доларів США та судового збору в сумі 745 740 грн. 6 лютого 2018 року приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Варава Р.С відкрив виконавче провадження № 55730038 з виконання зазначеного виконавчого листа. 09 серпня 2018 року, постановою приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С., на підставі договору про уповноваження на вчинення виконавчих дій від 31.05.2018 року, укладеним між ним та приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Варавою Р.С. накладено арешт на належну боржнику [PERSON] трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Станом на час звернення [PERSON] із даним позовом заборгованість [PERSON] перед [PERSON] не погашена. Також судом встановлено, що квартира [ADDRESS] набута [PERSON] у шлюбі із [PERSON] і є їх спільною сумісною власністю. Вказане нерухоме майно було оформлено на ім`я [PERSON] (свідоцтво про право власності [NUMBER] від 04.09.2003 року, видане на підставі рішення виконкому Новокаховської міської ради № 226 від 27.08.2003 року)_ Згідно ст. ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Відповідно до вимог ч.1 ст. 69 СК України, мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення Таким чином, враховуючи, що спірна квартира придбана за час шлюбу, вона є відповідно спільною сумісною власністю подружжя, а тому за позивачкою підлягає визнанню право власності на її ? частину. Частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Положеннями даного Закону, який є спеціальним у даних правовідносинах, передбачається також те, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (частина 3 статті 59 Закону). У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У пунктах 5, 8 вказаної постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з частиною першою статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. В одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. При цьому, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно ( Постанова ВС від 19 лютого 2020 року по справі № 615/1364/16-ц, провадження № 61-6575св19). Отже, враховуючи те, що суд визнає за [PERSON] право власності на 1/2 частину спірної квартири, на які постановою приватного виконавця накладений арешт, що обмежує право позивачки на володіння, користування та розпорядження своїм майном, позовні вимоги щодо його зняття підлягають задоволенню. При цьому доводи адвоката Джамалли Р.Х. , який представляв в суді інтереси стягувача [PERSON] , про те, що суд при вирішенні цих вимог позивачки повинен врахувати існуючі борги [PERSON] , а також, що спірна квартира перебуває у заставі до 2032 року в забезпечення зобов`язань за кредитним договором від 18.11.2002 року між [PERSON] та Херсонським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, а тому визнання права власності за позивачкою порушуватиме вимоги ЗУ «Про заставу» та про те, що позивачкою не доведено, що вказане майно придбане не за кошти одного з подружжя, а є спільною сумісною власністю подружжя, рішенням Новокаховського міського суду від 17.10.2018 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя було відмовлено, не беруться судом до уваги з огляду на наступне. Як встановлено судом, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 24.02.2001 року, розірваний 17.09.2009 року. Квартира [ADDRESS] набута у власність [PERSON] та [PERSON] 04.09.2003 року. Сімейним Кодексом України встановлена презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу та у даному випадку є неспростованою, оскільки ніким із подружжя не оспорювалось поширення на спірну нерухомість правового режиму спільного сумісного майна, в тому числі в судовому порядку. Договір позики між [PERSON] та [PERSON] укладений 24.10.2014 року, тобто вже після розірвання шлюбу відповідача з позивачкою. Крім того, боргові зобов`язання подружжя не були предметом розгляду в суді. Передача [PERSON] спірної квартири в заставу для забезпечення своєчасного виконання зобов`язань за кредитною угодою з Херсонським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву від 18.11.2002 року з додатковими угодами від 21.08.2003 року та від 05.09.2003 року не є перешкодою для визнання за [PERSON] права власності на ? частину цієї квартири, оскільки відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Відповідно Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву не позбавлений можливості цим рішенням звертатись до сторін з вимогами про захист свого порушеного права. Рішенням Новокаховського міського суду від 17 жовтня 2018 року [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про виділення їй у власність спірної квартири в цілому, тобто цей спір мав інший предмет - збільшення частки одного з подружжя у спільному майні. Доводи адвоката Булашенка В.І. про те, що останній повинен брати участь у справі як співвідповідач, а не третя особа, суд у даному випадку до уваги не приймає, оскільки в ході розгляду справи позивачкою доведено факт порушення невизнання та оспорення її права власності саме вказаним нею відповідачем, а тому саме він повинен відповідати за позовом, який прямо стосується його прав, обов`язків та інтересів . Слід також зазначити, що визнання права власності за [PERSON] на 1/2 частину спірної квартири не є перешкодою для примусового виконання рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 18.01.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики. Щодо клопотання адвоката Джамалли Р.Х. про застосування строку позовної давності, оскільки даний позов [PERSON] подала з його пропуском, суд виходить з наступного. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України). Даний позов є позовом власника майна, спрямованим на усунення порушень його прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Отже, даний позов є негаторним. Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 6 березня 2018 року у справі № 607/15489/15-ц, позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, а тому цей позов може бути пред`явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення (пункт 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Враховуючи вищенаведене, позов є обґрунтованим, підтверджується належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved