Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

У листопаді 2013 року ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» звернулося до суду із зазначеним позовом. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду направив клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Зазначав, що насправді ніяких грошей у підприємства він не позичав. Працюючи водієм у позивача, став винуватцем ДТП та пошкодив автомобілі підприємства і потерпілої особи. Він не заперечував, щоб позивач отримував відшкодування завданих збитків за рахунок відрахувань із його заробітку, тому уклав договір позики. Пояснив також, що ніяких доказів на підтвердження своєї позиції надати не може, до суду з клопотанням витребувати такі докази від ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» не звертався. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши надані докази, встановив такі фактичні обставини справи: 06.06.12 року між ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» та [PERSON], працівником ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» на посаді водія автотранспортних засобів, був укладений договір про надання безпроцентної позики № 16, відповідно до умов якого позикодавець ПАТ «Київське автотранспортне підприємство 13061» передав у власність позичальнику [PERSON] грошові кошти у сумі 70 000 грн. на безпроцентній основі, а позичальник [PERSON] зобов'язався використати за цільовим призначенням та повернути позику в порядку та на умовах, визначених Договором. Відповідно до п.2 Договору строк повернення позики складає 35 (тридцять п'ять) календарних місяців, починаючи з « 06» червня 2012 року. Згідно п.6 Договору позика підлягає поверненню шляхом щомісячного утримання з заробітної плати Позичальника або, у відповідності до п.8 Договору, Позичальник має право достроково повернути позику повністю або частково шляхом внесення Позичальником відповідних сум грошових коштів в касу Позикодавця. 26.06.2013 року [PERSON] був звільнений з посади водія автотранспортних засобів на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Пунктом 9 Договору передбачено, що у випадку звільнення Позичальника з роботи (з ініціативи адміністрації чи за власним бажанням Позичальника) - тобто у випадку припинення трудових правовідносин між Позичальником та Позикодавцем - до моменту повернення всієї суми позики, наданої Позичальникові відповідно до цього Договору, сума неповерненого залишку підлягає обов'язковому поверненню Позичальником негайно шляхом внесення готівки в касу підприємства. В порушення умов Договору позики остання виплата Позичальника за Договором була здійснена 16.07.2013 року і, станом на дату звернення позивача до суду [PERSON] було сплачено лише 18 159, 36 грн. із загальної суми позики. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 ст. 1047 ЦУ України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, враховуючи, що відповідач не виконує належним чином своїх зобов'язань по поверненню отриманих у борг коштів, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 51 840 грн. 64 коп. Окрім того, в порядку ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають відповідному стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. 526, 527, 530, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 79, 84, 88, 212, 213-215 ЦПК України,-

Outcome: approved