Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

У листопаді 2014 року приватного акціонерного товариства приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Сламандра-Україна» звернулося до Печерського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього 31388 грн. 12 коп. страхового відшкодування в порядку регресу та 313 грн. 89 коп. витрат з оплати судового збору. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначило, що 07 вересня 2012 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Сламандра-Україна» та [PERSON] було укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту № 6542, на виконання умов якого, позивач взяв під свій страховий захист автомобіль марки «Toyota Corolla» д.р.н. [NUMBER], який належить страхувальнику. В результаті ДТП, яке відбулось 02 лютого 2013 року вказаний автомобіль було пошкоджено. Винним у вчиненні ДТП визнано [PERSON]. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Сламандра-Україна» визнало вищевказане ДТП страховим випадком та сплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 81388 грн. 12 коп. Оскільки цивільно-правову відповідальність [PERSON] було застраховано у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «УНІКА», останнє згідно лімітів відповідальності відшкодувало приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Сламандра-Україна» збитків у зв'язку із виплатою страхового відшкодування в розмірі 50000 грн. 00 коп. За наведених обставин, враховуючи, що у скоєнні вищевказаної ДТП винним визнано [PERSON], приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Сламандра-Україна» просить стягнути з нього залишок суми непокритих збитків у вигляді сплаченого страхового відшкодування, в порядку регресу. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 110), проте подав письмову заяву, про проведення судового засідання за його відсутністю, в якій позов з викладених у ньому підстав підтримав просив задовольнити та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку (а.с. 112). [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, проте на адресу суду надійшов поштовий конверт із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 111). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених підстав, а також враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07 вересня 2012 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Сламандра-Україна» та [PERSON] було укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту № 6542 (а.с. 6,7), на виконання умов якого, позивач взяв під свій страховий захист автомобіль марки «Toyota Corolla» д.р.н. [NUMBER], який належить останньому. Також, в судовому засіданні встановлено, що 02 лютого 2013 року в м. Києві по вул. Кіквідзе, 31 відбулося ДТП, в результаті якої вищевказаний автомобіль було пошкоджено. Винним у вказаній ДТП згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 22 квітня 2013 року визнано [PERSON] (а.с. 12). Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та не підлягає доказуванню. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Сламандра-Україна» визнало вищевказане ДТП страховим випадком та сплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 81388 грн. 12 коп. (а.с. 75). Оскільки на момент ДТП цивільно-правову відповідальність [PERSON] було застраховано в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «УНІКА», останнє згідно лімітів відповідальності відшкодувало приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Сламандра-Україна» збитків у зв'язку із виплатою страхового відшкодування в розмірі 50000 грн. 00 коп. (а.с. 79). Отже, невідшкодований залишок понесених приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Сламандра-Україна» збитків пов'язаних з виплатою страхового відшкодування на день розгляду справи в суді становить 31388 грн. 12 коп. (81388 грн. 12 коп. - 50000 грн. 00 коп.). Вимога приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Сламандра-Україна» про виплату в добровільному порядку збитків пов'язаних з виплатою страхового відшкодування (а.с. 80), залишено [PERSON] без реагування. Як вбачається зі змісту ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Згідно ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Роз'яснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року. Відповідно до якого, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку в даному випадку слід застосовувати суброгацію, а не регрес. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження відшкодування позивачу збитків, відповідачем не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Сламандра-Україна» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, відповідача на користь позивача підлягає стягненню 313 грн. 89 коп. витрат з оплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved