Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з [PERSON] 25\~628,75 грн. грошової компенсації.В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 19.03.2012 року між ним та відповідачем був поділений житловий будинок по вул. Мануїльського,153 у м.Житомирі.Зазначеним рішенням стягнуто з [PERSON] на його користь грошову компенсацію в розмірі 8113 грн. у звязку із зменшенням при поділі будинку його частки. До цього часу [PERSON] не виконано рішення суду. На думку позивача, він має право на відшкодування в розмірі знецінення присудженої суми. Зокрема зазначав, що відповідно до курсу долара США (799 грн. за 100 доларів США) 8113 грн. було еквівалентно 1015 доларів США. На даний час гривневий еквівалент зазначеної суми в доларах становить 25628,75 грн. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 23 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. У поданій апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить зазначене рішення суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити. На думку апелянта, суд не врахував, що стягнення за рішенням суду з однієї сторони на користь другої коштів по суті є грошовим зобов»язанням, а не виконання такого рішення - порушенням виконання грошового зобовязання. При цьому інфляційні нарахування на суму боргу є наслідком невиконання грошового зобовязання. Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 19.03.2012 року був поділений між сторонами житловий будинок за адресою: м.Житомир, вул. Мануїльського,153. При цьому у звязку із зменшенням при поділі будинку частки [PERSON]М, стягнуто на користь останнього з [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 8113 грн. (а.с.6-8). Рішення суду набрало чинності 03.05.2012 року (а.с.76). Виконавчий лист в цій частині був виданий [PERSON] Богунським районним судом м.Житомира 20.10.2014 року. Відповідно до постанови державного виконавця Богунського ВДВС Житомирського МУЮ, 22.10.2014 року відкрито виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-101/12 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації в сумі 8 113 грн. (а.с.77) Проте, ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 17.03.2015 року задоволено заяву [PERSON] та визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції [PERSON] щодо винесення постанови серії ВП №45175436 від 22 жовтня 2014 року про відкриття виконавчого провадження та скасувано зазначену постанову у звязку із закінченням строку звернення виконавчого листа до виконання (а.с.78). Ухвала суду набрала законної сили 07.04.2015 року. Відмовляючи [PERSON] в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив лише з того, що підстав для стягнення компенсації відповідно до підвищення курсу долара США немає. Проте, в повній мірі погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з»ясування всіх обставин справи. Так, обґрунтовуючи заявлені в суді вимоги, позивач посилався на положення ч.2 ст.625 ЦК та зазначав, що грошове зобов»язання відповідачкою не виконано. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов'язанням Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст.11 ЦК. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (ч.5ст.11 ЦК). В даному випадку грошове зобов»язання про сплату коштів виникло у відповідачки на підставі судового рішення. Факт невиконання цього рішення останньою не заперечується. Згідно зі ст.526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, чинним законодавством не передбачено припинення зобовязання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Відповідно до ч.2ст.625ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Проте, суд першої інстанції наведеного не врахував. За таких обставин та відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову. В даному випадку при обрахуванні суми компенсації, яка підлягає стягненню на користь позивача, застосуванню підлягають встановлені індекси інфляції за спірний період та 3% ставка річних від несплаченої суми. Так, індекси інфляції становили: за 2013 рік 100,5, 2014 рік 124,9, 2015 рік 143,3, 2016 рік 112,4, за січень і лютий 2017 року, відповідно,- 101,1 та 101. Шляхом додавання індексів зростання цін встановлено, що рівень інфляції за спірний період становив 83,2%. Таким чином, втрати позивача від знецінення несплаченої суми становлять 6750,02 грн.(8113х83,2%). Крім того, 3% річних від заборгованої суми, які підлягають стягненню в судовому порядку, становлять 1135 грн.82 коп.( в тому числі: за 2012 рік 121,69 грн., 2013-2016 роки 973,56 грн., січень,лютий 2017 року 40,56 грн.). Крім того, на підставі ст.88 ЦПК відшкодуванню за рахунок відповідачки підлягають понесені позивачем витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволеної суми.

Outcome: partial