Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] (далі по тексту - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до договору позики грошових коштів від 25.12.2014 р. [PERSON]надала у позику [PERSON] грошові кошти у розмірі 34 200,00 грн., які остання зобов'язувалась повернути до 20.03.2015 р. У зазначений строк Відповідач не повернув позивачу грошей, тим самим прострочив зобов'язання по розписці. Станом на день подачі позову до суду гроші Відповідач не повернув та від повернення боргу ухиляється. В позовних вимогах просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 34 200,00 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі 6 071,67 грн., інфляційну складову в розмірі 5 991,86 грн., три відсотки річних з простроченої суми в розмірі 646,52 грн., а всього 46 910,05 грн. та судовий збір в розмірі 487,20 грн. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив (а.с. 27). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася за місцем реєстрації, причини неявки суд не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи за відсутності відповідача останній до суду не надсилав. На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який не заперечив проти заочного розгляду справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору позики грошових коштів від 25.12.2014 р. Позивач надав у позику Відповідачу грошові кошти у розмірі 34 200,00 грн., які зобов'язувалась повернути до 20.03.2015 р., що підтверджується розпискою (а.с. 9). У зазначений строк Відповідач не повернув позивачу грошей, тим самим прострочив зобов'язання по розписці. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору або вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Згідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також, відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та якості. Таким чином між сторонами був укладений договів позики грошових коштів. Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладеного між сторонами договору позики відповідач власноручно написав Позивачу розписку від 25.12.2014 р. Тобто договір позики був укладений з дотриманням вимог ст. 1047 Цивільного кодексу України. Відповідно до приписів статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі N 6-59цс13, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. В силу ст. 360-7 ЦПК України, зазначене рішення є обов'язковим для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням ВС України. Зобов'язання, що виникли у відповідача на підставі зазначених вище судових рішень - є грошовими. Відповідач не виконує зазначені зобов'язання належним чином, внаслідок чого заборгованість істотно не зменшується, а грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів. На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України та правових позицій Верховного Суду України по справах N 6-59цс13, N 3-65гс11, позивач вимагає стягнення інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання і трьох процентів річних, оскільки це є відшкодуванням матеріальних витрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсація (плата) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Сума заборгованості у розмірі 34 200,00 грн. Розрахунок 3 % річних: Розрахунок 3 % річних розраховується за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення Сума заборгованості складає 34 200,00 грн. Кількість днів прострочення складає: з 21.03.2015. по 05.11.2015 р. - 230 днів. Сума санкції = 34 200,00 х 3 х 230 : 365 : 100 Сума санкції = 646,52 грн. Розрахунок збитків, завданих інфляцією: Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: Іс = (ІІ 1:100) х (ІІ 2:100) х (ІІ 3:100) х...(ІI Z:100), де ІІ 1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІ 2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення, …, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Період прострочення: березень 2015 р. - вересень 2015 р. Індекс інфляції за даний період складав: березень 2015 року - 110,80 %; квітень 2015 року - 114,00 %; травень 2015 року - 102,20 %; червень 2015 року - 100,40 %; липень 2015 року - 99,00 %; серпень 2015 року - 99,20 %; вересень 2015 року - 102,30 %; Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції складає: 34 200,00 грн. х 117,52% = 40 191,86 грн. Втрати від інфляції 5 991,86 грн. Розпискою розмір процентів встановлений не був. Розмір процентів розраховується на рівні облікової ставки НБУ та становить 6 071,67 грн. Наданий Позивачем суду розрахунок сум процентів, відповідає вимогам закону та може бути покладений в основу рішення. Відповідачем доказів на спростування цього розрахунку суду не надано. Отже, загальний розмір заборгованості становить 46 910,05 грн. (34 200,00 + 6 071,67 + 5 991,86 + 646,52 = 46 910,05). Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Приписами статті 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, вимоги Позивача про повернення боргу є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в розмірі 46 910,05 грн., оскільки на час розгляду справи Відповідач зобов'язання за розпискою не виконав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задовольняється, з Відповідача на користь Позивача повинна бути стягнена сума сплаченого судового збору в розмірі 487,20 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved