Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

У липні 2020 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування зазначала, що після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем, на її утриманні перебуває їх спільна донька [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дитину, просила стягнути з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на своє утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку в сумі 3000 грн. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач в заяві до суду просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Про причини повторної неявки до суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, а тому суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст.141, 180 СК України). Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст.181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.12.2017, від якого мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Позивачка не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У відповідності до ст.84 СК України позивачка має право на утримання від відповідача, батька [PERSON] , до досягнення нею віку трьох років незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, оскільки вона виховує спільну з відповідачем дитину, а тому, незважаючи на її дохід, чоловік має їй компенсувати втрату можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар`єрному зростанні, громадському та світському житті. Відповідач є здоровою молодою особою 30 років; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має;будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині та дружині, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Суд наголошує, що обов`язок по утриманню дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одну матір. Разом з тим, на думку суду, позовні вимоги дещо завищені, а тому виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дитини; враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст.7 Закону: 1 859 грн. - для дітей віком до 6 років); розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області у серпня 2020 року вона становила 9 480 грн.); наявність певних обмежень позивачки для самореалізації в період виховання малолітньої дитини та її потребу у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку та зобов`язаний брати участь у забезпеченні благополуччя дружини протягом перших років після народження дитини, - суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 2000 грн. на доньку та 1000 грн. на дружину до досягнення дитиною трьохрічного віку. Така сума аліментів є реальною, відповідатиме інтересам неповнолітньої доньки та її матері, матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Позивачкою не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі. Закон рівною мірою покладає обов`язок щодо утримання малолітньої доньки [PERSON] на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне її утримання. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 27.07.2020. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial