Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

У липні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідачки заборгованості за Генеральною угодою б/н від 09.02.2015 року, укладеною між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] , в сумі 12995 грн. 51 коп., що складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 4007 грн. 32 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1 грн. 74 коп.; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 8012 грн. 52 коп.; штрафу, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, в розмірі 973 грн. 93 коп., яка утворилася станом на 09 липня 2019 року, посилаючись на порушення боржником своїх зобов`язань. 30 липня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження і справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у своїй заяві позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин. Про судові засідання остання повідомлялась судовими повістками, які було направлено за місцем її реєстрації, однак, поштові конверти повернулися до суду без вручення, з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Враховуючи, що направлені їй повідомлення [PERSON] не отримувала, відповідачка також була викликана до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, [PERSON] була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи належним чином. При цьому слід зазначити, що на її адресу було направлено і копію ухвали про відкриття провадження, в якій встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву, однак, до теперішнього часу такого відзиву суду відповідачкою також надано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, на підставі ст. 280 ЦПК України та зі згоди позивача суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 12 листопада 2012 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №SAMDN52000070157144, відповідно до якого остання отримала грошові кошти, але взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги про погашення заборгованості не реагувала, унаслідок чого станом на 09.02.2015 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 4230,43 грн. 09 лютого 2015 року, між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачкою [PERSON] , укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт по заборгованості за раніше укладеним кредитним договором від 12.11.2012 року №SAMDN52000070157144. Відповідно до умов цієї Генеральної угоди банк надав позичальнику терміновий кредит в розмірі 4007,42 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 0,001 % на місяць на суму остатку заборгованості за кредитом, на строк до 31 серпня 2015 року. Відповідно п. 2.2 Генеральної угоди, на підставі ст. 212, 611, 651 ЦК України, вказаних в цій угоді, Умов та правил, сторони домовились, що строком повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 973,93 грн. Згідно з наданим банком розрахунком від 09.06.2019 року, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором від 09.02.2015 року станом на 09 червня 2019 року становить 12995 грн. 51 коп., та складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 4007 грн. 32 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1 грн. 74 коп.; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 8012 грн. 52 коп.; штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, в розмірі 973 грн. 93 коп. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Генеральній угоді, укладеній між позивачем та відповідачкою 09 лютого 2015 року, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки, такої як пеня та комісії та її визначеного розміру. А витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, в зв`язку з чим їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.11.2012 року шляхом підписання заяви-анкети. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді пеню за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та комісію; а також, що при укладенні договору з відповідачкою позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Разом з тим, враховуючи, що відповідач фактично отримав та використав кошти позивача, які в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, а також, зважаючи на те, що угодою, яка підписана відповідачкою, обумовлені порядок та розмір нарахування відсотків за користування кредитом та відповідальність за неналежне виконання зобов`язання у виді штрафу та його розмір, суд стягує з відповідача як боржника на користь позивача в примусовому порядку, у відповідності до наданого позивачем розрахунку, який відповідачем в судовому засіданні не оспорювався - заборгованість за кредитом в розмірі 4007 грн. 32 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 1 грн. 74 коп., задовольнивши таким чином позов в цій частині. При цьому, розмір неустойки (штрафу, передбаченому п. 2.2 Генеральної угоди) в сумі 973 грн. 93 коп., теж підлягає задоволенню, оскільки Генеральною угодою від 09.02.2019 року такі умови передбачені, угода містить підпис обох сторін за договором. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 8012 грн. 52 коп., то вони задоволенню не підлягають за необґрунтованістю, що в цілому відповідає висновкам Верховного Суду викладених у Постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача також судові витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 736 грн. 59 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: partial