Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мікрофінанс» (далі - ТОВ «Мікрофінанс») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позову позивач зазначив, що 03.12.2019 року між ТОВ «Мікрофінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №0000539356, згідно умов якого відповідач отримав позику у розмірі 3000 грн. строком на 30 календарних днів, зі сплатою процентів за користування фінансовим кредитом (добовий) - 1%. Видача кредиту відповідачеві підтверджується специфікацією, яка є невід`ємною частиною договору. Відповідач свої зобов`язання по поверненню грошових коштів та сплаті відсотків за їх користування своєчасно не виконав та не повернув позивачеві грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору у зв`язку із чим має заборгованість, яка станом на дату подання позовної заяви становить 5380 грн., з яких 3000 грн. - сума виданого фінансового кредиту; 640 грн. - сума відсотків за користування кредитом; 1740 грн. - сума прострочених (додаткових) відсотків за 29 діб за період з 01.02.2020 по 29.02.2020 року, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також витрати на оплату судового збору у сумі 2102 грн. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22 липня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с.28-29). Станом на 11.09.2020 року відзив на позовну заяву до Бобринецького районного суду Кіровоградської області не надійшов. Згідно ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву в якій позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи, призначений на 11.09.2020 року провести без участі представника позивача (а.с.41). Згідно прохальної частини позовної заяви не заперечив проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач в судові засідання 13.08.2020 року, 11.09.2020 року повторно не з`явився з невідомих суду причин, про час, місце та дати судових засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.34, 39), а також оголошеннями про виклик, розміщеними на веб-сторінці Бобринецького районного суду Кіровоградської області веб-сайту «Судова влада України» (а.с. 30, 36). Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №0000539356 від 03.12.2019 року між ТОВ «Мікрофінанс» та [PERSON] , останній отримав позику у розмірі 3000 грн. строком на 30 календарних днів, зі сплатою процентів за користування позикою - 1% на добу, що підтверджується копією договору (а.с.5). Видача кредиту відповідачеві підтверджується специфікацією №1, яка є невід`ємною частиною договору, згідно якої сума фінансового кредиту становить 3000 грн.; строк користування кредитом 30 календарних днів; дата повернення кредиту 02.01.2020 року; процент за користування кредитом 1% на добу (а.с.6). У специфікації зазначено, що позичальник ознайомлений із змістом та умовами договору, з внутрішніми правилами/положенням про надання фінансових послуг, тарифами, та погоджується із їх застосуванням до правовідносин, що виникають з цього договору. Згідно розрахунку заборгованості, зазначеним ТОВ «Мікрофінанс» у позовній заяві відповідач має непогашену заборгованість за договором №0000539356 від 03.12.2019 року у розмірі 5380 грн., з яких 3000 грн. - сума виданого фінансового кредиту; 640 грн. - сума відсотків за користування кредитом; 1740 грн. - сума прострочених (додаткових) відсотків. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Сторонами було погоджено строк кредитування - з 03.12.2019 року по 01.01.2020 року, тобто строком на 30 днів. Відповідач взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк суму позики та нараховані проценти за користування позикою не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики 3000 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 03.12.2019 року по 01.01.2020 року, які з урахуванням сплачених відповідачем коштів складають 640 грн. Щодо стягнення прострочених відсотків в сумі 1740 грн., суд зазначає, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, з таких підстав. Наслідки порушення грошового зобов`язання позичальником встановлюються в ч.1 ст.1050 ЦК України, яка передбачає, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. При цьому, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Такий правовий висновок узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленою у постанові від 06.02.2019 року по справі №175/4753/15ц. Договором №0000539356 від 03.12.2019 року та специфікацією №1 не встановлено додаткового відсотка в розмірі 2% після закінчення строк кредитування, отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору із визначенням 2% прострочених відсотків. За таких обставин суд знаходить обґрунтованим позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором №0000539356 від 03.12.2019 року в загальній сумі 3640 грн., яка складається з наступного: 3000 грн. - сума виданого фінансового кредиту; 640 грн. - сума відсотків за користування кредитом. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1422,21 грн.

Outcome: partial