Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

у квітні 2019 року [PERSON] звернувся до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 4,3500 га, розташованої на території Кустолово-Суходільської сільської ради Машівського району Полтавської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5323082600:00:002:0066. Вказану земельну ділянку він отримав у спадок від [PERSON] та на час отримання державного акту на право власності земельна ділянка перебувала в оренді у відповідача. Після оформлення правовстановлюючих документів він звернувся до відповідача з вимогою повернути йому земельну ділянку, на що йому повідомили, що між ним та ТОВ «Востокстройгаз» укладено договір оренди землі від 03.06.2011, строк дії якого закінчується 03.06.2021 року. Позивач стверджує, що вказаний договір він не підписував, як і акт прийому-передачі землі, а тому вважає його недійсним. У зв`язку з викладеним, позивач просить: визнати недійсними договір оренди землі, укладений між ним та відповідачем відносно земельної ділянки площею 4,3500 га за кадастровим номером 5323082600:00:002:0066, розташованої на території Кустолово-Суходільської сільської ради Машівського району Полтавської області; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію цього договору оренди землі, який зареєстрований у Відділі Держкомзему у Машівському районі Полтавської області 03.06.2011 за № 52230004000120. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2020 справу визначено для розгляду судді Косик С.М. (а.с. 22). 06.05.2019 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 23). Ухвалою суду від 01.08.2019 у справі призначена судово-почеркознавча експертиза (а.с. 46-47). Ухвалою суду від 27.08.2020 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 113). 08.10.2020 року представник відповідача [PERSON] подала клопотання про застосування строку позовної давності та відмову в задоволенні позову з огляду на те, що позивач одержуючи орендну плату за спірним договором з 2011 року, мав об`єктивну можливість дізнатися про існування правочину (а.с.119). Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, пояснивши, що [PERSON] успадкував земельну ділянку після смерті [PERSON] та був обізнаний, що спадкодавиця мала орендні відносини з відповідачем, проте мав намір після закінчення договору повернути землю і тільки в 2019 році звернувшись до відповідача, дізнався про спірний договір, після чого відразу звернувся до суду. Представник відповідач позов не визнала, просила застосувати строк позовної давності, покликаючись на те, що позивач мав можливість дізнатися про спірний договір, оскільки [PERSON] отримував орендну плату і від отримання коштів не відмовлявся. Повідомила суд, що договір з [PERSON] , після смерті якої позивач успадкував земельну ділянку, діяв до 2018 року. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши надані письмові докази, встановив таке. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,3500 га, розташованої на території Кустолово-Суходільської сільської ради Машівського району Полтавської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5323082600:00:002:0066, яку він отримав у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВКІ 563056 від 17 березня 2008 року реєстр 702, що стверджується копією державного акту на право власності на земельну діяльну серії ЯЗ № 162445, виданого 24 жовтня 2008 року, копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом та копією Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 4, 5, 6-8). Зазначена земельна ділянка перебуває в оренді в ТОВ «Востокстройгаз» відповідно до Договору оренди землі, зареєстрованого у Відділі Держкомзему у Машівському районі Полтавської області 03.06.2011 (а.с. 13-15), та на підставі акта приймання-передачі межових знаків на зберігання (а.с. 16), та акта прийому - передачі земельної ділянки (а.с. 17). Позивач стверджує, що ніяких договір стосовно своєї земельної ділянки кадастровий номер 5323082600:00:002:0066 з ТОВ «Востокстройгаз» він не укладав. Оскільки довідку про отримання [PERSON] орендної плати подана відповідачем ТОВ «Востокстройгаз» після закінчення процесуальних строків без клопотання про поновлення (продовження) строків на подання відповідних документів, суд долучив цей документ до матеріалів справи, проте залишив його без розгляду, про що постановив протокольну ухвалу (а.с.120,127). Відповідно до висновку експерта № 1560-1563 за результатами судово-почеркознавчої експертизи по матеріалах цивільної справи 540/422/19, складеного 05.06.2020, підписи від імені [PERSON] : на четвертій сторінці у графі «Підпис» розділу «Орендодавець» договору оренди землі від 03.06.2011 року, (укладений між [PERSON] та ТОВ «Востокстройгаз» щодо земельної ділянки прощею 4, 3500 га, кадастровий номер 5323082600:00:002:0066); чотири підписи у графі «Орендодавець___» розділу «Підписи сторін» акту прийому-передачі земельної ділянки від 24.10.2008 року; виконані не [PERSON] , іншою особою (особами) (а.с. 86-94). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) відступила від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що «правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Крім того, мотивуючи підставу для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів зазначила, що існує очевидна необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування пункту 6 статті 3 ЦК України та доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) у спорах про недійсність договору для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень. Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі. Між тим, статтею 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Зазначена норма виключає можливість укладення спірного договору шляхом вчинення конклюдентних дій, бо такий договір не може бути зареєстрований. Отже, враховуючи конкретні встановлені судами обставини справи, що розглядається, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) до правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зроблено висновок, що «за частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогою про визнання недійсними договорів оренди, посилаюсь на те, що ці договори не підписував, умови їх не погоджував, тож відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваних земельних ділянок позивачу як власнику цих земельних ділянок, покликаючись до умов договорів, підписаних невстановленою особою замість позивача. Суди попередніх інстанцій повно та достеменно встановили обставини справи, за якими спірні договори позивач не підписував та, відповідно, з істотних умов цих договорів не погоджував. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)). Тому у позові слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, а не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, позаяк суд розглядає питання про застосування позовної давності лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 69-73, 137-139), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 65-66)). Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки». Отже, спірний договір оренди землі є неукладеними і не може визнаватися недійсним. Тому у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту. Водночас у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18) зазначено, що: «реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою площею, а тому реєстрація права оренди на вищевказану земельну ділянку, коли договір оренди позивач фактично не підписував, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. Отже, доводи позовної заяви про наявність правових підстав для скасування державної реєстрації договору оренди є обґрунтованими, а тому потрібно скасувати державну реєстрацію договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Востокстройгаз» відносно земельної ділянки площею 4,3500 га за кадастровим номером 5323082600:00:002:0066, розташованої на території Кустолово-Суходільської сільської ради Машівського району Полтавської області, який зареєстрований у Відділі Держкомзему у Машівському районі Полтавської області 03.06.2011 за № 532300004000120. Згідно зі ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволених вимог у розмірі 769,40 грн та витрати по сплаті судового збору в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial