Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що 13.10.2011 він зареєстрував шлюб з [PERSON] Від шлюбу в них народилися сини [PERSON] та [PERSON], [INFO]. На протязі двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з її ініціативи між ними виникали сварки, свідками яких нерідко ставали їхні діти, що негативним чином впливало на їхній психологічний стан та кожен раз спричиняло йому та дітям душевні страждання. Крім того, відповідачка вела і веде аморальний спосіб життя, маючи чоловіка та дітей, вона проживає з іншим чоловіком. Відповідачка не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їхніх дітей та в нього, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісного проживання припинено та, за його глибоким переконанням, подальшого сенсу проживання і підтримки сімейних відносин немає. Просить шлюб з відповідачем розірвати. У судове засідання позивач надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала, просила строк для примирення не надавати, шлюб розірвати. 31 січня 2018 року, з урахуванням наявності в сторін малолітніх дітей та необхідності забезпечення їх прав та інтересів, судовий розгляд справи відкладено та надано сторонам строк для примирення до 9 год. 04 квітня 2018 року. По закінченні цього строку сторони не примирились, судовий розгляд справи продовжено. Заслухавши відповідача, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду справи з'ясовано, що 13 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох синів [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Між сторонами виникли неприязні стосунки із-за відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги, внаслідок чого шлюб їхній на даний час існує лише формально, позивач просить шлюб з відповідачем розірвати. Ці обставини підтверджуються дослідженими доказами: заявою позивача, свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 095901, свідоцтвом про народження [PERSON] серії І-БВ № 296263, свідоцтвом про народження [PERSON] серії І-БВ № 296262, довідкою № 483 від 26.07.2017 Западинської сільської ради. Відповідно до стст. 24, 55, 56, 112 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається; дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній; кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність; суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Розірвання шлюбу не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, у тому числі права та інтереси дітей, оскільки проживання дитини в сім'ї, де відсутні любов, злагода, взаєморозуміння і взаємоповага, є сварки і взаємна неприязнь між батьками, гірше впливають на дитячу психіку, ніж проживання дитини з одним із батьків, і примус батьків до спільного проживання всупереч їх волі та обставинам, що склалися, приведе до порушення прав дітей на належні умови життя, що є важливішим, ніж збереження шлюбу батьків. Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак відповідачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких заперечень щодо вимог позивача про розірвання шлюбу. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, враховуючи, що позов підлягає до задоволення повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати.

Outcome: approved