Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до Решетилівського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Світоч» про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою та, з урахуванням уточнених у березні 2015 року позовних вимог просив суд: · Стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 16905,28 грн в якості заборгованої орендної плати за користування його земельною ділянкою за договором оренди земельної ділянки. · Стягнути з відповідача інфляційні витрати, 3 відсотка річних і пеню в розмірі - 2103,72 грн. · Стягнути з відповідача 10 тисяч грн. у відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. Він є власником земельної ділянки, розташованої на території Демидівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, площею - 3,17 га (кадастровий номер [NUMBER]) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 15 березня 2009 року між ним та СТОВ «Світоч» був укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого він передав вказану земельну ділянку у строкове платне користування на строк 5 років. Договором передбачено, що орендар сплачує орендодавцю кожного року орендну плату у розмірі 3%від вартості земельної ділянки (на 2009 рік вона складала 41998,02 грн.), що становить 1259 грн. 94 коп. орендної плати. Починаючи з 01 січня 2010 року по даний час до вищезазначеної грошової оцінки примінено коефіцієнт 1,756, що становить згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - 73748,52 грн, тобто орендна плата на його думку має становити - 2212,46 грн. У зв'язку з тим, що договір закінчився 03 березня 2014 року, але відповідач фактично використовує його земельну ділянку він просить стягнути заборгованість і за 2014 рік. У своїй заяві про збільшення позовних вимог він зазначає, що оскільки відповідач користується його землею більше 5 років, то орендна плата має складати 5% від нормативної грошової оцінки землі, тому недоплата на його думку складає: - у 2009 році - 101,58 грн. - у 2010 році - 1350,98 грн; - у 2011 році - 1350,98 грн; - у 2012 році - 1493,52 грн; - у 2013 році - 3132,32 грн; - у 2014 році - 3132,32 грн. Разом - 10565,80 грн. Також він вказує на те, що протиправні дії відповідача спричиняють йому великі моральні страждання і наносять значну моральну шкоду, яка полягає у тому, що відмова від найнеобхіднішого викликає у нього відчуття невпевненості, порушує сталі родинні, дружні та соціальні зв'язки, змушує його прикладати значних додаткових зусиль для організації його життя, нанесену моральну шкоду він оцінює у десять тисяч гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його адвокат Казаков О.А. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача СТОВ «Світоч» Грущанський В.О. проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що строк позовної давності на стягнення заборгованості за 2009 -2010 роки сплинув, тому він просив застосувати до вказаних вимог строк позовної давності. Також він зазначав, що при з'ясуванні розміру орендної плати, яка становить 3% від вартості земельної ділянки, слід враховувати експертну грошову оцінку, оскільки саме вона використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок, у той час, як позивачем не вірно визначена вартість землі починаючи з 2010 року на рівні нормативної грошової оцінки у розмірі 73748 грн. 52 коп. з урахуванням коефіцієнту 1,756 відповідно до постанови КМУ від 31 жовтня 2011 року № 1185, оскільки Методика в редакції від 31 жовтня 2011 року набирає чинності з 01 січня 2012 року та застосовується виключно при розрахунку орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Представник третьої особи - відділу Держземагенства у Решетилівському районі Полтавської області - Тихоненко Н.М. у вирішенні справи покладається на розсуд суду /а.с.79/. Суд, заслухавши позивача [PERSON] та його адвоката Казакова О.А., представника відповідача СТОВ «Світоч» Грущанського В.О., з'ясувавши обставини по справі та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності володіє земельною ділянкою площею 3,17 га, розташованою на території Демидівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку /а.с.6/. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15 березня 2009 року між [PERSON] та СТОВ «Світоч» було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого останньому було передано земельну ділянку площею 3,17 га, яка розташована на території Демидівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області /а.с.7-10/. Правовідносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також Договором оренди землі. Відповідно до ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки -це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. У відповідності до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди земельної ділянки - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку у відповідності до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Так, сторони дійшли до згоди щодо всіх істотних умов договору: відповідно до п. 1.1. договору об'єктом договору є земельна ділянка, площею 3,17 га у тому числі сільськогосподарські угіддя, рілля - 3,17; пункт 3.1. встановлює, що договір укладено строком на п'ять років; пунктом 2.4. договору встановлена нормативна грошова оцінка землі у сумі - 39661 грн.88 коп.; згідно пункту 4.1 договору за користування вказаною земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю кожного року плату в розмірі 3% від вартості земельної ділянки - 1259 грн. 94 коп. Згідно з частинами 2 та 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Розділом 11 договору встановлено, що зміна умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін /а.с.8/. Однак, судом встановлено що протягом 2009-2014 років позивач жодного разу не звертався до орендаря з вимогою зміни умов договору у частині зміни розміру орендної плати чи нормативної оцінки землі та звернувся до суду з вимогою про фактичну зміну істотної умови договору - розміру орендної плати, вже після її сплати за минулі періоди. Звертаючись до суду за захистом своїх прав, позивач заявлені вимоги обґрунтовував положеннями п. 19-1 Методики нормативної грошової оцінки земель, в редакції від 31.10.2011 року, якими визначено, що показники нормативної грошової оцінки гектара ріллі окремої земельної ділянки, проведеної станом на 1 липня 1995 р., застосовуються із коефіцієнтом 1,756, тобто існують підстави для перегляду розміру орендної плати. Постановою КМУ № 1185 від 31.10.2011 року Методика нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затв. Постановою КМУ № 213 від 23.03.1995 року була доповнена п.19-1 , згідно з яким показники нормативної грошової оцінки гектара ріллі окремої земельної ділянки, проведеної станом на 1 липня 1995 р., застосовуються із коефіцієнтом, що визначений абзацом другим пункту 5 цієї Методики, який в свою чергу зазначає про те, що в основу розрахунку нормативної грошової оцінки земель кладеться рентний доход, який створюється при виробництві зернових культур і визначається за даними економічної оцінки земель, проведеної в 1988 році. Для врахування змін у рентному доході, який створюється при виробництві зернових культур, до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 1 липня 1995 р. (з урахуванням індексації), застосовується коефіцієнт 1,756. Отже, предметом виниклого спору є розмір орендної плати за землю, що належить громадянину на праві приватної власності, який за посиланням позивача має бути обрахований відповідачем із застосуванням коефіцієнту 1,756 у відповідності до Постанови КМУ №1185 . Разом з тим, Закон розмежовує поняття грошової оцінки землі - ст.210 ЗК України, орендної плати за землю - ст..21, 23 ЗУ «Про оренду землі» та рентного доходу - ст.1 ЗУ «Про оцінку землі. Згідно із ст.201 ЗК України грошова оцінка земельних ділянок визначається на рентній основі. Залежно від призначення порядку проведення грошова оцінка земельних ділянок може бути нормативною і експертною. Критеріями такого поділу є призначення грошової оцінки та методика проведення грошової оцінки. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, витрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо. Експертна грошова оцінка використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок. Грошова оцінка земельних ділянок проводиться за методикою, яка затверджується КМУ. Укладені між сторонами договори оренди землі є цивільно-правовими угодами, і для грошової оцінки згаданих земельних ділянок у відповідності до положень ст.201 ЗК України має застосовуватись виключно експертна грошова оцінка на умовах, визначених Постановою КМУ № 1531 від 11.10.2002 року «Про експертну грошову оцінку земельних ділянок». Відповідно до згаданої постанови експертна грошова оцінка земельної ділянки проводиться за рядом методичних підходів, зокрема грошова оцінка земельних ділянок здійснюється за Методикою грошової оцінки земель несільськогосподарського призначення (крім земель населених пунктів), затв. Постановою КМУ № 525 від 30 травня 1997 року та Методикою нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затв. Постановою КМУ № 213 від 23.03.1995 року в частині оцінки земель населених пунктів. Отже, можливість застосування Методики про нормативно грошову оцінку земель при здійсненні експертної оцінки земель прямо передбачена Законом. Застосування коефіцієнту 1,756 до спірних правовідносин є неможливим з огляду на п.1 її загальних положень, згідно з яким «нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється з метою визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також під час розроблення показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель» Таким чином, критерієм визначення порядку проведення грошової оцінки земельних ділянок - нормативної чи експертної є необхідність призначення такої оцінки. В даному випадку проведення грошової оцінки земельної ділянки безпосередньо пов'язано з цивільно-правовою угодою, тому застосування нормативно-грошової оцінки земельних ділянок за правилами, визначеними Методикою нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, в тому числі в редакції від 31.10.2011 р. буде невірним. З огляду на зазначене, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з орендної плати є безпідставними та необґрунтованими, тому не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим у задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення інфляційних виплат, 3% річних та пені, а також щодо відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Суд критично ставиться до Відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Міндоходів України про суми виплачених доходів та утриманих податків від 11 серпня 2014 року № 9264/В/1601.18.0433, як до доказу, оскільки у примітці до вказаних відомостей зазначено, що інформація потребує уточнення у джерел доходів /а.с.12-14/, жодних уточнень позивачем не надано. Окрім того суд не бере до уваги посилання представника відповідача на застосування позовної давності, оскільки позов є недоведеним, тому підстави для застосування позовної давності та наслідків її спливу відсутні.

Outcome: dismissed