Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , згідно з яким просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] і знятим з реєстрації за адресою: квартира [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.04.2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - залишено без руху. 13.05.2019 року позивач усунула недоліки та в позовній заяві посилалась на те, що на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 21.03.2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А. та зареєстровано за реєстровим №2298, а також витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.03.2019 року, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . З метою захисту своїх прав як власника майна, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] і знятим з реєстрації за вказаною адресою. Також, в позові зазначено, що при купівлі вказаної квартири, а саме станом на 21.03.2019 року, в ній був зареєстрований її попередній власник - [PERSON] , який написав розписку із зобов`язанням знатися з реєстрації у вказаній квартирі до 27.03.2019 року. Однак, відповідно до довідки 109-109/ОПП/Р-999 від 17.04.2019 р. Шевченківської районної у місті Києві Державною адміністрацією, [PERSON] досі зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , тому позивач звернулась до суду із вказаним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою від 22.04.2019 року відкрито провадження у цивільний справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістив. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 21.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с3). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.03.2019 року судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу, серія та номер: 2298, виданий 21.03.2019 року (а.с.4). Віповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, за адресою: [ADDRESS] станом зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). При цьому, як встановлено судом, [PERSON] надав розписку 21.03.2019 в якій зобов`язався виписатися із проданої ним квартири [ADDRESS] до 27.03.2019 (а.с.9,10). Крім того, позивач, з урахуванням зареєстрованої у спірній квартирі одного відповідача, одноособово несе витрати по оплаті обслуговування будинку і комунальних послуг. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач несе витрати на оплату комунальних послуг, витрати по утримання будинку та прибудинкових територій тощо, матеріали справи не містять. Отже, враховуючи вище встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідача, який не є членом сім`ї позивача, в квартирі, - призводить до ускладнення матеріального становища позивача внаслідок здійснення оплати за житлово-комунальні послуги, та, як наслідок, створює останньому перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним на праві власності майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому, у постанові від 16.11.2016 року № 6-709цс16 Верховним Судом України висловлену правову позицію про те, що аналіз ст. 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. На підставі викладеного, а також враховуючи встановлені обставини справи, до спірних правовідносин підлягають застосування положення ст. 391 ЦК України. Як передбачено вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачки на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704 грн. 80 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved