Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав, який уточнювався в останнє 30.01.2018 року. В позові позивачка зазначила, що вона є рідною бабою [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти проживають з нею та фактично перебувають на повному її утриманні. Відповідачка [PERSON] своїх батьківських обов'язків, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дітей до досягнення ними повноліття, не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Вона зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров'я сина і доньки, не дбає про їх інтереси. Також позивачка вказала, що їй самостійно важко утримувати дітей, а відповідачка має нерегулярний й мінливий дохід. Адже не має постійного місця роботи. Водночас вона зобов'язана нести витрати по утриманню дітей: на придбання їжі, одягу тощо. Крім того, періодично доводиться купувати дітям ліки, оскільки вони мають тяжкі захворювання. На підставі вищевикладеного позивачка була вимушена звернутись до суду із вказаним позовом, в якому просила суд: -Позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] -Призначити позивачку опікуном малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та передати дітей їй на виховання. -Стягнути з [PERSON], на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 746,00 гривень на кожного щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на особу відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідно до закону. -Стягнути з [PERSON], на її користь судові витрати в розмірі 640,00 гривень (шістсот сорок гривень 00 копійок). -Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. У судовому засіданні позивачка [PERSON] була присутня разом із своїм представником [PERSON], підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, прот ивинесення заочного рішення не заперечували. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явився, пояснень суду не надала, про день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно, однак, судові повістки не отримувала. Згідно із ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позов не заперечувала, та надала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітньої доньки. Згідно п.1 ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача, його представника та представника третьої особи суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши позивача та його представника, думку представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі [PERSON], [INFO], є матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим25.03.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби, актовий запис № 101. (а.с. 8) та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.02.2017 року, виданим Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, актовий запис №28(а.с.9) На підтвердження того, що позивачка [PERSON] є матір'ю відповідачки [PERSON], суду надане свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Широківською сільською радою Запорізького району Запорізької області 10.11.1995 року (а.с.7). Як було встановлено в судовому засіданні, малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом із позивачкою фактично з самого свого народження за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження того, що відповідачка ухиляється від виховання своїх дітей, не піклується про них та взагалі не цікавиться їх життям, суду була надані характеристика за місцем реєстрації, а саме виконавчим комітетом Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області. Із вказаних характеристик вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак не проживає. [PERSON] є безвідповідальною, емоційно неврівноваженою особою, має шкідливі звички та веде аморальний спосіб життя.(а.с.12). В протиріч, виконавчим комітетом Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області була надана характеристика на позивачку [PERSON], згідно якої остання проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS], разом з онуками. [PERSON] є чуйною та доброю людиною, займається вихованням онуків. Жодних нарікань та скарг від мешканців села на [PERSON] до сільської ради не надходило. Відповідно до висновку щодо розв'язання спору наданого Запорізькою районною державною адміністрацією № 22-30/0345 від 10.05.2017 року вбачається, що Запорізька районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, провів засідання комісії з питань захисту прав дитини та прийшла до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав та встановлення опікуна в особі [PERSON], оскільки остання, згідно актів обстежень матеріально - побутових умов проживання, складеного виконкомом Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області, проживає разом з онуками та сином [PERSON], 2004 р.н. в трикімнатному будинку з газовим опаленням. Дім в охайному стані, меблі старі, але речі дітей чисті та охайні. Згідно висновку про стан здоров'я [PERSON], наданого КЗ «Запорізький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Запорізької райради від 17.03.2017 року, [PERSON]. [INFO] може бути опікуном. Також у висновку зазначено, що [PERSON] має земельні ділянки(паї) з яких має прибуток. Суд зауважує, що суду також були надані документи стосовно матеріального становища позивачки та наявності в неї майна та житла, а саме копії державних актів, довідка про доходи та технічний паспорт на житловий будинок. Крім того, у висновку, що надав суду орган опіки та піклування ЗРДА, зазначено, що згідно з довідкою Департаменту інформаційних технологій МВС України №170614008301170666060, [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалась, судимостей не має. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, ії фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно із ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ч. 2 ст. 258 Сімейного кодексу України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Як вбачається із абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно ч. 4 ст. 167 Сімейного кодексу України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Оскільки мати дітей - [PERSON] ухиляється від своїх обов'язків, а батько дітей [PERSON] взагалі був зазначений при реєстрації дітей зі слів відповідачки, позивачка його ніколи не бачила, суд вважає, що право стати їх опікуном та повністю відповідати за їх виховання має позивачка [PERSON] З огляду на вищевикладене, суд вважає доведеною поведінку відповідачки [PERSON] по самоусуненню від виховання дітей, її свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками стосовно виховання малолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Крім того, відповідно до абз. 7 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Як було зазначено в позові та встановлено в судовому засіданні, відповідачка [PERSON] веде аморальний спосіб життя та має мінливий дохід, оскільки не має постійного місця роботи, в добровільному порядку матеріальної допомоги на дітей не надає, позивачка самостійно вимушена утримувати дітей і навпаки отримувану на них державну допомогу пропиває й використовує для власних потреб. Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно вимог ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» вбачається, що прожитковий мінімум з розрахунку на 1 місяць на дітей віком до 6 років з 01.01.2018 року складає - 1492,00 грн. Тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] стосовно стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей також підлягають задоволенню в твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved