Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач вказав, що він є власником квартири [ADDRESS]. Відповідачі по справі фактично у вказаній квартирі не проживають з 1996 року, проте там зареєстровані. У звязку з чим, він вимушений оплачувати комунальні послуги, їхнє місце проживання не відоме. Тому, звертається до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не зявився, але від нього надійшла заява, в якій позивач просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх у повному обсязі, проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені засобами масової інформації, причин неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року про відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 квітня 2017 року [PERSON] належить квартира [ADDRESS], що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 85136713. Відповідно до довідки № 6987 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у квартирі [ADDRESS] зареєстровані, проте з 1996 року не проживають, особистих речей у будинку не мають. У\~відповідності\~до ч. 1\~ст. 19 ЦПК України,\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 1 у будинку 75 по вул. Комарова у м. Дніпрі, оскільки не проживає там понад один рік без поважних причин. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідачів на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір у рівних частках по 320 грн. з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved