Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

У липні 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача та просили визнати за ними право користування житловим будинком №29-А по вул. Шевченко у м. Києві. Свої вимоги обґрунтовують тим, що позивач [PERSON] з самого народження проживав в [INFO] та був зареєстрований у ньому з 24.11.1987 року. Зазначений будинок належав його батькам [PERSON] та [PERSON] 28.02.1982 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], і за згодою батьків вони почали проживати разом у [INFO]. [PERSON] була зареєстрована у зазначеному будинку з 05.05.1987 року. 14.11.1987 року у подружжя народився син [PERSON], який з 13.04.2005 року був зареєстрований у вказаному будинку та 11.06.1994 року у них народився другий син [PERSON], який був також зареєстрований у вказаному будинку. 12.01.1998 року помер батько позивача [PERSON] - [PERSON] Зазначили, що оформити спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON], позивач [PERSON] не зміг, оскільки його батько склав заповіт на відповідача [PERSON], яка є донькою померлого та сестрою позивача [PERSON] Зазначили, що [PERSON] ніколи не проживала у [INFO] в мкр. Жуляни в м. Києві. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03.06.2003 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частину будинку відмовлено. Позов [PERSON] задоволено частково та зобовязано [PERSON] не вчинити перешкод в користуванні будинком №37-39 (29-А) по вул. Шевченко в мкр. Жуляни в м. Києві власниці 4/9 частин [PERSON] та її було вселено. В частині вимог [PERSON] про виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та стягнення моральної шкоди відмовлено. Зазначили, що після того, як рішення набрало законної сили вони продовжували проживати у вищевказаному будинку, ними укладались договори з ПАТ «Київенерго», ПАТ «Київгаз», поліпшувались умови проживання та інше. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03.06.2003 року у задоволенні позову [PERSON] до Солом'янської районної у м. Києві ради, третя особа [PERSON] про визнання недійсним рішення №55 від 10.10.1994 року виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів, визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченко, 29-А (№37-39), на ім'я [PERSON] та зобовязання Солом'янської районної ради у м. Києві привести статус зазначеного домоволодіння у відповідність із чинним законодавством відмовлено. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20.11.2014 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення без надання іншого жилого приміщення було задоволено. Зобовязано [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні житловим будинком, усіма надвірними будівлями та спорудами, земельною ділянкою за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченка, 29-А. Виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з будинку, що знаходиться за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченка, 29-А, без надання іншого жилого приміщення. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.07.2015 року вищевказане рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування було змінено. В інший частині залишено без змін. Так, як позивачі були позбавлені можливості подати зустрічну позовну заяву у вищевказаному провадженні про визнання за ними право користування спірним будинком, на підставі ст. 156 ЖК України просили позов задовольнити. Позивачі [PERSON], [PERSON] та представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували посилаючись на те, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить 4/9 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться в м. Києві, мкр. Жуляни, вул. Шевченка, 29-А, що належали її померлому батьку [PERSON] 28.09.2003 року померла мати [PERSON] [PERSON] Після її смерті [PERSON] стала власником ще 2/9 частин вказаного житлового будинку. Таким чином, після смерті матері [PERSON] відповідач [PERSON] стала власником всього житлового будинку, надвірних будівель та споруд, а також земельної ділянки за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченка, 29-А. Зазначили, що [PERSON] намагався неодноразово в судовому порядку визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті батька [PERSON], однак отримав відмову в задоволенні своїх позовних вимог. Також зазначили, що отримавши відмову в усіх судових інстанціях позивачі повторно звернулись до суду з даним позовом. Однак, фактично усі обставини справи були досліджені та встановлені судами, у звязку з чим у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачами права користування житловим будинком №29-А по вул. Шевченко у мкр. Жуляни в м. Києві слід відмовити. Вислухавши думку позивачів [PERSON], [PERSON], представника позивачів, представників відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить 4/9 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в м. Києві, мкр. Жуляни, по вул. Шевченко, 29-А (колишній № 37-39), що належали її померлому батькові [PERSON] на підставі свідоцтва про право на особисту власність і на домоволодіння виданого Залізничною райдержадміністрацією м. Києва 03 березня 1995 року та зареєстрованого в БТІ м. Києва 04 травня 1995 року за № 39087. 28.09.2003 року померла мати відповідача [PERSON] Після її смерті [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом стала власницею ще 2/9 частин житлового будинку, що знаходиться в місті Києві, мкр. Жуляни, по вул. Шевченко, 29-А (колишній № 37-39), що належали померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою 17.08.2001 року Р № 4-3875, зареєстрованого в КМБТІ 17.09.2001 року за № 39087. Отже, відповідач [PERSON] є власником всього житлового будинку, надвірних будівель та споруд, а також земельної ділянки за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченка, 29-А. Позивач [PERSON] є братом відповідача. Позивачі звертаючись з даним позовом до суду про визнання за ними права користування житловим будинком за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченко, 29-А посилались на те, що відповідач [PERSON] ніколи не проживала в зазначеному будинку, а тому не має права на його користування, на що слід зазначити наступне. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20.11.2014 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення без надання іншого жилого приміщення задоволено. Зобовязано [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні житловим будинком, усіма надвірними будівлями та спорудами, земельною ділянкою за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченка, 29-А. Виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з будинку, що знаходиться за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченка, 29-А, без надання іншого жилого приміщення. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] витрати по оплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.07.2015 року змінено в частині обґрунтування рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20.11.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення без надання іншого жилого приміщення, а в решті рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 09.07.2015 року залишено без змін. Не погоджуючись з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись із заявою про перегляд Верховним Судом України вказаної ухвали. 21.03.2016 року ухвалою Верховного Суду України було відмовлено заявникам у допуску справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення без надання іншого жилого приміщення до провадження Верховного Суду України. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Апеляційний суд міста Києва, Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховний Суд України не визнали права позивачів на користування житловим приміщенням як членів родини колишніх власників. Так, Апеляційним судом міста Києва було встановлено, що право користування житловим приміщенням у відповідачів за позовом [PERSON] виникло на підставі того, що вони були поселені у спірний будинок та на відповідній правовій основі користувались цим будинком як члени сімї власників цього будинку - [PERSON] та [PERSON], які померли, відповідно, у 1998 та в 2001 роках, заповівши будинок своїй доньці - [PERSON]. Статтею 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим будинком нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 Цивільного кодексу України. Судовий аналіз зазначених правових норм дав підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинком користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати за наявності права власності на цей будинок у особи, членами сімї якої вони є, а з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Зазначене свідчить, що право користування будинком є похідним від права власності, а тому при зміні власника житлового будинку члени сім'ї попереднього власника будинку повинні отримати певний дозвіл у нового власника на право користування цим житлом. Оскільки позивачі не є членами сім'ї нового власника спірного будинку відповідача [PERSON] і при цьому, остання не надавала своєї згоди позивачам на користування спірним будинком, позивачі підлягають виселенню без надання іншого житла. Такої ж думки дотримались Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховний Суд України. Встановлено, що не погоджуючись з рішенням Соломянського районного суду міста Києва від 20.11.2014 року, позивачі відмовляються його виконувати, продовжуючи проживати у спірному домоволодінні та чинять перешкоди у проживанні та користуванні ним [PERSON] Зазначене підтверджується тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у місті Києві перебуває виконавчий лист № 760/19963/14-ц від 06.08.2015 року про виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з будинку, що знаходиться за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченка, 29-А, без надання іншого житлового приміщення. Таким чином, посилання позивачів на те, що відповідач [PERSON] не проживала у спірному будинку є необґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що позивачі чинили перешкоди відповідачу у користуванні житловим будинком, у звязку з чим остання вимушена була звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Крім того, судом достовірно встановлено, що позивачі не визнають права власності відповідача на житловий будинок, з усіма надвірними будівлями та спорудами, земельною ділянкою за адресою: м. Київ, смт. Жуляни, вул. Шевченка, 29-А, що і стало передумовою звернення з даним позовом до суду. Зазначене підтверджується наступним. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03.06.2003 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частину будинку відмовлено. Позов [PERSON] задоволено частково. Зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні будинком 37-39 (29-А) по вул. Шевченко в мкр. Жуляни в м. Києві власниці 4/9 частини [PERSON] Вселено [PERSON] в будинок №37-39 (29-А) по вул. Шевченко в мкр. Жуляни в м. Києві. В частині вимог [PERSON] про виселення [PERSON], [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] та стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. відмовлено. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08.08.2005 року в задоволенні позову [PERSON] до Солом'янської районної в м. Києві ради, третя особа [PERSON] про визнання недійсним рішення №55 від 10.10.1994 року виконавчого комітету Залізничної районної Ради народних депутатів, визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченко, 29-А (№37-39) на ім'я [PERSON] та зобовязання Солом'янської районної Ради у м. Києві привести статус зазначеного домоволодіння у відповідність із чинним законодавством відмовлено. Отже, [PERSON] неодноразово намагався в судовому порядку визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті батька [PERSON], однак отримав відмову в задоволенні своїх позовних вимог. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачі не є членами сім'ї нового власника спірного будинку відповідача [PERSON] і при цьому, остання не надавала своєї згоди позивачам на користування спірним будинком, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed