Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

У квітні 2018 року позивач ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому прохав стягнути з нього заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії для проведення операцій з платіжною карткою № [NUMBER] від 28 квітня 2007 року, яка станом на 23 лютого 2018 року становить 140500 гривень 37 копійок, а також судовий збір у розмірі 2107 гривень 51 копійку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі договору про відкриття кредитної лінії для проведення операцій з платіжною карткою №0011001480, що укладено 28 квітня 2007 року, [PERSON] відкрито відновлювальну кредитну лінію для проведення операцій з використанням картки з лімітом заборгованості не більше 50000 гривень строком до 31 березня 2008 року включно зі сплатою 19 відсотків річних за користування кредитом. Відповідач зобовязання з погашення кредиту не виконував, у звязку з чим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2010 року з відповідача стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 76009 гривень 50 копійок. Проте, до цього часу рішення суду не виконано, заборгованість не погашена. Тому це не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. З метою вжиття заходів щодо досудового врегулювання спору, банком було направлено на адресу [PERSON] претензію про порушення зобовязань з вимогою здійснити погашення заборгованості. Однак претензія відповідачем проігнорована. Прохає стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 23 лютого 2018 року у розмірі 140500 гривень 37 копійок, яка складається із заборгованості за процентами у розмірі 78521 гривні 40 копійок; пені, нарахованої за прострочену заборгованість за процентами у розмірі 1380 гривень 40 копійок; пені, нарахованої за прострочену заборгованість за основним боргом у розмірі 13186 гривень 65 копійок; три проценти річних у розмірі 5797 гривень 34 копійок; інфляційного збільшення боргу у розмірі 41614 гривень 58 копійок. Ухвалою суду від 04 травня 2018 року по справі відкрито провадження, підготовче судове засідання призначено на 30 травня 2018 року на 10 годину 30 хвилин. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити у повному обсязі. Пояснення надали аналогічні тексту позовної заяви. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач, в силу вимог ст. 128 ЦПК України, вважається таким, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але у судове засідання не зявився, письмових заяв та клопотань суду не надав (а.с. 72). З цих підстав суд, спираючись на норми ст.ст. 280-285 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, за відсутності відповідача та ухвалив рішення. Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, заслухавши пояснення представників позивача, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28 квітня 2007 року між банком та [PERSON] укладено про відкриття кредитної лінії для проведення операцій з платіжною карткою №0011001480, згідно з яким позичальнику відкрито відновлювальну кредитну лінію для проведення операцій з використанням картки з лімітом заборгованості не більше 50000 гривень строком до 31 березня 2008 року включно зі сплатою 19 відсотків річних за користування кредитом (а.с. 9-10). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2010 року з відповідача стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 76009 гривень 50 копійок (а.с. 16). До цього часу рішення суду не виконано, заборгованість не погашена. Тому позивачем нараховані проценти за прострочення виконання зобовязання, а саме: заборгованість за процентами у розмірі 78521 гривні 40 копійок; пеня, нарахована за прострочену заборгованість за процентами у розмірі 1380 гривень 40 копійок; пеня, нарахована за прострочену заборгованість за основним боргом у розмірі 13186 гривень 65 копійок; три проценти річних у розмірі 5797 гривень 34 копійок; інфляційне збільшення боргу у розмірі 41614 гривень 58 копійок (а.с. 5-8). Судові витрати у справі складається із судового збору, який складає 2107 гривень 51 копійка (а.с. 4). З метою вжиття заходів щодо досудового врегулювання спору, банком було направлено на адресу [PERSON] претензію про порушення зобовязань з вимогою здійснити погашення заборгованості, однак претензія повернулася на адресу банку за закінченням терміну зберігання на поштовому відділенні. На підтвердження цього факту представником позивача надано належним чином завірену копію повідомлення з поштового відділення (а.с. 42). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, банк зобовязується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотків. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Банк уклав з [PERSON] кредитний договір. Позичальник умови договору належним чином не виконував, тому судовим рішенням з нього було стягнуто заборгованість за вказаним договором. Рішення суду до цього часу не виконано, тому банк звернувся до суду за захистом порушеного права щодо стягнення з відповідача коштів за невиконання грошового зобовязання, яке підлягає судового захисту. Банк має право вимагати стягнення заборгованості за процентами та пеню за прострочення заборгованості за процентами. В порядку досудового врегулювання заборгованість не погашена. Проте, враховуючи, що основний борг за кредитним договором вже стягнуто за судовим рішенням, стягувати штрафні санкції за основним зобовязанням суд вважає недоцільним та таким, що буде надмірним тягарем для відповідача, що є неприпустимим відповідно до приписів Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З цих підстав позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій, нарахованих банком за основним зобовязанням, задоволенню не підлягають. На виконання приписів ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати у розмірі 2107 гривень 51 копійки. Враховуючи викладене,

Outcome: partial