Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до КП «Первомайський міський водоканал» в якому просив визнати незаконним акт складений КП «Первомайський міський водоканал» від 20.03.2013 року та стягнути з відповідача завдану йому матеріальну шкоду у сумі 2 500 грн. Мотивуючи свої вимоги позивач зазначив, що 20 березня 2013 року при плановій перевірці його приватного будинку за адресою [ADDRESS] контролером відділу збуту був встановлений факт порушення п.п.5.17 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, а саме - самовільний демонтаж лічильника води №10250913 встановленого 04.07.2007 року, порушення цілісності пломби заводу виробника та пломби КП «Первомайський міський водоканал» - ПВ №10173, про що був складений акт. В даному акті зазначається, що лічильник води був встановлений та опломбований відповідачем 04.07.2007 року, проте відповідно до п. 4 договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення між позивачем та КП «Первомайський міський водоканал» від 12 квітня 2011 року у нього не було встановлено засобу обліку води, тому він сплачував відповідно до зазначеного пункту місячну норму - 5, 55 м?. Отже позивач вважає, що акт складений КП «Первомайський міський водоканал» є незаконним, оскільки вищевказаного лічильника та його опломбування відповідачем не було. Відповідно до п. 6, ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. В результаті дій відповідача позивач на його думку поніс матеріальні збитки. Для запобігання відключення будинку від централізованого водопостачання холодної води і водовідведення він змушений був сплатити 2500 грн., що підтверджується листом № 293 від 24.04.2014 року. Позивач вважає, що на підставі вище наведених норм, він має право на відшкодування понесених ним збитків. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи свою позицію тим, що на його думку оскаржуваний акт складений законно. Зазначив, що після складення акту позивач звернувся до КП «ПМВК» із проханням надати дозвіл на опломбування нового лічильника і сума завданих збитків була зменшена з 9652,61 грн. до 2500 грн. Після цього [PERSON] сплатив вказану суму і йому було надано дозвіл на опломбування нового лічильника. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 20 березня 2013 року при плановій перевірці приватного будинку за адресою [ADDRESS] належного на праві приватної власності [PERSON], контролером відділу збуту КП «ПМВК» був складений акт про порушення позивачем п.п.5.17 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, а саме - самовільний демонтаж лічильника води №10250913 встановленого 04.07.2007 року, порушення цілісності пломби заводу виробника та пломби КП «Первомайський міський водоканал» - ПВ №10173. В наслідок встановленого у вищевказаному акті порушення, витрати води склали у грошовому еквіваленті 9652,61 грн., проте після звернення позивача до адміністрації підприємства сума була зменшена до 2500 грн. Позивач сплатив відповідачу 2500 грн., після чого 30.05.2013 року йому було встановлено та опломбовано новий лічильник води. Викладене підтверджується листом директора КП «ПМВК» від 24.04.2014 року № 293. Таким чином позивач своїми діями, оплатою встановленої підприємством відповідача суми збитків, фактично підтвердив обґрунтованість складеного 20.03.2013 року акту про порушення правил водопостачання. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В даному випадку позивач жодним чином не довів обґрунтованість своїх вимог. Представником відповідача також приводились доводи про те, що фактично у житловому будинку позивача розташований готель, а сам позивач в даному випадку виступає суб'єктом підприємницької діяльності, проте такі твердження на переконання суду не мають будь якого відношення до предмету спору, а тому будь якої оцінки суд їм не дає. Отже слід відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягнути з позивача судовий збір.

Outcome: approved