Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

У квітні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина. Вимоги позовної зави обґрунтовані тим, що 16 березня 2012 року [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, про що зроблено актовий запис № 157. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 березня 2011 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. З моменту розірвання шлюбу, дитина [PERSON] , 2002 року народження проживає разом із матір`ю, тобто позивачем у справі, та перебуває на повному її утриманні. 24 січня 2011 року рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська на [PERSON] покладено обов`язок щомісяця сплачувати на користь позивача аліменти у розмірі 300,00 грн. на утримання спільної дитини: сина [PERSON] , 2002 року народження. В добровільному порядку відповідач збільшив розмір аліментів до 500,00 грн. на місяць з вересня 2015 року. Посилаючись на те, що розмір аліментів, які стягується з відповідача не забезпечує необхідний та достатній рівень для гармонійного розвитку дитини, є меншим за встановлений ч. 2 ст.182СК України розмір аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,просила змінити розмір аліментів, та стягувати щомісяця з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 3500, 00 грн. на утримання спільного сина [PERSON] , [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 квітня 2019 року, головуючим у справі визначено суддю Слюсар Л.П. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2019 року позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. 05 серпня 2019 року на адресу суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, відповідно до якої [PERSON] просила ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, який стягується за рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2011 року, встановивши їх у розмірі 30% від розміру заробітної плати відповідача та стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання спільної дитини у розмірі 3 490,00 грн. Згодом, позивачем було збільшено позовні вимоги, та остання просила ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, який стягується за рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2011 року, встановивши їх у розмірі 30% від розміру заробітної плати відповідача та стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання спільної дитини у розмірі 8115,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі та наполягав на її задоволенні. Суду надав пояснення аналогічні тим, що викладені в уточненій позовній заяві. Крім того, надав клопотання щодо розподілу судових витрат, відповідно до якого просив під час вирішення питання про розподіл судових витрат, врахувати витрати на правову допомогу, які були понесені позивачем та покласти зазначені витрати на відповідача, зокрема витрати у розмірі 4000,00 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.280-282ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши представника позивача та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 16 березня 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с.8). Зазначений шлюб розірвано 21 березня 2011 року на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська (а.с.9). Під час шлюбу у сторін народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с.12). Спільна дитина позивача та відповідача проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Бабушкінького районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2011 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 300,00 гривень щомісяця на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішення суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань стосовно дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці. В силу ч. 1ст.182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність рухомого та нерухомого майна,грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів,у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи,якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч. ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 5 ст.183СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі статтею 7Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2019 року становить 2118 гривні, тобто відповідач сплачує аліменти в розмірі меншому (300 грн.), ніж встановлено чинним законодавством (1059 грн.). Стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина у меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Однак, батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Частиною 3 ст.181СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 192СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Вказаного висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові за № 6-143цс13 від 05.02.2014 року. Отже, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. При цьому, прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Такого висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові від 03.05.2018 року у справі № 581/638/17-ц, провадження № 61-11279св18, де касаційна скарга була мотивована перед усім тим, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів не може бути підставою для перегляду ухвалених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, суд погодився з позицією позивача, що прийняті у законодавстві зміни, які спрямовані на посилення захисту права дитини на належне утримання, є підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів, у разі якщо їх розмір (розмір стягуваних аліментів) не відповідає мінімальному розміру, передбаченого законодавством. Враховуючи вищенаведені обставини, а також право дитини на достатній життєвий рівень, з метою захисту прав дитини та те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, станом на дату подання позову, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням ст. 192 СК України, суд доходить висновку, що відповідач, будучи батьком [PERSON] , [INFO] , має передбачений законом обов`язок щодо його утримання, принаймні у мінімальному розмірі, і не повинен покладати весь матеріальний тягар на позивача з утримання їхнього сина. Отже, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, таким чином, враховуючи вимоги діючого законодавства, встановлені по справі обставини, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, та беручи до уваги, що у відповідача відсутні будь-які інші утриманці, та протилежне відповідачем не підтверджено, тому суд доходить висновку, що є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог про зміну розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з 300,00 грн. щомісячно та стягувати щомісячно на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від15.05.2006 року № 3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, таким чином, період стягнення аліментів у зміненому розмірі має здійснюватись з дня набрання даним рішенням суду законної сили. З приводу заявлених [PERSON] вимог щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3від 15травня 2006року увагу судів звернуто на те, щодо передбаченоїст.185СКУкраїниучасті в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Щодо понесених позивачем додаткових витрат на дитину, то як вбачається з матеріалів позовної заяви та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, неповнолітня дитина [PERSON] відвідує курси англійської мови, ІТ курси, та плавання, та крім того, позивачем було проведено лікування дефектів зубів останнього, у зв`язку із чим, розмір фактично понесених додаткових витрат на момент розгляду справи становив 16 230,00 грн. На підставі чого, позивач із врахуванням уточненої позовної заяви просила стягнути з відповідача 50 % фактично понесених додаткових витрат на дитину у розмірі 8115,00 грн. Виходячи із вищевикладеного, позовні вимоги щодо стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина, витрачених позивачем на лікування та розвиток дитини підлягають задоволенню, а саме підлягає стягненню із відповідача половина від понесених витрат в розмірі 8115,00 грн. Так, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України та ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої позивача звільнено від сплати судового збору, а тому з відповідача підлягають стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1536,80 грн., оскільки предметом розгляду було дві позовні вимоги. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн., які документально підтверджені договором № 49/18 від 01 лютого 2018 року про надання правової допомоги, калькуляцією, додатковою угодою № 1 до договору № 49/18 про надання правової допомоги від 01 лютого 2018 року, актом про надання послуг - правової допомоги по договору № 49/18 про надання правової допомоги від 01 лютого 2018 року, меморіальним ордером від 16 вересня 2019 року, у зв`язку із чим суд вважає вимоги позовної заяви в цій частині обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Outcome: partial