Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

У липні 2020 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до\~ [PERSON] про\~стягнення аліментів\~на утримання\~непрацюючої дружини\~до досягнення\~дитиною трирічного\~віку, в якій вона просить стягнути з відповідача кошти на її утримання в розмірі 2000,00 грн. щомісяця, до досягнення дитиною трирічного віку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони 21.04.2018 року уклали шлюб, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося, заочним Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 18.06.2020 року шлюб між сторонами розірвано. На даний час син проживає з позивачем та перебуває на утриманні позивача. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина та на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку позивачу не надає, тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Зазначила, що перебуває в офіційній відпустці по догляду за дитино, доглядає її, працювати можливості не має, а тому має право на одержання допомоги від відповідача як батька дитини. Відповідач відзиву на позов не надав, але в судовому засіданні позов не визнав, пославшись на те, що він ніде не працює, навіть неофіційно, будь-якого власного джерела доходу не має, проживає разом зі своїми батьками, на утриманні яких фактично й перебуває. Навіть для сплати аліментів на утримання дитини, які присуджені з нього рішенням суду, фактично гроші надають його батьки. Відтак, його матеріальне становище не дозволяє надавати допомогу позивачу. Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на ненадання позивачем доказів в обґрунтування її вимог, і, зокрема, доказів на підтвердження потреби позивача у наданні матеріальної допомоги з боку відповідача (що позивач не працює, не має іншого джерела доходу тощо). Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши відповідні норми матеріальні права, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони в період з 21.04.2018 року перебували у шлюбі, який було зареєстровано 23 липня 2016 року Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що складено відповідний актовий запис № 230, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.04.2018 року. Сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області 27.09.2018 року (актовий запис № 34). Заочним Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 18.06.2020 року шлюб між сторонами розірвано, вони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем, що відповідач під час судового розгляду не оспорював. Відповідно до\~ст. 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2\~ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4\~ст. 84 Сімейного кодексу України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. З огляду на це, суд відхиляє доводи відповідача та його представника щодо ненадання позивачем доказів щодо її власного матеріального становища, оскільки право на утримання від батька дитини не залежить від цього. Крім того, суд бере до уваги, що відповідач зі свого боку не надав жодного доказу в обґрунтування своїх власних заперечень, в тому числі щодо відсутності будь-яких доходів та перебування на утриманні батьків. Водночас суд звертає увагу, що ст. 84 СК України закріплює право на одержання матеріальної допомоги до досягнення дитиною трирічного віку саме за дружиною, жінкою, а не за одним з батьків, з яким залишилась проживати дитина. На переконання суду, таке рішення законодавця пояснюється тим, що до досягнення дитиною трирічного віку саме жінка, як матір, перебуває у більш слабкому, більш уразливому становищі, що покладає на батька дитини додатковий обов`язок щодо надання такій жінці матеріальної допомоги. Відтак, у ст. 84 СК України фактично закріплена презумпція можливості батька дитини надавати матеріальну допомогу матері дитини, спростування якої покладається саме на батька. Тобто саме на батька покладається тягар доказування відсутності у нього можливості надавати таку допомогу. У цій справі відповідач цього не довів. Вирішуючи питання про розмір допомоги, суд виходить з того, що позивач просила суд визначити аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 2000,00 грн. щомісяця, однак не змогла чітко обґрунтувати саме такий розмір. Водночас суд бере до уваги, що Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 10.09.2020 року у справі № 323/935/20, яке набрало законної сили 15.10.2020 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини до досягнення останньою повноліття. За змістом цього, рішення позивач просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. щомісяця, однак суд, з урахуванням відсутності у відповідача на утриманні інших осіб, відсутності у нього працевлаштування, та тієї обставини, що батьки зобов`язані у рівному ступені утримувати дітей до досягнення їх повноліття, стягнув з відповідача на утримання дитини аліменти лише в розмірі\~1000,00 грн.\~щомісячно.\~Суд також виходив з того, що така сума забезпечить більшу частину прожиткового\~мінімуму на дитину. Беручи до уваги положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України щодо преюдиціальності рішення суду між тими самим сторонами щодо встановлених таким рішенням фактів, при розгляді цієї справи суд вважає за необхідне виходити з того, що міркуванням справедливості буде відповідати покладення на відповідача обов`язку утримувати колишню дружину на рівні, визначеному судом для утримання їх спільної дитини. При ухваленні рішення про стягнення аліментів суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Суд також вважає за необхідне на підставі ст.430 ЦПК України\~допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають покладенню на відповідача. Враховуючи вищенаведене,\~на підставі\~ст.\~ст.7,\~84\~Сімейного кодексу\~України,\~

Outcome: partial