Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «Північний ГЗК») з позовом про відшкодування моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 28.06.1983 р. по 19.04.2016 р. працював на дільниці №5 по прийманню гірничої маси на відвали Першотравневого карєру ПрАТ «Північний ГЗК» за спеціальностями помічник машиніста екскаватора та машиніст екскаватора в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 12.01.2016 р. позивачу встановлені два професійні захворювання. Згідно з висновком МСЕК від 19.04.2016 р. йому первинно встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40%, а також 3 група інвалідності. За повторним висновком МСЕК від 30.03.2017 р. позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50%, а також 3 група інвалідності на строк по 01.04.2019 року. Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 01.03.2016 року позивачу встановлено причину професійних захворювань перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Постановами ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кривому Розі від 16.05.2016 р. позивачу призначені щомісячні страхові виплати та одноразова допомога. В звязку з отриманими професійними захворюваннями змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Він зазнає фізичний біль і страждання, не має можливості спокійно спати вночі, займатись фізичною роботою вести активний спосіб життя. Незважаючи на постійне лікування в умовах стаціонару стан здоровя позивача тільки погіршується, втрата працездатності збільшилася з 40% до 50%. Через хворобу у позивача виникають складнощі в користуванні громадським транспортом, у позивача в людних місцях часто виникає шаткість ходи, він змушений користуватись інгалятором, що викликає в нього почуття ніяковості та душевні страждання. Позивачу через біль у спині та ногах, приступи задухи і кашлю важко підніматись по східцях до своєї квартири, яка розташована на третьому поверсі. У позивача через захворювання порушилися звязки з його друзями, він вимушений відмовитися від захоплення рибалкою через неможливість тривалий час знаходитися в одному положенні, оскільки це призводить до сильного болю в хребті. Також позивач вимушений багато часу проводити у лікарнях, що підтверджується виписними епікризами, приймати велику кількість ліків все це в сукупності порушує його нормальні життєві звязки і примушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Вважає, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 640\~000,00 грн., а тому просить стягнути зазначену суму з відповідача на свою користь. Судове засідання, призначене на 12.12.2017 р. було відкладено в звязку з клопотанням відповідача та неявкою усіх сторін по справі. Представник позивача у судовому засіданні 25.01.2018 р. підтримала позовні вимоги у заявленому розмірі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у письмових запереченнях на позов та у судовому засіданні проти позову заперечувала, заявлені позовні вимоги вважає не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий звязок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоровя, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК та виписними епікрізами, оскільки акт підтверджує виникнення у позивача професійних захворювань та його причини і не встановлює конкретних осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійних захворювань, а в медичних документах не йдеться про розлади здоровя, повязані з психологічним станом позивача. Представник відповідача вказує, що позивачем взагалі не доведена наявність моральної шкоди як і заявлений до стягнення її розмір, який не відповідає критеріям розумності і справедливості. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював у ПрАТ «Північний ГЗК» з 28.06.1983 р. по 19.04.2016 р. за спеціальностями помічник машиніста екскаватора та машиніст екскаватора з повним робочим днем на дільниці №5 по прийманню гірничої маси на відвали Першотравневого карєру ПрАТ «Північний ГЗК» з правом пільгового пенсійного забезпечення. 19.04.2016 р. позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 6-10). Відповідно до висновку санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої «Криворізьким міськрайонним управлінням Головного управління Дерсанепідемслужби у Дніпропетровській області» вих. №2/2-11-3/992 від 03.03.2015 р. умови праці [PERSON] за період роботи з 28.06.1983 р. по даний час машиністом екскаватора на відвалах у Першотравневому карєрі ПАТ «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (правонаступник ВАТ «ПівнГЗК»), раніше працював помічником машиніста екскаватора в карєрі Першотравневому карєрі Північного гірничо-збагачувального комбінату за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості, за рівнем загальної транспортно-технологічної вібрації до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с.15-18). З медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу від 12.01.2016 р. протокол №022 вбачається, що [PERSON] встановлені два професійні захворювання з діагнозами: 1. Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальних вібрацій з помірно вираженим церебрально-перефиричним аніодистонічним синдромом, вегето-сенсорною полі невропатією з порушеннями трофіки кистей, у поєднанні з вираженою полірадикулопатією L5, S1 зліва та С5-С7, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФС другого ст.), деф.артрозом ліктьових суглобів (ПФС першого-другого ст.), деф.артрозом колінних (ПФ першого-другого ст.) суглобів. 2. Хронічний (пиловий) бронхіт. ЛН першого-другого ст. (а.с.26-27). Пунктом 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01 березня 2016 року причиною виникнення професійного захворювання встановлено: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: умови праці машиніста екскаватора на відвалах Першотравневого карєру за важкістю праці відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (дослідження проведені на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці Українським наукового дослідницьким інститутом промислової медицини в 2015 році). Вібрація загальна транспортно-технологічна, коректований еквівалентний рівень в Дб: 61 при гранично допустимому 59. Аерозоль переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного діоксиду кремнію (SіО2) у пилу від 10% до 70% - 4,6 при гранично допустимій до 2,0 (а.с. 11-14). Довідкою МСЕК серії 10 ААА №016713 від 19.04.2016 р. позивачу первинно встановлено 40% втрати працездатності по професійному захворюванню (30% - вібраційна хвороба; 10% - хронічний бронхіт) та третю групу інвалідності первинно з 04.04.2016 р. до 01.05.2017 р., з датою чергового переогляду 01.04.2017 р. (довідка МСЕК серії 10 ААГ №034557 від 19.04.2017 р.). Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортне лікування, а також протипоказана важка праця в умовах вібрації, виробничого пилу (а.с. 22-23). Довідкою МСЕК серії 12 ААА №044713 від 30.03.2017 р. позивачу повторно встановлено 50% втрати працездатності по професійному захворюванню (40% - вібраційна хвороба; 10% - хронічний бронхіт) з 30 березня 2017 р. по 1 квітня 2019 р. та третю групу інвалідності повторно з 30.03.2017 р. до 01.04.2019 р., з датою чергового переогляду 01.03.2019 р. (довідка МСЕК серії 12 ААА №074494 від 30.03.2017 р.). Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортне лікування, а також протипоказана важка праця в умовах вібрації, виробничого пилу (а.с. 19-21). З дослідженого в судовому засіданні п. 16 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01 березня 2016 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на виробничій дільниці №5 по прийманню гірничої маси на відвали Першотравневого карєру машиністом екскаватора на відвалах, виконував роботи з керування екскаватором по прийманню гірничої маси у відвали з залізничного транспорту. Працюючи раніше помічником машиніста екскаватора в карєрі виконував роботи по переміщенню кабелю живлення екскаватора, приймав участь у ремонтах, змащуванні та обслуговуванні механізмів, вузлів екскаватора. Під час роботи екскаватора знаходився в кабіні машиніста екскаватора. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди в карєрі, мавших місце важких режимів експлуатації екскаваторів, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації та аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони (а.с. 13). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обовязку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 01.03.2016 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність первинно у розмірі 40%, яка в подальшому збільшилась до 50% та йому встановлена 3-тя група інвалідності. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, що проявляється больовим синдромом, необхідністю постійно проходити лікування (про що свідчать виписні епікризи, а.с.32,3334,35,36,37,38-39,40,4142,43,44-45,46-47,48), частковою стійкою втратою можливості самообслуговування, оскільки потрібно докладати додаткових зусиль для організації його життя. Отримані професійні захворювання призводять до зниження його фізичної активності. Через хворобу порушилися звязки позивача з друзями, також він вимушений приймати велику кількість ліків та багато часу проводити у лікарнях, все це порушує його нормальні життєві звязки. Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача впродовж 32 років 9 місяців, йому встановлено первинно 40 % втрати працездатності, яка при повторному огляді збільшилась до 50%, та третю групу інвалідності, а також характер професійних захворювань, пов'язаних із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні відшкодування моральної шкоди у сумі 640\~000,00 грн. посилався на розрахунки, здійснені виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2017 року (3200 грн.х200=640000 грн.). Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 35 000 грн. за встановлені первинно 40 % (повторно 50%) втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності на строк до 01.04.2019 р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 640,00 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial