Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

У листопаді 2014 р. позивач звернувся до суду із зі зазначеним позовом, просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 30501 грн. 91 коп. судовий збір по справі у сумі 306 грн. 05 коп., посилаючись на ті підстави, що 30.07.2012 р. сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої відповідач пошкодив належний [PERSON] (страхувальник) автомобіль «Опель» державний номерний знак [NUMBER]. 08.06.2012 р між ТДВ «СК «Індіго» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 206-П0030-12, згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки у разі пошкодження, знищення або втрати автомобіля «Опель» державний номерний знак [NUMBER]. Оскільки на момент вчинення ДТП транспортний засіб «Х'юднай» була застрахована полісом №АА/3187549 в ВАТ «НАСК «Оранта» позивач звернувся з вимогою до страховика, однак було встановлено, що вище визначений поліс відноситься до третього типу, який передбачає страхування цивільно-правової відповідальності особи, визначеної у договорі страхування. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надавши через канцелярію суду клопотання в якому просить слухати справу у його відсутності позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.46). Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим слухати справу у його відсутності згідно ст. 224 ЦПК України (а.с.38,44, 45,49). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, 3 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 30.07.2012 р. сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої [PERSON] пошкодив автомобіль [PERSON], який застрахований у ТДВ «СК «Індіго». Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 20.08.2012 р. [PERSON] було визнано винним у порушенні ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення вказаної ДТП (а.с.19). Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 08.06.2012 р. між ТДВ «СК «Індіго» (страховик) та [PERSON] (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 206-П0030-12, згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки у разі пошкодження, знищення або втрати автомобіля «Опель» державний номерний знак [NUMBER] (а.с.4-7). Відповідно до довідки №9046054 про ДТП, 30.07.2012 по вул. Петрицького у м. Києві відбулась ДТП між транспортним засобом марки «Опель», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортним засобом марки «Х'юндай» державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] (а.с.20). Дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього рузу України, якого постановою Святошинського районного суду м. Києва від 20.08.2012 р. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення (а.с.19). Як встановлено у судовому засіданні, 30.07.2012 р. [PERSON] (страхувальник) звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та випадку страхового відшкодування № 16314/12 (а.с.6). Вартість матеріального збитку, спричиненого [PERSON] (страховику) власника автомобіля марки «Опель», державний номерний знак [NUMBER], визначена на підставі звіту № 656 від 01.08.2012 р. яка складає у розмірі 36602, грн. 29 коп. (а.с.10). Відповідно до страхових актів №26348/206 від 09.11.2012 р. № 16349/206 від 21.12.2012 р. із розрахунками до них у загальному розмірі 30501 грн. 91 коп., який визначений позивачем на підставі вище зазначеного звіту (а.с.8,9, 11-13). Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався у судовому порядку з вимогою до страховика відповідача «ВАТ «НАСК «Оранта» з приводу цивільно-правової відповідальності у зв'язку із тим, що на момент ДТП відповідальність відповідача була застрахована полісом №АА/3187549 у ВАТ «НАСК «Оранта», однак рішенням Господарського суду м. Києва позивачеві було відмовлено, на підставі того, що вищезазначений поліс відноситься до третього типу, що згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» даний тип договору передбачає страхування цивільно-правової відповідальності особи, визначеної у договорі страхування (а.с.21-23). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 р. обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно п. 3 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує витрати на проведення експертизи лише в разі якщо він визначений законом строк не направив свого представника для огляду транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобов'язання, а тому у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved