Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

У листопаді 2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН» про визнання договору фінансового лізингу від 18.08.2015 № 002776 недійсним, стягнення з відповідача на його користь комісії за організацію в розмірі 35000 грн., посилаючись на недотримання при укладенні спірного договору вимог ст. 203 ЦК України та наявність обставин встановлених ст. 230 ЦК України. В судове засідання представник позивача не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність та зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача ТОВ «ЛІЗИНГОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН» у судове засідання не з'явився, про час, місце судового засідання був належним чином повідомлений, незалежно від причин, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оголосивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 18.08.2015 між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 002776, предметом якого є транспортний засіб трактор Chery 354 вартістю 350000 грн. Відповідно до п.1.3. договору лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Пунктом 5.1. договору встановлено, що предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах викладених у п. 5.4. цього договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. За приписами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 № 6-2766цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Враховуючи те, що при укладені сторонами спірного договору не були дотримані вимоги закону про нотаріальне посвідчення, суд приходить до висновку про визнання його недійсним. Як вбачається з квитанції від 18.08.2015 № 6266011 на виконання договору позивач сплатив відповідачу комісію за організацію в розмірі 35000 грн., при цьому в ході судового розгляду встановлено, що предмет лізингу позивачу передано не було. За правилами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину З огляду на те, що спірний договір підлягає визнанню недійсним суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачену ним комісію за організацію в розмірі 35000 грн. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved