Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визначити йому додатковий строк три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову зазначав, що [INFO] у місті Бровари Київської області померла його тітка [PERSON] , яка є рідною сестрою його матері [PERSON] . Після смерті тітки [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно, зокрема, на земельні ділянки площею 0,0500 га та 0,0184 га, кадастрові номери 3210600000:00:016:0124 і 3210600000:00:016:0125, цільове призначення: для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства, розташовані у [ADDRESS] , що належали померлій [PERSON] на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯД №\~904025 та №\~904026 від 15 листопада 2007 року. 28 липня 2006 року за життя [PERSON] було складено заповіт, посвідчений нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Карповичем О.М., зареєстрований в реєстрі за №\~2-671, згідно з яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповідала в рівних частках [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [INFO] померла його мати [PERSON] . Про наявність цього заповіту вона його не повідомляла. Знаючи, що за життя матір [PERSON] право власності на нерухоме майно не набувала, із заявою про прийняття спадщини після її смерті до нотаріальної контори він не звертався, питання прийняття спадщини не вивчав, так як у цьому не було жодної необхідності. [INFO] померла його тітка [PERSON] . Про існування заповіту на його ім`я він не знав, про те, що інших спадкоємців після смерті тітки [PERSON] , крім нього, не має, обізнаний теж не був, тому до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки не звертався. У червні 2020 року він дізнався про те, що у будинку, де була зареєстрована та проживала тітка [PERSON] , ніхто не проживає, за присадибною земельною ділянкою ніхто не доглядає. Передивляючись документи, які залишилися після смерті його матері [PERSON] , він знайшов зазначений заповіт тітки [PERSON] , складений 28 липня 2006 року, після чого 17 липня 2020 року він звернувся до приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Щербини Т.В. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за цим заповітом. Листом від 17 липня 2020 року за вих. №\~53/02-14 приватний нотаріус Щербина Т.В. повідомила його, що оскільки заяву про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] він у визначений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк до нотаріальної контори не подавав та на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем постійно не проживав, він вважається таким, що спадщину не прийняв; рекомендовано звернутися до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Спадщину після смерті його тітки ніхто не прийняв, спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилася, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 17 липня 2020 року за №\~60972025. Не маючи інформації про наявність вказаного вище заповіту [PERSON] від 28 липня 2006 року, він був позбавлений можливості своєчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті тітки [PERSON] , що є поважною причиною пропуску ним визначеного законом строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини та підставою для визначення йому додаткового строку для вчинення дій щодо прийняття спадщини за цим заповітом. Ухвалою суду від 25 січня 2021 року до участі у даній цивільній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за заявою представника позивача було залучено [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , та є суміжним землекористувачем. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Попович В.С. у судове засідання не з`явилися, останній подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його та позивача відсутності та задовольнити позов. При ухваленні рішення у справі, просив врахувати, що після смерті [PERSON] , яка є тіткою позивача, інші спадкоємці, крім [PERSON] , відсутні, відповідач Броварська міська рада Київської області проти задоволення позовних вимог не заперечує, що фактично свідчить про визнання позову відповідачем. Відповідач Броварська міська рада Київської області у судове засідання не з`явилася, у поданому до суду відзиві на позов просила суд розглянути справу без участі її представника, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує, зазначаючи про те, що через необізнаність позивача про існування заповіту він у визначений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] , що вважається поважною причиною пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті останньої. Третя особа [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, будь-яких пояснень з приводу позову не подавав. З`ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд встановив, що [INFO] у віці 72 років у місті Бровари Київської області померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до заповіту від 28 липня 2006 року [PERSON] , яка була зареєстрованою та проживала у [ADDRESS] , посвідченого нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Карповичем О.М., зареєстрованого в реєстрі за №\~2-671, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у рівних частках кожному. Спадкоємець за цим заповітом матір позивача [PERSON] , рідна сестра спадкодавця [PERSON] , померла [INFO] у віці 73 років у місті Бровари Київської області. Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №\~60972025 від 17 липня 2020 року, виданою приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Щербиною Т.В., спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилася. Листом від 17 липня 2020 року за №\~53/02-14 приватним нотаріусом Щербиною Т.В. позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] відмовлено, оскільки він вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті тітки, рекомендовано йому звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Із матеріалів справи вбачається, що спадкодавцю [PERSON] на день смерті на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯД №\~904025 та №\~904026, виданих їй 15 листопада 2007 року Броварською міською радою Київської області, на праві власності належали дві земельні ділянки площею 0,0500 га та 0,0184 га, кадастрові номери 3210600000:00:016:0124 і 3210600000:00:016:0125, цільове призначення: для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства відповідно, розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також Ѕ частка житлового будинку із відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за вказаною адресою, що належала померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 серпня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №\~2-2329. Інша Ѕ частка зазначеного житлового будинку на праві власності належить [PERSON] . Із технічного паспорта на даний житловий будинок вбачається, що він складається із двох квартир: квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області за №\~482 від 23 вересня 2008 року було внесено зміни до плану забудови земельних ділянок та оформлено технічні паспорти громадянам міста, зокрема, [PERSON] на самочинно побудовані нею прибудови до частини вказаного вище житлового будинку, враховуючи згоду суміжних землекористувачів [PERSON] та [PERSON] . Із копії паспорта громадянина України [NUMBER] вбачається, що третя особа у справі [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . У заяві представника позивача про залучення його до участі у справі як третьої особи зазначено, що він є суміжним землекористувачем. Будучи обізнаним про розгляд судом цієї цивільної справи за позовом [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, третя особа [PERSON] будь-яких пояснень та заперечень з приводу спору до суду не подавав. У ч. 1 ст. 5 ЦПК України встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України). У ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236 ЦК України). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно із ч. 2 ст. 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У ч. 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в абз. 1-3 п. 24 постанови №\~7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування роз`яснив, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилася, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру за №\~60972025 від 17 липня 2020 року, спадкоємці, які б постійно проживали разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, відсутні, тому позов [PERSON] пред`явлений до територіальної громади в особі Броварської міської ради Київської області. У п. 24 цієї ж постанови в абз. 6 Пленум Верховного Суду України вказав на те, що, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною ним у постанові від 23 серпня 2017 року у справі №\~6-1320цс17, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1)\~у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2)\~ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року у справі №\~263/1221/17, від 01 квітня 2019 року у справі №\~643/3049/16-ц, від 11 листопада 2020 року у справі №\~750/262/20, від 22 лютого 2021 року у справі №\~644/7785/19, від 03 березня 2021 року у справі №\~145/148/20 та від 17 березня 2021 року у справі №\~308/4272/19. Отже, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої ним у постанові від 06 вересня 2017 року у справі №\~6-496цс17, при вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №\~315/765/14-ц, від 26 червня 2019 року у справі №\~565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі №\~761/42165/17, від 25 березня 2020 року у справі №\~642/2539/18-ц та від 17 березня 2021 року у справі №\~308/4272/19, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Виходячи з наведеного вище, положень ч. 3 ст. 1272 ЦПК України, правових висновків Верховного Суду, суд вважає, що позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску такого строку, у разі якщо у спадкоємця дійсно були перешкоди для подання даної заяви та ці обставини визнані судом поважними. У ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, зокрема, те, що відповідно до волі спадкодавця [PERSON] та розпорядження, зробленого нею у заповіті від 28 липня 2006 року, складеному на ім`я позивача [PERSON] та його матері [PERSON] , рідної сестри спадкодавця, згідно з яким останнім у рівних частках вона заповідала все належне їй на день смерті майно, необізнаність позивача [PERSON] про існування вказаного вище заповіту, що є поважною причиною пропуску визначеного законом шестимісячного строку для подання ним нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] , а також те, що відповідач у справі Броварська міська рада Київської області проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує, тобто фактично визнала позов, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved