Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

У липні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа-Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. З квітня 2012 року [PERSON], який не відноситься до членів сім'ї власника, у вказаній квартирі не мешкає, у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити позов, пояснила, що [PERSON] не відноситься членів її сім'ї. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Представник третьої особи - Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника та просив ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання у квартирі [ADDRESS] [PERSON] з весни 2012 року. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.7). Відповідно довідки ЖБК «Молодіжний» від 29 червня 2015 року в квартирі [ADDRESS], зареєстрований [PERSON] (а.с. 11). Як вбачається з акту від 29 червня 2015 року, складеному мешканцями будинку [ADDRESS], та затвердженому головою ЖБК «Молодіжний», [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] з квітня 2012 року та оплату комунальних послуг не здійснює (а.с. 12). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником житлового приміщення, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним їй на праві власності майном, оскільки в приміщенні зареєстрований відповідач, якій не є членом її сім'ї та не проживає у квартирі [ADDRESS] з квітня 2012 року.

Outcome: approved