Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернувся до суду в інтересах дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON], з позовом до [PERSON], де треті особи Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради, Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради, Комунальний заклад СЗ «Центр соціальної підтримки дітей «Довіра», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позову посилався на те, що [PERSON] є матір'ю дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З 05.02.2013 діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку в управління-службі у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради, як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. Відомості про батька дітей [PERSON] та [PERSON] до актових записів про народження внесені у відповідності до ст. 135 СК України. Мати дітей [PERSON], [INFO], ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно своїх дітей: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей. Старша донька [PERSON] не відвідує школу, у неї підозра на туберкульоз. [PERSON] неодноразово викликали до школи з приводу обстеження старшої доньки у лікарні, проте мати свої обіцянки не виконала. Крім того, старша донька відповідача [PERSON] піклується про молодшу сестру [PERSON], у зв'язку з чим не відвідує школу, хоча добре навчається. Наразі [PERSON] перебуває у КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей «Довіра», проте мати провідала дитину лише один раз, більше її долею не цікавиться. Неодноразово [PERSON] запрошували на комісію до Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради, проводили профілактичні бесіди щодо виховання дітей, проте ставлення відповідача до своїх дітей не змінилося. Крім того, [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно ще однієї дитини - [PERSON], 2005 року народження, яка проживає у родичів з боку батька. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради від 27.07.2018 за №4/4-1046 визнано доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На підставі зазначеного, позивач просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно її дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь особи, яка буде виконувати обов'язки опікуна, на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/2 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вирішити питання щодо накладення заборони на відчуження житла та майна, розташованого за адресою: [ADDRESS], право на користування яким належить дітям. В судовому засіданні представник позивача Заніздра А.П. надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. Зокрема зазначив, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своїх дітей, була притягнена до кримінальної відповідальності за ст.309 КК України, неодноразово попереджалася про зміну ставлення до виховання своїх дітей. Син [PERSON] неодноразово тікав з дому, на тепер він перебуває у КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей «Довіра», проте мати відвідала сина лише один раз у лютому місяці 2018 року, більше не відвідувала, не телефонувала, не цікавилася сином, на телефонні дзвінки працівників центру не відповідає. Вихованням [PERSON], турботою про неї, займається сестра [PERSON], як і раніше до народження [PERSON], [PERSON] займалася доглядом за [PERSON]. Мати [PERSON] систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Для найкращих інтересів дітей вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав щодо її дітей. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з позовом вона не згодна. Так, [PERSON] потрапив до плохої компанії і вона не могла з цим упоратися, а тому звернулася до органу опіки та піклування для влаштування сина [PERSON] до дитячого будинку. На даний час [PERSON] перебуває у КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей «Довіра». У неї не має часу та грошей їздити до сина, проте до нього їздить її мати [PERSON], якій вона передавала для сина гроші, одяг тощо. На день народження сина, 31.08.2008, вона також не їздила, оскільки у неї бракує коштів та часу на відвідування сина. Водночас, вона бажає повернення сина додому, проте із заявою про повернення їй сина, не зверталася. Доньки [PERSON] та [PERSON] проживають з нею. [PERSON] ходить до садочка, який відповідач оплачує. [PERSON] ходить до школи, уроки майже не пропускає, хоча якщо у відповідача є справи, то донька залишається з молодшою сестрою. На батьківські збори до [PERSON] у школу вона не ходить, проте спілкується з класним керівником [PERSON] по телефону. Кожного дня вона не офіційно працює на ринку з 8-00 години до 19-00 години. Коли [PERSON] повернеться додому, то може жити з її матір'ю. Кошти на дітей від держави вона не отримує, оскільки не має часу оформити державну допомогу. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, просила суд врахувати, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою. Відповідач [PERSON] намагається турбуватися про дітей, хоче щоб діти проживали з нею, проводить у квартирі ремонтні роботи, працює, хоча і не офіційно, намагається працевлаштуватися до ОСББ офіційно. Незважаючи на те, що вона не відвідує сина, проте з її слів представнику відомо, що вона спілкується з дитиною по телефону, передає через бабусю, свою матір, гроші та одяг. Просила суд відмовити у задоволенні позову, врахувавши думку дітей щодо залишення їх з матір'ю. Представники третьої особи - Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпро ради Глотова І.В., Пустова Н.С. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов у повному обсязі. Зокрема зазначивши, що [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку в управлінні з 2013 року, а [PERSON] з 2016 року, як діти, які опинилася у складних життєвих обставинах. При виході за місцем проживання [PERSON] з дітьми було встановлено, що квартира неохайна. З матір'ю неодноразово велися бесіди, пропонувалася допомога психолога, проте безрезультатно. Крім того, [PERSON] часто збігав з дому, бродяжничав, чому мати також не приділяла уваги і наразі в суді не пояснила чи впорається вона у разі повторення. Представники третьої особи - Комунального закладу СЗ «Центр соціальної підтримки дітей «Довіра» Салуха О.А., Юрашко В.П. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов. Крім іншого Салуха О.А. зазначив, що [PERSON] з 23.01.2018 перебуває у центрі. Мати дитини [PERSON] у лютому один раз відвідувала сина, більше вона не приходила, не телефонувала, на телефонні дзвінки працівників центру не відповідає. В центрі [PERSON] має друзів, його було перевірено на туберкульоз, оскільки були підозри на хворобу і який не було виявлено, відвідує школу, працює з психологом центру. Пояснення матері щодо відвідування сина чотири рази є неправдою, оскільки всі відвідування записуються у журнал і згідно цього журналу готувалася довідка, яку надано до матеріалів справи, щодо відвідування [PERSON] його матір'ю [PERSON] Крім того, протягом перебування дитини у центрі, заяв матері [PERSON] щодо повернення сина в сім'ю до Центру не надходило. Представник третьої особи - Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради Деркач І.В. у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, оскільки за час перебування сім'ї [PERSON] під наглядом відповідних служб, попередження матері щодо зміни ставлення до виховання дітей, з боку [PERSON] нічого не змінилося. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та її представника, представників третіх осіб, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. [PERSON] є матір'ю дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. Відомості про батьків [PERSON] та [PERSON] внесено на підставі ч.1 ст.135 СК України за заявою матері (а.с.26,27,28). Наказом Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпро ради №008 від 05 лютого 2013 року [PERSON], 2003 року народження, взято на облік, як дитину яка перебуває у складних життєвих обставинах (а.с.24). Наказом Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпро ради №009 від 05 лютого 2013 року [PERSON], [INFO], взято на облік, як дитину яка перебуває у складних життєвих обставинах (а.с.25). Наказом Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпро ради №25 від 28 липня 2016 року [PERSON], [INFO], взято на облік, як дитину яка опинилася в складних життєвих обставинах (а.с.28). Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 27 липня 2018 року за №4/4-1046 визнано доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.16-23). При цьому, зібраними по справі письмовими доказами та поясненнями допитаних свідків, встановлено факт свідомого ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню її дітей. Так, свідок [PERSON], яка є класним керівником [PERSON], у суді пояснила, що знає [PERSON] з першого класу, оскільки викладала у дитини фізкультуру, а з 5 класу є її класним керівником. [PERSON] спочатку займалася вихованням [PERSON], няньчила його, шукала коли він збігав з дому, дуже за нього хвилювалася і хвилюється зараз, а наразі піклується про [PERSON] більше ніж мати. Коли [PERSON] ходив до їх школи, то завжди був голодний, ховав у їдальні в кармани хліб, часто приходив з синцями та укусами. Як стало відомо в подальшому і синці і укуси були від матері [PERSON] З 7-го класу і [PERSON] почала приходити з синцями, проте завжди казала, що впала або вдарилася. Потім через її подругу [PERSON] свідок дізналася, що [PERSON] б'є мати. В квартирі, де проживає сім'я [PERSON], вона була декілька разів для складання акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON]. В квартирі антисанітарія, прусаки, про що наголошувалося матері. [PERSON] дуже самостійна дівчина, має добрі завдатки для навчання, але у зв'язку із вихованням спочатку [PERSON], а потім [PERSON], пропускала багато занять. Мати ніколи не приходить до школи, батьківські збори не відвідує, не телефонує, проте на дзвінки свідка, як класного керівника, відповідає. В минулому шкільному році [PERSON] прохала годувати її в школі в борг, що свідок і робила тривалий час, хоча народивши третю дитину, мати - [PERSON] могла оформити безкоштовне харчування [PERSON] у школі, яке вона оформила лише у 2019 році. З 01.09.2018 [PERSON] відвідує школу майже без пропусків. Свідок [PERSON], яка є матір'ю відповідача [PERSON] та бабусею дітей, суду пояснила, що її донька завжди відносилася погано до дітей. Відносини у неї з донькою прохолодні, спілкуються вони один раз на місяць з приводу дітей. За той час, що [PERSON] у центрі «Довіра» [PERSON] дитину не відвідувала, жодного разу вона не передавала через свідка гроші, одяг або солодощі для дитини. Коли [PERSON] поламав руку, то у неї відбулася бесіда з донькою, проте остання сказала, що часу та грошей їздити у центр «Довіра» в неї немає. Неодноразово протягом останніх півроку у них виникає розмова про те, щоб [PERSON] забрала сина з центру «Довіра», проте безрезультатно. Практично кожного вихідного дня [PERSON] з [PERSON] приїздять до свідка і у [PERSON] кожного разу синці, які, як відомо свідку зі слів [PERSON], з'являються від виховання матері. 15.01.2019 [PERSON] зателефонувала свідку і сказала, що матері майже добу не має вдома і вони з [PERSON] голодні, після чого дівчата приїхали до свідка. Такі випадки трапляються майже щотижнево. Вихованням [PERSON] донька не займається, а все робить [PERSON]. Де працює донька, свідок на знає, за комунальні послуги відповідач не сплачує, у квартирі відключено газ, дитячий садочок [PERSON] оплачує або дає на це кошти свідок. Крім того, квартира, в якій проживає [PERSON] з дітьми належала матері свідка, проте оформити спадщину свідок не поспішає, оскільки у неї був будинок, який [PERSON] з батьком [PERSON] продали, де гроші невідомо. У квартирі не придбано, не охайно, ремонт триває вже майже 15 років. У разі позбавлення доньки батьківських прав, вона, як бабуся бажає опікуватися дітьми. Свідок працює медичною сестрою і за зовнішнім виглядом доньки може сказати, що вона час від часу вживає наркотичні препарати. Що стосується спиртних напоїв, то при свідкові відповідач їх не вживала. Судом також було заслухано думку старших дітей [PERSON] - [PERSON] та [PERSON]. Так, [PERSON] суду пояснив, що в центрі «Довіра» йому не погано, проте він хоче повернутися додому. До нього часто приїздить бабуся і [PERSON], а мама не приїздить і не телефонує. [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] часто збігав з дому, вона його шукала, а потім за заявою матері, брата забрали і він наразі перебуває у Центрі «Довіра». У центр вона часто їздить з бабусею - [PERSON], мама не їздить. [PERSON] спочатку більше хотів додому, а потім говорив, що у нього все нормально. Вона дуже хоче щоб брат жив з ними і вона прикладе всі зусилля щоб [PERSON] знов не опинився у поганій компанії. У мами є побоювання, що вона, як мати, знов не справиться з братом. [PERSON] з сестрою [PERSON] та мамою живуть втрьох. Кожного ранку на шляху до школи, [PERSON] заводить сестру до дитячого садочка, а після школи забирає. Мама працює на ринку, але виходить на роботу тоді, коли їй подзвонять. Вдома мама може випити спиртні напої, десь пляшку, просто так, але при цьому її поведінка не змінюється і вона така, як і коли твереза. Раніше у них були складні відносини з мамою, вони могли не спілкуватися, при спілкуванні з мамою виникали істерики, проте зараз відносини нормальні, насилля у відношенні неї, мати не допускає. Зараз вона рідко пропускає школу, лише коли у мами справи і треба побути з сестрою. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз'яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, судом встановлено, що сім'я [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні-службі у справах дітей з 2013 року. Починаючи з 2012 року адміністрація школи №44, в якій навчався [PERSON] та навчається [PERSON], неодноразово протягом 2012-2018 років зверталася до Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради з приводу неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків щодо дітей, а саме - пропуски занять [PERSON], не надання належної медичної допомоги у зв'язку із підозрою на туберкульоз у обох дітей, напруження у сім'ї, нервові зриви матері, неналежні умови проживання дітей, турбота за молодшими братом і сестрою з боку [PERSON], а не матері. Зазначені питання було предметом розгляду на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини (а.с.33-37,46-51). Також, суд враховує, що [PERSON] неодноразово попереджали про відповідальність за виховання, навчання, приведення квартири у належний санітарний стан, проводилися бесіди з класним керівником класу, де навчається [PERSON] (а.с.80, 81, 82). Зазначені заходи впливу на [PERSON] результатів не дали. При розгляді справи, суд також зазначає, що дана цивільна справа перебуває на розгляді в суді з 31 липня 2018 року. Проте протягом усього часу розгляду справи, відповідач [PERSON], знаючи про наявність позову про позбавлення її батьківських прав, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, до суду з'явилася лише на 4 судове засідання. За цей період своє ставлення до дітей, особливо до сина [PERSON] не змінила, а саме не відвідує дитину, не телефонує до Центру «Довіра», не виявила бажання забрати дитину додому, надавши відповідну заяву до державних служб, посилаючись в суді на брак часу та коштів на проїзд до Центру «Довіра», що, на думку суду, свідчить про відсутність материнської турботи по відношенню до сина. Крім того, зазначаючи в суді про бажання повернути сина до сім'ї, не заперечувала проти проживання дитини з бабусею, не надала доказів влаштування місця в квартирі для сина - ліжко, куточок для зайняття уроками, яке відсутнє зараз, та не пояснила, яким чином зможе мати контроль над сином, який втратила, у зв'язку з чим і написала заяву щодо влаштування [PERSON] до державного закладу. Посилаючись на відвідування дитини декілька разів, спілкування з сином по телефону, довідку Центра «Довіра» про відвідування дитини одного разу, належними доказами не спростувала (а.с.63, 100). Крім того, зазначаючи про брак коштів, а також з огляду на покази свідків щодо неналежного харчування дітей, не відвідування закладів здоров'я для медичного догляду, відповідач свого батьківського обов'язку по оформленню отримання державної допомоги на утримання дітей в Управлінні праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради з 04.12.2017 не оформила, пояснивши це в суді браком часу у зв'язку із роботою на ринку. При цьому належних доказів своєї зайнятості на роботі з 8-00 до 19-00 години кожного дня, як вона пояснила в суді, не надала (а.с.60, 61-62, 65). Судом також враховуються покази свідка [PERSON] про неналежне забезпечення відповідачем харчування для доньки [PERSON] в школі, а саме можливість оформлення [PERSON] безкоштовного харчування у школі [PERSON], яка вимушена була звернутися до класного керівника та харчуватися деякий час в борг, а потім взагалі не харчуватися, про що мати до 2019 року не дбала. Доказів того, що відповідач мала перешкоди в оформленні державної грошової допомоги, яку вона досі не оформила, та в оформленні безкоштовного харчування дітей у школі, стороною відповідача не надано. Також, в суді відповідач [PERSON] та її представник посилалися на те, що з метою приведення квартири до належних умов проживання, наразі відбувається ремонт в квартирі, проте доказів цим обставинам не надано, тим більше, що свідок [PERSON] суду показала, що ремонт в квартирі триває майже 15 років. На неналежний санітарний стан квартири [PERSON] неодноразово наголошували представники школи та державних служб при складанні актів умов проживання дітей (а.с.70,71-72,73,74,75,76,77,78,79). При розгляді справи, судом також встановлено, що на теперішній час жоден із дітей у встановленому законом порядку не зареєстрований у квартирі [ADDRESS] за місцем свого проживання (а.с.37). З огляду на встановлені обставини по справі, суд критично ставиться до тверджень відповідача про бажання опікуватися всіма трьома дітьми та належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, у зв'язку з чим вона і не визнає позов, оскільки протягом тривалого часу державними органами, школою зверталася увага [PERSON] на інтереси дітей та виконання нею батьківських обов'язків як матері. При цьому відповідно до наданих письмових доказів - звернень школи до Управління-служби у справах дітей, характеристики на дітей за період з 2013-2018 роки, попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, свідчать про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов'язками протягом тривалого часу. Суд не може погодитися з посиланнями представника відповідача щодо інтересу [PERSON] до своїх дітей і наявністю бажання залишитися з ними також і з огляду на невідвідування сина [PERSON] вже в процесі розгляду справи, з огляду на покази свідків [PERSON] та [PERSON] щодо неналежного харчування дітей [PERSON] та [PERSON], наявність синців у [PERSON], коли він проживав з матір'ю, а також у [PERSON], відсутність турботи по відношенню до дітей. Наприкінці суд зважує, що в своїх поясненнях відповідач не зазначила, чи розуміє вона свою провину в тому, що [PERSON] опинився у поганій компанії і як наслідок у Центрі «Довіра», що [PERSON] у зв'язку із доглядом [PERSON] та наразі [PERSON] пропускала заняття у школі, що квартира має неохайний вигляд, що діти мають неналежне харчування та медичний догляд, зазначаючи лише про те, що у неї бракує часу та коштів усунути це. У справі «Хант проти України» ЄСПЛ вказав, що права дитини мають перевагу над правами батьків. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що встановлено свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків протягом тривалого часу, наявність вини в діях матері по відношенню до своїх дітей, а тому змінити її поведінку у кращу сторону суд вважає неможливим, а тому з метою захисту якнайкращих інтересів дітей, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За змістом ч.2 ст.166 СК України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], вона зобов'язана надавати матеріальну допомогу на їх утримання, відповідно до ст.ст.180-184 СК України, згідно яких батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дітей та платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 31 липня 2018 року до повноліття дітей. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Судом встановлено, що діти разом з матір'ю проживають [ADDRESS], мають право на користування цим житлом, а тому слід накласти заборону на відчуження майна та житла дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], за адресою - [ADDRESS], про що повідомити Четверту дніпровську державну нотаріальну контору. Підсумовуюче наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Згідно зі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за вимоги про позбавлення батьківських прав в розмірі 768,40 грн. та за вимоги про стягнення аліментів - 768,40 грн., а всього в розмірі 1536 грн. 80 коп.

Outcome: approved