Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останньої 81 096,24 грн кредитної заборгованості та судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що 20.02.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/11-175/1260, за умовами якого позичальник отримала кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом у сумі 23 933 долари США, строком до 20.02.2026 року, під 10,5 % річних. Пізніше, 11.10.2011 року між сторонами укладено дві додаткові угоди №014/11-175/1260/2 та №014/11-175/1260/3, відповідно до яких змінені умови кредитування в частині валюти кредиту, видачі позичальнику додаткових коштів з метою рефінансування існуючої заборгованості, встановлення нового розміру відсотків користування кредитом, про зміну з 12.10.2011 року умов погашення кредиту (зменшено процентну ставку за користування кредитом). Проте всупереч умовам основного договору та додаткових угод до нього, відповідач не здійснює щомісячного погашення заборгованості, в зв`язку з чим у неї утворився борг - 81 096,24 грн, що складається з основного боргу 80 465,40 грн (в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом 3 484,88 грн), заборгованість по відсотках 630,84 грн, заборгованість по відсотках 315,42 грн. Посилаючись на наведені обставини, просить позов задовольнити. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.09.2021 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. 01.11.2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому остання заперечує вимоги позивача з підстав, викладених у відзиві. 02.12 та 06.12.2021 р.р. від сторін надійшли заяви по суті справи: відповідь на відзив та заперечення на відповідь. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 20.02.2006 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/11-175/1260, за умовами якого позичальник отримала кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом у сумі 23 933 долари США, строком до 20.02.2026 року, під 10,5 % річних. 11.10.2011 року між сторонами укладено дві додаткові угоди №014/11-175/1260/2 та №014/11-175/1260/3, відповідно до яких змінені умови кредитування в частині валюти кредиту, видачі позичальнику додаткових коштів з метою рефінансування існуючої заборгованості, встановлення нового розміру відсотків користування кредитом, про зміну з 12.10.2011 року умов погашення кредиту (зменшено процентну ставку за користування кредитом). Відповідно до умов додаткової угоди №014/11-175/1260/2 (а.с. 12-13) сторони вирішили змінити умови кредитування позичальника за кредитним договором в наступному порядку (п. 1): 1.1.кредитор з 12.10.2011 р. відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 23 933 долари США та 153 463,37 грн в рамках якої: -кредит в сумі 23 933 долари США, наданий згідно умов кредитного договору ... вважається 1-им траншем кредиту; -2-ий транш кредиту в сумі 153 463,37 грн надається на рефінансування заборгованості за 1-ий траншем кредиту. 1.2.дата остаточного погашення: -1-го траншу кредиту 23 933 доларів США в день отримання 2-го траншу кредиту 153 463,37 грн, згідно графіку погашення кредиту та інш. платежів, остаточне погашення - 12.10.2026 р. 1.3. сторони погодились, що позичальник сплачує проценти .... : -5% за користування 1-им траншем кредиту в доларах США; -14,5% за користування 2-им траншем кредиту в гривні. За п. 5. додаткова угода та додатки до неї вступають в силу з моменту їх підписання сторонами, скріплення печаткою і є невід`ємною частиною кредитного договору. За п. 6. всі інші умови кредитного договору залишаються без змін і сторони стверджують по ним свої зобов`язання. Відповідно до п. 1 додаткової угоди №014/11-175/1260/3 (а.с. 17) в період з 12.10.2011 року по день припинення трудового договору між кредитором (який є також роботодавцем) та позичальником включно (дата зміни) розмір процентної ставки за кредитним договором складає 11% річних. П. 2 додаткової угоди №014/11-175/1260/3 визначено, що п. 1 цієї додаткової угоди втрачає свою дію, якщо позичальником порушено будь-які грошові зобов`язання за кредитним договором на строк, що складає тридцять календарних днів. З тридцять першого календарного дня з дати такого порушення (дата зміни) проценти за кредитом розраховуються на підставі процентної ставки в розмірі 14,5% річних. При цьому така зміна процентної ставки за кредитом не потребує укладання додаткової угоди до кредитного договору. П. 3 додаткової угоди №014/11-175/1260/3 визначено, що у випадках зміни процентної ставки на підставі п. 1 та/або п. 2 додаткової угоди, кредитор письмово повідомляє позичальника про таку зміну протягом трьох банківських днів з відповідної дати зміни. Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти відповідно до нової (підвищеної) процентної ставки, змінено в порядку, визначеному цією додатковою угодою, з відповідної дати зміни. Позичальник зобов`язаний також протягом 30 днів з моменту зміни процентної ставки з`явитися до кредитора з метою підписання графіку погашення кредиту та інш. платежів за кредитним договором ... в новій редакції. Сторони домовились, що розрахований та підписаний кредитором самостійно новий графік вважається складеним належним чином, є невід`ємною частиною кредитного договору та підставою для визначення розміру зобов`язань позичальника за кредитним договором. За п. 6 додаткової угоди №014/11-175/1260/3, ця угода є невід`ємною частиною кредитного договору. Згідно п. 6 кредитного договору №014/11-175/1260 від 20.02.2006 року кредитор має право: - ... змінити процентну ставку за користування кредитом. У разі відмови позичальника від зміни ставки за користування кредитом, він зобов`язується повернути кредитні кошти не пізніше 10 банківських днів з дня отримання повідомлення про такі зміни та сплатити кредитору відмотки відповідно до ставки, раніше обумовленої договором, за час фактичного користування кредитом; - достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється ... за умови попереднього (за 10 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом (а.с. 8 зворот). Сторони в своїх заявах по суті спору стверджують, що основний кредитний договір та додаткові угоди до нього наразі є чинними, не скасовані та продовжують свою дію. За твердженнями відповідача (див. відповідь на відзив 2 стор.) боржнику було надіслано лист-повідомлення за вих. №Д1-В43/30-876 від 15.12.2020 року про те, що у зв`язку з припиненням трудового договору між [PERSON] та банком, за кредитним договором №014/11-175/1260 від 20.02.2006 року з 15.12.2020 року підвищено процентну ставку з 11% річних до 14,5 % відповідно до умов п. 1 додаткової угоди №014/11-175/1260/3 від 11.10.2011 року. На підтвердження направлення такого повідомлення, відповідачем до відзиву додано копію листа-повідомлення від 15.12.2020 року за вих.№ Д1-В43/30-876 та копію конверта з відміткою Укрпошти про повернення «за закінченням терміну зберігання». За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.12.2018 року у справі №752/11896/17 (п.п.47, 48): «...приписи ЦПК України ... не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи». «...повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою...». Отже за аналогією з викладеною у вказаній постанові позицією, повернення листа-повідомлення № Д1-В43/30-876 від 15.12.2020 року «за закінченням терміну зберігання» не може вважатись належним інформуванням боржника [PERSON] про підвищення процентної ставки. Ба більше, з копії конверта видно, що адресатом вказано « [PERSON] », в той час як прізвище позичальника « [PERSON] », що в даному випадку має суттєве значення. За наведених обставин, банк безпідставно, без попередження позичальника, як то передбачено п. 3 додаткової угоди №014/11-175/1260/3 від 11.10.2011 р., підвищив процентну ставку, що в свою чергу стало причиною утворення кредитної заборгованості. Крім того, суд звертає увагу на той факт, що між сторонами, крім договірних кредитних зобов`язань, існували ще й трудові правовідносини. Тобто розриваючи трудові відносини з відповідачем, роботодавець-кредитор мав змогу повідомити (шляхом вручення листа-повідомлення під розпис) позичальника-працівника про підвищення процентної ставки, в останній робочий день, проте віддав перевагу надісланню такого повідомлення поштовими засобами зв`язку, що в даному випадку виявилось неефективним засобом. В зв`язку з вищеозначеними діями банку, позичальник опинилась у невигідному становищі поза її волею. Що стосується твердження позивача про направлення відповідачу досудової вимоги про дострокове виконання кредитних зобов`язань, датовану 27.01.2021 року, суд зазначає таке. Судовим розглядом встановлені обставини штучно створених умов для виникнення заборгованості у позичальника, без яких у банку не виникло б права на дострокове виконання позичальником зобов`язань. За твердженнями позивача, з метою реалізації положень п. 6 кредитного договору він направив вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань на адресу [PERSON] (а.с. 19). При чому п. 6.5. договору визначено порядок здійснення стягнення, зокрема: «...стягнення здійснюється ... за умови попереднього (за 10 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом». В той же час, суд критично ставиться до доданих відповідачем до позову доказів такого відправлення (а.с. 20), оскільки зі списку №6737 згрупованих поштових відправлень не вбачається, що відповідачу був направлений саме лист від 27.01.2021 р., а не будь-який інший лист чи документ. Тим більше, що таке відправлення адресовано «Косонозі», а не «Косоноговій» (див. п. 6 списку). Щодо суми заборгованості за кредитним договором. Дана вимога є похідною вимогою, а оскільки судом встановлено, що заборгованість у відповідача виникла з незалежних від неї причин, недоцільно обґрунтовувати рішення в цій частині позову. У п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Отже, в ході розгляду справи не встановлено порушення прав позивача, а відтак суд відмовляє у задоволені позову. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed