Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-01 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті матері її колишнього чоловіка [PERSON], [INFO], яка померла 29 вересня 2015 року в кв.№8 буд.4 по вул.Бойченка у м.Донецьку. В обґрунтування заяви зазначила, що 30.09.2015р. лікарем КУ «Центр первинної медичної допомоги №6 м.Донецька» було складено довідку про причину смерті та лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] У березні 2016р. заявник звернулася до Бердянського міського відділу ДРАЦС з заявою про видачу свідоцтва про смерть [PERSON] українського зразка. Однак 29.03.2016р. їй було відмовлено у здійснені реєстрації смерті [PERSON] на підставі того, що\~\~ свідоцтво про смерть\~ видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а відповідно не може вважатися підставою для державної реєстрації смерті громадянина. Встановлення факту смерті необхідно їй для\~ проведення державної реєстрації смерті на території України, отримання свідоцтва про смерть\~ та допомоги на поховання. У судовому\~ засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала посилаючись на обставини, які викладені в ній. Просить її задовольнити. Заявник також була допитана судом в якості свідка. Суду показала, що перебувала у шлюбі з [PERSON] Після розірвання шлюбу підтримувала тісні стосунки з батьками колишнього чоловіка. Оскільки колишній чоловік у 2007 році виїхав на постійне проживання до Латвії, вона здійснювала догляд за його хворими батьками. 29 вересня 2015 року вона прийшла до [PERSON] до дому допомагати приготуватися до святкування її дня народження. В той день [PERSON] стало зле, вони викликали швидку допомогу, але біля 13-00 год. вона померла. Амбулаторією №4 м. Донецька було видане лікарське свідоцтво про смерть №86/4 та довідка про причини смерті. Проте відділ РАЦС м. Бердянська відмовив їй у реєстрації смерті [PERSON] на підставі цього лікарського свідоцтва, оскільки воно видано установою, яка здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території. Поховали [PERSON] на кладовищі смт. Старомихайлівка Марїнського району Донецької області 30.09.2015 року. Представник заінтересованої особи - Бердянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення заявника, допитаного судом в якості свідка, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Згідно зі ст.ст. 234, 256 ЦПК України окреме\~ провадження - це вид непозовного\~ цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного факту смерті. Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 257-1 ЦПК України. Частиною 3 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Згідно пункту 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року N 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за N 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о), форма якої затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за N 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є колишньою невісткою [PERSON], яка фактично здійснювала догляд за померлою, що підтверджується свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про розлучення (а.с.8,9). З оригіналу паспорту [PERSON], предявленого у судовому засіданні, вбачається, що вона народилася\~ 29 вересня 1942\~ року в с. Старомихайлівка, Марїнського району Донецької області, була зареєстрована за адресою: [INFO]. Заявник вказує на те, що [PERSON] померла 29.09.2015 року вдома за адресою: [ADDRESS]. Постановою Верховної ради України №254-УІІІ від 17.03.2015р. «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями\~ окремі райони, міста, селища і сіла Донецької та Луганської областей. Бердянський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області листом від 29.03.2016 року відмовив заявниці\~ у державній реєстрації смерті\~ [PERSON] через те, що предявлене заявником\~ лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] видано на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. На підтвердження факту смерті [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], заявник надав суду оригінал лікарського свідоцтва про смерть № 86/4 довідку про причину смерті №86/4 від 30.09.2015 року, які видані їй амбулаторією №4 КУ Центр первинної\~ медико-санітарної допомоги № 6 м. Донецька, яка здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території України, в яких зазначено, що [PERSON], [INFO] померла 29 вересня 2015 року за адресою проживання: [INFO]. Причини смерті: «церебральний атеросклероз з гіпертонічною хворобою». Також заявником надано довідку Старомихайлівської селищної адміністрації так званої ДНР про захоронення [PERSON] на кладовищі №1 смт. Старомихайлівка. При розгляді цієї справи суд враховує практику Європейського Суду\~ з прав людини, яка відповідно до\~ українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації особистих немайнових прав заявника, суд оцінюючи докази у їх сукупності,\~ в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, приходить до висновку, що факт про встановлення якого просить заявник знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому заява підлягає задоволенню На підставі викладеного,

Outcome: approved