Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №500524891 від 05.11.2014 року, яка станом на 04.06.2015 року складає в сумі 47653,26 гривень, а також судових витрат в розмірі 476,53 гривень і в його обґрунтування послався на те, що 05.11.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав останній кредитні кошти в розмірі 36493,38 грн., а позичальник зобовязався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування в розмірі 0,01% річних відповідно до графіку платежів (Додаток №1), а також виконати всі інші зобовязання в строки й порядку, встановленому цим кредитним договором. На підставі того, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобовязання за кредитним договором щодо повернення відповідно до графіку платежів частини кредиту та сплати нарахованих процентів за його користування, позивач на його адресу надіслав письмову вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с.17), однак дотепер ця вимога залишилась без задоволення, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутністю, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення на підставі існуючих у справі доказів не заперечує /а.с. 23/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином /а.с.21/, про причини не явки суд не повідомив. За зазначених вище обставин, суд, зі згоди представника позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів. Судом установлено, що 05.11.2014 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON], укладено кредитний договір №500524891, відповідно до умов якого банк надав останньому кредитні кошти в розмірі 36493,38 гривень, а позичальник зобовязався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування в розмірі 0,01% річних відповідно до графіку платежів (Додаток №1), а також виконати всі інші зобовязання в строки й порядку, встановленому цим кредитним договором. В порушення умов кредитного договору №500524891 від 05.11.2014 року [PERSON] свої зобовязання щодо повернення відповідно до графіку платежів частини кредиту та сплати нарахованих процентів за його користування не виконує, у звязку з чим у нього станом на 04.06.2015 року виникла прострочена заборгованість, яка згідно розрахунку позивача складає у загальному розмірі - 47653,26 гривень, із яких: заборгованість за кредитом 36493,38 гривень; заборгованість по відсотках 2,10 гривень; по комісії 9957,78 гривень, по штрафам 1200,00 гривень. /а.с.15/. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання. Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно умов пункту 15 кредитного договору, банк має право вимагати (в тому числі і в судовому порядку) дострокового виконання всіх зобовязань позичальника за договором, у випадку прострочення більше ніж на один місяць терміну сплати обовязкового платежу за кредитом, а також у випадках вчинення позичальником інших істотних порушень умов зазначеного договору. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем в свою чергу не надано суду жодних доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві. Отже, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, виходячи з встановленого в судовому засіданні неналежного виконання відповідачем зобовязань по кредитному договору, суд прийшов до висновку, що предявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі та договірних відносинах між сторонами, які прописані в кредитному і підлягають задоволенню. Згідно платіжного доручення №70937 від 17.06.2015 року вбачається, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 476,53 гривень /а.с.5/. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved