Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

У липні 2016 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по провулку Фуманова, 24, міста Охтирка, Сумської області, укладений 12 червня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори [PERSON], запис в реєстрі - 2-1486. Свої вимоги мотивує тим, що з 26.03.1997 року [PERSON] разом з членами своєї родини чоловіком - [PERSON] та сином [PERSON] почала проживати в придбаному ними житловому будинку розташованому за адресою пров. Фурманова, 24, м. Охтирка, Сумської області. 29.08.2000 помер чоловік позивачки - [PERSON], 14.12.2006 помер її син - [PERSON] Залишившись сама, позивачка продовжила проживати у будинку, розташованому за адресою провулок Фурманова, 24, м. Охтирка, Сумської області. Тяжко переживаючи втрату двох своїх найрідніших людей, у [PERSON] почало погіршуватися здоровя. Через свій похилий вік та психологічні переживання у позивачки почало хворіти серце, внутрішні органи, вона почала втрачати слух та зір, загострилися інші хронічні хвороби загального характеру. Всі ці обставини спонукали її шукати підтримку та допомогу від сторонніх людей. Перебуваючи у віці 75 років, тобто в 2009 році, вона звернулася до своєї сусідки по домоволодінню [PERSON] яка проживала поряд з нею по провулку Фурманова 26, м. Охтирка, та запропонувала їй укласти договір, за яким її сусідка буде доглядати за нею, а після смерті [PERSON] позивачка залишить їй свій власний будинок. [PERSON] надала свою згоду, та повідомила позивачку, що готова укласти договір довічного утримання, а тому для цього їм потрібно буде піти до нотаріуса, з яким вона вже домовилась. Після цієї розмови позивачка разом з [PERSON] та її сином [PERSON] пішли до нотаріуса [PERSON]. Надавши нотаріусу свої документи, стали чекати. Після того як нотаріус [PERSON] склав документи їх надали на підпис. [PERSON] через свій похилий вік, та за станом свого здоровя дуже погано бачила, а тому прочитати надані їй документи не змогла. Фактично, довіряючи своїй сусідці та цілком покладаючись на неї, яка повідомила її, що все гаразд і позивачці потрібно розписатися в певному місці, підписала якісь папери. Після того як позивачка вийшла з своєю сусідкою [PERSON] з нотаріальної контори, остання відразу забрала в позивачки собі сам договір та всі правовстановлюючі документи на будинок. Через цю обставину вона не мала можливості ознайомитися зі змістом самого договору, а тому їй не було відомо який саме правочин було нею укладено. Спочатку їх відносини були досить добрими, сусідка частенько навідувалася до [PERSON], була з нею привітною та лагідною. [PERSON] продовжувала як зазвичай проживати у своєму будинку як справжній господар, доглядала свій будинок, ремонтувала його, сплачувала всі передбачені законом комунальні послуги. Останнім часом їх відносини з [PERSON] почали швидко погіршуватися, відповідачка постійно була чимось незадоволена, почала кричати на позивачку, а згодом хотіла навіть побити та вигнати з її будинку. Через цю обставину [PERSON] звернулася до фахівця у галузі права [PERSON] щоб їй була надана правова допомога у розірванні правовідносин з її сусідкою [PERSON] за договором довічного утримання. Після здійсненої перевірки позивачці було повідомлено, що вона не укладала зі своєю сусідкою договору довічного утримання, натомість нею укладено 12 червня 2009 року зовсім інший договір, а саме договір купівлі-продажу власного житлового будинку розташованого по пров. Фурманова, 24, міста Охтирка з сином її сусідки - [PERSON] Зазначений договір посвідчено не приватним нотаріусом [PERSON], а державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори [PERSON], запис в реєстрі № 2-1486. Згідно умов укладеного договору [PERSON] продала свій власний житловий будинок, який є її єдиним житлом сину своєї сусідки [PERSON] за суму-52 561 гривень. Згідно пункту 1.5 договору купівлі-продажу позивачка зобовязувалася звільнити свій будинок, виписатися з нього, та передати ключі від будинку новому власнику до 14 червня 2009 року. Однак позивачка стверджує, що ніяких договорів купівлі-продажу з [PERSON] не укладала, ні про які угоди з останнім не домовлялася, грошові кошти за будинок у розмірі - 52 561 гривень не отримувала, до державного нотаріуса [PERSON] не зверталася, ключі від будинку [PERSON] не передавала, а до цього часу продовжує проживати та користуватися своїм єдиним житлом, сплачуючи за нього всі комунальні послуги вже майже 7 років поспіль. Вважає, що оспорюваний договір слід визнати недійсним, оскільки його укладено під впливом обману щодо предмету договору, його умов та складу сторін. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підстав викладених в ньому. Надала письмові пояснення, в яких крім обставин зазначених в позові вказала, що вона закінчила лише 4 класи початкової школи, саме цією обставиною скористалася її сусідка [PERSON], яка маючи вищу освіту та будучи досвідченим педагогом, використовуючи неосвіченість позивачки, необізнаність, довірливість, змогла легко її обманути, та безоплатно заволодіти її єдиним житлом. Після смерті чоловіка та сина у неї почало швидко погіршуватися здоровя. В 2001 році позивачка звернулася з проханням здійснювати за нею догляд до своєї сусідки - [PERSON], але вона не погодилася, тоді звернулася з аналогічним проханням до її рідного брата - [PERSON], який погодився та уклав з нею в 2001 році договір довічного утримання. Через 3 роки [PERSON] переїхав на постійне місце проживання до Латвії, договір довічного утримання був розірваний у добровільному порядку. Зазначена обставина знову спонукала її шукати людину для догляду за нею. Тому, в 2009 році, перебуваючи у віці 75 років, [PERSON] звернулася до своєї сусідки [PERSON] та запропонувала їй укласти договір довічного утримання, за яким сусідка буде доглядати за нею. Після укладення договору, [PERSON] запропонувала їй допомогу у оформленні субсидії, на що позивачка погодилася. Починаючи з 2009 року та до цього часу, [PERSON] до відділу субсидій фактично вже більше не ходила, за неї заповнювала та подавала до відділу субсидій всі необхідні документи [PERSON] Зрідка відповідачка надавала [PERSON] для підпису бланки якихось паперів та просила в них розписатися, зміст яких вона не читала, оскільки довіряла сусідці. Останнім часом відносини з [PERSON] почали погіршуватися. Про свої порушені права дізналася у червні 2016 року., після звернення за правовою допомогою до [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав повністю, просив задовольнити з підстав, викладених в ньому. Наголосив, що оспорюваний правочин укладено під впливом обману з боку відповідачів щодо предмету договору та сторін, які готувалися до цього ретельно і задовго, в результаті укладення договору безоплатно отримали у власність будинок, хоча факту передачі нерухомого майна не відбулося. Про наявність заповіту на імя [PERSON] позивачка не знала, тому дізнавшись про його наявність під час розгляду справи, відразу скасувала. Докази того, що у неї є онук у м. Києві, відсутні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, подав письмові заперечення, в яких зазначив, що до квітня 2012 року відповідач проживав по сусідству з позивачкою в будинку своєї матері [PERSON] за адресою : м. Охтирка, пров. Фурманова, 26. Починаючи з квітня 2012 року він переїхав для проживання до своєї дружини [PERSON], за адресою: м. Охтирка, вул. Гагаріна, 23. Увесь час його проживання поруч із позивачкою між ними існували добрі сусідські відносини, за потреби він допомагав позивачці у веденні домашнього господарства, що підтвердили і свідки по справі. Він допомагав позивачці по домашньому господарству виключно з доброї волі, на прохання позивачки або з власної ініціативи (так би мовити «по-сусідськи») і ніякими договорами вказані дії обумовлені не були. Жодних пропозицій ні йому, ні його матері щодо догляду чи утримання від позивачки не надходило, жодного разу до нотаріуса [PERSON] відповідачі не зверталися. Враховуючи вищевказані відносини та особисте волевиявлення позивачки, остання, бажаючи безоплатно передати [PERSON] свій будинок після смерті, ще 28 листопада 2007року, діючи особисто, без відома відповідачів, склала заповіт на все належне їй майно, за яким заповіла його [PERSON] Позивачка повідомила його та [PERSON] про наявність вказаного заповіту ще в 2007 році. Позивачка спочатку бажала безоплатно передати майно [PERSON] , а потім сама запропонувала купити у неї будинок, тобто отримати за нього грошові кошти, за які переїхати для проживання до м. Киїєва , звідки саме вона раніше і приїхала до м. Охтирки зі своєю сім'єю. В судовому засіданні 27.07.2016 року позивачка факт наміру переїхати до м. Києва визнала та пояснила, що після смерті чоловіка та сина фактично нічого її в м. Охтирка не тримало. У звязку з тим, що переїзд до м. Києва потребував часу, позивачка попросила дозволу пожити ще деякий час в будинку, доки не вирішить всіх питань з переїздом, на що отримала згоду, саме тому вона і залишилася фактично перебувати в будинку та оплачувати комунальні послуги, що передбачено і п. 1.5.договору купівлі-продажу будинку. При цьому позивачка просила нікому не розповідати про продаж будинку у звязку з перебуванням у неї значної суми коштів, за які вона хвилювалася і не бажала обізнаності цьому іншими особами. Укладення договорів-продажу нерухомого майна не є миттєвим, а потребує певної підготовки. Так, позивачка особисто зверталася до нотаріуса з заявою про отримання дублікату договору купівлі-продажу будинку за 1997р.. При укладенні договорів купівлі будинку та земельної ділянки, позивачка підписувала цілий ряд документів, з тексту яких чітко та недвозначно видно, що мова йде саме про продаж майна і ні про що інше. Звернув увагу суду, що укладені договори купівлі-продажу нерухомого майна від 12.06.2009р. носили реальний характер, а саме: після купівлі будинку він уклав договори щодо надання комунальних послуг, переоформив особові рахунки на будинок, застрахував будинок, встановив металевий гараж, тобто почав користуватися та нести обовязок по утриманню придбаного майна. Вказані обставини були відомі позивачці, оскільки вона оформляла субсидію з 2009р. як не власник майна. Стверджує, що грошові кошти особисто передав позивачці в приміщенні нотаріальної контори, після оформлення договорів позивачка передала йому державний акт на землю.(т. 1 а.с.164-168) Додатково пояснив, що в подальшому зрозумів, що позивачка витрачає отримані кошти і нікуди їхати не збирається, коли почав з нею про це говорити , остання почала погрожувати, що відсудить будинок і він взагалі нічого не отримає. Вказані обставини і є фактичним приводом звернення нею до суду з даним позовом. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що знайома з позивачкою з 1997 року, більше почали спілкуватися з 2003 року. [PERSON] говорила, що хоче скласти заповіт на імя сина [PERSON], бо він їй допомагав. При складанні заповіту присутня не була. Про договір довічного утримання не говорили. Позивачка сама запропонувала купити у неї будинок. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] в судовому засідання просив відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю вимог. Наголошував на тому, що [PERSON] має досвід укладення нотаріально посвідчених угод, мала намір виїхати з будинку, що підтверджується і показами свідків і зібраними доказами, в тому числі актом обстеження побутових умов, складеного при оформленні субсидії. Позивачці було відомо, що особові рахунки по сплаті комунальних платежів оформлені на [PERSON], навіть не на [PERSON], однак у неї не виникало питань щодо цього, а навпаки, при оформленні субсидії власноручно писала, що не є власником будинку. [PERSON] вчиняв дії щодо будинку та земельної ділянки по пров. Фурманова, 24, міста Охтирка як власник, а саме: переоформив особові рахунки, поставив металевий гараж та користується ним, уклав договори страхування щодо цього майна, тобто розпоряджався та користувався купленим майном, що не могло бути поза увагою позивачки. Як стверджує сама позивачка у 2001році вона укладала з [PERSON] договір довічного утримання, тому їй відомі умови такого виду договору та його наслідки. В судовому засіданні не пояснила , які саме дії по довічному утриманню вона очікувала отримувати від [PERSON]. Звернув увагу, що 12.06.2009р. було укладено два договори купівлі-продажу, однак позивачка ставить питання про недійсність лише договору продажу будинку. Вважає, доводи позивачки про те, що укладення оспорюваного договору здійснено у звязку з введенням її в оману, є лише припущенням та не підтверджено належними доказами. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.03.1997р., посвідченого державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок з господарськими спорудами за адресою пров. Фурманова, 24, міста Охтирка, Сумської області, що підтверджується матеріалами справи. (т. 1 а.с. 124) Судом встановлено, що 28.08.2000 в м. Охтирка помер [PERSON], а 14.12.2006 в м. Києві помер [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про смерть.(т.1 а.с.86, 88) 28.11.2007 [PERSON] склала нотаріально посвідчений заповіт, згідно якого на випадок її смерті все своє майно, яке на день її смерті буде належати, де б воно не знаходилося і на яке вона буде мати право, заповіла [PERSON], який 15.09.2016 скасувала, що підтверджується матеріалами справи. (т.1 а.с.184, 210-211) Судом встановлено, що 12.06.2009 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно якого [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок з прибудовами та тамбуром жил. пл. 27,2 кв.м., заг пл.64,2 кв.м., зазначений літерою А, а,а1,а2, розташований на приватній земельній ділянці та побутові споруди, позначені в технічній документації літерами: погріб б, сарай Г, огорожа №1,2 , колодязь №3, який розташований за адресою пров. Фурманова, 24, міста Охтирка, за ціною 52561,00 грн. Договір посвідчений державним нотаріусом Охтирською міської державною нотаріальною контори [PERSON], за реєстровим № 2-1486.(т.1 а.с.5-7, 114-116) 12.06.2009 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку за адресою пров. Фурманова, 24, міста Охтирка площею 0,1000га; надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за 39337,36 грн. Договір посвідчений державним нотаріусом Охтирською міської державною нотаріальною контори [PERSON], за реєстровим № 2-1487. (т.1 а.с.130) Із наданих Охтирською міською державною нотаріальною конторою документів, на підставі яких було укладено оспорюваний договір купівлі-продажу, вбачається, що при посвідченні договору нотаріусом у позивачки відібрана заява, згідно якої [PERSON] повідомила, що продаж нерухомого майна здійснюється вперше, підтвердила, що вона вдова, предмет продажу не є спільною власністю, перевірено документи, які посвідчують право власності продавця на предмет договору та відсутність обтяжень. (т. 1 а.с. 114-145) Крім того, відповідно до п.4.1 договору купівлі-продажу житлового будинку від. 12.06.2009р. , вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонам, їм розяснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру мнимої та удаваної угоди. В п. 4.9 договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.06.2009 вказано, що нотаріус роз'яснив сторонам зміст ст. 377 ЦК України. Згідно з п. 4.10 цього договору договір прочитаний сторонами особисто вголос, претензій до тексту, викладеному в цьому договорі, сторони не мають. В договорі наявні підписи сторін. (т. 1 а.с. 114-115) Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 64563830 та № 64564212 від 28.07.2016, право власності на житловий будинок за адресою пров. Фурманова, 24, м. Охтирка, Сумська область, належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2009, за [PERSON] не зареєстровані обєкти нерухомого майна. (т.1 а.с. 36-37) Встановлено, що з 1997року та по цей час за адресою пров. Фурманова, 24, м. Охтирка, Сумської області, зареєстрована та дійсно проживає [PERSON], [INFO], що підтверджується матеріалами справи. (т.1 а.с.8, 10, 148, 186-188) Судом встановлено, що після укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 12.06.2009р. відповідач [PERSON] уклав договори по наданню комунальних послуг та переоформив на своє імя особові рахунки по сплаті комунальних платежів по будинку за адресою пров. Фурманова, 24, м. Охтирка, Сумська область, що підтверджується копіями договорів про надання населенню послуг з газопостачання № 013474 від 14.07.2009 та № 8703 від 16.11.2009, договору про користування електричною енергією № 102110 від 20.09.2010.(т.1 а.с.189-193) Також [PERSON] укладено договори добровільного страхування будинку за адресою пров. Фурманова, 24, м. Охтирка, Сумська область від 27.09.2009, 28.09.2012, 26.09.2013, 16.09.2015, що підтверджується копіями договорів страхування .(т.1 а.с.194-197) Сторони визнали факт встановлення [PERSON] на території домоволодіння за адресою пров. Фурманова, 24, м. Охтирка, гаражу, що відповідно до ст. 61 ЦПК України доведенню не підлягає. Судом встановлено, що з 1998 року по квітень 2017 року [PERSON] перебуває на обліку в УСЗН Охтирської міської ради, як отримувач субсидії на відшкодування витрат з оплати житлово-комунальних послуг, за адресою житла пров. Фурманова, 24, м. Охтирка, Сумська область. Згідно матеріалів справи, а саме копій декларацій про майновий стан, заяв про призначення субсидій за цей період вбачається, що до 2009р. [PERSON] оформляла субсидію як власник будинку, а з 2009 р. як особа, яка не є власником будинку. Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов сімї № 99 від 24.02.2012р. в графі «додаткова інформація» державним інспектором УСЗН вказано: «Заявниця після смерті сина хотіла переїхати на постійне місце проживання до м. Києва, де залишився проживати онук, у звязку з цим вона продала в 2009р. будинок [PERSON] (сину сусідки), але повернулася в м. Охтирку, так як онук відмовився від неї.» Вказані обставини підтверджуються оглядом матеріалів для призначення субсидій [PERSON] та їх копіями. (т.1 а.с.43-71, 232-233) Під час судового розгляду [PERSON] виказала сумнів щодо її особистого підпису в документах на субсидію, тому за її заявою ухвалою суду від 17.10.2016р. по справі призначена судова почеркознавча експертизи, яка не була виконана з причин не здійснення позивачкою оплати експертизи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 2000 року за адресою по пров. Фурманова, 24, м. Охтирка проживає одна [PERSON] В 2014-2015 роках вона встановила в цьому будинку новий обігрівач, котел, унітаз, витяжку. В травні 2016 року вона (свідок) побачила в квитанціях про оплату комунальних платежів по пров. Фурманова, 24, м. Охтирка імя [PERSON]. На запитання щодо цього [PERSON] відповіла, що мабуть так повинно бути. В травні 2016 [PERSON] повідомила, що у неї з [PERSON] виник конфлікт, в ході якого [PERSON] образила [PERSON]. На [PERSON] позивачка ніколи не скаржилася. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] після смерті чоловіка залишилася проживати в будинку за адресою пров. Фурманова, 24, м. Охтирка одна. В 2000 році [PERSON] уклала договір довічного утримання з братом [PERSON]- [PERSON], але він в 2002-2003 роках переїхав проживати до [PERSON] та не мав змоги доглядати за позивачкою. Після цього позивачка знову звернулася з пропозицією укласти договір довічного утримання, на що [PERSON] відмовилася. В 2009 році позивачка повідомила, що уклала договір довічного утримання з [PERSON]. В червні 2016 зателефонувала [PERSON] та повідомила, що до неї звернувся сусід, який запропонував обмін будинку на квартиру, тому вона звернулася в БТІ, де їй повідомили, що вона не є власником будинку. На даний час позивачка з відповідачами не спілкуються, оскільки вважає, що відповідачі її обманули. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] проживає по сусідству за адресою пров. Фурманова, 24, м. Охтирка, Сумська область. Про переоформлення будинку на [PERSON] їй повідомила позивачка. Місяці 2-3 назад в неї почалися сварки з сусідкою [PERSON] з приводу житла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає поряд з позивачкою близько 20 років. [PERSON] говорила, що стан здоровя погіршився, а тому треба будинок продати та купити квартиру, та як не може доглядати за огородом. З відповідачами у неї були добрі відносини, але останнім часом погіршилися. Скаржилася на [PERSON] що вона ображає позивачку. [PERSON] хвалила, розповідала, що він їй допомагає по господарству. Свідки [PERSON], який є рідним братом відповідача, та його дружина [PERSON], надали аналогічні покази, що [PERSON] навесні 2009р. повідомила, що позивачка хоче продавати будинок. Вони разом з матірю та братом оглянули будинок, який був не дуже в хорошому стані. Позивачка просила за нього 10000 ,00доларів США. Відповідач [PERSON] вирішив придбати будинок позивачки, на що йому позичив 40000,00 грн.. Під час огляду будинку, [PERSON] згадувала про свою батьківщину, та начебто збиралася їхати до Києва. Свідок [PERSON] додав, що коли через рік запитав у брата, чому позивачка не виїжджає з будинку, той повідомив, що вона шукає підходящі варіанти. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 ст. 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно із ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У пунктах 19, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до ч. 1 ст. 655, ч.1, 5 ст. 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. З системного аналізу наведених норм закону слідує висновок, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним як такого, що укладений під впливом обману, повинна довести наявність умислу сторони договору на введення її в оману щодо істотних обставин, які впливають на вчинення правочину, зокрема, природи правочину, прав та обов'язків сторін, сам факт обману. Оспорюючи договір купівлі-продажу житлового будинку від 12.06.2009р., позивачка та її представник в судовому засіданні наголошували, що оспорюваний договір є укладеним під впливом обману, а не помилки, тобто навмисне введення позивачку в оману щодо укладання саме договору купівлі-продажу з [PERSON], тоді як насправді [PERSON] та [PERSON] мали укласти договір довічного утримання. (т. 1 а.с. 216) Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Посилання позивачки на те, що під час укладення договору купівлі-продажу будинку вона мала вади зору та слуху, чим скористалися відповідачі по справі, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки належних та допустимих доказів позивачкою не надано, застереження щодо цієї обставини в договорах, посвідчених нотаріусом, також відсутні. Надані [PERSON] копії медичних висновків від 28.07.2011 про результати проведення компютерно-томографічного обстеження та від 18.12.2008 про результати ультразвукового обстеження черевної порожнини не містять висновків лікарів щодо зору та слуху позивачки. (т.1 а.с.89-90) Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що вона має поганий зір, а тому не змогла прочитати текст договору та бачити хто саме підписує оскаржуваний договір, оскільки будь-яких доказів цьому позивачкою не надано. Надаючи оцінку доводам позивачки та її представника про те, що позивачку легко ввести в оману в силу її похилого віку, стану здоровя, потреби в сторонньому догляді, суд враховує, що позивачка неодноразово укладала нотаріально посвідчені угоди, а саме: договір купівлі-продажу будинку у 1997р., договір довічного утримання у 2001р. (зі слів позивачки), складала заповіт у 2007році, а тому вона має певний досвід укладання нотаріально посвідчених договорів, самостійно приймати рішення щодо розпорядження належним майном та надати оцінку наслідкам, які несуть її дії. Будь-яких доказів, які б свідчили про наявність умислу відповідачів ввести позивачку в оману щодо природи правочину чи сторін договору, позивачем до суду не надано, тому зібрані по справі докази в сукупності, дають підстави для висновку, що твердження позивачки про умисне введення її в оману та факт обману є необґрунтованими. Разом з цим, суд зазначає, що [PERSON] не була стороною оспорюваного договору купівлі-продажу будинку від 12.06.2009 року, її дії не були спрямовані на придбання будинку по пров. Фурманова, 24, м. Охтирка, отже вона не є належним відповідачем по справі, тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] не підлягають задоволенню. З огляду на викладене, з урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] не доведено наявності умислу сторін щодо введення в оману та сам факт обману.

Outcome: dismissed