Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

У липні 2014 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Тишківської сільської ради, третя особа: Головне управління юстиції про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Заявник вказала, що [INFO] помела її прабабуся [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями, розташованих по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом є позивач. Інших спадкоємців немає. Коли позивач звернулася у встановленому законом порядку в нотаріальну контору з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, нотаріус відмовив їй і виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи це тим, що у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок. Посилаючись на ст. ст. 1216-1218, 1220-1223, 1233-1234, 1258, 1266, 1268, 1296 ЦК України, просить суд визнати за позивачем в порядку спадкування право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи представники відповідача і третьої особи у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. 01.08.2014 р. представник відповідача, а 29.07.2014 р. представник третьої особи звернулися до суду з письмовими заявами з проханням розглянути справу в їх відсутність, не заперечують проти задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вище згаданих учасників судового розгляду на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких міркувань. За правилами ч. 4 ст. 130, ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що [INFO] померла прабабуся позивача, [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими по [ADDRESS]. Спадкоємцем [PERSON] за заповітом є позивач. Інших спадкоємців немає. Коли позивач звернулася у встановленому законом порядку в нотаріальну контору з заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на спадщину, нотаріус відмовив їй у задоволенні заяви і виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи це тим, що у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок. Проте позивач обґрунтовано стверджує, що має право отримати у власність вказане спадкове майно, бо [INFO] в с. Прищепівка, Новомиргородського району Кіровоградської області у віці 82 роки померла [PERSON], яка була позивачеві прабабусею. За життя вона склала заповіт, відповідно до якого заповіла позивачеві житловий будинок та земельну ділянку для обслуговування цього будинку, які знаходяться по [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.05.2014 р. [PERSON] успадкувала земельну ділянку після смерті [PERSON] При оформленні спадщини на домоволодіння за висновком БТІ [PERSON] стало відомо, що право власності на вищевказаний будинок не зареєстровано. Однак згідно довідки Тишківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області за померлою [PERSON] значиться житловий будинок по [ADDRESS]. 28.04.1968 р. за рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу «Жовтень» [PERSON] було виділено під забудову земельну ділянку загальною площею 0,39 га. До того ж за життя [PERSON] було видане свідоцтво на забудову вказаної садиби в сільських населених пунктах Української РСР разом з планом, датовані 1969 р. Таким чином, відповідно до цих документів [PERSON] та [PERSON] належав на праві спільної сумісної власності житловий будинок за [ADDRESS], що був збудований в 1970 році. Окрім цього, [PERSON] у подальшому була передана у приватну власність земельна ділянка для обслуговування вказаного житлового будинку, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії КР № 001267, виданого Тишківською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області 20 серпня 1994 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 001267. [INFO] [PERSON] помер, а в помешканні залишилась проживати його дружина [PERSON], котра вчинила дії, що свідчать про прийняття спадщини в передбаченому законом порядку: здійснювала його поточний ремонт, а також обслуговувала присадибну земельну ділянку протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини, тобто фактично вступила як у володіння, так і в управління спадковим майном (ч. 1 ст. 529, п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР). Однак [PERSON] і [PERSON] належним чинов за життя не здійснили реєстрацію вищезгаданого свідоцтва про право власності на нерухоме майно у бюро технічної інвентаризації. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.05.2014 р. [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим виконкомом Капітанівської селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області, актовий запис № № 22 від 16.06.2010 р., нерухоме майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 0,7306 га, з них: ріллі 0,645 га, капітальна - 0,007 га, капітальна - 0,0059 га, капітальна - 0,0049 га, прибудинкова територія - 0,067 га, яку передано для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 3523887300:51:000:0204, що розташована у с. Тишківка, Новомиргородського району Кіровоградської області, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії КР № 001267, виданого Тишківською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області 20 серпня 1994 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 001267. Згідно висновку БТІ право власності на вищевказаний будинок не зареєстровано. Відповідно до довідки Тишківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області № 314 від 10 червня 2014 року за померлою [PERSON] значиться житловий будинок по [ADDRESS] та земельна ділянка біля нього. Таким чином, прабабуся позивача [PERSON] фактично успадкувала за законом житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Окрім пояснень учасників судового розгляду, ці ж обставини підтверджуються: особистими документами заявника, постановою нотаріуса, технічними документами на будинок померлої, матеріалами спадкової справи до майна померлої, довідками сільської ради, іншими матеріалами справи. Таким чином, у судовому засіданні безспірно встановлено, що у даному випадку в наявності є усі передбачені законом підстави для визнання за позивачем права приватної власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Ураховуючи наведене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 331, 1216-1218, 1220-1223, 1226, 1233-1234, 1258-1261, 1266-1270, 1273, 1275, 1278, 1296 ЦК України, ст. ст. 529, 549 ЦК УРСР,

Outcome: approved