Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

У липні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ) звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 02 квітня 2010 року, [PERSON] отримав кредит. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач вказує, що свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Позивач зазначив, що відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, внаслідок чого відповідач станом на 18 травня 2020 року має заборгованість у сумі 25305 гривень 52 копійки, з яких: 22504 гривні 01 копійка - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредита; 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 2801 гривня 51 копійка заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 гривень нарахована пеня; 0,00 гривень нараховано комісії. Зважаючи на викладене та посилаючись на норми права, які містяться у ст.ст. 509, 525-527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у зазначеному вище розмірі за кредитним договором №б/н від 02 квітня 2010 року та судові витрати у розмірі 2102 гривні. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2020 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися. Позивач в заяві на ім`я суду підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судовому засідання просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що борг перед банком сплатив повністю. Суд, заслухавши відповідача, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 02 квітня 2010 року було підписано заяву №б/н, згідно якої Відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на платіжну картку. Позивач як на підставу заявлених вимог посилається на те, що банком свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі, а саме надано відповідачу кредит у розмірі встановленому Договором, проте відповідач свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотків за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплати комісії на умовах передбачених договором не виконує. Вищевказані документи свідчать про те, що між сторонами склались договірні відносини з надання кредиту, які регулюються § 1 та §2 глави 71 Цивільного кодексу України. Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Також в частині 1 статті 1049 зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач порушував графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував та внаслідок чого виникла заборгованість. Позивач визначив розмір заборгованості, виходячи з вказаного вище розрахунку, який станом 18 травня 2020 року має заборгованість у сумі 25305 гривень 52 копійки, з яких: 22504 гривні 01 копійка - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту; 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 2801 гривня 51 копійка заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 гривень нарахована пеня; 0,00 гривень нараховано комісії. Позивач з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З цього приводу суд вказує таке. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02.04.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (28.07.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 02 квітня 2010 року процентна ставка не зазначена, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутній бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, сплату заборгованості за простроченим тілом кредиту, процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Як вбачається з розрахунку банку повне погашення тіла кредиту свідчить про повну відсутність заборгованості по кредиту. За таких обставин суд повністю відмовляє в задоволенні позову за безпідставністю. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України і не стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору, оскільки позивачу повністю відмовлено в задоволенні позову.

Outcome: dismissed