Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

У листопаді 2013р. [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості згідно договору на виготовлення столярних виробів, в якому просила: - розірвати договір № 0029 про виготовлення столярних виробів, укладений між нею та Відповідачем; - стягнути з Відповідача на її користь суму боргу у розмірі 4 000,0 грн. та 1 000,0 грн. завданої моральної шкоди. Свої вимоги Позивач мотивувала тим, що 24.06.2013р. між нею та Відповідачем був укладений договір № 0029 на виготовлення столярних виробів, за яким Відповідач прийняв на себе зобов'язання виготовляти столярні вироби, а Позивач сплатити їх вартість. Відповідно до п.п.4.5. договору Позивачка внесла передоплату в момент підписання договору в розмірі 4 000,00 грн. За умовами договору Відповідач зобов'язаний був виконати роботи в термін до 08.08.2013р., чого останнім зроблено не було, гроші внесені у якості передоплати - Відповідачем не повернуті. Окрім того, Позивачка вказала, що через те, що вона заплатила гроші Відповідачу та не може отримати ані своє замовлення, ані сплачені кошти, вона відчуває дискомфорт без замовлених меблів, у зв'язку з чим Позивачка визначає розмір завданої їй моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн. В судове засідання Позивач не з'явився, на адресу суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності, проти постановлення заочного рішення не заперечував (а.с. 37). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про судове засідання, до суду представника не направив, заперечень на позов не надіслав, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Враховуючи, що Відповідач у судове засідання не з'явився, своїх представників для участі у розгляді справи не направив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подавав, а Позивач не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено в судовому засіданні, 24 червня 2013р. між Позивачем та Відповідачем було укладено договір № 0029 на виготовлення столярних виробів (а.с.5-6). Відповідно до п.п.1.1., 5.2. Договору, Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується виготовити столярні вироби, згідно доданого кошторису на об'єкт, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], в строк до 08 серпня 2013 року. Пунктом 4.6. Договору визначено, що в момент підписання договору Замовник повинен внести передоплату в розмірі 4 000,00 грн. від загальної вартості 7 000,00 грн. Варість та об'єм виконаних робіт з виготовлення столярних виробів підтверджується Виконавцем Актом виконаних робіт, по договірній ціні, встановленої по об'єкту, згідно кошторису (Додаток № 1 до цього договору) та оплачується Замовником з врахуванням раніше зроблених платежів за договором (п.4.6. Договору). Судом встановлено, що Відповідач не виконав свої обов'язки за договором на виготовлення столярних виробів у встановлений договором строк, кошти отримані від Позивача в розмірі 4 000,00 грн., як передоплата за Договором, - не повернув. Відповідач до суду не направив своїх представників, заперечень на позовну заяву не надіслав, доказів протилежного ним не надано. Відповідно до п.10.1. Договору, договір вступає в силу з моменту його підписання та внесення передоплати Виконавцю, та діє до виконання сторонами всіх своїх зобов'язань згідно даного договору. Таким чином, Відповідач зобов'язаний був виготовити столярні вироби, передбачені кошторисом, що є додатком до Договору, або повернути Позивачу зазначені грошові кошти в строк, передбачений договором для завершення робіт, тобто до 08 серпня 2013 року. Проте, у встановлений сторонами строк та по теперішній час відповідач не виконав своїх зобов'язань за Договором та не повернув суму передоплати в розмірі 4 000,00 грн. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 693 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Частиною 2 зазначеної статті зазначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором № 0029 від 24.06.2013р. щодо виготовлення столярних виробів або повернення отриманих грошових коштів від Позивача у розмірі 4 000,00 грн. в строк обумовлений сторонами, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині розірвання договору № 0029 від 24.06.2013р. та стягнення на її користь з відповідача суми заборгованості є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині відшкодування позивачам моральної шкоди, слід зазначити наступне. Положеннями ст.15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, у відповідності з п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Однак, Договором № 0029 від 24.06.2013р. не передбачено стягнення моральної шкоди та Позивачем не надано належних та допустимих доказів заподіяння відповідачем Позивачу моральної шкоди, протиправності дій Відповідача та наявності причинного зв'язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправними діяннями відповідача, а також щодо вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 229,40 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 651, 693, 901, 903 ЦК України та

Outcome: partial