Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

У листопаді 2015 р. ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось до суду з цивільним позовом до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 767376 грн. 92 коп. та судовий збір у розмірі 11510 грн 65 коп., аргументуючи тим, що 26.05.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11350800000. Згідно з вимог ЗУ «Про акціонерні товариства» №514-УІ від 19.09.2008 були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало ПАТ «УкрСиббанк». 20.04.2015 між ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений Договір факторингу №17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №11350800000 від 26.05.2008 укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», про що було повідомлено відповідача. Так, відповідно до кредитного договору, позивач надав відповідачу кредит в іноземній валюті в розмірі 39612 доларів США 00 центів, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 26.05.2015 згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користуванням кредитом проценти у розмірі 13,50% річних. Як зазначено в позові, позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, однак відповідач не виконує умов кредитного договору та станом на сьогоднішній день відповідач свої зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів. 24.02.2017 протокольною ухвалою суду було змінено позивача по справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+». Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, у своїх запереченнях зазначив, що факт надання грошових коштів, може бути підтверджений відповідним платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу, проте позивач не надав жодного доказу здійснення платежу, а тому вимоги позивача відповідач вважає необґрунтовані належними та допустимими доказами. Відповідач також з позовними вимогами позивача не погоджується, так як позивачем за первісним позовом, документів на підтвердження видачі кредиту та розміру заборгованості на час відступлення права вимоги, суду не надав, також відповідач зазначає, що позивачем не надано детальний розрахунок заборгованості за кредитом та до позовної заяви не додано документів, які б підтверджували розмір складових суми заборгованості. Крім того, відповідач стверджує, що Витяг з реєстру боржників від 20.04.2015, який надано позивачем по справі, як на доказ в рахунок обґрунтування задоволення своїх вимог заявлених в позові з підстав передбачених ст.ст. 57, 59, 60 ЦПК України є не допустимим доказом та засобом доказування по справі. Окрім того, відповідач у своїх поясненнях наданих суду зазначає, що відповідно до п.2.1 Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11350800000 від 26.05.2008 в заставу банк приймає транспортний засіб «Ніссан», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], а в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначено автомобіль марки «СангЙонг», що суперечить умовах договору. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливим слухати справу без його участі (а.с. 65, 99, 108, 109, 115, 121, 150, 155, 165). Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, 26.05.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11350800000 (а.с. 4-10). Згідно з вимог ЗУ «Про акціонерні товариства» №514-УІ від 19.09.2008 були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (а.с. 18-20). 20.04.2015 між ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений Договір факторингу №17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №11350800000 від 26.05.2008 укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», про що було повідомлено відповідача (а.с. 21, 22, 23). У результаті неналежного виконання умов кредитного зобов'язання у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором № 11350800000 від 26.05.2008 у розмірі 767376 грн 92 коп. (а.с. 46-56). Судом також встановлено, що 30.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+» був укладений Договір про відступлення права вимоги №729/ФК -16 (а.с. 128-130), відповідно до умов якого відбулася заміна кредитора, зокрема Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+» є новим кредитором у фінансових правовідносинах з [PERSON] (а.с. 134), про що було повідомлено відповідача по справі (а.с. 166, 167). У відповідності до ч. 3 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Будь-яких доказів на спростування наданого представником позивача розрахунку заборгованості, відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору, а тому з урахуванням доказів, оцінку яким суд дав вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтвердженні судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved