Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 05 вересня 2005 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 88550 грн. зі сплатою 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості. В забезпечення зобов'язань за кредитним договором сторони уклали договір застави рухомого майна, згідно якого відповідач передав у заставу позивачу автомобіль Volkswagen Sharan, 1997 року випуску, д/н [NUMBER]. Заставлене майно знаходиться в заставі Приватбанку. Процес звернення стягнення на заставне майно і рахунок погашення заборгованості ускладнюється тим, що майно арештовано ВДВС Києво-Святошинського РУЮ у Київській області. Просив звільнити з-під арешту заставне майно, автомобіль Volkswagen Sharan, 1997 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 52 Закону України « Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з- під арешту. Відповідно до ст. 60 Закону України « Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення його з-під арешту. Положеннями ст. 10 ЦПК України передбачено цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи зі змісту ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи 05 вересня 2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 88550 грн. зі сплатою 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості. В забезпечення зобов'язань за кредитним договором сторони 05 вересня 2005 року уклали договір застави рухомого майна, згідно якого відповідач передав у заставу позивачу автомобіль Volkswagen Sharan, 1997 року випуску, дн [NUMBER]. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2012 року ухваленого у цивільній справ за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ « Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, задоволено вимоги позивача, та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05.09.2006 року звернено стягнення на вищевказаний автомобіль, який переданий в заставу ПАТ КБ « Приватбанк». З витягу Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 16.04.2013 року вбачається, що на заставлений автомобіль постановою старшого державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ у Київській області від 23.09.2011 року накладено арешт. Всупереч вимог ст. 60 ЦПК України представником позивача не надано належних доказів, що накладення арешту на автомобіль державним виконавцем відбулося саме в порядку забезпечення його позову до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В судому засіданні представником позивача не заявлялося клопотань, щодо витребування доказів, зокрема у зв'язку з чим, та з метою яких зобов'язань накладався арешт на рухоме майно відповідача, не дивлячись на те, що таке право йому було роз'яснено у відповідності до ст. 10 ЦПК України. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed