Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

У квітні 2018 року ФГ «Юлія» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків. В позові зазначало, що 14 липня 2017 року о 17 год. 30 хв. в с. Трикрати Вознесенського району Миколаївської області на вул. Леніна [PERSON], керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21063» реєстр. номер [NUMBER] в стані алкогольного спяніння, здійснив зупинку в заїзному кармані, не вибравши безпечну дистанцію, не поставив автомобіль на ручні гальма, внаслідок чого допустив зіткнення з припаркованим автомобілем «TOYOTA» реєстр. номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля «TOYOTA» реєстр. номер [NUMBER] ФГ «Юлія» було завдано матеріальні збитки в звязку з пошкодженням автомобіля в загальному розмірі 50\~082,14 грн., в тому числі вартість відновлювального ремонту автомобіля 25\~041,07 грн., втрата товарної вартості автомобіля 25\~041,07 грн. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON], як володільця автомобіля «ВАЗ 21063» реєстр. номер [NUMBER] була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта»». Після дорожньо-транспортної пригоди ПАТ «НАСК «Оранта»» виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 13\~477,43 грн. Відповідач залишок шкоди позивачу в добровільному порядку не відшкодував. В звязку з цим ФГ «Юлія» просило стягнути з [PERSON] залишок невідшкодованих збитків, а саме вартість відновлювального ремонту автомобіля 11\~563,64 грн., втрату товарної вартості автомобіля 25\~041,07 грн. Ухвалою суду від 22 травня 2018 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору залучено ПАТ «НАСК «Оранта»». 11 вересня 2018 року представником відповідача [PERSON] було подано відзив на позов в якому останній вимоги ФГ «Юлія» не визнав. У відзиві представник відповідача заперечував проти задоволення вимог ФГ «Юлія», мотивуючи заперечення відсутністю доказів, що підтверджують розмір збитків, а саме: - в частині відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля зазначав, що на час проведення автотоварознавчої експертизи, якою встановлена вартість необхідних ремонтних робіт, транспортний засіб був у технічно справному стані (відремонтований), а тому вартість таких робіт підлягала визначенню, виходячи з фактичної вартості витрат на проведення ремонту; - в частині відшкодування втрати товарної вартості автомобіля вказував, що вказані втрати не підлягають відшкодуванню, оскільки позивачем не доведено відсутність обставин, що виключають можливість її відшкодування (не доведено, що пошкоджений автомобіль раніше не мав механічних пошкоджень, корозії тощо). В судове засідання представники позивача [PERSON], [PERSON] не зявилися, проте останній надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, проте надали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не визнають. Представник третьої особи - ПАТ «НАСК «Оранта»» [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Питання щодо задоволення позову залишив на розсуд суду. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі учасників справи, оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей для вирішення спору. Дослідивши матеріали\~справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 14 липня 2017 року о 17 год. 30 хв. в с. Трикрати Вознесенського району Миколаївської області на вул. Леніна [PERSON], керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21063» реєстр. номер [NUMBER] в стані алкогольного спяніння, здійснив зупинку в заїзному кармані, не вибравши безпечну дистанцію, не поставив автомобіль на ручні гальма, внаслідок чого допустив зіткнення з припаркованим автомобілем «TOYOTA» реєстр. номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Вознесенського міськрайонного суду від 04 серпня 2017 року відповідач був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON], як володільця автомобіля «ВАЗ 21063» реєстр. номер [NUMBER] була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта»» згідно полісу №АК/4308251 від 13 червня 2017 року з лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну в 100 000 грн. з франшизою в 510 грн. За загальним правилом, передбаченим ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (до яких належить діяльність з використання транспортних засобів) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме винною особою в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст. 22, 28, 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки застрахована, при настанні з його вини страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, зокрема шкоду, повязану з пошкодженням транспортного засобу потерпілого (витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством). Разом з тим згідно п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому, як зазначив Верховний Суд України в постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15 (і ця позиція в подальшому була підтримана Верховним Судом, зокрема в постановах від 19 лютого 2018 року у справі № 642/9163/15-ц та від 02 липня 2018 року у справі № 750/9590/16-ц) право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» N 4 від 01 березня 2013 року при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу №17-1211 від 06 грудня 2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA» реєстр. номер [NUMBER] на час проведення дослідження становить 25\~041,07 грн., втрата товарної вартості автомобіля співвідноситься з вартістю відновлювального ремонту та складає 25\~041,07 грн. При цьому суд не може прийняти до уваги доводи представника відповідача [PERSON] про те, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт слід визначати не на підставі експертного висновку, а виходячи з необхідних фактичних витрат на проведення ремонту транспортного засобу, оскільки експертно визначена вартість цих робіт не перевищує фактичні витрати на ремонт, зазначені в рахунку на їх проведення №НФ-0001465 від 19 липня 2017 року (а.с. 49), а необхідність проведення таких робіт обумовлена характером пошкоджень (а.с. 18-38, 50). Також суд не може погодитися з доводами сторони відповідача в частині відшкодування втрати товарної вартості автомобіля, а саме те, що вказана втрата не підлягає відшкодуванню, оскільки позивачем не доведено відсутність обставин, що виключають можливість її відшкодування. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що позивачем доведено наявність необхідних підстав для відшкодування втрати товарної вартості автомобіля та розміру такого відшкодування. Доказів, що б спростували право позивача на отримання відшкодування втрати товарної вартості автомобіля або розмір такого відшкодування стороною відповідача не надано, а матеріали справи не містять. Проте згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановлених обставин ФГ «Юлія» має право на отримання від [PERSON] відшкодування збитків у вигляді вартості відновлювального ремонту автомобіля та втрати товарної вартості транспортного засобу. Проте, враховуючи ту обставину, що ПАТ «НАСК «Оранта»» сплатило ФГ «Юлія» в порядку відшкодування збитків страхове відшкодування в розмірі 13\~477,53 грн. (а.с. 51), а тому з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню: - 11\~563,54 грн. в якості збитків у вигляді вартості відновлювального ремонту автомобіля (25\~041,07 грн. (загальна вартість відновлювального ремонту) 13\~477,53 грн. (розмір сплаченого страховиком страхового відшкодування)); - 25\~041,07 грн. в якості відшкодування втрати товарної вартості автомобіля. В силу вимог ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню судові витрати: - 1761,82 грн. судового збору (1762 грн. (сплачений судовий збір) х 99,99 % (процент задоволених вимог)); - 950,31 грн. витрат на проведення експертизи (950,40 грн. (розмір витрат на проведення експертизи) х 99,99 % (процент задоволених вимог)).

Outcome: partial