overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

У липні місяці 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що [INFO] року помер його дід - [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,96 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ПЛ № 138563 виданого Чорнухинською районною державною адміністрацією 16 березня 2006 року. Позивач [PERSON] є спадкоємцем свого діда [PERSON], і за заповітом має право на спадкування майна померлого, земельної ділянки, просив суд визнати право власності на земельну ділянку за ним. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву, в якій прохав розглянути цивільну справу без його участі, проти позову не заперечує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] року помер дід позивача - [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина - земельна ділянка площею 3,96 га з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ПЛ № 138563 виданого Чорнухинською районною державною адміністрацією 16 березня 2006 року. За заповітом, посвідченим секретарем виконкому Харсіцької сільської ради Чорнухинського району Полтавської області 08 грудня 2011 року, [PERSON] заповів належне йому майно [PERSON] Позивач [PERSON], має бажання прийняти спадщину, але не має змоги оформити право на спадщину скориставшись послугами нотаріуса. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Оскільки позивач [PERSON] є спадкоємцем майна свого діда [PERSON] за заповітом він має право на спадкування майна померлого - земельної ділянки площею 3,96 га. Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.» Таким чином є всі достатні правові підстави для визнання права власності на землю за позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

У липні місяці 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що він пенсіонер, має 67 років, проживає одиноко в найманому будинку в [ADDRESS] з дружиною розлучився в 1981 році. Пенсії яку отримує не вистачає на проживання, хворіє значні кошти витрачає на ліки. Від свого сина не отримує ніякої підтримки, потребує матеріальної допомоги, тому просив суд стягнути з свого працездатного сина [PERSON] аліменти на своє утримання в розмірі 1/10 частина його заробітку, щомісячно. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився надав суду заяву в якій прохав цивільну справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що він народився у 1972 році потім переїхав разом з батьками проживати в Молдову. Його батько [PERSON] 1981 році розлучився з матір»ю, після розлучення батько участі у його вихованні не приймав, не преїзджав щоб з ним побачитись ніякої матеріальної допомоги не надавав. Він і його дружина в даний час не працюють виховують двох дітей, утримують у своєму господарстві корів, за рахунок яких виживають. Прохав відмовити у позовних вимогах про стягнення аліментів. Суд заслухавши пояснення відповідача, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.204 Сімейного кодексу України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов»язку утримувати матір, батька та обов»язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов»язків. В судовому засіданні встановлено, що позивач по справі [PERSON] народився в 1947 році в с.Харсіки Чорнухинського району Полтавської області. В 1972 році одружився від шлюбу у них народився син [PERSON], який є відповідачем по справі. Після народження сина сім»я переїхала в Молдавську Радянську Соціалістичну Республіку, а в 1981 році їх шлюб з дружиною було розірвано і позивач переїхав на постійне місце проживання на Україну в с.Харсіки Чорнухинського району. Участь у вихованні сина не приймав, не піклувався про нього. Почав спілкуватися коли син переїхав на постійне проживання в с.Харсіки. Ці обставини знайшли своє підтвердження у показах відповідача та свідка по справі [PERSON], яка є рідною сестрою позивача і пояснила, що [PERSON] у 1981 році розлучився з дружиною, своєму синові [PERSON] матеріальної допомоги не надавав, участі у його вихованні не брав, інколи сплачував незначні аліменти. Окрім того відповідач [PERSON], має на утриманні двох дітей, безробітній, тобто менш забезпечений матеріально, ніж особа, на утримання якої вимагаються аліменти, а тому не взмозі їх сплачувати. В свою чергу позивач регулярно отримує пенсію.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

У липні місяці 2014 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка вказала, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 22 жовтня 1994 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] - [INFO]. Спільне проживання з відповідачем не склалося. Сімейні відносини припинені. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. Просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 22 жовтня 1994 року в Кізлівській сільській раді Чорнухинського району Полтавської області, актовий запис № 21. В судовому засіданні позивачка [PERSON] дала пояснення аналогічно викладеним в позовній заяві. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] та сина [PERSON] залишити проживати з батьком дитини [PERSON] Відповідач, [PERSON], з позовними вимоги [PERSON] згоден.. Просив суд розірвати шлюб та сина [PERSON] залишити проживати з ним, так як позивачка проживає в іншому місці. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожному з них, інтересам їхньої дитини, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

У липні місяці 2014 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] вказала, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі з 23 вересня 2006 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. На даний час відповідач проживає окремо, вихованням сина не займається, матеріальної допомоги не надає. Просила суд стягувати аліменти з [PERSON] на її користь на утримання сина в розмірі 1000 гривень, щомісячно. В судовому засіданні позивачка [PERSON] змінила позовні вимоги, прохала суд стягнути аліменти з [PERSON] на утримання сина [PERSON] - в розмірі 500 гривень, щомісячно. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з'явився. До суду надіслав заяву, в якій вказав, що не заперечує проти позову. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] в 2006 році було зареєстровано шлюб в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місті Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачкою [PERSON] Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на користь сина, так як він працездатний і має можливість приймати участь у його матеріальному забезпеченні..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

У липні місяці 2014 року позивачка, [PERSON], звернулася з позовом до Мокиївської сільської ради, в якому вказує, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS]. За життя мати зробила заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно, яке належало їй на день смерті заповіла дочці - [PERSON]. Оскільки вона є спадкоємицею, за заповітом, тому має право на спадкування майна - житлового будинку із господарськими будівлями, просила визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS], за нею. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по [ADDRESS] Представник Мокиївської сільської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглянути цивільну справу без його участі. Проти позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла мати [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина - житловий будинок із господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. 26 липня 2010 року [PERSON] зробили заповітне розпорядження, згідно якого все майно, яке належало їй на день смерті заповіла дочці - [PERSON]. При зверненні позивачки до нотаріальної контори, для оформлення свідоцтва на право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS], їй було відмовлено з причини відсутності правовстановлюючого документу на вказаний будинок. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивачка є спадкоємицею майна [PERSON], за заповітом, і має право на спадкування - житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS]. Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом». Для визнання права власності на житловий будинок із господарськими будівлями за позивачкою є всі правові підстави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

У липні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до [PERSON], третя особа: Державна міграційна служба України Головного управління ДМС в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що житловий будинок [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. У вказаному домоволодінні зареєстрований її колишній чоловік, [PERSON], 1980 року народження, з яким шлюб було розірвано 31 липня 2012 року. Відповідач після розірвання шлюбу, тобто з 2012 року у домоволодінні не проживає, за комунальні послуги не сплачує, жилою площею будинку не користується. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить визнати [PERSON], 1980 року народження, таким, що втратив право користування жилою площею житлового будинку [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений через газету «Вісті Придніпров'я». Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, рішення прийняти згідно норм чинного законодавства. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування від 01.10.2008 року, позивачу на праві особистою приватної власностіналежить житловий будинок [ADDRESS]. В листопаді 2008 році за згодою позивача, в квартиру зареєстрував її колишній чоловік, [PERSON], проте після розірвання шлюбу з 2012 року в будинку не проживає, жилою площею не користується, за комунальні послуги не сплачує. Вказана обставина підтверджується показами свідків: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається приміщення протягом шести місяців. Так, як відповідач з 2012 року не проживає в житловому будинку [ADDRESS], суд вважає її таким, що втратив право користування жилою площею цього будинку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

У липні місяці 2015 року [PERSON], звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося, дитина знаходиться на її утриманні, свої батьківські обовязки щодо у тримання своєї доньки відповідач не виконує, дитина знаходиться на утримання матері. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить на підставі ст. 180-183 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не зявилася, направила заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у цивільному шлюбі, від якого у них 22 травня 2009 року народилася донька, [PERSON]. Подружнє життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні матері, свої батьківські обовязки щодо утримання дитини відповідач не виконує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання . Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід сягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У липні місяці 2015 року [PERSON], звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося, дитина знаходиться на її утриманні, свої батьківські обовязки щодо у тримання своєї доньки відповідач не виконує, дитина знаходиться на утримання матері. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить на підставі ст. 180-183 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не зявилася, направила заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у цивільному шлюбі, від якого у них 04 травня 2008 року народився син, [PERSON]. Подружнє життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні матері, свої батьківські обовязки щодо утримання дитини відповідач не виконує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання . Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід сягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

У липні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося, з листопада 2013 року вони разом не проживають, дитина знаходиться на її утриманні, свої батьківські обов'язки щодо у тримання своєї донькивідповідач не виконує. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить на підставі ст. 180-183 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку ( доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач позов визнав. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2008 року, від якого у них [INFO] народилася донька, [PERSON]. Подружнє життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні матері, свої батьківські обов'язки щодо утримання дитини відповідач не виконує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання . Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід сягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку ( доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

У липні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося, з травня 2013 року разом не проживають, дитина знаходиться на її утриманні, свої батьківські обов'язки щодо у тримання своєї доньки відповідач не виконує. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить на підставі ст. 180-183 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку ( доходів) до досягнення дитиною повноліття починаючи стягнення з травня 2013 року, тобто з того часу коли відповідач ухилявся від їх сплати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача позов визнав частково, заперечуючи проти початку стягнення аліментів з травня 2013 року. Посилаючись на ст. 191 СК України, про те що стягнення присуджуються від дня пред'явлення позову, тобто з липня 2015 року. Відповідач позов визнав частково та підтримав думку свого представника. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1999 року, від якого у них [INFO] народилася донька, [PERSON]. Подружнє життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні матері, свої батьківські обов'язки щодо утримання дитини відповідач не виконує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання . Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід сягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку ( доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial