Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. У своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь: суму компенсації збитку, що перевищує межі страхової виплати у розмірі 284 003,92 грн.; суму франшизи по страховому полісу в розмірі 2 600,00 грн.; суму витрат на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 3 000,00 грн.; суму моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29 січня 2021 року о 09:30 год. в місті Києві по вулиці Стеценка водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Ford», д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки на слизькій ділянці дороги, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2021 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні ДТП. У Відповідача на момент ДТП був наявний страховий поліс № ЕР.177696912 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого цивільно-правова відповідальність Відповідача з 08.02.2020 застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Враховуючи, що позивачем було отримано страхові виплати на суму 127 400,00 грн., останній, для повного відновлення порушеного права (ремонт автомобіля) просить суд стягнути з відповідача, як винної особи суму компенсації збитку, що перевищує межі страхової виплати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 квітня 2021 року матеріали цивільної справи було передано на розгляд судді Фроловій І.В (а.с. 53). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2021 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.56-57). 03 серпня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 61-62). Відповідно до змісту вказаного відзиву вбачається, що представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що позовні вимог є безпідставними та не обґрунтованими. Вказує, що при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодування в зв`язку з пошкодженням автомобіля, з`ясуванню підлягає вартість автомобіля після ДТП, а також зазначені обставини повинні бути оцінені з точки зору економічної обґрунтованості ремонту. Судом враховано, що представником відповідача не було пропущено строк для подачі відзиву, оскільки ухвалу про відкриття провадження у справі було вручено відповідачу 19 липня 2021 року, про що свідчить розписка в матеріалах справи (а.с.60). 17 серпня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів від представника відповідача (а.с.84). У своєму клопотанні представник просить долучити належним чином засвідченні копії наступних документів: відповіді від 30.07.2021 року з головного сервісного центру МВС; страхового акту з розрахунком страхового відшкодування; а також протоколу про адміністративне правопорушення разом з додатками. Додатково представником відповідача було зазначено, що відповідач визнає позовну заяву частково, в розмірі 96 148,56 грн. Судом враховано, що попередньо, у своєму відзиві представником було зазначено, щодо долучення копій витребуваних документів, після отримання відповідей на адвокатські запити, а відтак судом було вирішено долучити вказані докази до матеріалів справи. Додатково суд зазначає, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. 20 серпня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с.143). Зі змісту відповіді на відзив вбачається, що позивач заперечує щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вважає недоречною аналогію права, бо правовідносини між сторонами регламентовані нормами Цивільного кодексу України. 26 серпня 2021 року на адресу суду надійшла заява щодо наданих Відповідачем нових доказів у справі (а.с. 146-149). Зі змісту вказаної заяви вбачається, що позивач не заперечує, та не заперечував проти визнання його транспортного засобу знищеним, а також не погоджується з розрахунками з боку страхової компанії. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засідання позовні вимоги визнав частково, вказав, що разом з клопотанням про долучення доказів здійснив калькуляцію загального розміру збитку, який було нанесено позивачу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Під час розгляду справи судом було встановлено наступне. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2021 року у справі №761/5548/21 було встановлено, що: «29.01.2021 р. о 09:30 год. в м. Києві по вул. Стеценка водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Ford», д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки на слизькій ділянці дороги, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями [PERSON] порушив п. 11.3, 11.4 Правил дорожнього руху України, що утворює склад адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.» (а.с.14). Вказаною постановою суду, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП. За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до правового висновку, відображеного в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 18 лютого 2020 року в справі № 917/154/15, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 06 лютого 2020 року в справі № 922/5787/15, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі № 911/3883/16, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі 923/1382/16 та багатьох інших: «Преюдицію утворюють ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта». Згідно з постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі № 911/3883/16: «Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Преюдиціальне значення мають рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини». У Відповідача на момент ДТП був наявний страховий поліс № ЕР.177696912 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого цивільно-правова відповідальність Відповідача з 08.02.2020 застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Відповідно до положень вказаного Полісу вбачається, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 130 000,00 грн. (а.с.12). Позивач у свій позовній заяві вказав, що між ним та СПД «ФОП [PERSON] » було укладено договір щодо проведення оцінки пошкодженого автомобіля для визначення матеріальних збитків. Суд зауважує, шо матеріали справи не містять зазначений договір, проте наявний звіт №2021 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ (а.с.15-50). Згідно висновку, отриманого в результаті оцінки вбачається, що розмір матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті пошкодження колісного транспортного засобу «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] становить 414 003,92 грн. (а.с.27). Також з наданих представником відповідача, копій матеріалів страхової справи №2021 вбачається, що на замовлення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було направлено оцінювача для визначення розміру матеріального збитку автомобіля «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] (а.с.97-103). На основі вказаного між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та СПД «ФОП [PERSON] » було укладено договір щодо проведення оцінки пошкодженого автомобіля для визначення матеріальних збитків. Згідно висновку, отриманого в результаті оцінки вбачається, що розмір матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті пошкодження колісного транспортного засобу «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] становить 414 003,92 грн. (а.с.116). Як вбачається з Листа Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» №0031348 від 29.03.2021, було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 127 400,00 грн., франшиза складає 2 600,00 грн. (а.с.51). 30 березня 2021 року на картковий рахунок [PERSON] було перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 127 400,00 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку (а.с.52). Щодо позовних вимог в частині стягнення суми компенсації збитку, що перевищує межі страхової виплати, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до п.1 ч.2 цієї статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Положеннями ст. 1194 ЦК України вбачається, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Водночас, відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Вирішуючи питання про відшкодування потерпілій особі різниці між фактичним розміром шкоди, завданої його транспортному засобу у ДТП, і здійсненою йому страховиком страховою виплатою, Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц (провадження № 61-501св18) зробив такий правовий висновок. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Таким чином, при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню в зв`язку з пошкодженням автомобіля, з`ясуванню підлягають вартість транспортного засобу та вартість його ремонту, і зазначені обставини повинні бути оцінені з точки зору економічної обґрунтованості ремонту. Суд зауважує, що позивачем під час розгляду справи не заперечувалось те, що його колісний транспортний засіб «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , в результаті ДТП було знищено. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час розгляду справи судом взято до уваги звіт №2021 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , становить 432 330,94 грн (а. с. 115). Ринкова вартість автомобіля «Hyundai Sonata», д.н.з. [NUMBER] , на момент ушкодження становить 414 003,92 грн. (а.с.112). Як вбачається з висновку про розрахунок визначення заподіяної шкоди завданої власнику КТЗ №171/03/21, ринкова вартість аварійного (пошкодженого) КТЗ ксладає 190 455,63 грн. (а.с.103). Таким чином розрахунок суми матеріального відшкодування, яка підлягає стягненню з винної у ДТП особи, здійснюється за такою формулою: від вартості автомобіля до ДТП (414 003,92 грн.) відраховується вартість пошкодженого автомобіля (залишків) після ДТП (190 455,63 грн.) та сума виплаченого страхового відшкодування (127 400,00 грн.). У підсумку виходить, що на користь позивача підлягає стягнути суму компенсації збитку, що перевищує межі страхової виплати у розмірі 96 148,29 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення суми франшизи по страховому полісу, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до положень статті Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial