Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

У листопаді 2016 року ПАТ Страхова компанія Українська страхова група звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON], який мотивований тим, що 08.12.2015 року о 13 год.50 хв. у смт. Таїрове, с. Мізікевича, ж/м Совіньон, вул. Центральна,1, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 11.01.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП. Транспортний засіб FORD FOCUS, д.н.з. [NUMBER], власником якого є ПП ВІП РЕНТ на момент ДТП був застрахований у ПрАТ СК Українська страхова група відповідно до договору добровільного страхування №28-0199-2700/15-2419 від 03.06.2015 року. На виконання умов договору на підставі рахунку-фактури №ТС-00000086 від 03.02.2016 року та страхового акту №ДККА-48247 від 15.02.2016 року та розрахунку до нього на рахунок визначений страхувальником було перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 35 928,56 грн. Посилаючись на положення ст. 1194, 1166 ЦК України, позивач просив стягнути із [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 2363,82 грн. як суму різниці між фактичним розміром шкоди завданої внаслідок ДТП та виплаченою сумою страхового відшкодування. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 08.12.2015 року о 13 год. 50 хв. [PERSON] керуючи по вул. Центральна, 1, в с. Мізікевичи, Овідіопольського району, Одеської обл., автомобілем [NUMBER], рухаючись заднім ходом, не впевнившись що це буде безпечно, здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем Форд, д.н.[NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 11.01.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної ДТП (а.с. 11). 03 червня 2015 року між позивачем та ПП ВІП-РЕНТ укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-2700/15-2419 від 03.06.2015 року об'єктом страхування за яким був транспортний засіб FORD FOCUS, державний номер [NUMBER] (а.с. 5). 15 лютого 2016 року ПрАТ СК Українська страхова група було складено розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт № ДККА-48247 відповідно до якого розмір страхового відшкодування встановить 35 928,56 грн. (а.с.7, зворот). В цей же день ПрАТ СК Українська страхова група здійснило виплату страхового відшкодування ПП ВІП - РЕНТ у розмірі 35 928,56 грн., що стверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №2589 від 15.02.2016 р. (а.с. 8). Статтею 1166 ЦК України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відповідно до ст. 1187 ч.2 ЦК України, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України Про страхування визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Натомість позивачем усупереч вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 2636,82 грн., а рішення суду не може грунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд вважає, що позов ПАТ Страхова компанія Українська страхова група не підлягає до задоволення у звязку із недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed