Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 12 вересня 2013 року відповідач з позивачем уклали договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а 14 вересня 2013 року відповідач, керуючи застрахованим мотоциклом МТ-10-36, д.н.з. 37-39 ЧНТ, на перехресті вул. [PERSON] та Павлова у м .Києві, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Тойота Королла», д.н.з. [NUMBER], належним водію [PERSON] Дані обставини встановлені та підтверджуються постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2013 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. На підставі висновку експертного дослідження щодо розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тойота Королла», д.н.з. [NUMBER], складено страховий акт на суму страхового відшкодування в розмірі 9879,35 грн., яке і було сплачено потерпілому. У відповідності до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» оскільки відповідач не повідомив страховика про настання страхового випадку, позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу грошові кошти в розмірі 9879,35 грн. страхового відшкодування та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, направивши поштою заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та клопотав про розгляд справи у його відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав та, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, свого представника до суду не направив, про розгляд справи в його відсутність не клопотав та про причини неявки не повідомив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди представника позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. Третя особа [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, свого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає у відповідності з вимогами ст. 36 ЦПК України розглядові справи у його відсутності. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 вересня 2013 року водій [PERSON], керуючи мотоциклом «МТ-10-36», д.н.з. 37-39 ЧКТ, по вул. Н. Заводська, виїхав на перехрестя з вул. Павлова у м. Києві на заборонений для його напрямку руху сигнал світлофора чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого скоїв зіткнення з рухавшимся по вул. Павлова на дозволяючий сигнал світлофора автомобілем «Тойота Королла», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] (а.с.16). Дані обставини встановлені та підтверджуються постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2013 року ,яка набрала законної сили 25 листопада 2014 року, про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення за ст. 124 КУпАП (а.с.16). Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Мотоцикл марки «МТ-10-36», 1984 року випуску, державний номерний знак 37-39 ЧНТ, яким керував водій [PERSON] застраховано за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АС/4434686 від 12 вересня 2013 року, укладеним [PERSON] з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» строком до 11 вересня 2014 року лімітом відповідальності за майнову шкоду, завдану третім особам в розмірі 50000,00 грн. (а.с.15). Автомобіль «Тойота Королла», д.н.з.АЕ 5041 ЕК пошкоджений внаслідок ДТП, належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САК №59124, виданим ВРЕР ДАІ №1 ГУМВС України в Дніпропетровській області 21 березня 2012 року, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.17-18). Згідно з висновком експертного дослідження про оцінку вартості матеріального збитку від 26 червня 2014 року розмір матеріальних збитків, спричинених володільцю колісного транспортного засобу автомобілю «Тойота Королла», днз АЕ 5041 ЕК, пошкодженого в результаті ДТП без урахування коефіцієнту фізичного зносу складає 9879,35 грн. (а.с. 12, 13, 23-28), що узгоджується з актом виконаних робіт по відновленню автомобіля від 23 грудня 2013 року (а.с.13). Відповідно до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обовязковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092. Відтак, для вирішення питання щодо розміру фактично заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, суд приймає до уваги зазначений висновок, проведений у відповідності до чинного законодавства. За даними страхового акту від 13 липня 2014 року розмір страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 9879,35 грн. та саме ця сума за платіжними дорученнями №2180 від ё9 вересня 2014 року №8507 від 10 вересня 2014 року була виплачена [PERSON] (а.с.10, 11). Позивачем на адресу відповідача направлялася досудова вимога щодо вирішення справи в добровільному порядку, однак до теперішнього часу вимога не виконана. Відповідно до п. «а» ч. 38.1.1, п. «ґ» ч. 38.1.1 ст.38 Закону України ««Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, після сплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно з приписами ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що про дорожньо-транспортну пригоду відповідач [PERSON] позивача не повідомив та про настання страхового випадку страховика повідомив потерпілий водій [PERSON], натомість, від водія застрахованого автомобіля відповідача у справі жодних повідомлень не надходило. З огляду на встановлені обставини у справі позивач, відшкодувавши завдану відповідачем в результаті ДТП шкоду, набув право регресної вимоги до відповідача, а відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати, сплачені позивачем в розмірі 243,60 грн. належить віднести на рахунок відповідача.

Outcome: approved