Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що вона на підставі договору дарування від 22 липня 1994 року є власником житлового будинку [ADDRESS]. У 1989 році вона зареєструвала у своєму будинку племінника [PERSON], а другого племінника [PERSON] зареєструвала в 1995 році. На даний час [PERSON] і [PERSON] зареєстровані у спірному будинку, але більше року у належному їй на праві власності будинку не проживають, не несуть витрат по його утриманню, особистих речей відповідачів у будинку немає, місце їх знаходження їй не відоме. Оскільки, відповідачі не є власниками будинку [ADDRESS], а їхня реєстрація за вказаною адресою створює їй, як власнику, перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним їй нерухомим майном, тому вона звернулася з даним позовом до суду та просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування спірним житловим будинком. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачі: [PERSON] та [PERSON] до суду повторно не з'явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Зі згоди позивача та його представника суд виносить рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, показання свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування жилого будинку від 22 липня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-5580, [PERSON] подарувала позивачу [PERSON] жилий будинку № 7 з відповідними надвірними будівлями: сарай, сарай, сарай, погріб, вбиральня, огорожа, тротуар, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], жилою площею 39,2 м2, тому остання є власником цього житлового будинку. Із довідки (форми - 3) за № 471 від 16 жовтня 2014 року виданої Комунальним підприємством «Служба замовника» видно, що у будинку [ADDRESS], зареєстровані: позивач [PERSON] - власник, [PERSON] - син, [PERSON] - онука, [PERSON] - син та відповідачі [PERSON] і [PERSON] Депутатом Броварської міської ради Київської області Оксютенком Л.Б. складено акт обстеження житлово-побутових умов від 20 жовтня 2014 року, у якому зазначено зі слів сусідів, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] зареєстровані, але не проживають за адресою: [ADDRESS]. понад шість місяців. Відповідач [PERSON] не проживає у спірному будинку протягом останніх трьох років, а відповідач [PERSON] не проживає в цьому ж будинку з 1998 року. Свідок: [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона є сусідкою позивача, а також, що відповідач [PERSON] не проживає за своїм зареєстрованим місцем понад три роки, а відповідач [PERSON] не проживає у спірному будинку понад 16 років, оскільки його усиновили. Відповідачі у справі доводяться позивачу [PERSON] племінниками. На даний час їй не відомо де знаходяться і проживають відповідачі. У ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. За змістом положень ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно із ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом уразі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] втратили право користування жилим приміщенням, оскільки вони відсутні понад встановлені законом строки без поважних причин у спірному житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного,

Outcome: approved