Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом, у якому зазначають, що [INFO] року помер їх батько - [PERSON]. У встановлений законом шестимісячний строк вони звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та дізналися, що 27 грудня 2013 та 16 січня 2014 року [PERSON] склав заповіти, якими на випадок своєї смерті заповів належне йому майно своєму сину - [PERSON]. Посилаючись на те, що [PERSON] страждав на онкологічне захворювання, у зв'язку з чим з листопада 2013 року постійно приймав знеболюючі препарати, в тому числі і наркотичні, знаходився у депресивному стані, не завжди впізнавав оточуючих, позивачі вважають, що на час складення заповітів [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому просять визнати заповіти недійсним на підставі ст. 225 ЦК України. У судовому засіданні позивачі та їх представники підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Третя особа Зазимська сільська рада у судове засідання не з'явилась, повідомивши письмово про розгляд справи у відсутності представника. У письмових запереченнях вважає позов необґрунтованим, посилаючись на те, що посвідчення заповітів відбулось відповідно до вимог закону, а поведінка [PERSON] не давала підстав для припущень про наявність у нього психічних розладів, які б заважали усвідомлювати значення своїх дій у день вчинення оспорюваних правочинів, а також до їх вчинення і після. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, експерта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно. Спадкоємцями першої черги за законом до майна померлого [PERSON] є його дружина - [PERSON] та їх діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно заповіту, посвідченого 27 грудня 2013 року секретарем Зазимської сільської ради Броварського району Київської області [PERSON]., на випадок своєї смерті [PERSON] зробив таке заповітне розпорядження: належний йому житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] і земельну ділянку біля нього площею 0,100 га; земельну ділянку площею 1,1696 га в с. Зазим'є комерційного призначення; земельні ділянки з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані в с. Зазим'є площею 0,1097 га, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1096 га, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1093 га, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1093 га, кадастровий номер [NUMBER], а також автомобіль «Mitsubishi Pajero», державний номер [NUMBER], заповів [PERSON]. Згідно заповіту, посвідченого 16 січня 2014 року секретарем Зазимської сільської ради Броварського району Київської області [PERSON]., на випадок своєї смерті [PERSON] зробив таке заповітне розпорядження: належну йому частку корпоративних прав у статутному фонді малого підприємства виробничо-комерційної фірми «Гербера» у розмірі 76,5%, заповів [PERSON]. Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану, на момент укладання правочину, суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б одної зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК (п. 16). Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 467 від 03.06.2015 року, проведеної за клопотанням позивачів експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, [PERSON] на момент посвідчення заповітів - 27 грудня 2013 року та 16 січня 2014 року на яке-небудь психічне захворювання не страждав. За своїм психічним станом у вищезазначені періоди він усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Медичні препарати, які [PERSON] приймав на момент посвідчення заповітів, на його психічний стан не впливали. Такі висновки експертизи узгоджуються з наданою сторонами медицинською документацією, в якій відсутні відомості про те, що [PERSON] на протязі свого життя перебував на обліку у лікаря-психіатра або лікувався у психіатричних закладах, а також показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які охарактеризували [PERSON] як адекватну людину. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що в період грудня 2013 р. - січня 2014 р. [PERSON] став забудькуватим, перестав пам'ятати різні дати, не впізнавав людей, плутався у розмові, однак яких-небудь значно виражених порушень психіки у [PERSON] не зазначили, тому суд вважає, що їх покази не можуть бути підставою для визнання заповітів недійсними, враховуючи також, що вони не були присутніми при їх посвідченні, а тому не можуть свідчити про стан позивача у цей момент. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на наведене та враховуючи, що зібрані у справі докази не свідчать про те, що в момент посвідчення заповітів [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, суд приходить до висновку, що позов про визнання заповітів недійсними, з підстав передбачених ст. 225 ЦК України, не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed