Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

У листопаді 2013 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою. Позивач зазначив, що 18 вересня 2011 року [PERSON], та [PERSON], уклали договір позики, відповідно до якого вона передала відповідачу гроші у розмірі 350.000 грн. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки. Відповідно до розписки борг відповідач повинен був повернути до 01 жовтня 2012 року. По закінченню зазначеного строку Відповідач борг не повернув. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача та посилаючись на ч.1 ст. 526, ст. 629 ЦК України щодо виконання зобов'язання у встановлений строк, просила стягнути з відповідача - суму заборгованості за письмовими розписками від 18 вересня 2001 року та про відстрочку боргу від 20 жовтня 2012 року отримані грошові кошти у сумі 350 000 грн., та повернути кошти, сплачені позивачем на судовий збір у сумі 3 500 грн. Відповідач у судове засідання 20 березня 2014 року не з'явились, попереджений про день, на який відкладено розгляд справи, до суду надав письмове клопотання вх. 8330 від 05.02.2014 року, просив справу розглядати за його відсутності та зазначив, що визнає повністю позовні вимоги позивача так як відповідач отримав від позивача за письмовими розписками від 18 вересня 2001 року та про відстрочку боргу від 20 жовтня 2012 року грошові кошти у сумі 350 000 грн., і на час судового засідання їх не повернув. Відповідач та його представник, присутній будь яких заяв щодо участі у судовому засіданні не надіслали. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши клопотання відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 3 ст.208 Цивільного кодексу України, - до правочинів, які належить вчиняти у письмовій формі належать правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. 4.1 ст.207 Цивільного кодексу України, - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частина 2. ст. 207 Цивільного кодексу України, - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається із матеріалів справи на виконання договору позивач звернулась до відповідача щодо повернення боргу, згідно письмової розписки від 18 вересня 2001 року відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 350 000 грн. Відповідач з згоди Позивача надав іншу розписку про відстрочку боргу від 20 жовтня 2012 року, відповідно до якої гроші зобов'язується повернути до 01 жовтня 2013 року. В разі не повернення в належний час коштів відповідач зобов'язується передати квартиру № 55 по вул. Білоруська в м. Києві, що належить йому на праві приватної власності, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 26.10.1994р. Відповідач ухиляється від повернення боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання. 20 жовтня 2012 року Позивач та Відповідач продовжили термін виплати боргу до 01 жовтня 2013 року. У визначений договором строк та пізніше відповідач борг у сумі, у якій зобов'язувався повернути, не повернув. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає що позивач з відповідачем 18 вересня 2011 року письмово уклали договір позики у вигляді розписки на суму 350.000 грн. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Проте, як встановлено судом і не оспорюється відповідачем те що, останній не виконав свої зобов'язання перед позивачем по даний час. У відповідності до ст.ст.1046,1047,1049, 1050ЦК України передбачені умови укладення договору позики та виконання зобов'язань. Згідно із ч.2 ст. 1048 Кодексу про форму договору позики на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За наданою позивачем письмовими розписками відповідачем отримано борг, який він зобов'язався повернути у сумі 350.000 грн., що на підставі наведених положень ч.2.ст.1048 Кодексу підтверджує укладення договору позики. Приймаючи до уваги положення зазначених статей, оскільки відповідач не виконав зобов'язання, він має повернути позивачеві зазначену у розписці суму, проценти за користування та передбачені ст. 625 ЦК виплати за затримку виконання зобов'язань. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача сума боргу у розмірі 350.000 грн., проценти за користування позикою. А також підлягають поверненню судові витрати позивача по сплаті судового збору у сумі 3 500 грн. Тому, на підставі ст. ст. 610, 625, 207, 209, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved