Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі отриманого в 1998 році державного акту на право власності на земельну ділянку вона є власником земельної ділянки площею 0,0950га по [ADDRESS]. Відповідачі по справі є власником сусідніх земельних ділянок. У вересні 2013 року їй стало відомо, що відповідачі зайняли частину її земельної ділянки шляхом встановлення паркану. При винесені меж в натуру було встановлена невідповідність конфігурації її земельної ділянки в плані меж земельної ділянки в державному акті на праві власності на земельну ділянку. В добровільному порядку відповідачі усувати порушення не бажають, тому вважає своє право порушеним. Просила суд зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] відновити стан її земельної ділянки шляхом знесення на її земельній ділянці самовільно встановлених парканів. При розгляді справи позивач уточнив позовні вимоги відповідно до проведеної експертизи. Остаточно просила суд зобов'язати [PERSON] відновити стан земельної ділянки [PERSON] (кадастровий номер [NUMBER]) шляхом знесення на земельній ділянці [PERSON] самовільно встановленого паркану, для цього перенести поворотну точку 5 фактичної межі з координатами: х = 5577369.047, у=3352181.104 в поворотну точку 9 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 397 від 31 жовтня 1998 року, з координатами: х = 5577369.71, у= 3352179.48; перенести поворотну точку 6 фактичної межі з координатами х = 5577365.742, у=3352181.007 в поворотну точку 8 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 397 від 31 жовтня 1998 року, з координатами х = 5577364.61, у= 3352179.17; перенести поворотну точку 4 фактичної межі з координатами: х =5577357.313, у=3352180.359 в поворотну точку 7 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 397 від 31 жовтня 1998 року, з координатами: х = 5577357.91, у= 3352178.77; поворотну точку 3 фактичної межі анулювати; перенести поворотну точку 2 фактичної межі з координатами х = 5577346.774, у=3352179.850 в поворотну точку 6 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 397 від 31 жовтня 1998 року, з координатами х = 5577347.76, у= 3352178.16; зобов'язати [PERSON] відновити стан земельної ділянки [PERSON] (з кадастровим номером [NUMBER]) шляхом знесення на земельній ділянці [PERSON] самовільно встановленого паркану, для цього перенести поворотну точку 14 фактичної межі з координатами х = 5577381.164, у=3352163.376 в поворотну точку 3 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за№ 397 від 31 жовтня 1998 року, з координатами х = 5577381.69, у= 3352161.75, поворотну точку 13 фактичної межі анулювати; зобов'язати [PERSON] відновити стан земельної ділянки [PERSON] (кадастровий номер [NUMBER]) шляхом знесення на земельній ділянці [PERSON] самовільно встановленого паркану, для цього перенести поворотну точку 12 фактичної межі з координатами х = 5577380.486, у=3352140.909 в поворотну точку 2 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 397 від 31 жовтня 1998 року, з координатами х = 5577381.45, у= 3352139.19; перенести поворотну точку 11 фактичної межі з координатами х = 5577369.918, у=3352140.570 в поворотну точку 1 межі, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 397 від 31 жовтня 1998 року, з координатами х = 5577370.14, у= 3352138.87; поворотну точку 10 фактичної межі анулювати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримали. Просили суд задоволити позов. У судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечували. Суду пояснили, що паркани встановлені давно, в даний час площа земельної ділянки позивача є більшою, ніж вказана в державному акті, тому жодного права позивача не порушено. У разі перенесення паркану, відповідач [PERSON] також має перенести іншу межу, що порушить його права. Подали суду письмові заперечення. У судове засідання представники управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, СТ «Сонячний» не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 31 жовтня 1998 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0950га , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до державного акту серія [NUMBER] на право власності на земельну ділянку [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,214 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], виданого 15 вересня 2005 року. Між ТОВ «Київський регіональний інститут земельної реформи» та [PERSON] укладено договір про виконання топографо-геодезичних робіт на земельній ділянці. За замовленням [PERSON] ТОВ «Азимут Груп» виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення межі земельної ділянки. При проведенні землевпорядних робіт щодо винесення в натурі меж земельних ділянок та встановлення межових знаків згідно державного акту [PERSON] спеціалістами встановлено, що фактично конфігурація земельної ділянки не відповідає конфігурації земельної ділянки, зазначеній в державному акті. Дана обставина підтверджується також і висновок експерта №1-26/12 Українського центру судових експертиз від 26 грудня 2014 року та №1-08/04 від 08 квітня 2015 року. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Також відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 3 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів. Статтею 155 ЗК України проголошено, що у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права щодо володіння, користування чи розпорядження належною особі земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що оскаржувані накази суперечать закону та порушують права позивача. Частиною другою статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ст. 81ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. За ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право, в тому числі і на відшкодування збитків у випадках передбачених законом. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та користувачів, дотримуватись правил добросусідства. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, відшкодування заподіяних збитків. На підтвердження своїх позовних вимог, [PERSON] подала суду технічну документацію ТОВ «Науково-виробнича фірма «Азимут Груп», висновок експерта №1-26/12 Українського центру судових експертиз від 26 грудня 2014 року та №1-08/04 від 08 квітня 2015 року. З якого вбачається, що паркани відповідачів вустанвлені частково на земельній ділянці позивача. Доводи відповдачів, що паркан встановлений по межі, визначеній при отриманні земельній ділянці, суд до уваги не бере, оскільки доказів обставинам щодо встановлення паркану по межі, визначеній в державних актах, та на спростування доводів суду подано не було. Дотримання меж землевласниками також не може бути підтверджене і показами свідків. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем подано достатньо доказів, тому суд задовольняє позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення парканів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення частково позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При подачі позову позивачем були сплачені витрати за проведення експертиз в розмірі 15910 грн. та 5100 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, враховуючи частку задоволених вимог, суд стягує з відповідачів судові витрати в розмірі 5303,33 грн. з кожного.

Outcome: approved