Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість у розмірі 707835,99 гривень шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,0582 га та житловий будинок загальною площею 79,4 кв.м., житловою площею 58,2 кв.м., з відповідними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 квітня 2007 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду № 1, згідно умов якої банк надав позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення, плати за користування та цільового характеру використання. Умови надання, термін погашення та розмір кожного кредиту оформлюється кредитними договорами, які є невід'ємними частинами цього договору. 25 квітня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 40П, який є невід'ємною частиною Генеральної угоди № 1, за яким позичальник отримав кредит в сумі 56500 доларів США зі сплатою 13% річних, строком повернення до 24 квітня 2017 року та зобов'язався погашати кредит та проценти за користування ним в порядку та строки згідно графіку погашення. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між позивачем та відповідачем 10 травня 2007 року було укладено іпотечний договір, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку належні йому на праві власності земельну ділянку площею 0,0582 га та житловий будинок загальною площею 79,4 кв.м., житловою площею 58,2 кв.м., з відповідними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на те, що позичальник не виконує умов кредитного договору у зв'язку з чим станом на 09.10.2014 року виникла заборгованість на загальну суму 54770,24 доларів США, що еквівалентно 707835,99 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 32758,91 доларів США (еквівалент 423211,55 грн), заборгованості за процентами - 17372,98 доларів США (еквівалент 224646,77 грн), пені - 4638,35 доларів США (еквівалент 59977,67 грн), позивач просить в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що рішенням суду з позичальника було стягнуто заборгованість, яка ним наполовину погашена, тому вважає безпідставними вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у зазначеному розмірі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 25 квітня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № 40П, за яким останній отримав кредит в сумі 56500 доларів США зі сплатою 13% річних, строком повернення до 24 квітня 2017 року та зобов'язався погашати кредит та проценти за користування ним в порядку та строки згідно графіку погашення. Проте в порушення вимог законодавства та умов кредитного договору [PERSON] не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користування ним у строки та в розмірах, встановлених договором, у зв'язку з чим станом на 09.10.2014 року виникла заборгованість на загальну суму 54770,24 доларів США, що еквівалентно 707835,99 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 32758,91 доларів США (еквівалент 423211,55 грн), заборгованості за процентами - 17372,98 доларів США (еквівалент 224646,77 грн), пені- 4638,35 доларів США (еквівалент 59977,67 грн), що підтверджується розрахунком наданим позивачем. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між позивачем та відповідачем 10 травня 2007 року було укладено іпотечний договір, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку належні йому на праві власності земельну ділянку площею 0,0582 га та житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Наведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умов, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. У судовому засіданні встановлено, що у спірному житловому будинку загальною площею 79,4 кв.м., житловою площею 58,2 кв.м. проживає [PERSON], що вбачається з його пояснень у судовому засіданні та кредитного договору. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на наведене та враховуючи, що позивачем не доведено наявність у іншого житла у [PERSON], суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed