Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивувала тим, що з 14.02.2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 30.04.2015 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави даний шлюб розірвано. За час шлюбу з метою покупки транспортного засобу, а саме придбання автомобіля «Фольцваген Поло» сторонами було взято кредит у розмірі 118500 грн. Вказує, що кредит № ІКАPNAIG.143449.033 від15.07.2013 року на придбання автомобіля [PERSON] та [PERSON] взяли на спільні потреби сім`ї, проте [PERSON] усунулась від виконання зобов`язань, а саме сплати кредиту. Натомість, позивачем [PERSON] сплачено заборгованість по даному кредитному договору самостійно в повному обсязі. Ураховуючи викладене, позивач просить суду визнати спільним майном подружжя кредит № ІКАPNAIG.143449.033 від15.07.2013 року з урахуванням відсотків у розмірі 132814, 08 грн. та у зв`язку зі сплатою його [PERSON] у повному обсязі стягнути з [PERSON] Ѕ вартості останнього у розмірі 66408,08 грн. на користь [PERSON] . Ухвалою судді від 15.07.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 03.02.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено її розгляд по суті. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.02.2008 року між сторонами було укладено шлюб. 30 квітня 2015 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави даний шлюб розірвано. За час шлюбу і в інтересах сім`ї 15.07.2013 року позивач уклав кредитний договір № ІКАPNAIG.143449.033 для придбання автомобіля «Фольцваген Поло» на суму 118500 грн. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] усунулась від виконання зобов`язань, а саме сплати кредиту за придбання спільного автомобіля, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 01.05.2015 року по 27.08.2019 року, з якої вбачається, що всі виплати та погашення нарахованої комісії згідно кредитного договору сплачено [PERSON] . Відповідно до довідки ПАТ «Всеукраїнського банку розвитку» станом на 06.06.2019 року заборгованість по кредитному договору № ІКАPNAIG.143449.033 від 15.07.2013 року погашена в повному обсязі. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України). Згідно частин 2 та 5 статті 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За правилами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частина 3 ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спосіб та порядок поділу спільного сумісного майна подружжя зазначені в ст. 71 СК України. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved