Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

У квітні 2018 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за договором № б/н від 20.03.2012р. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.03.2012 року відповідач отримав кредит в розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 28.02.2018р. має заборгованість на загальну суму 14 732,62 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.03.2018р. відкрито провадження у справі/а.с.43/. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.07.2018р. задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнуто із [PERSON] заборгованість за договором б/н від 20.03.2012р. у сумі 16 494,62 грн./а.с.49/. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.09.2018р. скасовано вищевказане рішення суду та призначено до судового розгляду/а.с.66/. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своє природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Розрахунок який здійснив відповідач не є належним доказом, тому немає спеціальних знань для здійснення такого розрахунку. На запитання суду яким чином здійснювався їх розрахунок на відсотки відповіді не надав та не зміг пояснити розрахунок відповідно до якого проводились нарахування боргу. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову та пояснила, що доводи позовної заяви не відповідають умовам договору укладеного між сторонами, а розрахунок заборгованості за договором б/н від 20.03.2012р. наданий позивачем не відповідає умовам договору та нормам чинного законодавства. Відповідач частково визнає позов, а саме у розмірі заборгованості за кредитом 142,97 грн., а в іншій частині не визнає, оскільки вважає, що позивачем необгрунтовано проводилися нарахування щодо процентів за користування кредитом, пенею, комісією та штрафів . Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.03.2012 року відповідач отримав кредит в розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Представник відповідача не заперечує факту отримання [PERSON] кредитних коштів на картковий рахунок, якими він користувався(знімав та погашав). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити нарахування заборгованості за відсотками, оскільки саме на позивача покладається доведення обставин на які він посилається. Представником позивача не надано обгрунтованого та детального розрахунку за який період просить стягнути відсотки за кредитним договором. Щодо стягнення штрафу суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж правопорушення. Про це ж зазначено у правовій позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015. Тому, суд не бере до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, оскільки стягнення відсотків і штрафів за порушення грошового зобов`язання призведе до подвійної відповідальності відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково, а саме стягнути суму боргу по тілу кредиту у розмірі 142, 97 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 881,00 грн. пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial