Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить усунути йому перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні квартирою [ADDRESS], шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що він є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі у 2007 році була зареєстрована відповідач, оскільки перебувала у зареєстрованому шлюбі з його сином. Після розірвання шлюбу, відповідачка зібрала всі свої особисті речі та переїхала проживати до своїх батьків. Позивач змушений був звернутися до суду, оскільки відповідач у спірному помешканні не мешкає, її особисті речі у квартирі не залишилися, реєстрація відповідача за спірною адресою тягне нарахування комунальних платежів, які відповідач у добровільному порядку сплачувати не бажає, що для позивача це є обтяжуючим фактором. Крім того, реєстрація відповідача перешкоджає позивачу оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позові. Відповідачка позовні вимоги визнала у повному обсязі. Представник третьої особи виконавчого комітету Покровської районної у місті ради м. Кривого Рогу Язвенко Т.Ю. направила суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Представник третьої особи ТОВ «КК «ДОМ.КОМ» про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, проте до суду не прибув, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Неявка третьої особи не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши позивача та відповідача, допитавши свідків, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], про що свідчить копія свідоцтва про право власності [NUMBER] від 25.11.1999 року (а.с. 5) та архівна довідка КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» № 577 від 31.03.2017 року (а.с. 48). Згідно довідки № 323 від 11 листопада 2016 року (а.с. 9), за вищевказаною адресою значаться зареєстрованими [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як убачається з матеріалів справи, син позивача - [PERSON] та відповідач - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2014 року розірвано. Рішення набрало законної сили 10.03.2014 року (а.с. 8). Судом встановлено, що відповідачка після розірвання шлюбу деякий час мешкала у квартирі позивача, але згодом зібравши всі свої особисті речи, разом з дитиною переїхала проживати до своїх батьків. З вказаного часу, [PERSON] спірною квартирою не цікавилася, комунальні платежі нараховані на її ім'я не сплачувала, з позивачем не підтримує жодних відносин, не спілкуються, будь-яких її особистих речей у помешканні не має, у квартирі не з'являється, що свідчить про те, що відповідачка втратила інтерес до помешкання як до місця мешкання. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, ч. 1 ст. 317 цього Кодексу. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, позивач будучи власником квартири [ADDRESS], не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним йому на праві власності майно, у зв'язку з реєстрацією відповідача у спірній квартирі. Як встановлено у судовому засіданні, реєстрація відповідача у спірному помешканні тягне нарахування комунальних платежів, які позивач будучи пенсіонером, не в змозі сплачувати, крім цього, реєстрація відповідача йому перешкоджає оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З акту, який міститься в матеріалах справи (а.с. 7), убачається, що сусіди позивача підтверджують факт не проживання [PERSON] у спірній квартирі з січня 2006 року, їх підписи засвідчені майстром дільниці та директором ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ». Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], кожен окремо вказали суду, що проживають по сусідству з позивачем. В квартирі [ADDRESS], мешкали син позивача - [PERSON] разом зі своєю дружиною - [PERSON] та сином [PERSON]. Приблизно у 2005 року, [PERSON] разом з сином з'їхали з квартири позивача. З вказаного часу, вони не бачили, щоб відповідачка приходила до спірної квартири. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Таким чином, фактичні дані свідчать про обрання відповідачем іншого місця постійного проживання, даний факт свідчить про те, що відповідач [PERSON] втратила інтерес до житла як до місця свого проживання. Суду не надано доказів щодо поважності причин немешкання відповідача у квартирі [ADDRESS]. Крім того, відповідач позов визнала, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На думку суду, позивачем надано достатній обсяг доказів, які підтверджують, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше одного року без поважних причин, і у відповідності зі ст. 405 ЦК України, він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином, ґрунтуючись на вищевказаному, аналізуючи зібрані в справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved