Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

У липні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинку [ADDRESS]. У січні 2012 року її знайомі попросили зареєструвати за місцем її проживання [PERSON], щоб останній зміг працевлаштуватися. З липня 2015 року відповідач у будинку не проживає, його речі в будинку відсутні. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку. Відповідач в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Позивачка до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала не заперечувала проти заочного розгляду справи. За таких обставин суд на підставі ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України провів заочний розгляд справи, в результаті якого дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу жилого будинку від 25.02.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 6, 7, 8). За адресою [ADDRESS] [PERSON], [INFO], зареєстрований з 31.01.2012 року, однак з липня 2015 року по теперішній час за вказаною адресою не мешкає (а.с. 9, 10-11, 22). Статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на свій власний розсуд. Право власності є нерухомим. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ' ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї. Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За змістом ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Позивачкою доведено, що відповідач не мешкає за адресою: [ADDRESS], понад рік, але на теперішній час він залишається зареєстрованим за цією адресою, що унеможливлює розпорядження майном та спонукає позивачку на зайві витрати, пов'язані з утриманням майна. Позовні вимоги, щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку, не підлягають задоволення з наступних підстав. Частиною 2 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, позивач може звернутися з питанням зняття з реєстрації відповідача з відповідним пакетом документів, одним з яких є рішення суду, яке набрало законної сили. Тобто в наступний час право позивача в цій частині не порушено.

Outcome: partial