Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

У липні 2014 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Кременчуцьке міське управління юстиції, [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на нежитлове приміщення торговельного комплексу, що розташоване за адресою: [ADDRESS], площею 34,9 кв. м., витребування з незаконного володіння [PERSON] належне [PERSON] нежитлового приміщення торговельного комплексу, що розташоване за адресою: [ADDRESS], площею 34,9 кв. м. В своїй заяві посилався на те, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.04.2008 року по цивільній справі № 2-2056/2008 р. за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», Відкрите акціонерне товариство Банк «Фінанси та Кредит», Відкрите акціонерне товариство «Кременчукм'ясо» про визнання договору дійсним та визнання права власності позов [PERSON] задоволений в повному обсязі. Вказаним рішенням суду визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №4/20 від 22.04.2005 року, укладений у простій письмовій формі між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець), відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] об'єкти нерухомого майна, зокрема нежитлове приміщення торговельного комплексу, розташоване за адресою: [ADDRESS], площею 34,9 кв. м. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.07.2012 року задоволено заяву Кременчуцької міської ради Полтавської області про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.04.2008 року по цивільній справі № 2-2056/2008 р., у задоволенні позову [PERSON] відмовлено у повному обсязі. Таким чином зазначав, що рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.04.2008 року по цивільній справі № 2-2056/2008 р. скасовано. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16.01.2014 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.09.2013 року залишено без змін. Просив визнати за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення торговельного комплексу, що розташоване за адресою: [ADDRESS], площею 34,9 кв. м., витребувати з незаконного володіння [PERSON] належне [PERSON] нежитлового приміщення торговельного комплексу, що розташоване за адресою: [ADDRESS], площею 34,9 кв. м. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини та підстави викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлялась у відповідності до положень ст. 74 ЦПК України - за адресою місця проживання чи місця перебування фізичної особи, зареєстрованої у встановленому законом порядку. Згідно ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідач [PERSON] правом на участь у судовому засіданні не скористався, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, надала до суду заперечення від 21.11.2014 року, де зазначала, що у ст. 388 ЦК України мова йде про особу, яка відчужила майно та яка не мала права його відчужувати. Також зазначила, що 01.09.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення торговельного комплексу, що розташоване за адресою: [ADDRESS], площею 34,9 кв. м. На момент укладення даного договору [PERSON] була єдиним та законним власником цього майна, а отже мала законне та беззаперечне право розпоряджатися належним їй майном, в тому числі шляхом його продажу, отже положення ст. 388 ЦК України не можуть застосовуватись до даних правовідносин. на момент розгляду справи договір купівлі-продажу є чинним, ніким не оспорював ся та не скасовувався, є платним. Таким чином [PERSON] є добросовісним набувачем майна, який отримав вказане майно за законними підставами, тому вважає, що підстав для задоволення позову немає. Треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Кременчуцьке міське управління юстиції та [PERSON] правом на участь у судовому засіданні не скористались, про день та час слухання справи повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.04.2008 року по цивільній справі № 2-2056/2008 р. за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», Відкрите акціонерне товариство Банк «Фінанси та Кредит», Відкрите акціонерне товариство «Кременчукм'ясо» про визнання договору дійсним та визнання права власності позов [PERSON] задоволений в повному обсязі. Вказаним рішенням суду визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №4/20 від 22.04.2005 року, укладений у простій письмовій формі між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець), відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] об'єкти нерухомого майна, зокрема нежитлове приміщення торговельного комплексу, розташоване за адресою: [ADDRESS], площею 34,9 кв. м. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.07.2012 року задоволено заяву Кременчуцької міської ради Полтавської області про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.04.2008 року по цивільній справі № 2-2056/2008 р., у задоволенні позову [PERSON] відмовлено у повному обсязі. Таким чином рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.04.2008 року по цивільній справі № 2-2056/2008 р. скасовано. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16.01.2014 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.09.2013 року залишено без змін. У відповідності до ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука заяву [PERSON] про забезпечення доказів було задоволено, витребувано з Реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції в Полтавській області відомості про власника нежитлового приміщення - торговельного комплексу, розташованого за адресою: [ADDRESS], площею 34,9 кв. м. У відповідності до інформаційної довідки з держреєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна (індексний номер довідки 21892382), станом на 20.05.2014 року власником вказаного об'єкту нерухомості є [PERSON]. Право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні (п. 4. ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України). Ч. 1 та 2 ст. 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлено судом. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, яка застосована судом при визнанні права власності на спірне приміщення за [PERSON], якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відтак, приписами статті 388 ЦК України встановлено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, такі випадки обмежені та можуть мати місце за умови, коли майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею. При розгляді справи № 6-146цс13 Верховний Суд України 16 квітня 2014 року зробив правовий висновок, відповідно до якого за змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Враховуючи, що вибуття спірного майна із володіння [PERSON] відбулося поза його волею, на підставі судових рішень у подальшому скасованих, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для витребування цього майна у порядку статті 388 ЦК України. Доводи представника відповідача [PERSON] на підтвердження своїх заперечень не відповідають вимогам Закону, є необґрунтованими, тому не заслуговують на увагу. Згідно ч.1 ст.11 та ч.3 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Outcome: approved