Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернувся в суд з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 30 березня 2017 року позивача було прийнято на посаду різальника-пакувальника у ФОП [PERSON]. 19 квітня 2017 року [PERSON] був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Однак в день звільнення, відповідач [PERSON], не повідомив [PERSON] про нараховані суми, належні при звільненні та не здійснив виплату коштів. Фактично про розмір нарахованої зарплати [PERSON] дізнався, отримавши витяг з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків. За час роботи у відповідача, [PERSON] нараховано заробітну плату в сумі 28\~430,76 грн., з яких виплачено 5130,76 грн. Станом на сьогоднішній день відповідач так і не виплатив належну заробітну плату в повному обсязі 23\~300 грн.. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, просять стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 23300 грн.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про день слухання справи в суді. Причини його неявки суду не відомі. Оскільки відповідач [PERSON] не зявився в судове засідання без поважних причин, хоча належним чином повідомлявся про день слухання справи в суді, у відповідності до ст.281 ЦПК України, суд ухвалив винести заочне рішення по справі. Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши письмові докази у справі, встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин приходить до наступних висновків. З трудової книжки серії АВ № 258059 вбачається, що позивач з 30.03.2017 року по 19.04.2017 року працював на посаді різальника-пакувальника у ФОП [PERSON] та відповідно до наказу №15-К від 19.04.2017 року був звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до ст.\~38\~КЗпП України (а.с.6-8). Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів від 19.06.2018 року, [PERSON] за час роботи у відповідача нараховано заробітну плату в сумі 28430,76 грн., з яких виплачено 5130,76 грн. (а.с.9). Згідно ст. 94 КЗпП України\~встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Тобто, відповідач зобовязаний був виплатити позивачу вищевказану суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 23 300 грн. в день його звільнення. Позивач [PERSON] був звільнений 19.04.2017 року, проте відповідачем фізичною особою-підприємцем [PERSON] вимоги ст.116\~КЗпП України виконані не були. Судом встановлено, що за період роботи у відповідача, позивачу нараховано заробітну плату у розмірі 28\~430,76 грн., про що свідчать відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, з яких виплачено 5130,76 грн. В день звільнення розрахунок з позивачем не був проведений в повному розмірі та на момент подачі позову до суду, розрахунок також не було здійснено. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивачу при звільненні не було виплачено заборгованість по заробітній платі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої частини заробітної плати в сумі 23 300 грн. підлягають задоволенню. Крім цього, суд вважає, що в силу вимог\~ст.141 ЦПК України\~слід стягнути із відповідача на користь держави 704,80 грн. судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved