Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

У липні 2021 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої визначено суддю та передано для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Стислий виклад позиції позивача. Позивач у своїй позовній заяві просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , із підстав того, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира загальною площею 45,2 кв.м., що знаходиться за вказаною адресою. Матір`ю [PERSON] є [PERSON] , яка 06.07.2001 року уклала шлюб із [PERSON] та в подальшому Голосіївським РУ ГУМВС за останнім було зареєстровано місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Однак, [INFO] [PERSON] померла та з цього часу відповідач за вказаною адресою не проживає, не сплачує комунальні платежі, з утримання житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає і взагалі квартирою він не цікавиться, а тому має бути визнаний судом таким, що втратив право користування жилою квартирою. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників. Ухвалою судді від 09 серпня 2021 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 17 листопада 2021 року. Стислий виклад позиції відповідача. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на вжиття судом всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. 17 листопада 2021 року позивач надала до суду заяву, якою просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, крім того позивач не заперечує проти винесення заочного рішення у справ. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, ухваливши заочне рішення. Фактичні обставини, установлені судом, та зміст спірних правовідносин Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 червня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В.В., спадкова справа № 63/2014, зареєстрована в реєстрі за № 5-309, та згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.06.2014 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 381970180000, номер запису про право власності: 5969471, позивачу - [PERSON] , на праві приватної власності належить квартира загальною площею 45,2 м 2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.05.1978 матір`ю [PERSON] є [PERSON] . 06.07.2001 між громадянкою [PERSON] ( [INFO] , громадянка України, народилася в с. Бобриця, Києво-Святошинського р-н.. Київської області) та [PERSON] ( [INFO] , особа без громадянства, національність вірменин, народився в м. Єреван, Республіка Вірменія) укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №491 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . 16.09.2004 Голосіївським РУ ГУМВС України в м. Києві зареєстровано місце проживання відповідача - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, про що 13.12.2013 складено актовий запис за № 20613 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . У подальшому, позивачем 11.06.2014 здійснено вступ у спадщину за законом від померлої [PERSON] 1/3 частини квартири під [ADDRESS] , про що видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Разом з тим, згідно довідки про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА від 28.07.2021, №66446027, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані громадяни: - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , 3 20.10.1988; - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 26.08.2004; - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 16.09.2004.. За твердженням позивача, [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] , понад шість років без поважних причин, про що складено Акт про не проживання за №52 від 13.07.2021 представником Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району у м. Києві». Окрім того, факт не проживання відповідача понад 6 років підтверджується і Актами про не проживання особи в житловому приміщенні, складеного мешканцями кв. [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] від 01.07.2020 року, 01.10.2020 року, 05.01.2021 року, 01.04.2021 року, 01.07.2021 року. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Так, частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в статті 150 Житлового кодексу Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Тобто, проживання членів сім`ї в житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спірної ситуації, що стосується власника та осіб, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 Цивільного кодексу України. Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника. Так, згідно цієї норми закону член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також згідно з частиною першою статті 71 Житлового кодексу Української РСР жиле приміщення за тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається протягом шести місяців. Одночасно стаття 72 Житлового кодексу Української РСР визначає порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - частиною першою статті 317 ЦК України. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності, як вказано у частині другій статті 321 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» надав роз`яснення, що відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. У відповідності з приписами частини другої статті 405 Цивільного кодексу України особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з тривалою, понад один рік, без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того, не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по його утриманню житлового приміщення, тим самим здійснює позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження майном. З огляду на те, що обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (стаття 133 ЦПК України). Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн за подання позову, а тому, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved