Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою СВ Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області від 21.02.2013 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12012060060000350 від 20.12.2012 закрито у зв»язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 13.05.2014 стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 300 000, 00 грн. Відповідно до виконавчого документа дане рішення виконано 18.04.2016 року. З урахуванням наведеного, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути з державного бюджету розмірі моральну шкоду у 50 000,00 грн. за несвоєчасне виконання рішення суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, з підстав викладених у ньому, просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, заперечення подав у письмовому виді. Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що постановою СВ Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області від 21.02.2013 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12012060060000350 від 20.12.2012 закрито у зв»язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 13.05.2014 стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 300 000, 00 грн. Відповідно до виконавчого документа дане рішення виконано 18.04.2016 року. За положеннями ст.ст.1166,1167 ЦК України майнова , моральна шкода , завдана неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода , завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.3 Постанови пленуму Верховного суду України про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової шкоди) від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.5 Постанови пленуму «Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.» Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 11.09.2013р. у справі № 6-48цс13. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Разом з тим, позивачем не доведено факт завдання моральної шкоди, причинний зв'язок між невиконанням судового рішення та завданою моральною шкодою, а бездіяльність державного виконавця позивачем не оскаржувалась. Також суд враховує, що порядок відшкодування шкоди в порядку ст.1207 ЦК України державою не визначений. Враховуючи викладені обставини, в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки позивач при пред'явленні позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed