Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що 09.06.2011 він зареєстрував шлюб з [PERSON] Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Подружнє життя в них не склалось тому, що протягом останніх двох років шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинені, подружніх стосунків вони не підтримують, проживають окремо, спільного домогосподарства не ведуть, шлюб існує лише формально. Причиною припинення шлюбних відносин є несумісність характерів, відмінність поглядів на життя, неможливість дійти єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем. Зусилля, які докладались ним для збереження сім'ї та шлюбу виявились марними. За таких обставин примирення між ними неможливе. Просить шлюб з відповідачкою розірвати. 06 вересня 2017 року, з урахуванням наявності в сторін малолітньої дитини та необхідності забезпечення її прав та інтересів, ухвалою суду судовий розгляд справи відкладено та надано сторонам строк для примирення до 09 год. 06 листопада 2017 року. Провадження в справі зупинене. По закінченні цього строку сторони не примирились, позивач надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на розірванні шлюбу наполягає, ухвалою суду провадження в справі відновлене і судовий розгляд справи продовжено. Відповідач, належним чином повідомлена про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, і від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, відкладення розгляду справи чи повідомлення про причини неявки. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів у порядку заочного розгляду. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду справи з'ясовано, що 09 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Між сторонами виникли неприязні стосунки із-за відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги, внаслідок чого шлюб їхній на даний час існує лише формально, позивач просить шлюб з відповідачем розірвати. Ці обставини підтверджуються дослідженими доказами: заявою позивача, свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 089054, свідоцтвом про народження [PERSON] серії І-БВ № 154170. Відповідно до стст. 24, 55, 56, 112 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається; дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній; кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність; суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Розірвання шлюбу подружжя [PERSON] не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, у тому числі права та інтереси дітей, оскільки проживання дитини в сім'ї, де відсутні любов, злагода, взаєморозуміння і взаємоповага, є сварки і взаємна неприязнь між батьками, гірше впливають на дитячу психіку, ніж проживання дитини з одним із батьків, і примус батьків до спільного проживання всупереч їх волі та обставинам, що склалися, приведе до порушення прав дитини на належні умови життя, що є важливішим, ніж збереження шлюбу батьків. Статтями 10, 11 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак відповідачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких заперечень чи спростувань фактів, викладених у позовній заяві. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Outcome: approved