Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

У липні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала у фактичних відносинах із відповідачем та від вказаного шлюбу народилась дитина [PERSON] . Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, не виконує покладені на нього законом обов`язки, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її вихованням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичному розвитку як складову виховання; не спілкується з дитиною; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. У зв`язку із зазначеним, позивачка просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо їх спільної дитини, а також стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача до досягнення повноліття дитиною. Позивачка в судове засідання не з`явилася, її інтереси в суді представляє адвокат Конуп І.М. Представник позивачки, який діє на підставі договору, в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу за його відсутності, підтримує позовну заяву та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради, в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Єланецької районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Висновок про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав не надав. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що дитина [PERSON] , народилася [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова Пленуму №3) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, третьою особою Органом опіки та піклування Єланецької районної державної адміністрації не було надано суду висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , мотивуючи невиконання ухвали суду тим, що відповідач на виклики не з`являється, відповідно до телефонного повідомлення, останній з грудня 2019 року не має можливості прибути на засідання комісії, оскільки працює в м.Києві та роботу залишити не може, а також позовні вимоги не визнає. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 30 січня 2020 року, складеного депутатом сільської ради, [PERSON] , зареєстрований в [ADDRESS] , однак фактично в будинку не проживає. Зі слів матері, останній раз приїздив влітку 2019 року та на теперішній час наявний в неї номер телефону сина не відповідає. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зазначає, що позивачкою до матеріалів справи не було надано жодних належних, допустимих та переконливих доказів того, що відповідач свідомо, внаслідок винної поведінки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи із наданих матеріалів, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивачки у частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] ,2017 року народження. Разом з тим, позовні вимоги у частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню, оскільки це відповідатиме інтересам диини. Так, факт батьківства відповідача відносно дитини [PERSON] ,2017 року народження, а також її проживання разом із матір`ю, встановлені та сторонами не оспорені. Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоров`я та матеріального положення дитини, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Щодо судових витрат суд виходить з наступного. Оскільки позивачці відстрочено сплату судового збору при пред`явленні нею до суду позовних вимог про позбавлення батьківських прав до ухвалення судового рішення у справі та в задоволенні позовних вимог позивачці відмовлено, судовий збір підлягає стягненню з позивачки. Разом з тим, оскільки при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини, позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial