Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

У липні 2021 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] , право власності на цю квартиру вона набула на підставі Договору купівлі-продажу від 21 липня 2005 року, укладеного між нею, як покупцем, та [PERSON] , як продавцем. В червні 2021 року вона випадково дізналась, що на її квартиру в 2010 році накладено арешт. А саме, як вбачається з вищевказаної Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 263616948 від 30.06.2021 року, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна за реєстраційний номером обтяження 9460839. Підставою обтяження вказано постанову про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження, 15313974, від 28.01.2010, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, головний держвиконавець [PERSON] . Об`єктом обтяження є квартира за адресою: [ADDRESS] . Власником квартири вказана [PERSON] , обтяжувач - Автозаводський відділ державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції. Також з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що арешт був накладений при виконанні судового наказу 2н-1642 від 24.06.2009 р. Автозаводського районного суду м. Кременчука. 14 червня 2021 року я звернулась до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із заявою про зняття арешту з моєї квартири. Листом від 16.06.2021 року вих. № 67709 орган державної виконавчої служби повідомив мені, що оскільки я не є стороною виконавчих проваджень, відсутні підстави для задоволення моєї заяви та надання будь-якої інформації про боржника. Оскільки вона з 21.01.2005 року безперервно є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на яку в 2010 року накладено арешт, але не є боржником у виконавчих провадженнях, накладення на підставі постанови Автозаводського ВДВС від 28.01.2010 арешту на цю квартиру, порушує її законні права, як власника. Ухвалою судді від 28.07.2021 року у справі відкрито провадження у справ. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених у позові, проти заочного розгляду справи не заперечувала, справу просила слухати без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату розгляду справи повідомлялась належним чином, письмово про причини неявки суд не повідомляла, відзив на позов суду не направила. Представник третьої особи Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду направив клопотання про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , право власності на цю квартиру вона набула на підставі Договору купівлі-продажу від 21 липня 2005 року, укладеного між нею, як покупцем, та [PERSON] , як продавцем. Право власності на цю квартиру позивач набула на підставі Договору купівлі-продажу від 21 липня 2005 року, укладеного між мною, як покупцем, та [PERSON] , як продавцем. Відповідно до пункту 1 цього Договору [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , житловою площею 39,5 кв.м., загальною площею 65,8 кв.м. Право власності на квартиру виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього Договору. Відповідний Договір був зареєстрований в Державному реєстрі правочинів, що підтверджується витягом № 1253715 від 21.07.2005 р., а моє право власності на квартиру було зареєстроване, згідно чинного на той час законодавства, Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом № 7843315 від 21.07.2005р. Рішенням позачергової ІV сесії Кременчуцької міської ради Полтавської області «Про перейменування вулиць міста Кременчука» від 16 лютого 2016 року затверджено Перелік вулиць, провулків, тупиків, проїздів, парків та скверів міста Кременчука, назви яких підлягають перейменуванню на виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарного режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки». Згідно пункту 111 названого Переліку, вулиця Петровського була перейменована на [ADDRESS] . Згідно вищевказаної Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 263616948 від 30.06.2021 року, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна за реєстраційний номером обтяження 9460839. Підставою обтяження вказано постанову про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження, 15313974, від 28.01.2010, Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ, головний держвиконавець А.В. Гоголєва. Об`єктом обтяження є квартира за адресою: [ADDRESS] . Власником квартири вказана [PERSON] , обтяжувач - Автозаводський відділ державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції. Також з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що арешт був накладений при виконанні судового наказу 2н-1642 від 24.06.2009 р. Автозаводського районного суду м. Кременчука. Згідно відповіді Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 09.07.2021 року № 81666 на адвокатський запит, на виконанні перебувало виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2н-1642, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Укрінбанк» боргу у розмірі 19672,35 грн. 09.04.2010 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (виконавчий документ направлений за належністю до Крюківського відділу державної виконавчої служби КМУЮ. Виконавче провадження знищено. Вирішуючи спір, суд виходить з такого: Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. Так, підставою цього позову позивач визначив наявність арешту, накладеного на нерухоме майно, що перешкоджає у реалізації його прав на нерухоме майно. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. В силу частини першої статті 59 цього Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Разом з тим орган ДВС не є належним відповідачем за таким позовом, а може залучатися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Наразі у ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на виконанні виконавчих проваджень відносно боржника [PERSON] не перебуває, що підтверджується відповіддю № 81666 від 09.07.2021 року (а.с. 24-25). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини . Зважаючи на те, що виконавчі провадження щодо [PERSON] завершені, питання про зняття арешту з вищевказаного майна не вирішено державним виконавцем самостійно, продовження арешту майна перешкоджає позивачу у реалізації прав власника. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.316, 317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд приходить до висновку, що накладений арешт на майно, порушує права позивача. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Ураховуючи вище викладене, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 908 грн 00 коп. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: approved