Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути із [PERSON] на свою користь матеріальні збитки у розмірі - 9 461 грн. 91 коп. та компенсацію моральної шкоди у розмірі - 5 000 грн. 00 коп. В обґрунтування вимог зазначається, що 07 квітня 2016 року о 10 годині 00 хвилин у місті Бровари по вулиці Благодатна, 135, на позивача напав сусідський собака бійцівської породи «американський пітбультер`єр», глибоко прокусивши при цьому його праву руку й розірвавши сорочку та костюм. У зв`язку із нанесеними травмами позивач звернувся за медичною допомогою до лікарні та протягом 15 днів перебував на амбулаторному лікуванні. Розмір завданої матеріальної шкоди становить 9 461 грн. 91 коп., що складається із вартості придбаних ліків у розмірі - 1 526 грн. 91 коп., вартості лікарняного - 4 500 грн. 00 коп., пошкоджених речей костюму та сороки - 3 435 грн. 00 коп. Позивач вважає, що нанесення йому тілесних ушкоджень відбулося з вини відповідача, який відкрив хвіртку свого двору та випустив собаку бійцівської породи з підвищеною агресивністю без намордника, порушивши тим самим правила тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах. Крім того, неправомірними діями відповідача позивачу також завдано моральну шкоду, що полягає у психологічному травмуванні від нападу розлюченої собаки вагою 50-60 кг, отриманні болючих ушкоджень м`яких тканин. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 5 000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 19 квітня 2019 року дану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків. 08 травня 2019 року на виконання вимог ухвали суду від 19 квітня 2019 року, позивачем надано до суду відповідну заяву. Ухвалою суду від 15 травня 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством. Причини неявки суду не повідомлені. Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 07 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до лікаря травматолога з підстав отриманої 06 квітня 2016 року травми, а саме укусу лівої кісті руки сусідською собакою. З цих підстав йому встановлено діагноз: укушені рани лівої кісті та рекомендовано амбулаторне лікування. Відповідно до листка непрацездатності серії АГТ № 493835 у період з 07 квітня 2016 року по 15 квітня 2016 року [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні у Броварській центральній районній лікарні. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно з частинами першою та другою статті 180 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом. Виходячи зі змісту Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» власник тварини, юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, що не суперечать законодавству, несе відповідальність за стан тварини та її дії, згідно з чинним законодавством. Відповідно до положень частин п`ятої, шостої та восьмої статті 9 вказаного Закону, особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитки, має право на їх відшкодування. Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до вимог частин першої та другої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідного правового висновку щодо застосування вказаної норми права до аналогічних спірних правовідносин дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/3985/15-ц, провадження №61-13889св18. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Нормами частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заявляючи вимоги про відшкодування шкоди, позивач посилається на ті обставини, що нанесення тілесних ушкоджень сталося з вини відповідача, який неналежно утримував собаку та порушив Правила тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах. Разом з тим, при розгляді справи по суті позивачем не доведено тих обставин, що відповідач є власником тварини, або особою, яка її утримує та відповідно повинен нести відповідальність за завдану нею шкоду. З підстав порушення правил тримання собак відповідач як власник або утримувач тварини у визначеному законом порядку до адміністративної відповідальності не притягувався. На місце вчинення правопорушення позивач працівників поліції не викликав, тобто у визначеному законом порядку даний факт зафіксований не був. З доказів поданих позивачем, суд не може безспірно встановити факт завдання йому шкоди твариною, що належить або утримується безпосередньо відповідачем. У даному випадку фотографія собаки таким доказом вважатися не може. З листа Броварського ВП ГУНП в Київській області № 0-421 від 17 липня 2019 року, адресованого [PERSON] , вбачається, що за порушення правил тримання собак і котів відносно [PERSON] (відповідачем у справі є [PERSON] ) складено протокол за статтею 154 КУпАП, разом з тим, вказаний лист не є належним доказом у даній справі, оскільки не стосується її учасників та події, що мала місце саме 06 квітня 2016 року. З огляду на викладені обставини, матеріальна шкода завдана позивачу не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, так як доказів, що останній у даному випадку є відповідальним за її завдання при розгляді справи по суті здобуто не було. Крім того, суд звертає увагу, що у позовній заяві позивач зазначає про ушкодження правої руки, поза як у медичній довідці та на фото міститься інформація щодо пошкодження лівої руки. Також при викладі обставин справи позивач зазначає про перебування на лікарняному впродовж 15 днів, разом з тим, [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні у період з 07 по 15 квітня (включно) 2016 року, що становить 9 днів. Чеки на придбання медичних ліків датовані 11 та 12 квітня 2016 року, разом з тим, виходячи із медичної документації травма позивачу була нанесена 06 квітня 2016 року, госпіталізація відбулася 07 квітня 2016 року. Доказів, які б свідчили, що позивачу здійснювалося призначення лікарських препаратів, зазначених у чеках, до суду надано не було. За змістом статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних тощо, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо, та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тобто, суд повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. З огляду на обставини викладені вище, суд вважає також недоведеним факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачеві, враховуючи недоведеність підстав позову про відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed