Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківський прав. Згідно позовних вимог просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Київ, РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання перебування - невідоме, батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивач не з`явилась, згідно заяви, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання неодноразово не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду. На підставі ст. 280 ЦПК України суд розглядає справу в заочному порядку. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Третя особа - представник служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, надіславши до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 08.06.2001 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , про що в Книзі реєстрації актів про одруження 08.06.2001 року зроблено відповідний актовий запис №402, та позивачу було присвоєне прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] , виданим 08.06.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції у місті Києві. Від зазначеного шлюбу у них з відповідачем народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим 12.04.2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. Рішенням Солом`янського районною суду м. Києва від 18.06.2015 року №2-4334/15 (№760-9015-15-ц), яке 30.06.2015 року набрало законної сили, з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2015 року і до повноліття дитини. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10.09.2015 року, яке набрало законної сили 22.09.2015 року, шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний, змінено прізвище позивача « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] ». Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.11.2017 року (провадження №2-во/760/86/17 Справа №760/9015/15-ц ) виправлено помилку, допущену у виконавчому листі по цивільній справі №760/9015/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, зазначивши в графі ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності (для юридичних осіб), реєстраційний номер облікової картки платника податків (індивідуальний ідентифікаційний номер) або серія і номер паспорта (для фізичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер боржника [PERSON] - « [NUMBER] », а також в графі «прізвище, ім`я та по батькові (повне найменування) стягувана, дата, місце народження)», вказавши правильне « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З моменту розлучення і до цього часу відповідач не цікавиться життям малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не телефонує, не пише, не виявляє будь-якого бажання побачити сина. Також відповідач не надавав і не надає жодної матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина. Так, за рішенням суду від 18.06.2015 року Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2015 року і до повноліття дитини, однак аліменти не сплачує. Згідно листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 15.06.2020 р. №В-2014-02н вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів на 01.06.2020 року становить 181 235,70 грн. В даний час вирішується питання щодо направлення до суду подання про оголошення боржника в розшук, оскільки місце його проживання (перебування) невідоме. Крім того, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами [PERSON] , станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності зі ч. 2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частина 4 ст.155 СК України визначає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи із зазначених норм права і беручи до уваги ситуацію яка склалася те, що відповідач не проживає з сином, не приділяє належної йому уваги, то суд вважає, що дитина дійсно позбавлена батьківського піклування зі сторони батька. Дитина проживає разом з позивачем, вона забезпечує його всіма належними умовами для розвитку та займається його вихованням, вищевказані обставини також підтверджуються наданим суду висновком Органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивачів підлягають відшкодуванню судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved