Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно договору міни від 29.12.1998 р., [PERSON], що діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей уклали цей договір з [PERSON] про обмін квартири [ADDRESS] на недобудований житловий будинок з приватизованою земельною ділянкою розміром 713,78 м2, що знаходиться в [ADDRESS], розташованої на території Каховської міської Ради і переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель належних [PERSON] на праві власності. Починаючи з 2004 року за домовленістю з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], позивачка проживає і користується житловим будинком [ADDRESS]. За цей проміжок часу будинок вже має сто відсотків готовності, на 1998 рік він мав 66 відсотків готовності. Зазначений об'єкт нерухомості на даний час не має власника. На сьогоднішній день вона продовжує проживати в ньому, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше 10 років. Постійно сплачує комунальні послуги. Таким чином позивач вважає, що згідно ст. 344 ЦК України має право набути право власності на майно за набувальною давністю. Позивачкою до суду подано заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с.33). Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Так, судом встановлено, що відповідно до договору міни від 29.12.1998 р. [PERSON] від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] уклали цей договір про обмін належної їм на праві власності квартири [ADDRESS] на недобудований житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], належний [PERSON] (а.с.14-15). Про факт обміну нерухомістю свідчить також відповідна розписка (а.с.13). Починаючи з 2004 року, за домовленістю з [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], позивачка проживає і користується даним житловим будинком (а.с.14-15, 16, 17). Згідно довідки квартального, [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS], а фактично з 2004 року проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.20). Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Зі змісту наведених норм цивільного законодавства, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення для вирішення справи. Як зазначено вище, власником спірного майна є сторони, які уповноважили [PERSON] представляти їх інтереси для подальшого розпорядження у тому числі відчуження нерухомого майна. Позивачка більше 10 років користувалася зазначеним домоволодінням відкрито та безперервно. Протягом всього строку користування позивача здійснювала будівництво будинку, який за цей проміжок часу вже має 100% готовності, а станом на 1998 рік мав 66% готовності, сплачувала комунальні платежі та не приховувала користування домоволодінням від інших осіб. Судом при вирішенні спору також враховано, що відповідачі проти задоволення позову не заперечують. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання права власності на домоволодіння [ADDRESS], за набувальною давністю, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved