Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, уточненим у подальшому, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан»), посилаючись на те, що 08 липня 2020 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір №2883075 від 08 липня 2020 року (далі Кредитний договір), за умовами якого кредитодавець надав їй кредитні кошти у розмірі 7500,00 грн. на умовах строковості,\~платності та\~поворотності, строком дії до 07 серпня 2020 року зі сплатою 1,4% від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитними коштами, що складає річну процентну ставку 645% та становить загальну вартість кредиту 11475,00 грн. Зазначала, що на момент підписання кредитного договору, вона не розраховувала на те, що в результаті загальнодержавного карантину, що був спричинений пандемією, у неї виникнуть труднощі з виплатою кредиту, оскільки дитячий садок №197 в м. Одесі, в якому вона працює вихователем, з 12 березня 2020 року по 26 травня 2020 року знаходився на карантині, а її було переведено на 50% оплати праці від мінімальної заробітної плати. Стверджувала, що вона на даний час отримує заробітну плату за мінімальною ставкою, без нарахування премій та надбавок, додаткових засобів для існування не має, тому у неї немає можливості сплачувати загальну суму кредиту з урахуванням передбачених процентів та комісії. Крім того, вона одна виховує шестирічного сина [PERSON] , 2014 року народження, з яким разом проживає в найманій квартирі. Позивачка вказувала, що Кредитним договором не передбачена така умова, як форс-мажор, а встановлена в договорі річна процентна ставку за кредитом у розмірі 645% вносить суттєвий дисбаланс договірних відносин стосовно прав та інтересів позичальника, що є порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». За її думкою, аналіз судової практики із приводу визначення справедливого розміру відсотків, свідчить про те, що їх нарахування у розмірі 645% є суттєво завищено. Вважає, що умови кредитного договору №2883075 від 08 липня 2020 року є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Вказувала, що вимога про нарахування та сплату процентів, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3, ст. 509 та ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми, як процентну ставку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання у вигляді процентної ставки перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання додаткових прибутків кредитором. Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила суд розірвати кредитний договір №2883075 від 08 липня 2020 року на загальну суму 11475,00 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року у даній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 38-39). Ухвалою суду від 04 листопада 2020 року строк проведення підготовчого провадження по справі було продовжено (а.с. 95-96). Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року у справі було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 114-115). Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надала через канцелярію суду клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд слухати справу за її відсутності. Раніше надала відповідь на відзив (а.с. 100-104, 138, 143-144). Представник відповідача, діючий за довіреністю від 01 липня 2020 року, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надав заяву про розгляд справи без його участі. Раніше надав відзив на позов, в обґрунтування якого зазначив, що 08 липня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №2883075 (далі - Кредитний договір) на суму 7500,00 грн. зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами, строком на 30 календарних днів, а саме до 07 серпня 2020 року. Вказував,\~що позичальник\~в будь-який\~час після\~укладення кредитного\~договору може\~повернути кошти\~достроково,\~сплативши відсотки\~лише за\~час фактичного\~користування кредитом\~у відповідності до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», проте позивачка цього не зробила, натомість намагається уникнути відповідальності, звернувшись з позовом до суду на надуманих підставах. Крім того, позивачка могла скористатися правом споживача та відмовитись в односторонньому порядку від укладеного Кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, зокрема, з 08 липня 2020 року, однак не скористалась і цим правом, що означає, що вона передбачила всі наслідки, була ознайомлена з умовами кредитування та відповідальністю за порушення своїх зобов`язань по Кредитному договору. Також, зазначив, що [PERSON] безпідставно посилається на труднощі, що виникли у неї з погашенням кредиту в зв`язку з введенням з 12 березня 2020 року загальнодержавного карантину, спричиненого пандемією СОVID-19, оскільки кредитний договір між сторонами був укладений 08 липня 2020 року, у зв`язку з чим остання повинна була прийняти дані обставини до уваги. Крім того, позивачка у позовній заяві вказувала, що дитячий садок\~№197\~в м.\~Одесі,\~в якому\~вона працює\~вихователем,\~з 12\~березня 2020\~року по\~26\~травня 2020\~року знаходився\~на карантині,\~та її\~було переведено\~на 50%\~оплати праці\~від мінімальної\~заробітної плати, що спростовує посилання останньої на виникнення обставин непереборної сили. Посилаючись на\~викладені обставини,\~представник відповідача\~просив суд\~відмовити в\~задоволенні позовних\~вимог [PERSON] (а.с. 55-61, 137, 141-142). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються книгою п`ятою розділом 11 главами 52, 53 Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. Фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 145-147). 08 липня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір №2883075 від 08 липня 2020 року, за умовами якого відповідач надав позивачці кредитні кошти у розмірі 7500,00 грн. на умовах строковості,\~платності та\~поворотності, строком дії до 07 серпня 2020 року зі сплатою 1,4% від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитними коштами, що складає річну процентну ставку 645% та становить загальну вартість кредиту 11475,00 грн. (а.с. 6-8, 67-69). Встановлено, що Договір кредиту був укладений сторонами відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» та Правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», які регламентують порядок надання коштів у позику фізичним особам. Згідно п. 1.2. Кредитного договору позивач отримав від відповідача 7500,00 грн. ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши позичальнику кредит в розмірі 7500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №23041180 від 08 липня 2020 року (а.с. 71). Пунктами 1.3., 1.4. Кредитного договору та Графіком розрахунків до Кредитного договору передбачено, що строк кредиту складає 30 календарних днів з 08 липня 2020 року по 07 серпня 2020 року включно. У п. 1.5. Кредитного договору встановлено, що загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити Позичальник за цим Договором (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 3975,00 грн. в грошовому виразі та 645% річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 11475,00 грн. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтована реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а Кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що Позикодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі. Відповідно до п. п. 1.5.1., 1.5.2. Кредитного договору комісія за надання кредиту складає 825,00 грн., яка нараховується за ставкою 11% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом складають 3150,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,4% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Пунктом 1.6 Договору визначено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 цього Договору. Кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок (п. 2.1 Кредитного договору). Позичальник сплачує Позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2, 1.6. Договору відповідно (п. 2.2.1. Кредитного договору). Згідно п. 4.1. Кредитного договору, у разі прострочення Позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, Позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п. 1.4 цього Договору з урахуванням угод про продовженням строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 0% від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного Позичальником за цим Договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом. У Графіку розрахунків, що є додатком до кредитного договору №2883075 від 08 липня 2020 року, зазначено, що сума кредиту становить 7500,00 грн., комісія за надання кредиту 825,00 грн., проценти за користування кредитом 3150,00 грн., дата платежу по 07 серпня 2020 року, загальна сума, що підлягає сплаті становить 11475,00 грн. (а.с. 9, 70). Відповідно до п. 5 Договору позичальник [PERSON] підтвердила своїм підписом, що до укладення договору вона отримала від кредитора інформацію, що визначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», повідомлена про свої права відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також надала згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання, в якості аналога власноручного підпису, для підписання цього договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надається кредитодавцем. Отже, на виконання вказаного пункту договору його підписано [PERSON] електронним підписом, про що міститься відмітка в пункті 10 договору Реквізити та підписи сторін . Таким чином, зазначений договір кредиту укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. Статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Комерційні електронні повідомлення поширюються лише на підставі згоди на отримання таких повідомлень, наданої особою, якій такі повідомлення адресовані. Встановлено, що договір кредиту №2883075 від 08 липня 2020 року був укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи Веб-сайту відповідача (https://miloan.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладання електронного договору. Так,\~встановлено,\~що електронний\~договір укладається\~шляхом пропозиції\~його укласти\~(оферти)\~однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. З викладеного вбачається, що укладення договору позики без прийняття пропозиції з боку позивачки було б неможливим. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Враховуючи вище викладені факти, необхідно зазначити, що відповідач має в мережі Інтернет сторінку з розміщеною пропозицією (офертою) на сайті (https://miloan.ua). На даній сторінці розміщена інформація про підприємство, скановані копії правовстановлюючих документів, фінансові звіти про діяльність підприємства, та пропозиції (оферти) щодо видачі кредитів з правилами їх отримання та повернення. Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» регламентує, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Судом встановлено,\~що позивачка в момент реєстрації на Сайті відповідача створила свій особистий кабінет, який є сукупністю захищених cтopiнок та який забезпечував позивачці повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання Договору . Таким чином, в момент коли позивачка заповнила заяву з метою отримання позики,\~вона автоматично прийняла пропозицію (оферту) відповідача та приєдналася до умов публічного договору\~щодо правил оформлення та видачі позики. Крім того, клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів, на телефонний номер Клієнта направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб-сторінці (далі - «електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта. При оформленні договору позики сторони домовилися, що всі документи щодо надання позики підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, Законом України «Про електронну комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологія (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони. Саме у Договорі оферти відповідача чітко визначено, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже,\~враховуючи те,\~що позивачка\~ініціювала укладення\~такого договору,\~оформивши заявку\~на сайті відповідача, підписавши договір з використанням аналогового підпису, суд приходить до висновку, що між сторонами склались договірні правовідносини. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним, Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України Про електронну комерцію). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис , за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Мілоан» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті позичальника, про що зазначено у пункті 6 Договору. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Тобто, позивачка перед укладенням договору була ознайомлена з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до відповідача із заявкою на отримання позики та, підписавши договір, позивачка засвідчила той факт, що вона обізнана з Правилами, які включають в себе і умови кредитування. Отже, суд вважає, що при укладенні та підписанні Договору кредиту, позивачка діяла свідомо, її волевиявлення було направлено на укладення вказаного договору та отримання позики. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Згідно зі\~статтею 1046\~ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцю\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики).\~Договір позики\~є укладеним\~з моменту передання грошей. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частини перша, третя статті 509 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов Договору кредиту вимогам законодавства та про несправедливість його умов. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивачки на те, що договором передбачена непропорційно велика сума компенсації, а саме понад 50% вартості тіла кредиту у разі невиконання зобов`язань є необґрунтованими, оскільки максимальний розмір штрафу не перевищує 50 відсотків від суми кредиту (п. 4.1 кредитного договору), а також позивачка погодилась з конкретно запропонованими умовами договору кредиту, в тому числі в частині відсоткової ставки за користування кредитом, про що свідчить підписання нею договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Що стосується посилань позивачки на труднощі, що виникли у неї з погашенням кредиту в зв`язку з введенням загальнодержавного карантину, спричиненого пандемією СОVID-19, то суд вважає, що дані твердження не відповідають дійсності, виходячи з наступних підстав. Так, Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(зі змінами) на всій території України запроваджено карантин з 12 березня 2020 року. При цьому, спірний кредитний договір між сторонами було укладено 08 липня 2020 року. Крім того, позивачка у позовній заяві вказувала, що дитячий садок\~№197\~в м.\~Одесі,\~в якому\~вона працює\~вихователем,\~з 12\~березня 2020\~року по\~26\~травня 2020\~року знаходився\~на карантині,\~та її\~було переведено\~на 50%\~оплати праці\~від мінімальної\~заробітної плати, що спростовує посилання останньої на виникнення обставин непереборної сили. Тобто, позивачка на момент укладання Кредитного договору, знала, що розмір її доходу зменшився та повинна була прийняти дані обставини до уваги. Суд вважає, що позивачка не довела належними доказами ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування позову, а саме, що умови Кредитного договору суперечать вимогам діючого законодавства. При цьому, вимоги щодо визнання договору позики в частині нарахування відсотків недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачка не заявляла. Відповідно до п. 3.4.2. Кредитного договору Позичальник має право звернутися до Товариства з клопотанням про перегляд строків погашення Кредиту у разі виникнення фінансових або інших труднощів, що виникли з незалежних від Позичальника причин. Згідно 3.4.3. Кредитного договору Позичальник має право в будь-який момент достроково виконати цей Кредитний договір, сплативши на користь Товариства повну суму заборгованості, яка існує (нарахована) на момент дострокового виконання Договору. Крім того, відповідно до п. 3.4.4. Кредитного договору Позичальник має відмовитись від цього Договору, розірвати чи іншим чином припинити цей Кредитний договір в односторонньому порядку в будь-який момент його дії, за умови відсутності перед Товариством за цим Договором на момент такого розірвання чи іншого припинення договору, що підтверджується даними бухгалтерського обліку Товариства, шляхом надсилання письмового повідомлення Товариству. Пунктом 3.4.5. Кредитного договору встановлено, що Позичальник не повинен сплачувати будь-яких винагород, відшкодувань та штрафних санкцій Товариству за реалізацію прав передбачених п.п. 3.4.3, 3.4.4 Договору. З матеріалів справи вбачається, що позивачка не зверталась до відповідача з заявою про відмову від договору та повернення коштів, отриманих за Кредитним договором. У п.п. 8.1. та 8.2. Кредитного договору визначено що всі спори та непорозуміння щодо укладання, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються цього Договору, підлягають врегулюванню шляхом переговорів. Якщо Сторони не можуть дійти згоди зі спірних питань шляхом проведення переговорів, то такий спір вирішується у судовому порядку згідно з чинним законодавством України. Відповідно до\~ст.\~651\~ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Статтею 652\~ЦК України\~встановлено,\~що у\~разі істотної\~зміни обставин,\~якими сторони\~керувалися при\~укладенні договору,\~договір може\~бути змінений\~або розірваний\~за згодою\~сторін,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~не випливає\~із суті\~зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони\~не досягли\~згоди щодо\~приведення договору\~у відповідність\~з обставинами,\~які істотно\~змінились,\~або щодо\~його розірвання,\~договір може\~бути розірваний,\~а з\~підстав,\~встановлених частиною\~четвертою цієї\~статті,\~-\~змінений за\~рішенням суду\~на вимогу\~заінтересованої сторони\~за наявності\~одночасно таких\~умов: 1)\~в момент\~укладення договору\~сторони виходили\~з того,\~що така\~зміна обставин\~не настане; 2)\~зміна обставин\~зумовлена причинами,\~які заінтересована\~сторона не\~могла усунути\~після їх\~виникнення при\~всій турботливості\~та обачності,\~які від\~неї вимагалися; 3)\~виконання договору\~порушило б\~співвідношення майнових\~інтересів сторін\~і позбавило\~б заінтересовану\~сторону того,\~на що\~вона розраховувала\~при укладенні\~договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі\~розірвання договору\~внаслідок істотної\~зміни обставин\~суд,\~на вимогу\~будь-якої\~із сторін,\~визначає наслідки\~розірвання договору\~виходячи з\~необхідності справедливого\~розподілу між\~сторонами витрат,\~понесених ними\~у зв`язку\~з виконанням\~цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Відповідно до статті 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. З моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Зі змісту правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 червня 2018 року по справі №548/981/15-ц (провадження №14-182цс18) вбачається, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України). Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (частина третя цієї статті). Отже, розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12). Після розірвання кредитного договору з огляду на те, що кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання, не припиняються окремі зобов`язання сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов`язань і після розірвання договору (див. висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 9 вересня 2015 року у справі №6-939цс15), але в обсязі, що відповідає заборгованості, яка існувала до моменту розірвання договору. Відтак, розірвання кредитного договору має наслідком припинення на майбутнє зобов`язання кредитодавця та позичальника, а також припинення на майбутнє поруки і застави (іпотеки) за обов`язками позичальника, які можуть виникнути, зокрема, за статтею 625 ЦК України після такого розірвання. Тобто, розірвання кредитного договору не є підставою для припинення зобов`язання, що виникло до моменту такого розірвання. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позивачкою не було доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відсутність фінансової можливості виконувати умови Кредитного договору не є підставою для його розірвання. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно статті\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Висновок про те, що споживачі звільняються від сплати судового збору на всіх стадіях цивільного процесу висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц (провадження №14-57цс18). Судовий збір у справі складає 840,80 грн., які не були сплачені позивачкою, оскільки остання звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Так як в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір з відповідача не стягується.

Outcome: dismissed