Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] суму сплаченого відшкодування в розмірі 14 796,91 гривень та судовий збір у розмірі 229, 40 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 листопада 2012 року по вул. Голосіївській в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Даф» д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом «Krone» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «Nisan» під керуванням [PERSON], власником якого є [PERSON] Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження, що підтверджуються довідкою ДАІ, страховим актом № ЦО -33506-АВ-0001103581-1103581 від 21.01.2013 року. На момент дорожньо-транспортної пригоди між [PERSON] та ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13.12.2011 року № АВ/0001103581, за яким ПАТ «Стразове товариство «Іллічівське» застрахував цивільну відповідальність ТОВ «АркТуп» перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «Даф» д.н.з. [NUMBER]. 07 листопада 2012 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» із заявою про настання страхового випадку. 15 листопада 2012 року експертом [PERSON] проведено огляд транспортного засобу та складено Звіт № 1584/11/12 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу. На підставі стразового акта та заяви [PERSON] , ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» виплачено страхове відшкодування в розмірі 14 796 гривень 91 копійка, що підтверджується платіжним дорученням № 1083 від 04.02.2013 року. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 20.11.2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачене статтею 124 КУпАП. 20.06.2013 року відповідачу [PERSON] направлено лист № 93 АГ/ІЛЛ з вимогою сплатити суму страхового відшкодування, проте на момент подачі позовної заяви коштів на розрахунковий рахунок ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» коштів не надійшло. В судове засідання представник позивача та відповідач не з'явилися надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання була повідомлена судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України , за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2011 року між [PERSON] та ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» укладено договір № АВ/001103581 добровільного страхування транспортних засобів, предметом якого є страхування транспортного засобу «ДАФ» д.р.н. [NUMBER]. 05 листопада 2012 року на вул. Голосіївській в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «ДАФ» д.р.н. [NUMBER] з напівпричепом «Krone» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «Nisan» під керуванням [PERSON], власником якого є [PERSON] Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.11.2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачене статтею 124 КУпАП. (а.с. 6). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, і постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. 07 листопада 2012 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» їз заявою про настання страхового випадку (а.с. 9). Відповідно до звіту № 1584/11/12 складеного експертом [PERSON] від 15.11.2012 року про визначення вартості матеріального збитку для автомобіля « Nissan Cubistar» д.н.з. [NUMBER] здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі - 14 796,91 ( чотирнадцять тисяч сімсот дев'яносто шість гривень 91 копійок), що підтверджується платіжними дорученнями № 1083 від 04.02.2013 року (а.с. 12). 20 червня 2013 року на адреску [PERSON] [ADDRESS] направлено лист № 93 АГ/ІЛЛ з вимогою сплатити суму страхового відшкодування. Однак, станом на день звернення з позовною заявою до суду вказаною суми заборгованості не сплатив. На підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» після сплати страхового відшкодування до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, винної у вчиненні ДТП, що стало причиною заподіяння збитків, тобто до відповідача. А тому позивач ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» просить стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 14 796, 91 гривень та витрати по сплаті судового збору. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з п. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» у повному обсязі. Судові витрати між сторонами розподілити у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved