Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

у квітні 2019 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшла вищезазначена позовна заява із Київського апеляційного суду за підсудністю, представник позивача просить визнати земельну ділянку площею 0,0536 га, домоволодіння [ADDRESS] спільним майном подружжя, придбаним та реконструйованим під час шлюбу з відповідачем, визнати право власності за позивачем на Ѕ частку домоволодіння [ADDRESS] , на 1\\2 частку земельної ділянки, площею 0,0536 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в період з 02.12.2000 по 07.04.2016 позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період перебування у шлюбних відносинах сторонами придбано домоволодіння [ADDRESS] , земельну ділянку, площею 0,0536 га за вказаною адресою, право власності на яке оформлено за відповідачем. У добровільному порядку здійснити поділ майна не можливо, відповідач змінила замки на вхідних дверях та інших приміщеннях, ключі не надає, позивач позбавлений можливості користуватись домоволодінням. Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.03.2019 матеріали за позовом [PERSON] направлено до Святошинського районного суду м. Києва для забезпечення розгляду даної справи. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.04.2019 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження (а.с 44). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила (а.с. 48, 49). Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. Згідно ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що в період з 02.12.2000 по 07.04.2016 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8-9). За час перебування у шлюбі сторони набули право власності на земельну ділянку, площею 0,0536 га, в [ADDRESS] , відповідно до державного акту про право приватної власності на землю від 24.05.2001. Також на підставі договору купівлі-продажу від 04.01.2001 подружжя набуло право власності на будинок, загальною площею 37,5 кв.м. з відповідною часткою господарських та побутових будівель і споруд в [ADDRESS] . Вказане майно зареєстровано за [PERSON] (а.с. 6, 10-11). Рішенням Алуштинського міського суду АР Крим від 25.12.2006 за [PERSON] визнано право власності на закінчений будівництвом гараж, флігеля і житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до технічного паспорту на будинок [ADDRESS] від 28.03.2007, загальна площа будинку становить 196,3 кв.м., жила площа 109,1 кв.м. (а.с.12-17). Вказане майно набуте подружжям за час шлюбу, а тому належить сторонам на праві спільної сумісної власності відповідно до ст. 60 СК України. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стаття 70 СК України регулює питання розміру часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України). Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, враховуючи, що спірне домоволодіння та земельна ділянка набуті сторонами за час шлюбу, а тому таке майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на Ѕ частину майна. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Враховуючи те, що позивач в силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з цим позовом звільнений від сплати судового збору, в такому разі судовий збір по справі необхідно стягнути у дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved