Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], на навчання до Сполучених Штатів Америки в період з вересня 2016 р. по [INFO]. без згоди та супроводу батька [PERSON]. В обґрунтування позову зазначає, що вона - [PERSON], перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] в період 2001 -2014 p.p. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю, на даний час позивач самостійно несе усі витрати по утриманню сина. В 2016 р. [PERSON] запропоновано навчання в школі Bishop Machebeuf High School, що знаходиться в Сполучених Штатах Америки. Позивач неодноразово зверталась в усній формі, за допомогою смс-повідомлень, а також з листом до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд на навчання за кордон сина [PERSON], [INFO] Разом з тим, дані прохання позивача були залишені відповідачем без відповіді. Лист, що направлявся за місцем проживання відповідача, повернувся на адресу позивача, у зв'язку з неотриманням листа адресатом. Окрім цього, [PERSON] особисто, шляхом направлення електронного листа, звертався до батька [PERSON] з проханням надати дозвіл на виїзд до Сполучених Штатів Америки на навчання, пояснював відповідачу, що навчання в Bishop Machebeuf High School це його мрія, просив батька посприяти в здійсненні його мрії, надавши дозвіл, однак, відповідач відмовив сину. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених підстав. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог, оскільки позивач не повідомила про місце проживання сина під час навчання. Представник третьої особи в суд не з'явився, подав заяву з проханням справу розглянути без його участі, рішення винести згідно закону. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають грнтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995 р. №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Судовим розглядом встановлено, що 07.06.2001 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Центральному відділу реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї а.з. № 795(а.с. 8). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.02.2014 р., яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9-12). Від шлюбу у сторін є дитина, а саме син [PERSON], [INFO] (а.с. 4), який мешкає разом з матір'ю [PERSON] В 2016 р. [PERSON] запропоновано навчання в школі Bishop Machebeuf High School до 2020 року, що знаходиться в Сполучених Штатах Америки(а.с. 16, 25-26). Так, в судовому засіданні [PERSON] висловив своє бажає поїхати на навчання до США. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона проживає разом з сім'єю в США, а [PERSON] являється її хресним сином. В школі Bishop Machebeuf High School протягом уже 4 років навчається її син, тому може відмітити, високу якість надання освітніх послуг даною школою. Зазначила, що бажає, щоб [PERSON] поїхав навчатися до США, де перший час разом з матір'ю зможе проживати у їхній сім'ї, оскільки для нього є навіть облаштована кімната для проживання та навчання. Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що виїзд за межі України відповідає інтересам неповнолітньої дитини, здійснення цього права забезпечуватиме її повноцінний та гармонійних розвиток. Суд вважає, доведеним, що баланс інтересів батька та законних та обґрунтованих інтересів неповнолітньої дитини буде дотримано в разі дозволу судом на виїзд дитини за межі України для навчання. Додатково суд має врахувати, що сторони однією сім'єю не проживають, дитина проживає та знаходиться, переважно, на утриманні матері. Втім, у зв'язку з неможливістю отримати у встановленому порядку згоду батька дитини на її виїзд за кордон позивачка не може оформити документи для виїзду [PERSON] за кордон для навчання, а тому суд приходить до переконання, що з метою додержання інтересів дитини та для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved