Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

У листопаді 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Зазначила, що відповідачі фактично з часу реєстрації у даній квартирі не проживали та не проживають. Посилаючись на те, що відповідачі не проживають у вищевказаній квартирі, не оплачують комунальні послуги та не беруть участь в її утриманні, просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] та зняти відповідачів з реєстраційного обліку. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва, не виходячи до нарадчої кімнати, було залучено до участі у справі в якості третіх осіб [PERSON], [PERSON]. У судове засідання позивачка не з»явилася, надала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідачі та треті особи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що спірне жиле приміщення являє собою однокімнатну квартиру, жилою площею 16,50 кв.м, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 7). Дана квартира належить позивачці на підставі договору купівлі-продажу ( а.с. 5). У спірній квартирі зареєстровано п'ять осіб, що підтверджується довідкою форми № 3 виданою ЖБК «МАЯК-5» від 08.07.2015 року № 37 (а.с. 7). У позовній заяві позивачка вказувала, що відповідачі фактично з часу реєстрації у даній квартирі не проживали та не проживають. Факт не проживання відповідачів у квартирі [ADDRESS] підтверджується актами від 14 січня 2015 року, 25 березня 2015 року, 13 травня 2015 року та 04 січня 2017 року, затверджені головою правління ЖБК «МАЯК-5» ( а.с. 6, 25, 26, 33). Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ч. 1 ст. 405 ЦК України зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 406 ЦК України визначено, що право користування чужим майном припиняється у разі припинення обставин, які були підставою для встановлення такого права. Виїхавши з квартири на інше постійне місце проживання, відповідачі втратили підставу для встановлення їм права на користування житлом як це передбачено ст. 406 ЦК України, а відтак позивач підставно ініціює питання про визнання відповідачів таким, що втратили право користуватися квартирою. Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога позивачки про зобов'язання зняти відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки дане питання не віднесене до компетенції суду та може бути предметом судового розгляду лише в разі відмови відповідних органів зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстрації на підставі даного рішення відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання». На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи, що реєстрація відповідачів порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися власністю, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. На підставі наведеного,

Outcome: approved