Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником 2/3 частин квартири [ADDRESS], а власником 1/3 частини квартири є його рідна сестра [PERSON], яка проживає за іншою адресою. Також у цій квартирі проживають та зареєстровані мати [PERSON] та батько [PERSON], який 08.12.2010 року подарував 1/3 частину вказаної квартири [PERSON], після чого деякий час [PERSON] проживав у помешканні дочки. 25.03.2015 року сестра з батьком прийшли до спірної квартири та сказали, що [PERSON] буде проживати у квартирі на підставі укладеного між ними договору про безоплатне користування частиною помешкання. Позивач також вказує, що він разом з матірю заперечувати проти проживання відповідача у квартирі, проте останній самовільно зайняв окрему кімнату та по даний час проживає в ній, квартирну плату та комунальні послуги не сплачує, добровільно виселитися відмовляється, у звязку з чим просить виселити відповідача з незаконно займаного ним житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, обґрунтовуючи їх викладеними у позовній заяві обставинами. Відповідач у судовому засіданні вимоги позову не визнав, пояснивши, що законно займає житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. Третя особа в судовому засіданні позов вважала таким, що не підлягає задоволенню та пояснила, що все спірне помешкання зайняв позивач та чинить перешкоди батьку користуватися цією квартирою. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Судом встановлено, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS] відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування частини квартири від 29.08.2006 року, укладеного між ним та [PERSON]. 08.12.2010 року відповідач передав безоплатно у власність третій особі належну йому 1/3 частину квартири № 36, що знаходиться в м.Житомирі, по вул. Московській, 44, а обдаровувана прийняла дану частину квартири, що підтверджується нотаріально посвідченою копією договору дарування частини квартири. 25.03.2015 року між третьою особою та відповідачем був укладений договір безоплатного користування (позички), згідно умов якого позичкодавець зобовязується передати користувачу, а користувач зобовязується прийняти у тимчасове безоплатне користування майно, а саме 1/3 частину квартири [ADDRESS] на обумовлений строк для особистого проживання. Факт передачі та прийняття відповідачем майна у користування засвідчується підписанням акту приймання-передачі від 25.03.2015 року. Відповідач згідно нотаріально посвідченого договору дарування частини квартири від 15.02.2017 року, який було укладено між ним та третьою особою, набув у власність 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (ст. 150 ЖК України). Аналогічні права власника житлового будинку визначено ст. 383, ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи, що відповідач є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS], у зв'язку з чим йому належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, а тому посилання позивача на самоправне зайняття відповідачем жилого приміщення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не ґрунтуються на положеннях закону, у звязку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed