Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Дружба-Нова про розірвання договору оренди землі. Вимоги заявленого позову позивач обґрунтовував тим, що відповідно до договору оренди землі від 29.04. 2009 року, він надав СТОВ Тростянське у оренду належну йому на праві власності земельну ділянку площею 4,67 га терміном на 10 років. У 2015 році державна реєстрація СТОВ Тростянське була припинена, і його правонаступником стало СТОВ Дружба-Нова. Приймаючи до уваги реорганізацію орендаря, що згідно з п.40 укладеного між сторонами договору оренди землі є підставою для дострокового розірвання договору, позивач вказував у позовній заяві, що він не має наміру продовжувати надавати земельну ділянку у користування СТОВ Дружба-Нова до спливу строку дії договору оренди. При цьому позивач вказував, що відповідач не має намірів вирішити спірне питання у добровільному порядку, ігноруючи його звернення. У звязку з наведеними обставинами позивач просить суд розірвати вказаний договір оренди землі від 29.04.2009 року. Заочним рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 09.12.2016 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до СТОВ Дружба-Нова про розірвання договору оренди землі. Судом розірвано договір оренди землі, укладений 29.04.2009 року між позивачем та СТОВ Тростянське, правонаступником якого є СТОВ Дружба-Нова, зареєстрований у Борзнянському райвідділі ЧРФ ДП Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.12.2009 року за №040984200327. Стягнуто зі СТОВ Дружба-Нова на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. В апеляційній скарзі СТОВ Дружба-Нова просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду є необґрунтованим, його висновки не узгоджуються з нормами права, які регламентують спірні правовідносини. При цьому СТОВ Дружба-Нова вказує, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті необґрунтовано не було прийнято до уваги позицію відповідача щодо відсутності порушення прав позивача. На думку СТОВ Дружба-Нова, відсутність підстав для звернення позивача до суду обумовлена відсутністю порушення його прав, як орендодавця, що полягає у повноті та своєчасності отримання [PERSON] орендної плати. Приймаючи до уваги приписи статті 27 Закону України Про оренду землі, яка гарантує захист прав орендаря та орендодавця на орендовану земельну ділянку та фактичні обставини справи, СТОВ Дружба-Нова вважає, що висновок оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції від 09.12.2016 року про задоволення вимог заявленого позову не узгоджується з нормами права, які регулюють спірні правовідносини та фактичними обставинами справи. В судове засідання апеляційного суду позивач, представник відповідача, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, згідно повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.88-90), не зявились. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - скасуванню. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті вимог заявленого позову, яким відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Дружба-Нова про розірвання договору оренди землі. Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що між позивачем та СТОВ Тростянське 29.04. 2009 року було укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Борзнянському райвідділі ЧРФ ДП Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.12.2009 року за № 040984200327 (а.с. 8-10). Відповідно до умов вказаного договору та акту приймання-передачі земельної ділянки, що передається в оренду ( а.с.11), позивач (орендодавець) передав СТОВ Тростянське (орендар) строком на 10 років у користування належну йому на підставі державного акту на право власності на землю серії ЧН №159268 від 13.10.2003 року земельну ділянку площею 4,67га (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Тростянської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, а СТОВ Тростянське зобовязалось щорічно до кінця року (30 грудня) вносити орендну плату в розмірі 3% - 959,52 грн., з урахуванням індексів інфляції. Як вбачається із вимог заявленого позову (а.с.2-4), підставою для дострокового розірвання вказаного договору оренди землі позивач зазначає реорганізацію юридичної особи-орендаря, при цьому позивач посилається на п.40 укладеного між сторонами договору оренди землі. Згідно п.40 укладеного між сторонами договору оренди землі (а.с.8-10), перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Відповідно до ч.4 статті 32 Закону України Про оренду землі, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.12-14), 02.12.2015 року за рішенням засновників була припинена державна реєстрація СТОВ Тростянське, правонаступником якого є СТОВ Дружба-Нова, відповідач по справі. Згідно довідки державного реєстратора Борзнянської районної державної адміністрації від 28.11.2016 року (а.с.26), СТОВ Тростянське 02.12.2015 року припинено в результаті реорганізації шляхом приєднання до СТОВ Дружба-Нова (код ЄДРПОУ -3133367). Задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції з врахуванням положень п.40 укладеного між сторонами договору оренди землі від 29.04.2009 року виходив з того, що позивач після реорганізації юридичної особи - орендаря не має наміру продовжувати надавати в оренду СТОВ Дружба-Нова до закінчення строку дії договору, який укладено на 10 років, належну йому земельну ділянку. Також суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що відповідач не скористався правом на внесення пропозицій щодо змін до спірного договору оренди землі, у добровільному порядку вирішити спірне питання намірів не має. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення вимог заявленого позову, як таких, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи. Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції не узгоджуються з фактичними обставинами даної справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. Зокрема, відповідно до приписів статті 1 Закону України Про оренду землі , оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Виходячи зі змісту положень статті 13 Закону України Про оренду землі, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Положення статті 21 вказаного Закону регламентують, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою відповідно до договору оренди землі. Виходячи із правового аналізу вказаних норм права, основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання ним орендної плати у встановленому розмірі протягом всього строку дії укладеного договору. Відповідно до ч.1 статті 32 Закону України Про оренду землі, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використання земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. При цьому, в силу положень ч.4 вказаної статті, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. В ході судового розгляду даної справи судом не було встановлено наявності відповідних обставин щодо порушених прав позивача. Відповідно до приписів частини 1 статті 3 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 статті 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до розяснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 Про судове рішення у цивільній справі, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Виходячи із наведених положень чинного законодавства, апеляційний суд погоджується з твердженнями апеляційної скарги відносно того, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників цивільних правовідносин. За даних обставин, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обовязковими. Безумовною ознакою порушення права або охоронюваного законом інтересу є настання негативних наслідків для субєкта порушеного права. В ході судового розгляду даної справи встановлено, що такі негативні наслідки як на момент розгляду справи, так і на час звернення позивача з даним позовом до суду, відсутні. В ході судового розгляду даної справи позивачем не спростовані твердження відповідача відносно того, що протягом строку дії договору СТОВ Тростянське, а починаючи з 2015 року - його правонаступник - СТОВ Дружба-Нова виплачувало орендну плату в строки, встановлені договором, без затримок і в повному обсязі. Орендна плата сплачувалась відповідачем через УДППЗ Укрпошта. Отримання орендної плати підтверджується відомостями та реєстрами перерахунку коштів поштовими переказами (а.с.47). При цьому доводи апеляційної скарги стверджують, що факт неодноразового одержання позивачем орендної плати свідчить про вчинення позивачем дій, спрямованих на схвалення і виконання умов оспорюваного договору оренди земельної ділянки. Приймаючи до уваги вищенаведене, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, не представлено суду належних та допустимих доказів, в розумінні статей: 58,59 ЦПК України щодо наявності обставин порушення або оспорювання його прав відносно договору оренди землі, укладеного 29.04.2009 року. Відповідно до ч.1, ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обовязки доказування і подання доказів, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приписами статті 27 Закону України Про оренду землі регламентовано захист прав як орендаря, так і орендодавця на орендовану земельну ділянку. Враховуючи наведене, на підставі положень п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Дружба-Нова та скасування заочного рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 09.12. 2016 року. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті вимог заявленого позову, яким відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Дружба-Нова про розірвання договору оренди землі.

Outcome: dismissed