Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом, який в подальшому був уточнений, до [PERSON] про визнання права власності в поряду спадкування за заповітом. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] (раніше [PERSON]) [PERSON] є дочкою [PERSON], [INFO]. З 14 серпня 2001 року [PERSON] є підопічною КЗ «Іллінський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради, директором якого є [PERSON], та знаходиться на повному державному забезпеченні. Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2006 року [PERSON] визнана недієздатною. За життя [PERSON] на праві власності належала ? частка квартири №83, розташованої в будинку №7 по вулиці Осінній в м. Дніпрі. 13 березня 1997 року [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй ? частку квартири №83, розташованої в будинку №7 по вулиці Осінній в м. Дніпрі. За життя [PERSON] залишила заповіт, реєстраційний номер 1-1762, від 13 квітня 1994 року, посвідчений старшим державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], яким заповідала на випадок своєї смерті належну їй частку спірної квартири своїй дочці [PERSON] Інша ? частка вищевказаної квартири належить на праві власності правонаступниці [PERSON] відповідачці [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено директору КЗ «Іллінський ПНІ» ДОР [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], визнаної недієздатною рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2006 року, у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 13 квітня 1994 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за р. №1-1762, на частку квартири №83, розташованої в будинку №7 о вулиці Осінній в м. Дніпрі, що залишалась після смерті її матері [PERSON], померлої 13 березня 1997 року, у звязку з тим, що у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, за висновком державного нотаріуса зявилась відсутність заяви спадкоємця до нотаріальної контори про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця. Однак, [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 25 березня 1995 року, на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі своєю матірю [PERSON] та після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] здійснила поховання матері та відправила усі необхідні погребальні обряди за власні кошти. Отже, [PERSON] фактично прийняла у спадщину належну спадкодавцеві ? частку квартири №83, розташованої в будинку №7 по вулиці Осінній в м.Дніпрі, оскільки вступила у володіння спадковим майном, будучи спадкоємицею за заповітом. З цих підстав просив позов задовольнити. Представник позивача в останнє судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Відповідно до заяви просив суд розглядати справу за його відсутності та не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився. Відповідно до листів просив суд розглядати справу без їх представника та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Свідок [PERSON] у судовому засіданні від 12 січня 2018 року пояснила, що вона є дочкою [PERSON], в інтересах якої подано позов. Зазначила, що до поміщення до КЗ «Іллінський психоневрологічний інтернат» її мати [PERSON] разом з [PERSON] проживала у [INFO]. Після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 25 березня 1995 року, [PERSON] стала постійно проживати у спірній квартирі разом зі своєю дочкою [PERSON] та матірю [PERSON] При цьому, [PERSON] сплачувала комунальні платежі, а в подальшому приймала участь у похованні [PERSON] Вважає, що фактично [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] (раніше [PERSON]) [PERSON], в інтересах якої подано позов, є дочкою [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Вольнянським РАЦС Новомосковського району Дніпропетровської області 09 липня 1958 року. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, [PERSON] належала ? частка квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 1994 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно розпорядження №3/366-94, зареєстрованого в КМ «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та записаного в реєстрову книгу №104п за реєстровим №55. 02 грудня 1978 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] ІІ-КИ, виданим Будинком щастя Жовтневого району м.Дніпропетровська. Дружина після укладення шлюбу взяла прізвище [PERSON]. Згідно заповіту від 13 квітня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] заповіла все належне їй майно, в тому числі квартиру [ADDRESS], своїй дочці [PERSON]. 25 березня 1995 року помер чоловік [PERSON] [PERSON]. Після його смерті [PERSON] постійно проживала у [INFO], що підтверджується поясненнями свідка. 13 березня 1997 року [PERSON], померла, що підтверджуються свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ №700080, виданим Індустріальним районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. На день смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2006 року [PERSON] визнана недієздатною. Згідно наказу Головного Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації №130-к від 31 жовтня 2001 року позивача [PERSON] призначено на посаду директора Іллінського психоневрологічного будинку-інтернату переведенню з окладом згідно штатного розпису з 01 листопада 2001 року. Згідно довідки КЗ «Іллінський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради №2-04 від 04 січня 2008 року [PERSON] дійсно проживає в інтернаті з 14 серпня 2001 року та понині. Знаходиться на повному державному забезпеченні. Відповідно до довідки КЗ «Іллінський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради №497-04 від 24 липня 2017 року, [PERSON], [INFO], інвалід ІІ групи, недієздатна, дійсно проживає в закладі з 14 серпня 2001 року і буде проживати довічно. Діагноз шизофренія параноїдна форма, безперервний тип протікання, галюцинаторно-параноїдний синдром, змішаний тип дефекту. [PERSON] закладу «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради №5251 від 24 квітня 2017 року позивача повідомлено, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] містяться відомості про право власності: гр. [PERSON] ? частка (на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 1994 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно розпорядження №3/366-94, зареєстроване в КМ «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та записано в реєстрову книгу №104п за реєстровим №55); гр. [PERSON] ? частки (на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02 жовтня 2003 року, виданого Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстром №1-5132, зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №1749043). Як вбачається з договору дарування частки квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй ? частки квартири [ADDRESS]. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.524 ЦК Української РСР спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За вимогами ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій частині дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] вбачається, що єдиним спадкоємцем за заповітом [PERSON] є її дочка [PERSON]. На підтвердження факту прийняття спадщини та вчинення певних дій, спрямованих на прийняття спадщини [PERSON], позивачем до матеріалів справи долучені фотографії особистих речей померлої [PERSON], які прийняла у володіння [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні від 12 січня 2018 року пояснила, що вона є дочкою [PERSON], в інтересах якої подано позов. Зазначила, що до поміщення у КЗ «Іллінський психоневрологічний інтернат» її мати [PERSON] разом з [PERSON] проживала у [INFO]. Таким чином, на час смерті [PERSON] свідок разом із [PERSON] проживали у спірній квартирі. При цьому [PERSON] сплачувала комунальні платежі, а в подальшому приймала участь у похованні [PERSON] Вказує, що фактично [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] Отже, [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк у відповідності до ст.549 ЦК Української РСР фактично прийняла спадщину після смерті її матері [PERSON], оскільки на час її смерті була проживала разом з нею та прийняла у володіння особисті речі померлої [PERSON] За змістом ст.ст.1296-1298 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 роз'яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Як вбачається з матеріалів справи, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 липня 2017 року відмовлено [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON], у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки квартири №83, яка знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул.Осінній, буд.№7, що належала спадкодавцю [PERSON] Вищевказану постанову, мотивовано тим, що [PERSON] не надано доказів фактичного прийняття [PERSON] спадщини та вона заяву у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини за місцем її відкриття не подала, тобто у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини. Таким чином, суд вважає можливим визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS], оскільки іншим шляхом, крім визнання права власності в порядку спадкування за заповітом у судовому порядку у позивача немає можливості захистити своє право і отримати спадщину.

Outcome: approved