Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 03 грудня 2013 року між сторонами було укладено договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 10990 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості. Проте, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконувала належним чином і станом на 24.06.2015 року у неї перед позивачем виникла заборгованість у сумі 26097 грн. 36 коп. А тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк» зазначену суму заборгованості та понесені судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини неприбуття суд не повідомила. У відповідності до положень ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, суд за згодою представника позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, оскільки розгляд справи здійснюється судом у відсутності осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1050 цього ж Кодексу, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 03 грудня 2013 року [PERSON] отримала кредит в сумі 10990 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір між сторонами був укладений у виді анкети-заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між сторонами договір, що підтверджується її підписом у заяві. Для виконання зобовязання Банк відкрив відповідачу рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Проте, [PERSON] взяті на себе зобовязання за договором не виконувала. А тому, станом на 24 червня 2015 року у неї перед позивачем виникла заборгованість у сумі 26097,36 грн., з яких 11026,96 грн. заборгованість за кредитом; 12551,48 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 800 грн. заборгованість за пенею та комісією; 1718,92 грн. заборгованість по судовим штрафам. Таким чином, судом встановлено, що в порушення вимог кредитного договору позичальник не виконує взяті на себе договірні зобовязання щодо сплати кредиту. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 03 грудня 2013 року в розмірі 26097,36 грн. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 260 грн. 97 коп. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 525, 526, 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved