Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

У липні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] ( [PERSON]) про стягнення заборгованості за кредитним договором / а. с. 2-4 /. В обґрунтування своїх позовних вимог банк посилався на те, що 13.02.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 7800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, а якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, то він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідач ознайомлений та згодний з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, як і підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві від 13.02.2006 року / а. с. 10/. Оскільки, відповідач не виконував умови кредитного договору стосовного своєчасного повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними, то, станом на 30.05.2014 року, у нього виникла заборгованість перед банком у розмірі 21420,52 грн , де: 4867,46 грн. - заборгованість за кредитом; 15056,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) і 996,22 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач і просив стягнути з відповідача на його користь. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача не заперечувала в суді проти підписання [PERSON] 13.02.2006 року заяви , але заперечували проти позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності та просила застосувати строк позовної давності . Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що і зазначив банк у своєму позові, 13.02.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та відповідачем було укладено кредитний договір , згідно якого остання отримала кредит у розмірі 5000 грн, який у подальшому було збільшено до 7800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом .Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг - договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, а якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, то він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідач ознайомлена та згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, як і підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, - складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві від 13.02.2006 року /а. с. 10-12/. Факт особисто підписання заяви (договору) від 13.02.2006 року відповідач не оспорювала під час розгляду справи по суті. Оскільки, відповідач не виконувала умови кредитного договору стосовного своєчасного повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними, то, станом на 30.05.2014 року, у нього виникла заборгованість перед банком у розмірі 21420,52 , де: 4867,46 грн. - заборгованість за кредитом; 15056,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) і 996,22 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач і просив стягнути з відповідача на його користь / а. с.5-10 /. Розрахунок заборгованості відповідача перед банком - позивачем проведено у відповідності з умовами вище зазначеного договору від 13.02.2006 року та вимогами чинного законодавства . Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України - письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Як вбачається з матеріалів справи банк, в підтвердження своїх позовних вимог, надав суду належним чином оформлені копію спірного договору (заяву [PERSON] від 13.02.2006 року, Умови та Правила надання банківських послуг з Правилами користування платіжною картою - а. с.11-16) та розрахунок заборгованості / а. с. 5-9 /. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України - правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 2 ст.207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як було вище зазначено, судом встановлено, що 13.02.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір шляхом приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України), який відповідає вимогам чинного законодавства та волі сторін. До того ж, відповідно до умов цього договору відповідач ознайомилася і згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, як і підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві від 13.02.2006 року . Факт особистого підписання заяви (договору) від 13.02.2006 року відповідачем не оспорювався під час розгляду справи по суті. Відповідно до умов кредитного договору від 13.02.2006 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 5000 грн, який у подальшому було збільшено до 7800 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,0% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом . Пунктом 2 розділу І Умов і Правилами надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення) / а. с. 11 /. Відповідно до пунктів 3.1.1; 5.1 розділу ІІ Умов і Правилами надання банківських послуг - строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці . Згідно п. 9.12 розділу І Умов і Правилами надання банківських послуг - договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, а якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, то він автоматично лонгується на такий же термін. Договір підписано сторонами 13.02.2006 року. Остання операція за спірним договором (погашення платежів) була проведена відповідачем 22.02.2011 року, що вбачається з розрахунку заборгованості та підтвердив суду в судовому засіданні представник банку / а. с.8 /. З позовом до суду банк звернувся 02.07.2014 року / а. с. 2-5 /. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з позовною вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно спірного договору про надання банківських послуг від 13.02.2006 року (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу. Судом встановлено, що спірний договір (строк дії картки) діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, а якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, то він автоматично лонгується на такий же термін. Отже, строк дії договору (строк дії картки) визначений договором у два роки. Автоматичне неодноразове продовження дії картки (договору) не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки (договору) для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має. Подальше продовження дії картки (договору) є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів, неустойки. Виходячи з вище зазначеного та з урахування факту пред'явлення банком позову лише 02.07.2014 року, тоді як остання операція за спірним договором (погашення платежів) була проведена відповідачем 22.02.2011 року, тобто після спливу загальної позовної давності (3 роки відносно заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом і комісії), так і спеціальної позовної давності (1 рік відносно штрафів), оскільки право на звернення до суд з позовом у банку виникло у лютому 2011 року, - суд дійшов висновку, що наявні усі підстави для застосування пропуску строку позовної давності. Таким чином, в силу ст. ст. 256,257, ч.1,5 ст.261, ч.4 ст.267 ЦК України, позовні вимоги банку, щодо стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, не підлягають задоволенню і суд уважає, що в них слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed