Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що вона є власником земельної ділянки по вул. Піщана, 36 в м. Боярка. Відповідач є її сусідом. Скориставшись її відсутністю, відповідач самостійно, без отримання погодження, без її згоди зрізав огорожу. На її звернення до міліції була проведена перевірка та рекомендовано звернутись до суду. Відповідно до висновку спеціаліста їй було заподіяно матеріального збитку в розмірі 7554 грн., за даний висновок вона сплатила 2500 грн. Також через неправомірні дії відповідача їй було заподіяно моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 50 000 грн. Вказала, що також понесла витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. Просила суд стягнути з відповідача на її користь завдану матеріальну шкоду 7554 грн., за проведене дослідження 2500 грн., моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.; судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали. Просили задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, подав суду письмові заперечення. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку №36 по вул. І. Піщана в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого 25 липня 1984 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори. 26 травня 1998 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1054 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. І. Піщана, 36. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. З пояснень представників сторін встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки щодо визначення межі між садибами, в судовому порядку розглядався спір. Дані обставини підтверджуються також зверненнями сусідів до правоохоронних органів. 22 квітня 2013 року до Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області звернулась [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO] щодо пошкодження сусідами металевого паркану. Постановою слідчого СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області від 01 травня 2013 року кримінальне провадження закрито. З даною постанови вбачається, що на досудовому розслідуванні опитаний [PERSON] пояснив, що паркан та виноградне дерево він пошкодив, оскільки вони були розташовані дуже близько від його будинку, загороджуючи зовнішню стіну та вікно будинку. Твердження представника відповідача, що з заявою звернулась не позивачка, тому постанова не може підтверджувати винні дії [PERSON] по даній справі, суд до уваги не бере, оскільки в постанові був опитаний безпосередньо відповідач щодо обставин, які мають значення для даної цивільної справи. Існування інших суміжних ділянок між [PERSON] та [PERSON], наявності спору щодо меж по іншим земельним ділянкам суду не подано. Крім того, жодних обставин коли, де як встановлений та демонтований паркан представник відповідача не повідомила, оскільки дані обставини їй не відомі. Не подано відповідачем належних і допустимих доказів на спростування даної постанови. У постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). З поданого суду висновку спеціаліста №2-м.з. від 09 жовтня 2015 року, складеного ТОВ «Подільський експертний центр» вбачається, що розмір матеріального збитку, нанесеного власнику огорожі з метало профілю, внаслідок руйнівної фізичної дії сторонніх осіб, враховуючи його фізичний знос та роботи по монтажу та транспортуванню, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. І Піщана, 36 становить 7554 грн. За проведене дослідження позивачем було сплачено 2500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №4м від 15 жовтня 2015 року. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки при розгляді справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] пошкодив паркан, чим позивачу було заподіяно матеріальної шкоди, тому вимоги про стягнення збитків в розмірі 7554 грн. та 2500 грн. підлягають задоволенню. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обовязковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний звязок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів заподіяння моральної шкоди, тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє. Суд оцінює критично пояснення позивача, що через неправомірні дії відповідача вона зазнала сильних душевних хвилювань, що вплинуло на її психологічний стан, тобто позивачем не надано доказів на підтвердження причинно-наслідкового звязку між дією та наслідком. Крім того, між сторонами тривалий час існують неприязні відносини щодо встановлення спільної межі між земельними ділянками. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. За правилом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. У судовому засіданні представник відповідача заявив про застосування строків позовної давності, про що подав суду відповідну заяву. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У судовому засіданні представник позивача пояснила, що перший раз частина паркану була зрізана в 2010 році, але основна частина зрізана в 2013 році, тому суд вважає, що позивачка [PERSON] не пропустила строк на звернення до суду та задовольняє позовні вимоги частково. Підтвердженням даного факту є час звернення до Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачка також просила суд стягнути судові витрати на правову допомогу в розмірі 10\~000 грн. Але належних та допустимих доказів по даним витратам суду не надала.

Outcome: approved