Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

у липні 2015 року позивач звернувся до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно витягу постанови № 1 від 18.01.2014 року сумісного засідання правління та профспілкового комітету ПАТ «Електромотор» було прийнято рішення про виділення [PERSON], проживаючій в кімнаті № 221-22, кімнати [NUMBER] як доповнення до житлової площі. Однак, відповідачі самовільно зайняли дане приміщення, яке використовують у власних цілях та відмовляються звільнити його. З моменту надання у користування даного приміщення [PERSON] сплачує комунальні платежі за нього, однак користуватися ним не може. У зв'язку із цим, позивач просить суд витребувати у відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] належну позивачу кімнату [ADDRESS] площею 9,2 кв.м. та передати її в законне користування [PERSON] У судове засідання з'явилися представники позивача [PERSON], [PERSON], які просять суд позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідачі [PERSON] [PERSON], [PERSON] та представник останньої [PERSON] позов не визнали, вважаючи, що позивач не має правових підстав для звернення до суду, так як з огляду на положення ст. 387 ЦК України лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Факт знаходження майна на балансі особи не є правовою підставою права власності на нього, а тому позивач не має права звертатися із позовом до суду. Окрім цього, [PERSON] не видавався ордер як підстава для вселення у кімнату [NUMBER]. Із рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 09.04.2015 року слідує, що спірна кімната тривалий час, ще до виділення її позивачем третій особі, знаходилася у загальному користуванні мешканців гуртожитку. Будь - яких змін статусу кімнати [NUMBER] не надано. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] просять суд позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник третьої особи регіонального відділення Фонду державного майна України у Полтавській області Шморгай О.М. пояснила, що під час приватизації державного майна Полтавського електромеханічного заводу «Електромотор», гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] не увійшов до статутного капіталу створеного ВАТ «Електромотор», але залишився обліковуватися у нього на балансі як державне майно. На даний час зазначений гуртожиток переданий на баланс ДП «Електромотор - Побут» ВАТ «Електромотор» без зміни форми власності згідно акту від 01.11.1998 року, що було зафіксовано під час перевірки утримання, збереження, використання державного майна, яке знаходиться на балансі ВАТ «Електромотор» від 15.07.2002 року та підтверджується матеріалами щорічної інвентаризації вищезазначеного державного майна. Окрім цього, до їхніх повноважень не входить питання з'ясування обставин та законності правовідносин між балансоутримувачем та фізичними особами в частині надання жилої площі у гуртожитку. При прийнятті рішення покладаються на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, їх представників, вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні докази у ній, встановив наступне: на балансі ДП «Електромотор-побут» ПАТ «Електромотор» знаходиться гуртожиток за адресою: [ADDRESS]. Загальна площа гуртожитку - 5009,2 кв.м. (а.с.8). Постановою №1-а від 15.01.2014 року «Про зміну статусу призначених нежитлових приміщень та виділення їх для проживання працівників заводу» виділено нежитлові приміщення - червоні куточки (побутові кімнати) з 1-го по 9-ий поверхи гуртожитку під тимчасове проживання громадян, у зв'язку з великою чергою працівників заводу на житло та відсутністю потреби у використанні значної вільної площі для загальних потреб, а також зменшенням фінансового навантаження за оплату теплоносіїв нежитлових приміщень. (а.с.7). Згідно витягу з постанови №1 від 18.01.2014 року сумісного засідання правління та профспілкового комітету ПАТ «Електромотор» - [PERSON], проживаючій в кімнаті [NUMBER] вирішено виділити кімнату [NUMBER], площею 9,3 кв.м., розташовану між кухнею та кімнатою [NUMBER] як доповнення до житлової площі (а.с.9). Комісією в складі голови комісії - директора ДП «Електромотопобут» [PERSON], членів комісії: паспортиста, адміністратора та слюсара - сантехніка «Електромоторпобут» [PERSON], [PERSON], [PERSON] зафіксовано, що в кімнаті [NUMBER] наявні речі, які належать [PERSON], [PERSON], [PERSON] та які чинять перешкоди у вільному розпорядженні кімнатою [NUMBER] [PERSON], яка надана їй у користування на підставі витягу з Постанови №1 від 18.01.2014 року та знаходиться за адресою: [ADDRESS],про що складено акт від 22.09.2014 року. (а.с.17-18). На адресу відповідачів, директором ДП «Електромотор-побут» направлялися листи-розпорядження з вимогою звільнити спірну кімнату. (а.с.11-16). Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 09.04.2015 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спірною кімнатою - відмовлено. Із мотивувальної частини даного рішення слідує, що у судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] має статус гуртожитку, виділена кімнату позивачу кімнату - [NUMBER] є допоміжним приміщенням і перебуває в загальному користуванні мешканців гуртожитку. Будь - яких даних про зміну статусу кімнати [NUMBER] суду не надано. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом України від 17.07.1997 року, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. ( Ст. 16 ЦК України). Згідно положень ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Норми ст. 387 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння, а саме власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до ст.. 387 ЦК України та ч.3 ст. 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння. У судовому засіданні встановлено, що під час приватизації державного майна Полтавського електромеханічного заводу «Електромотор», гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] не увійшов до статутного капіталу створеного ВАТ «Електромотор», але залишився обліковуватися у нього на балансі як державне майно. (а.с. 153). На даний час зазначений гуртожиток переданий на баланс ДП «Електромотор - Побут» ВАТ «Електромотор» без зміни форми власності згідно акту від 01.11.1998 року, що було зафіксовано під час перевірки утримання, збереження, використання державного майна, яке знаходиться на балансі ВАТ «Електромотор» від 15.07.2002 року та підтверджується матеріалами щорічної інвентаризації вищезазначеного державного майна. (а.с.155-160). Таким чином, судом встановлено, що вказаний вище гуртожиток є державним майном, власником якого являється держава Україна. Оскільки позивач є лише балансоутримувачем даного гуртожитку, тобто не власником, то одноособового права на звернення до суду з віндикаційним позовом у нього немає. Одночасно слід прийняти до уваги той факт, що спірна кімната 213 -Б у гуртожитку не має статусу жилої кімнати, ордер на вселення у неї [PERSON] не видавався, будинок [ADDRESS] має статус гуртожитку, виділена кімнату позивачу кімнату - [NUMBER] є допоміжним приміщенням і перебуває в загальному користуванні мешканців гуртожитку. Будь - яких даних про зміну статусу кімнати [NUMBER] суду не надано. Дані обставини були предметом розгляду у судовому засіданні за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спірною кімнатою, про що Октябрським районним судом м.Полтави постановлено заочне рішення від 09.04.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ч.3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судові витрати суд вирішує у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати стягненню з відповідачів на користь позивача не підлягають.

Outcome: dismissed