Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

У листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], та просила постановити рішення, на підставі якого поновити її порушене право та вселити її у будинок №60 по вул. Врубеля (колишня Луначарського) у м. Харкові, а також стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та судовий збір у розмірі 487грн. 20 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що шлюб між нею та [PERSON] зареєстровано 25 листопада 1995 року. Одразу після реєстрації шлюбу вона була зареєстрована у спірному домоволодінні як член родини зі згоди власника [PERSON] Також була зареєстрована і її донька від першого шлюбу [PERSON]. Від шлюбу із [PERSON] вони мають сина, [PERSON], який також зареєстрований у [INFO]. Під час спільного життя із чоловіком, вони займали дві кімнати. Коли донька вийшла заміж, вона виїхала із будинку і знялася з реєстрації за цією адресою. Спільне життя із [PERSON] не склалося, чоловік знайшов іншу жінку та пішов до неї і шлюб було розірвано. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 липня 2011 року з [PERSON] стягнути аліменти на її користь на утримання сина [PERSON]. Після розірвання шлюбу між її колишнім чоловіком та його матірю, [PERSON] була усна домовленість, що вона залишається проживати у тих же двох кімнатах, які вони займали із чоловіком. Так вона лишилася проживати там із сином [PERSON], який на той час був ще неповнолітнім. Однак їй було заборонено користуватися кухнею, туалетом, ванною кімнатою, вона користувалася лише літньою кухнею, де був газ, і там же готувала їжу. Потім син виріс, одружився та поїхав проживати у м. Запоріжжя. Вона лишилася проживати у спірному будинку. Позивач зазначає, що поступово їй створювалися умови для неможливості проживання у будинку, частину її речей винесли в одну передню прохідну кімнату, де зняли двері, і всі почали ходити через цю кімнату, бо планування кімнат - «трамвайчиком», а частину речей зовсім винесли у літню кухню (телевізор, тощо). В тій кімнаті нібито почали робити ремонт, її речі, які як попало звантажені в одну кімнату, усі у грязі, пилу. Вказує також, що її у буквальному сенсі виганяли із будинку. Відповідач має ще дві дочки, які приїхали разом із своїми дітьми, і тому їй немає місця навіть у тій прохідній кімнаті, в яку винесли її речі. Позивач зазначає, що з цього приводу вона неодноразово зверталася до [PERSON], також викликала міліцію, які приїхали, зобовязали [PERSON] поставити на місце двері і не створювати перешкод для користування житловою площею і проживання, на що вона відповіла, що вона власник і має право робити усе що їй заманеться! Крім того, відключили газ у літній кухні, і вона не мала можливості готувати їжу. Коли приїхав син, який зареєстрований у спірному будинку, його навіть не пустили і, як зазначає позивач, вони були вимушені знімати номер у готелі. Вказує на те, що два тижні тому, [PERSON] змінила замок на дверях і зовсім не пустила її у будинок. Вона неодноразово намагалася потрапити у будинок мирним шляхом, намагалася пояснити [PERSON], що має право на проживання, однак вона навіть у двір не пускає, також зверталася із заявами у міліцію з цього приводу. Більш того, три роки тому, [PERSON] вже намагалася вигнати її із будинку, тоді вона також викликала міліцію, приходив дільничний [PERSON], розяснював [PERSON] що вона не має права виганяти із будинку. Позивач зазначає, що після реєстрації шлюбу із [PERSON], усі свої гроші, які у неї були після поділу майна із колишнім чоловіком, а це чотири тисячі доларів, вона принесла у сімю. З цих грошей вони придбали автомобіль, на той час за 1800 доларів, а потім чоловік продав цей автомобіль і грошей їй ніяких не віддавав. Коли у 1998 році [PERSON] був засуджений до 5 років позбавлення волі у колонії посиленого режиму, то на той час невістка була потрібна, бо були гроші і треба було утримувати сімю, передавати харчі у колонію. На даний час вона прожила у цьому будинку 20 років, не має де жити, деякий час перебивалася то у друзів, то ще десь, потім вимушена була зняти житло, платити за нього, хоча не має достатньо заробітку для цього, оскільки відповідач перешкоджає її законному право користуватися житловим приміщенням. Крім того, позивач зазначає, що діями відповідача їй заподіяно і моральну шкоду, яку вона оцінюю у пять тисяч гривень, бо її позбавили законного права користуватися житлом, вона вимушена як безхатченко скитатися, внаслідок чого погіршився її стан здоровя, підіймається тиск, постійний головний біль. Всі вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON], яка діє на підставі угоди про надання юридичної допомоги від 18.11.2015 року, заявлений позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, та пояснили про обставини, які викладені у рішенні вище. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі адвокатської угоди від 17.11.2015 року, у судовому засіданні позов [PERSON] не визнали, пояснили, що права позивача не порушені, вони визнають її право на проживання. Двері насправді змінювалися, робився ремонт. В квартирі зареєстровано 8 чоловік, проживає 11 чоловік, на яких три кімнати, тому обєктивно виникають побутові проблеми. Двері зняті по усьому будинку, оскільки в домі ремонт. При цьому зазначили, що ніяких усних домовленостей між [PERSON] та [PERSON] не було, [PERSON] має право на проживання та користування, ніхто не казав їй виселятися. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що ніхто не створює позивачу умови, непридатні для проживання, не забороняє користуватися газом, готувати їжу, заперечував проти того, що змінені замки. Пояснив, що свої особисті речі [PERSON] забрала при міліції, залишилися фактично меблі. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. Так, у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO] (колишня Луначарського) 60 (а. с. 7-14). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 27 жовтня 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-ВЛ № 016670, виданого 01 березня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис №376 від 27 жовтня 2004 року (а. с. 16). За клопотанням представника позивача в судовому засіданні було допитано в якості свідка старшого інспектора жовтневого відділення поліції Київського відділу поліції головного управління Меркулова , який пояснив, що він працює 15 років, [PERSON] неодноразово зверталися до поліції з заявами з приводного того, що [PERSON] викинула усі її речи та з кімнати зняла двері, на що [PERSON] пояснила, що двері віддала на реставрацію, у будинку робить ремонт; він намагався врегулювати спір мирним шляхом, але через де який час [PERSON] знову звернулась із заявою про те, що вона не змогла потрапити до дому , на хвіртці був змінений замок. Крім того, факт неможливості [PERSON] потрапити до будинку 31.05.2016 року, вже після того, як відповідач 18 грудня 2015 року направила позивачу та до поліції заяви, про те , що вона не заперечує проти проживання [PERSON] у будинку, її право ніким не порушувалось, також підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які поясни суду, що в їх присутності [PERSON] намагалась відкрити замок хвіртки, та ключ не підходив, вони стукали, гукали, але ніхто не вийшов; як пояснили їм [PERSON] у будинку живе її свекруха, яка не пускає її у будинок там знаходяться усі її речи. В обґрунтування чинення [PERSON] перешкод у користуванні позивачу спірним домоволодінням, [PERSON] надала до суду наступні висновки: - затверджений 29.09.2015 року начальником Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, з якого вбачається, що 25.08.2015 року [PERSON] зверталася до Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з заявою про те, що колишня свекруха з сином зняли двері в її кімнаті. Опитана [PERSON] пояснила, що за вказаною адресою м. Харків, вул. Луначарського, 60, проживає 20 років разом з колишньою свекрухою - [PERSON] Колишній чоловік, з яким вона розлучилася у 2004 році, на теперішній час мешкає разом з іншою родиною в іншій квартирі. 24.08.2015 року вона повернулася додому і побачила, що [PERSON] разом з мамою зняли двері до її кімнати, де знаходяться її особисті речі. Опитана [PERSON] пояснила, що у домоволодіння, яке належить їй на праві власності, мешкає її колишня невістка разом з її онуком, вже тривалий час. [PERSON] розлучилася із її сином [PERSON] у 2004 році, але залишилася проживати у її домі. Останнім часом між ними склалися неприязне ні стосунки, так як [PERSON] вимагає з її сина купити ї1 житло, щоб вона виїхала з цього дому, але у сина інша родина і він не має такої можливості. Останнім було розяснено, що усі питання щодо розподілу майна та права користування житлом вони можуть вирішити, звернувшись до суду (а.с. 96). - затверджений 22.10.2015року начальником Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, з якого вбачається, що 10.10.2015 року [PERSON] зверталася до Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з заявою про те, що свекруха з сином не дають поставити двері у кімнаті, які були ними зняті раніше. Опитана [PERSON] пояснила, що за вказаною адресою м. Харків, вул. Луначарського, 60, проживає 20 років разом з сином та колишньою свекрухою - [PERSON] Близько місяця тому свекруха з сином [PERSON], зняли двері у її кімнаті та винесли речі в іншу кімнату та сарай. [PERSON] вже другий раз намагається поставити двері назад, але свекруха їй не дає та вчиняє сварки. Опитана [PERSON] пояснила, що [PERSON] розлучилася із її сином [PERSON] у 2004 році і на теперішній час у неї немає правових підстав у неї мешкати. Останнім було розяснено, що усі питання щодо розподілу майна та права користування житлом вони можуть вирішити, звернувшись до суду (а.с. 92). - затверджений 30.10.2015року начальником Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, з якого вбачається, що 02.10.2015 року [PERSON] зверталася до Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з заявою про те, що колишня свекруха з сином перенесли її речі в інші кімнати без її відома. Опитана [PERSON] пояснила, що за вказаною адресою м. Харків, вул. Луначарського, 60, проживає 20 років разом з сином та колишньою свекрухою - [PERSON] Колишній чоловік [PERSON] на теперішній час мешкає разом з іншою родиною в іншій квартирі. 02.10.2015 року вона повернулася додому і побачила, що свекруха з сином винесли усі її речі в інші кімнати та сарай, при цьому вони це зробили без її відома та дозволу і таким чином намагаються її виселити з її частини дому. Опитати [PERSON] не видалося можливим, оскільки остання від надання будь-яких письмових пояснень відмовилася, пославшись на те, що між нею та невісткою останнім часом склалися неприязне ні стосунки. Останнім було розяснено, що усі питання щодо розподілу майна та права користування житлом вони можуть вирішити, звернувшись до суду (а.с. 94). - затверджений 30.10.2015року начальником Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, з якого вбачається, що 06.10.2015 року [PERSON] звернулася Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з заявою про те, що колишня свекруха - [PERSON] перенесла її речі в інші кімнати без її відома. В ході розгляду матеріалу було встановлено, що за даним фактом [PERSON] вже зверталася до ОВС 02.10.2015 року, по якому була проведене перевірка і прийняте рішення (а.с. 98). - затверджений 03.11.2015року начальником Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, з якого вбачається, що 03.11.2015 року [PERSON] звернулася Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з заявою про те, що колишня свекруха - [PERSON] з сином вчиняють з нею сварки, не дають поставити двері у кімнаті, які були зняти ними раніше. Опитана [PERSON] пояснила, що за вказаною адресою м. Харків, вул. Луначарського, 60, проживає 20 років разом з сином та колишньою свекрухою - [PERSON] Близько місяця тому свекруха з сином [PERSON] зняли двері у її кімнаті та винесли її речі в іншу кімнату та сарай. [PERSON] вже другий раз намагається поставити двері назад, але свекруха їй не дає і вчиняє сварки. В ході розгляду матеріалу опитати за вищевказаним фактом [PERSON] та [PERSON] не видалося можливим, оскільки останні за повістками до Жовтневого РВ не зявляються (а.с. 116). Як вбачається із пояснень відповідача, вона визнає, що дійсно позивач не проживає в спірному житловому будинку, а мешкає в сторонніх осіб. Однак суд критично ставиться до твердження відповідача стосовно того, що право [PERSON] на проживання у спірному будинку ніхто не порушував і вона має можливість безперешкодно повернутися до будинку і проживати, оскільки це суперечить матеріалами справи. Так судом встановлено, що [PERSON] позбавлена ліжка у спірному домоволодінні, її речі винесені у сарай, змінені замки, тобто суд дійшов висновку про те, що відповідачем навмисно створено умови, неможливі для проживання [PERSON] у будинку. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, у разі незаконного позбавлення права користування жилим приміщенням та обставина, що особа, яка купила останнє, є добросовісним набувачем, не може бути підставою для відмови у відновленні порушеного права і визнанні недійсними акта про приватизацію жилого приміщення та угоди про його відчуження. Відповідно до ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист його права, у тому числі від власника цього майна, відповідно до положень глави 29 ЦК України, яка регулює захист права власності. Зі змісту ст.ст.391, 396 ЦК України користувач майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном. Суд, даючи оцінку вищезазначеним доказам, у їх сукупності, приходить до висновку про те, що права [PERSON] щодо проживання у спірному домоволодінні порушуються [PERSON], оскільки вона на законних підставах вселилася до вказаного будинку і не може бути позбавлена права користуватися ним, а тому вони підлягають поновленню шляхом її вселення. Разом з тим, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК та в Постанові Пленуму Верховного Суду № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Проте, суд вважає, що позивач не надала суду належних доказів , які б підтверджували, що діями [PERSON] їй заподіяна моральна ( немайнова) шкода, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Згідно\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений нею, що підтверджується матеріалами справи (а.с.1), судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial