Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона є власником житлового будинку незавершеного будівництвом за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований у даному будинку однак не проживає у ньому більше чотирьох років оскільки виїхав за межі території України, не приймає участі в утриманні будинку та не надає жодної допомоги на добудову та ремонти будинку і інші послуги. Реєстрація відповідача у будинку позивача порушує його права на оформлення субсидії, а також на вільне розпоряджання майном. Посилаючись на приписи ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України та ст. ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] . Відзив на позов відповідачем [PERSON] не подавався. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовільнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Крім того інформація про стан розгляду справи та дату судових засідань розміщено на веб-сайті суду в мережі Інтернет. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу про державну реєстрацію прав Хустського державного підприємства технічної інвентаризації за номером 37072272 від 29.12.2012 житловий будинок, незавершений будівництвом за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») (а.с.10). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 26 вересня 2017 року встановлено, що у будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] [INFO] . При цьому встановлено, що громадянин [PERSON] у будинку за вказаною адресою не проживає більше року.(а.с.17) Також згідно акту обстеження житлово побутових і матеріальних умов від 19 березня 2021 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в будинку за адресою: [ADDRESS] , при цьому [PERSON] фактично не проживає за цією адресою з 2016 року. (а.с.18) Відповідно до змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України). За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до положень ст.ст.379, 380, 381 ЦК України об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в спірному житлі, однак більше року там не проживає, що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов від 26 вересня 2017 року та Актом обстеження матеріально-побутових умов від 19 березня 2021 року\~ . Відповідач, будучи зареєстрованим у будинку позивача до тепер, порушує його права та законні інтереси, як власника, зокрема, і на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, а також позбавляє права на отримання позивачем субсидії. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: адресою [ADDRESS] підлягає до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України витрати із сплати судового збору в сумі 908 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved