Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

У листопаді 2012 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], які є власниками квартирі [ADDRESS], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до діючого законодавства, мешканці житлових приміщень зобов'язані своєчасно вносити плату за обслуговування і утримання будинку. Позивач обслуговує вказане житлове приміщення та прибудинкову територію. Але відповідачі тривалий час не вносять платежі за обслуговування і утримання будинку, у зв'язку з чим заборгованість станом на 31.10.2012 року відповідно до стану особового рахунку [NUMBER] по сплаті за житлово-комунальні послуги за період з 01.05.2008 року по 31.10.2012 року становить 6179,63 грн. При цьому, 06.08.2012 року відповідачем був підписаний договір про надання послуг по утриманню будинку. Позивач двічі збільшував свої позовні вимоги. Останній раз 22 квітня 2013 року позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги по утриманню будинку і прибудинкової території у розмірі 7106,93 грн., інфляцію у розмірі 2572,71 грн. та 3% річних у сумі 995,36 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2013 року позовні вимоги Комунального підприємства «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення суми боргу за обслуговування житлового будинку та прибудинкової території - задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь КП «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» суму боргу за житлово-комунальні послуги у розмірі 5312,36 грн. та 3% річних у сумі 544,92 грн. Вирішено питання про судові витрати. З рішенням суду першої інстанції не погодилися [PERSON] та Комунальне підприємство «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг», подали апеляційні скарги, вважали, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своєї апеляційної скарги [PERSON] зазначає, що з позивачем ніяких договорів на послуги не укладав, позивач не зміг вказати та надати договори на вимогу відповідача, які є узгоджені між сторонами з зазначенням строків сплати платежів за обслуговування житлового будинку та прибудинкової території, та з якої узгодженої дати у відповідачів виникає обов'язок по сплаті зазначених платежів на підставі ч. 1 ст. 509 ЦК України. Вважає, що позивачем не доведено, що він намагався укласти договір з обслуговування будинку у період з 2008 року до 06.08.2012 року, а відповідачі відмовлялися від виконання такого договору. Тому на думку апелянта, суд невірно застосував приписи ЦК України і стягнув заборгованість на підставі неіснуючих у період 2008-2012 роках договірних відносин. На підставі цього, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї апеляційної скарги КП «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми ст. 264 ЦК України, не прийнято до уваги той факт, що відповідачем періодично було здійснено оплату комунальних послуг, а тому це є підтвердженням переривання позовної давності. Крім того, для застосування позовної давності відповідач надає заяву про це, але відповідач такої заяви до суду не направляв. Також, при ухваленні рішення суд відмовив у задоволенні позову в частині стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, тим самим позбавив позивача права на нарахування на суму заборгованості відповідача встановленого індексу інфляції, яке прямо передбачено ЦК України статтею 96 та 625. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач [PERSON] та його представник доводи своєї апеляційної скарги підтримали та просили скаргу задовольнити. Апеляційну скаргу позивача не визнали. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить отримання ним телефонограми. Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю відповідача [PERSON] та представника позивача. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача [PERSON] не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як зазначено в ст. 303 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом першої інстанції встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] відповідно свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням від 22.02.2008 року №24302, є власниками квартири [ADDRESS] по ? її частини (а.с. 125). Відповідно до рішення виконавчого комітету Артемівської міської ради №740 від 01.11.2006 року позивач КП «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг» визначений виконавцем житлово-комунальних послуг у житлових будинках комунальної власності територіальної громади м. Артемівська (а.с. 12). Рішенням виконкому Артемівської міської ради від 07.05.08. №331 для населення м. Артемівська, яке мешкає у комунальному житловому фонді, були встановлені тарифи та послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (а.с. 17, 18). З особового рахунку [NUMBER], відкритого на ім'я [PERSON], вбачається, що відповідачі не виконують свої зобов'язання по оплаті за житло і дійсно мають заборгованість перед позивачем, яка станом на 01.04.2013 року становить 7106,93 грн. (а.с. 47-49, 112). Задовольняючи частково позовні вимоги КП «Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг», суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог в межах строків позовної давності. Але, оскільки індекс інфляції протягом 2008-2012 років не перевищував 101 відсоток індексу споживчих цін, тому підстави для стягнення інфляційних витрат відсутні. Крім того в частині позовних вимог за період до 1 листопада 2009 року сплив строк позовної давності. Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та нормам закону. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди). Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Підпунктом 5 п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Виходячи з вищезазначеного, оскільки відповідачами своєчасно і у встановленому розмірі оплату за послуги з утримання будинку та прибудинкової території не сплачувались, то суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з них у солідарному порядку заборгованість за житлово-комунальні послуги, але помилково застосував строки позовної давності. Так, ст. 257 ЦК України передбачає, що загальний строк позовної давності, впродовж якого особа може звернутися за захистом порушеного права, встановлений три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Такої заяви до суду не надходило. Тому суд першої інстанції помилково застосував строк позовної давності. Також, оскільки відповідачі є належними споживачами комунальних послуг, які надавалися позивачем, ці комунальні послуги щомісячно не сплачували, тому повинні сплатити відповідні платежі. Але наданий позивачем розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції треба робити виходячи з щомісячних нарахувань, і розрахунок індексу інфляції повинен провадитися на всю суму несплачених платежів за кожен місяць прострочення сплати, сума заборгованості зі сплати платежів за попередні місяці не додається за наступні, а саме: серпень 2008 року - заборгованість 128,04 грн., індекс інфляції - 1,362 - сума приросту за індексом інфляції - 46,35 грн.; вересень 2008 року відповідно - 128,04 грн. - 1,364 - 46,61 грн.; жовтень 2008 року - 128,04 грн. - 1,349 - 44,69 грн.; листопад 2008 року - 128,04 грн. - 1,326 - 33,27 грн.; грудень 2008 року - 128,04 грн. - 1,307 - 39,31 грн.; січень 2009 року - 128,04 грн. - 1,280 - 35,85 грн.; лютий 2009 року - 82,98 грн. - 1,244 - 20,25 грн.; березень 2009 року - 122,76 грн. - 1,225 - 27,62 грн.; квітень 2009 року - 122,76 грн. - 1,208 - 25,53 грн.; травень 2009 року - 122,76 грн. - 1,198 - 24,31 грн.; червень 2009 року - 122,76 грн. - 1,192 - 23,57 грн.; липень 2009 року - 122,76 грн. - 1,179 - 21,97 грн.; серпень 2009 року - 122,76 грн. - 1,180 - 22,10 грн.; вересень 2009 року - 122,76 грн. - 1,182 - 22,34 грн.; жовтень 2009 року - 122,76 грн. - 1,173 - 21,24 грн.; листопада 2009 року - 22,76 грн. - 1,162 - 3,69 грн.; грудень 2009 року - 122,76 - 1,150 - 18,41 грн.; січень 2010 року - 122,76 грн. - 1,140 - 17,19 грн.; лютий 2010 року - 122,76 грн. - 1,119 - 14,61 грн.; березень 2010 року - 122,76 грн. - 1,099 - 12,15 грн.; квітень 2010 року - 122,76 грн. - 1,089 - 10,93 грн.; травень 2010 року - 122,76 грн. - 1,092 - 11,29 грн.; червень 2010 року - 122,76 грн. - 1,099 - 12,15 грн.; липень 2010 року - 122,76 грн. - 1,103 - 12,64 грн.; серпень 2010 року - 122,76 грн. - 1,105 - 12,89 грн.; вересень 2010 року - 122,76 грн. - 1,092 - 11,29 грн.; жовтень 2010 року - 122,76 грн. - 1,061 - 7,49 грн.; листопад 2010 року - 122,76 грн. - 1,056 - 6,87 грн.; січень 2011 року - 122,76 грн. - 1,045 - 5,52 грн.; лютий 2011 року - 122,76 грн. - 1.034 - 4,17 грн.; березень 2011 року - 122,76 грн. - 1,025 - 3,07 грн.; квітень 2011 року - 122,76 грн. - 1,011 - 1,25 грн.; з травня 2011 року по серпень 2011 року включно інфляція була менше 1, тому сума інфляції на відповідні місяці не нараховується. Вересень 2011 року - 122,76 грн. - 1,003 - 0,37 грн.; жовтень 2011 року - 122,76 грн. - 1,102 - 0,25 грн.; листопад 2011 року - 122,76 грн. - 1.002 - 0,25 грн.; грудень 2011 року - 122,76 грн. - 1,001 - 0,12 грн. З січня 2012 року по серпень 2012 року включно інфляція була менше 1, тому сума інфляції на відповідні місяці не нараховується. Вересень 2012 року - 185,46 грн. - 1,003 - 0,56 грн.; жовтень 2012 року - 185,46 грн. - 1,002 - 0,37 грн.; січень 2013 року - 185,46 грн. - 1,001 - 0,19 грн. З лютого по березень 2013 року включно інфляція була менше 1, тому сума інфляції на відповідні місяці не нараховується. 3% річних розраховується з загальної суми заборгованості за весь період і складає - 995,36 грн. Таким чином, виходячи з принципу диспозитивності, суд розраховує суму приросту за індексом інфляції та 3% річних, які підлягають стягненню з відповідачів, відповідно до позовних вимог за період з 01 серпня 2008 року по 1 квітня 2013 року без застосування строків позовної давності. З проведеного розрахунку з індексом інфляції та 3% річних, сума заборгованості відповідачів за вказаний період становить: 7106,93 грн. - загальна заборгованість, приріст інфляції - 1246,16 грн., 3% річних - 995,36 грн., , а всього - 9348,45 грн. І ця сума підлягає стягненню з відповідачів. Доводи апеляційної скарги [PERSON] про відсутність правових підстав для сплати наданих позивачем послуг з утримання будинку, прибудинкової території є необґрунтованими, оскільки не базуються на положеннях Закону України «Про житлово-комунальні послуги», де зазначено, що укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін, крім того такий обов'язок покладено на споживача. Сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за фактично надані послуги з утримання будинку, прибудинкової території та вивезення твердих побутових відходів . Також апеляційний суд визнає не спроможними доводи апеляційної скарги [PERSON] щодо незабезпечення виконавцем своєчасності та якості наданих житлово-комунальних послуг, оскільки такі доводи є недоведеними у розумінні ст.ст. 58-60 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що рішеннями виконкому Артемівської міської ради встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за відповідні періоди, затверджений Перелік робіт з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. З наданих актів виконаних робіт вбачається, що ці роботи по будинку, в якому мешкають відповідачі, виконані. Вищевказане дає підстави апеляційному суду зробити висновок про те, що позивач має право звернення до суду за захистом своїх прав в разі несплати за надані послуги незалежно від того чи існує між сторонами письмовий договір про надання цих послуг. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо його обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 214,60 грн., тому з відповідачів на користь позивача має бути стягнуто саме цей судовий збір.

Outcome: partial