Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У липні 2016 року ПАТ «Акцент-Банк» (далі ПАТ «А-Банк») звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 05 грудня 2012 року, яка утворилась станом на 06 липня 2016 року в сумі 21098 грн. 43 коп., з яких: 1555 грн. 33 коп. - заборгованість по кредиту, 15112 грн. 22 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2950 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 980 грн. 88 коп. - штраф (процентна складова). В обґрунтування заявлених позовних вимог ПАТ «А-Банк» посилається на те, що [PERSON], який отримав кредит в розмірі 1600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, не виконує взятих на себе зобов»язань з повернення коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість. В судове засідання представник позивача Сафір Ф.О. не з»явився, однак подав клопотання, у якому просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON], який у встановленому порядку повідомлений про час і місце судового засідання, подав письмову заяву, у якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає лише в частині заборгованості по тілу кредиту в сумі 1600 грн. та по відсотках за користування кредитом. Крім того, подав письмові заперечення проти позову, у яких просить застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що прострочка по погашенню заборгованості виникла 06 січня 2013 року, а тому трирічний строк звернення до суду сплинув 06 січня 2016 року, а позовна заява подана 21 липня 2017 року. Крім того, посилається на те, що позивач не надав доказів надання кредиту, а тому розрахунок заборгованості вважає необґрунтованим. Оскільки сторони в судове засідання не з»явились, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 грудня 2012 року ПАТ «А-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії із лімітом 1600 грн. під 36 % річних, які нараховуються на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році, на строк дії платіжної картки, перерахувавши грошові кошти на картковий рахунок позичальника. [PERSON] зобов'язався повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, на кінець звітного місяця до 25-го числа місяця, що слідує за звітним. ПАТ «А-Банк» і [PERSON] уклали кредитний договір шляхом приєднання останнього до запропонованих банком Умов і Правил надання банківських послуг. Сторони визначили, що заява клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, Пам»ятка клієнта та Тарифи становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг. Подавши позивачеві анкету-заяву клієнта від 05 грудня 2012 року, [PERSON] приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах Умовах і Правилах, Тарифах. Сторони підписали названі документи, які містять усі істотні умови кредитного договору. При цьому, відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування. Отже, ПАТ «А-Банк» і [PERSON] у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. Після укладення договору [PERSON] одержав на картковий рахунок 1600 грн. кредитного ліміту. З виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що він користувався кредитною карткою, отримував готівкові кошти через банкомат, здійснював часткове погашення кредиту, яке в останнє мало місце 12 листопада 2013 року, що спростовує твердження [PERSON] про ненадання йому кредиту позивачем. В послідуючому [PERSON] свої обов»язки за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 06 липня 2016 року виникла заборгованість відповідача перед банком, а саме: 1555 грн. 33 коп. - заборгованість по кредиту, 15112 грн. 22 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст.1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов»язань не допускається, Згідно п.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Отже, з [PERSON] на користь ПАТ «А-Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 05 грудня 2012 року, яка утворилась станом на 06 липня 2016 року, а саме 1555 грн. 33 коп. - заборгованість по кредиту, 15112 грн. 22 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. При вирішенні позовних вимог ПАТ «А-Банк» про стягнення з відповідача пені та штрафу, суд приймає до уваги наступне. Частиною 1 статті 546 цього Кодексу встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В силу ч. ч. 1, 2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За невчасне погашення заборгованості відповідач за умовами договору повинен щомісячно сплачувати банку пеню в розмірі 1% від загальної суми заборгованості, але не менше 30 грн. за кожен випадок прострочення платежу. В той же час, у випадку порушення відповідачем термінів платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 55 днів, позичальник зобов»язався сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих прострочених процентів. Враховуючи вищевикладене і те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003 цс 15), прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Отже, з врахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «А-Банк» в частині стягнення неустойки у вигляді окремо пені та штрафу підлягають задоволенню частково, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 500 грн. фіксованої частини штрафу та 980 грн. 88 коп. процентної складової штрафу, а всього 1480 грн. 88 коп., а в стягненні пені слід відмовити. Таким чином, всього з [PERSON] на корить ПАТ «А-Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 05 грудня 2012 року в загальній сумі 18148 грн. 43 коп., з яких 1555 грн. 33 коп. - заборгованість по кредиту, 15112 грн. 22 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 980 грн. 88 коп. - штраф (процентна складова). Посилання відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності не заслуговують на увагу з наступних підстав. Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком викання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної даності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За висновками Верхового Суду України про застосування ст.257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постанові від 19.03.2014 року №6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Відповідно до п.п. 3.1.1, 5.4. Правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Встановлено і не оспорюється сторонами, що дія наданої [PERSON], згідно кредитного договору, платіжної картки визначена сторонами до вересня 2014 року, що за умовами договору є кінцевою датою погашення кредитних зобов'язань позичальника. З виписки по особовому рахунку, наданої банком, вбачається, що останні платежі по погашенню боргу були здійснені відповідачем до закінчення строку дії картки - 12 листопада 2013 року. Відповідно, у вересні 2014 року у позивача виникло право вимагати від відповідача повернення кредиту згідно умов кредитного договору. Оскільки з позовом до суду ПАТ «А-Банк» звернулось 21 липня 2016 року, що підтверджується відміткою суду на позовній заяві, тобто у межах трирічного строку, тому позовна давність не сплинула. При розподілі судових витрат, суд виходить з положень ст.88 ЦПК України й стягує на користь позивача понесені в зв»язку з розглядом справи судові витрати в сумі 1378 грн.

Outcome: approved