Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 2669 грн. 62 коп. Вказували, що 21.12.2014 року у м. Харкові, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспорту «ЗАЗ TF698К», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «LANCER 2.0 INVITE Mitsubishi», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. [PERSON], який керував автомобілем «ЗАЗ TF698К», державний номер [NUMBER], був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП згідно із постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.01.2015 року Позивач зазначив, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON] було укладено поліс обовязкового страхування № АС-8368616 від 26 лютого 2014 року, згідно якого позивач взяв на себе зобовязання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «ЗАЗ TF698К», державний номер [NUMBER]. [PERSON] (водій пошкодженого транспортного засобу) своєчасно звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від третьої особи. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, складала 2669 грн. 62 коп., сума якого була сплачена. Оскільки відповідач не відшкодував шкоду, то згідно з положеннями ст. 993 Цивільного Кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право вимоги на таке відшкодування, а тому просив суд задовольнити його позовні вимоги. До судового засідання представник позивача не з'явився, надав письмове клопотання про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин та з урахуванням згоди представника позивача у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що 21.12.2014 р. з вини відповідача, який керував автомобілем «ЗАЗ TF698К», державний номер [NUMBER] була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті вище зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «LANCER 2.0 INVITE Mitsubishi», державний номер [NUMBER], який належить [PERSON] Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.01.2015 року. Згідно із постановою Фрунзенскього районного суду м. Харкова від 27.01.2015 року [PERSON], 21.12.2014 року, приблизно о 21 год. 25 хв., керуючи автомобілем «ЗАЗ TF698К», державний номер [NUMBER], рухаючись по проспекту Маршала Жукова у м. Харкові заднім ходом, не переконався, що це буде безпечно, чим порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення з автомобілем «LANCER 2.0 INVITE Mitsubishi», державний номер [NUMBER], котрий знаходився під керуванням [PERSON], чим заподіяв матеріальну шкоду. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування складає 2699 грн. 62 коп. Судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON] було укладено поліс обовязкового страхування № АС-8368616 від 26 лютого 2014 року, згідно якого позивач взяв на себе зобовязання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «ЗАЗ TF698К», державний номер [NUMBER]. 22.12.2014 року [PERSON], скориставшись своїм правом, котре передбачене Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав відповідну заяву, як того вимагає ст. 35 п. 35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем. Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством. Судом встановлено, що позивач сплатив [PERSON] розмір страхового відшкодування в сумі 2669,62 грн. відповідно до страхового акту № ПССЦВ-586, що підтверджується копію платіжного доручення № 3864 від 26.02.2015 року. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1191 ЦК України та ст. 38 п. 2 ч. 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 1191 ЦК України та ст. 38 п. 2 ч. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після проведення виплати у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача. Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не здійснив. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про задоволення позову про стягнення витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, оскільки особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір, котрий підтверджений платіжним дорученням № 601 від 08 червня 2015 року, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved