Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до [PERSON], в якому зазначив, що 22 лютого 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір № КТН3СS9F0Т0017, за яким відповідачка отримала кредит у розмірі 22 500 грн. зі сплатою 0,12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання по Кредитному договору виконав. Відповідач підтвердив свою згоду з умовами надання банківських послуг своїм підписом у заяві, однак зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 20 листопада 2013 має заборгованість у розмірі 50 487 грн., яка складається з заборгованість за кредитом у сумі 9 715 грн. 72 коп.; заборгованість по процентам за користуванням кредитом у сумі 10 грн. 77 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 5737 грн. 50 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 32 142 грн. 68 коп.; а також штрафу - 500 грн. (фіксована частина), штрафу - 2380 грн. 33 коп. (процентна складова). Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь Банку вказану заборгованість за кредитним договором, а також суму сплаченого судового збору у сумі 504 грн. 87 коп. Рішенням Краматорського міського суду від 10 лютого 2014 року позовні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі. Не погодившись із вказаним рішенням відповідачка [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити, відмовивши у задоволенні позову в частині стягнення з неї пені у сумі 32 142 грн. 68 коп. та штрафів у сумі 500 грн. та 2380 грн. 33 коп. Скаргу обґрунтувала тим, що рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права. Стягуючи з неї неустойку у вигляді пені та штрафу, суд двічі притягнув її до юридичної відповідальності одного виду за одне і теж порушення, що забороняється законодавством. Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає подальшому розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд ухвалює апеляційну скаргу задовольнити частково, змінивши рішення суду з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що 22 лютого 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № КТН3СS9F0Т0017, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 22 500 грн. зі сплатою 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком не пізніше ніж до 21 лютого 2014 року (а.с. 4,5). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання кредиту фізичним особам складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідно до умов вищевказаного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період з « 1» по « 15» числа позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 1008 грн. 67 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. З розрахунку позивача заборгованості за договором № КТН3СS9F0Т0017 від 22 лютого 2011 року станом на 20 листопада 2013 року (а.с. 6) вбачається, що у [PERSON] утворилась заборгованість за вказаним Договором, яка складається з наступного: 9 715 грн. 72 коп. - заборгованість за кредитом; 10 грн. 77 коп. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 5 737 грн. 50 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 32 142 грн. 68 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи - 500 грн. (фіксована частина), штраф - 2 380 грн. 33 коп. (процентна складова) (а.с.3). Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Проте повністю погодитися з судовим рішенням не можна. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з правочинів. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Із заяви позичальника від 22 лютого 2011 року № КТН3СS9F0Т0017 вбачається, що відповідачка своїм підписом посвідчила, що вона згодна з Умовами та Правилами надання кредиту фізичним особам, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі (а.с. 4,5). [PERSON] не надала суду першої інстанції, а також апеляційному суду належних доказів на те, що під час оформлення кредиту її не було ознайомлено з Умовами надання кредиту фізичним особам, не надано також доказів на те, що вказані Умови були змінені на момент звернення позивача з позовом до суду. З огляду на викладене апеляційний суд відзначає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 9 715 грн. 72 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10 грн. 77 коп., а також штрафів відповідно до п. 2.4.5 Умов та Правил надання банківських послуг у сумі 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2 380 грн. 33 коп. - штраф (процента складова), підлягають задоволенню у повному обсязі на загальну суму 18 344 грн. 32 коп. Щодо вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за вказаним договором у розмірі 32 142 грн. 68 коп., апеляційний суд керується положеннями ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких загальними засадами цивільного законодавства та водночас засадами, на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість. Статтею 13 Цивільного кодексу України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб (ч. 2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3). За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Із матеріалів справи вбачається, що після укладення кредитного договору № КТН3СS9F0Т0017 від 22 лютого 2011 року, відповідачка порушувала його умови, внаслідок чого утворилася заборгованість, однак з позовними вимогами до [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся тільки 29 листопада 2013 року. Беручи до уваги наведене, ступінь виконання зобов'язання боржником, розмір відсотків стягуваної неустойки порівняно з розміром отриманого відповідачем кредиту, співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, позицію відповідача, якя заперечує проти заявлених до неї вимог, а також факт значної затримки звернення позивача з позовом до суду, апеляційний суд вважає за можливе зменшити суму заявленої до стягнення неустойки, стягнувши її у розмірі 10 000 грн. Щодо доводу апеляційної скарги про подвійне притягнення до відповідальності за одне і теж порушення, апеляційний суд відзначає наступне. Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За правилами ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Тобто, пеня та штраф є різними видами неустойки, як засобу юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. Відповідно до п.п. 2.4.5.1. Умов і Правил надання банківських послуг, в разі несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню у розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості. Підпунктами 5.4.5.2; 5.4.5.3 передбачено, що в разі несвоєчасного чи неналежного виконання позичальником зобов'язань з уплати відсотків за користування кредитом або неналежного виконання зобов'язань по сплаті винагороди за надання фінансового інструменту, він сплачує Банку штраф у розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків чи винагороди за користування кредитом. Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України та положення ст. 549 ЦК України правильно визначився з вимогами позивача в цій частині, зокрема, що штраф та пеня відповідно до умов кредитного договору настають при різних обставинах порушення зобов'язання зі сторони боржника, а відтак є різними видами відповідальності за порушення зобов'язань боржником, що є підставою для відмови у задоволенні скарги в цій частині. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Виходячи з наведеного, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в сумі 283 грн. 44 коп.

Outcome: partial