Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про: - розірвання шлюбу з відповідачем; - стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у сумі ј частини всіх видів заробітку і доходів щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 01 липня 2021 року до досягнення дитиною повноліття по [INFO] , включно; - стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за період з 01.03.2021 року по 30.06.2021 року в розмірі 4790 грн.; - стягнення з відповідача судових витрат. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що з 14 серпня 2004 року сторони перебувають у шлюбі. За час перебування у шлюбі у позивача з відповідачем народилася спільна дитина донька [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини з відповідачем не склалися. Відповідач особисто вирішив сам розірвати з відповідачем будь які стосунки, проживає окремо в ід позивача і дитини, не відвідує дитину і позивача, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні доньки. Шлюбні відносини припинені з 01.03.2021 року. Шлюб між\~позивачем і\~відповідачем носить\~формальний характер,\~примирення з\~відповідачем та\~збереження сім`ї\~є неможливим. Дитина проживає з позивачем, та перебуває на її утриманні. З метою реалізації обов`язку відповідача стосовно утримання доньки, позивач вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини та за минулий період, у зв`язку з чим, звернулася до суду з позовною заявою. В судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву відповідно до якої зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 14 серпня 2004 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №502 (арк.с.6). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] (арк.с.7).\~ Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 05.04.2021 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (арк.с.8). Відповідно до копії паспорта громадянина України серія [NUMBER] [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (арк.с.9-10). Таким чином, донька сторін мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Розглядаючи вимогу про розірвання шлюбу, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч.3, ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами, та після розірвання шлюбу, за волевиявленням позивача, залишити прізвище « [PERSON] ». Розглядаючи позовну вимогу про стягнення аліментів, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька\~або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;\~2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;\~3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;\~3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;\~4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей\~віком до\~6\~років:\~з 1\~січня -\~1921\~гривня,\~з 1\~липня -\~2013\~гривень,\~з 1\~грудня -\~2100\~гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи, що дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, відповідач є працездатною особою, враховуючи спільний обов`язок батьків щодо утримання дитини, враховуючи думку відповідача, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 07 липня 2021 року (дати пред`явлення позову) до досягнення дитиною повноліття. Розглядаючи вимогу позивача про стягнення аліментів за період з 01.03.2021 року по 30.06.2021 року, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Згідно з постановою Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №748/2340/17 для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими. Так, позивач не надала належних та допустимих доказів щодо офіційного звернення до відповідача з питання стягнення аліментів за попередній час на утримання доньки. Однак, у своїй заяві відповідач зазначив, що визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час, починаючи з 01.03.2021 по 30.06.2021 року, виходячи з розрахунку, проведеного відповідачем у позовній заяві у сумі 4790 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати за позовну вимогу про розірвання шлюбу слід стягнути з відповідача на користь позивача, судові витрати за позовні вимоги про стягнення аліментів стягнути з відповідача на користь держави. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial