Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2), [PERSON] (далі - відповідач 3), у якому просила суд: 1) поділити в натурі житловий будинок [ADDRESS] , передавши [PERSON] , та визнавши право приватної власності на відокремлені частини житлового будинку та господарські споруди, що відповідають розміру 1/3 частки у спільному майні, 2) виділити окремо належну позивачу 1/3 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] площа якої складає 0,1000 гектара, кадастровий номер 8000000000:91:262:0012 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на якій відповідно розташована відокремлена частка житлового будинку, що передається [PERSON] , в результаті його поділу в натурі. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником 1/3 частини будинку з відповідними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та власником 1/3 частини земельної ділянки площі 0,1000 гектара, кадастровий номер 8000000000:91:262:0012, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Будинок та земельна ділянка належали матері позивача [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] володіє 1/3 частиною спірного майна; [PERSON] володіє 1/6 частиною спірного майна; [PERSON] володіє 1/6 частиною спірного майна. Між позивачем та відповідачами за домовленістю був визначений порядок користування будинком. Так, позивач займає кімнату площею 15,5 кв.м. з окремим входом, де знаходяться її речі, інші кімнати займають відповідачі. Відповідач [PERSON] зі своїм сином [PERSON] , які постійно проживають в будинку, перешкоджають позивачу в доступі до нього. На даній час позивач не може користуватися власним майном, так як з відповідачами відносини значно погіршились. Відповідачі на власний розсуд користуються господарськими будівлями і земельною ділянкою. Позивач бажає здійснити поділ будинку та земельної ділянки у натурі, що надасть їй можливість зробити добудову. Так, у житловому будинку [ADDRESS] позивач користується кімнатою площею 15,5 кв.м. з окремим виходом. В разі виділу позивачу будинку з відхиленням від розміру її частки, остання буде мати можливість добудувати собі приміщення ізольовану квартиру, з урахуванням вимог чинного законодавства України. У відзиві на позовну заяву відповідача 2 вказувала, що твердження позивача, що вона з сином [PERSON] перешкоджають їй у доступі до будинку не відповідають дійсним обставинам справи та не доводяться жодним доказом. Також вказані твердження спростовуються самим позовом, в якому [PERSON] зазначає, що вона займає кімнату з окремим входом. Позивач не конкретизує яким чином їй чиняться перешкоди в доступі до будинку, а саме до кімнати, яку вона займає, так як ця кімната має окремий вхід і жодних обмежень в доступі до неї остання не має. Більше того, [PERSON] проживає за кордоном, тому вона не може користуватись будинком і, звісно, жодних перешкод в такому користуванні їй чинитись не може. Задоволення позовної заяви одного співвласника [PERSON] призведе до порушення права власності інших трьох співвласників, так як трьохкімнатним будинком володіє чотири особи, а частки, що залишаться після виділу позивачу найбільшої кімнати розміром 15,5 кв.м. будуть менші, ніж ті, право власності на які мають інші співвласники - відповідачі. Як вбачається з технічного паспорта будинок складається з трьох кімнат розміром: 10,9 кв.м., 11,2 кв.м., 15,5 кв.м., всього - 37,6 кв.м. Таким чином, [PERSON] на праві власності належить 12,53 кв.м., [PERSON] належить 12,53 кв.м., [PERSON] та сину [PERSON] належить 12,53 кв.м. З викладеного можна зробити висновок, що позов задоволенню не підлягає оскільки кімната розміром 15,5 кв.м. не відповідає частці позивачки у праві спільної часткової власності та є більшою від частки на яку вона має право власності. У випадку ж задоволення позову буде порушено право власності відповідачів. Крім того, вказана частина будинку знаходиться в занедбаному стані, там ніхто не проживає та проживати не може. Отже, ні поділ, ні виділ позивачу частини будинку ні технічно, ні юридично неможливі, а у задоволенні даного позову слід відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні представники позивача просили задовольнити позовні вимоги та виділити позивачу 1/3 частину житлового будинку у вигляді житлової кімнати площею 15,5 кв.м. та земельну ділянку по першому варіанту у Додатку №2 до Висновку експерта №13681/18-43 від 09.04.2019 року, а також стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] грошову компенсацію при виділі в натурі 1/3 частини житлового будинку у розмірі 6246,00 грн. та судові витрати, пов`язані із розглядом справи у сумі 12 543,60 грн. Представник відповідача 2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідачі 1, 3 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзивів на позовну заяву не подавали. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Враховуючи, що відповідачів 1 та 3 було належним чином повідомлено про розгляд справи, останні не повідомили про причини своєї неявки, що унеможливлює визнати їх поважними, при цьому, це не перша їх неявка до суду, а також беручи до уваги, що справа перебуває у провадженні суду з серпня 2014 року, суддя дійшов до висновку про можливість розглянути дану справу за відсутності [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 19.08.2014 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою від 11.11.2014 року провадження по даній справі було зупинено для проведення судової будівельно-технічної експертизи. 03 квітня 2015 року Київський науково-дослідний інститут судових експертиз повернув до Шевченківського районного суду міста Києва дану цивільну справу без виконання ухвали суду від 11 листопада 2014 року, у зв`язку з ненаданням необхідних документів, заявлених в клопотаннях експерта, а ухвалою суду від 06.04.2015 року відновлено провадження у справі та призначено її до розгляду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року провадження по даній справі було зупинено для проведення судової будівельно-технічної експертизи. 02.12.2016 року на адресу суду надійшов лист директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Рувін О.Г. про повернення матеріалів цивільної справи без висновку експерта у зв`язку з незабезпечення повної оплати експертизи. Ухвалою суду від 15.05.2017 року у справі відновлено провадження та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 06 липня 2017 року провадження по даній справі було зупинено для проведення судової будівельно-технічної експертизи. 25.09.2017 року на адресу суду надійшов лист Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про повернення матеріалів справи та залишення ухвали без виконання, а ухвалою суду від 27.09.2017 року у справі відновлено провадження та призначено судове засідання. 07.12.2017 року на адресу суду надійшов Висновок експерта за результатами проведення судової-будівельно-технічної експертизи від 30.11.2016 року №14826-15-43/16036/16037/16-43. Як відомо, з 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Протокольною ухвалою суду від 11.06.2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.06.2018 року провадження по даній справі було зупинено на час проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи. 18.04.2019 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшов Висновок експерта за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 09.04.2019 року №13681/18-43 разом із матеріалами даної цивільної справи, а ухвалою суду від 19.04.2019 року відновлено провадження у справі. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частини будинку з відповідними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.2012 року, яке видане державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. (т. 1 а.с. 9). Крім того, [PERSON] є власником 1/3 частини земельної ділянки площі 0,1000 гектара, кадастровий номер 8000000000:91:262:0012, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.2012 року, яке видане державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. (т. 1 а.с. 7). [PERSON] після укладення шлюбу 13.12.2013 року з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (т. 1 а.с. 6) Вказані будинок та земельна ділянка належали матері позивача [PERSON] , яка померла [INFO] (т. 1 а.с. 12). [PERSON] належить 1/3 частина житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частин зазначеного будинку на підставі рішення Шевченківського районного суду від 01 грудня 1992 року (т. 1 а.с. 13-14). Згідно даних технічного паспорту БТІ від 25.11.2011 на житловий будинок [ADDRESS] на земельній ділянці розташовані такі будівлі та споруди: житловий будинок «А» площею забудови 34,5 кв.м; прибудова «А1» площею забудови 29,6 кв.м; прибудова «а» площею забудови 2,2 кв.м; погріб «Д» площею 15,8 кв.м.; убиральня «Ж» площею1,5 кв.м.; сарай «З» площею 17,9 кв.м.; гараж «К» площею 20,7 кв.м.; гараж «Л» площею 21,7 кв.м.; вбиральня «О» площею 1,9 кв.м.; сарай «П» площею 5,3 кв.м.; літній душ «Р»; споруди №1, 4, 5 (т. 1 а.с. 15-18). Також у судовому засіданні встановлено, що у будинку за адресою: [ADDRESS] проживає відповідач 2 [PERSON] разом із сином [PERSON] та його дружиною [PERSON] та їх донькою. Фактично, вказані особи і утримують будинок. Найбільшу кімнату розміром 15,5 кв.м. займала мати позивача, але наразі вона непридатна для проживання. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, посилаючись на наявність з відповідачами суперечок щодо користування майном, яке знаходиться в спільній частковій власності, просила суд виділити їй в натурі 1/3 житлового будинку, визнавши право приватної власності на відокремлені частини житлового будинку та господарські споруди, що відповідають розміру 1/3 частки у спільному майні, виділити окремо належну позивачу 1/3 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на якій відповідно розташована відокремлена частка житлового будинку, що передається [PERSON] , в результаті його поділу в натурі. Так, відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової-будівельно-технічної експертизи від 30.11.2016 року №14826-15-43/16036/16037/16-43, мінімальна необхідна площа однокімнатної квартири повинна складатися з приміщень певної площі (житлової та допоміжної): житлової кімнати площею 15,0 кв.м (п.2.24 ДБН В.2.2-15-05 [3, 4]; кухні площею 7,0 кв.м (п.2.24 ДБН В.2.2-15-05 [3, 4]; коридору площею 2,42кв.м (1,1 * 2,2м, у відповідності до вимог п.2.30 ДБН В.2.2-15-05 та згідно планувального рішення будинку) [3, 4]; передпокою 2,7 кв.м (1,5м * 1,8м, у відповідності до вимог п.2.30 ДБН В.2.2-15-05 [3] та згідно планувального рішення будинку); врахування до загальної мінімально необхідної площі однокімнатної квартири площі вбиральні з умивальником, відбувається вразі наявності в житловому будинку, що розподіляється, приміщення з таким функціональним призначенням; відстань дворової вбиральні до житлового будинку, в разі відсутності в об`ємно-планувальному рішенні будинку вбиральні з умивальником, повинна складати не менше 15,0м. Враховуючи, що на земельній ділянці площею 1000 кв.м відсутня можливість побудувати у відповідності до вимог нормативних актів чотирьох вбиралень (відстань між житловим будинком та вбиральнями приймається не менше 15м, П.3.25а* ДБН 360-92**[6]), мінімальна необхідна площа для влаштування однокімнатної квартири становить 28,32 кв.м. У відповідності до даних технічного паспорт БТІ, виданого 25.11.2011, загальна площа житлового будинку становить 49,2 кв.м, тому на частки співвласників: 1/3 та 1/3 припадає по 15,66-15,67 кв.м кожному; 1/6 та 1/6 припадає 7,83-7,84 кв.м, тобто, влаштувати у межах одноповерхового житлового будинку на загальній площі 49,2 кв.м чотири однокімнатних квартири з мінімальною площею (28,32 кв.м * 4 = 113,28 кв.м), не вбачається за можливе. В зв`язку з тим, що площі житлового будинку (49,2 кв.м) недостатньо для влаштування чотирьох однокімнатних квартир для співвласників з частками 1/3, 1/3, 1/6 та 1/6, розділити житловий будинок по [ADDRESS] в ідеальних частках 1/3, 1/3, 1/6 та 1/6 або з відступом від ідеальних часток та з влаштуванням окремих виходів (входів) до житлового будинку, v відповідності до вимог нормативних актів, не вбачається за можливе. Для виділу 1/3 частини у житловому будинку співвласнику [PERSON] ) можливе здійснення прибудови розміром 3,0м х 5,2м зі сторони житлової кімнати площею 15,5, при умові підсилення несучої здатності основних конструктивних елементів будинку (фундаменту, стін, перегородок,) а також часткової заміни таких конструктивних елементів, як перекриття та покриття будинку для забезпечення умов міцності (зусилля і напруження в елементах конструкцій не повинні перевищувати величин, за яких ці елементи можуть зруйнуватися), умов жорсткості (деформації в елементах конструкцій не повинні перевищувати величин, за яких ці елементи чи вся конструкція в цілому стане не придатною до експлуатації), умов стійкості (при знятті навантажень споруда повинна відновлювати свій попередній стан), а також необхідно щоб житловий будинок був надійним (щоб виконував свої функції за призначенням протягом заданого проміжку часу). Для цього необхідно розробити відповідну проектну та звітну документацію на виконання будівельних робіт з підсилення несучої здатності основних конструктивних елементів житлового будинку та повної (або часткової) заміни конструкцій перекриття та покриття житлового будинку. Розробка проектно-кошторисної документації, а також погодження документації у встановленому законом порядку з відповідними службами і установами не відноситься до діяльності експертів Київського НДІ судових експертиз. В зв`язку з тим, що площі житлового будинку (49,2 кв.м) недостатньо для влаштування чотирьох однокімнатних квартир для співвласників з частками 1/3, 1/3, 1/6 та 1/6, розділити житловий будинок по [ADDRESS] в ідеальних частках 1/3, 1/3, -1/6 та 1/6 або з відступом від ідеальних часток та з влаштуванням окремих виходів (входів) до житлового будинку, у відповідності до вимог нормативних актів, не вбачається за можливе. В зв`язку з тим, що неможливо розділити житловий будинок по [ADDRESS] між співвласниками з частками 1/3, 1/3, 1/6 та 1/6 у відповідності до вимог нормативних документів та з урахуванням фактичного порядку користування будинком, що склався між його співвласниками та враховуючи, що з 1974 року [PERSON] з сім`єю та з 1975 року [PERSON] та з 2003 року він з сім`єю і до сьогодні проживає в квартирі №1 та займають тамбур 1 , кухню - 2 , кімнату - 3, кімнату - 4 , тому питання щодо розроблення варіантів розподілу житлового будинку не досліджувалося. В зв`язку з тим, що розділити житловий будинок по [ADDRESS] в ідеальних частках та з відступом від ідеальних часток 1/3, 1/3, 1/6 та 1/6 у відповідності до вимог нормативних актів не вбачається за можливе, тому дослідження щодо поділу земельної ділянки з виділенням у відокремлене користування кожному власнику ідеальної частини земельної ділянки пропорційно до його частки у праві власності на будинок по [ADDRESS] , не проводилося. Системний аналіз статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, тому суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 1622/16834/12 (касаційне провадження № 61-4936св18). Позивач вважала за можливе здійснити поділ спірного будинку шляхом виділу позивачу 1/3 частини житлового будинку у вигляді житлової кімнати площею 15,5 кв.м. та здійснення прибудови розміром 3,0м х 5,2м зі сторони вказаної кімнати. Проте, таких підхід призведе до порушення прав відповідачів - інших співвласників даного будинку, так як площа житлового будинку (49,2 кв.м) є недостатньою для влаштування чотирьох однокімнатних квартир для співвласників з частками 1/3, 1/3, 1/6 та 1/6. За вказаних обставин відсутні підстави для здійснення поділу в натурі земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, оскільки відсутня можливість здійснити реальний поділ такого будинку. При цьому, зведення у майбутньому жилої добудови, за умови отримання необхідних дозвільних документів та введення будівлі в експлуатацію у визначеному законом порядку, не позбавляє позивача звернутися з вимогою про поділ нерухомого майна. Крім того, оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, слід брати до уваги таку угоду. Це правило відноситься до тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі. Таким чином, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою або якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не можуть бути задоволені. Також, згідно положень ст. 141 ЦПК України, оскільки судом відмовляється у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача витрати, пов`язані зі розглядом справи відсутні. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed