Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа - Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Під час реєстрації у спірну квартиру вона дізналась, що в ній зареєстрований відповідач, який з грудня 2009 року в квартирі не проживає. [PERSON] не відноситься до членів сім'ї власника, у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили задовольнити позов, пояснили, що [PERSON] не відноситься членів сім'ї [PERSON], у спірній квартирі не проживає, місце його проживання не відоме. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Представник третьої особи - Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника та просив ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання у квартирі [ADDRESS] [PERSON] з грудня 2009 року. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8-9,10-11). Відповідно довідки Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби «НОВА КОМ» від 12 листопада 2015 року в квартирі [ADDRESS], крім позивачки зареєстрований [PERSON] (а.с.12). Як вбачається з акту від 11 листопада 2015 року, складеному мешканцями будинку [ADDRESS], та затвердженому директором ТОВ «КК «Дом Ком», [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] з грудня 2009 року (а.с. 14). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником житлового приміщення, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним їй на праві власності майном, оскільки в приміщенні зареєстрований відповідач, якій не є членом її сім'ї та не проживає у квартирі [ADDRESS] Дніпропетровської з грудня 2009 року. Що стосується вимог про зняття відповідача з реєстрації в задоволенні цієї частини позову слід відмовити, так як відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для звернення позивача до Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області для вирішення зазначеного питання.

Outcome: partial