Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю, посилаючись на те, що з 1996 року вона проживає у квартирі № 14 у пров. Ціолковського, 8 в м. Кременчуці Полтавської області. Свідоцтво про право власності (спільної часткової) на житлове приміщення було видано 19.06.1996 на ім`я діда та баби позивача [PERSON], [PERSON] (по ? частині кожному), після чого проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно. 04.10.1998 помер дід позивача, 19.01.2005 померла баба позивача, 17.09.1996 померла мати позивача, 07.08.2003 помер батько позивача. Відповідач сестра позивача, є громадянкою [PERSON] з 2009 року та не проживає на території України. Подала заяву, що не буде претендувати на спірну квартиру. Після смерті родичів, позивач разом зі своєю сімєю продовжила мешкати квартирі № 14 у пров. Ціолковського, 8 в м. Кременчуці. Отримати свідоцтво про право на спадщину не вдалось, оскільки закінчився строк дії виданої дідом довіреності на імя батька, для переоформлення права власності на квартиру. Інші спадкоємці із заявами про оформлення спадщини до нотаріуса у встановленому законом порядку не зверталися (сестра, дядько позивача). Зазначеним нерухомим майном відкрито володіє та користується більше 20 років. Тому просить визнати право власності на квартиру № 14 у пров. Ціолковського, 8 в м. Кременчуці за набувальною давністю. Позивач, в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач до суду не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти позову не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, 04.10.1998 помер [PERSON], 19.01.2005 померла [PERSON] (свідоцтва про смерть, видані Міністерством внутрішніх справи [PERSON] від 12.12.1998, від 21.02.2005). [PERSON], [PERSON] були дідом та бабою позивача, що підтверджується наявними у справі доказами (свідоцтвами про народження, про шлюб). Право власності (спільної часткової, по ? частині) [PERSON], [PERSON] на квартиру № 14 у пров. Ціолковського, 8 в м. Кременчуці підтверджується виданим 19.06.1996 Свідоцтвом про право власності на житло. Згідно з паспортом [PERSON] зареєстрована у квартирі № 14 у пров. Ціолковського, 8 в м. Кременчуці з 2003 року. У вказаній квартирі, відповідно до довідки ТОВ «Житлорембудсервіс» від 17.10.2016 зареєстровано пять осіб позивач та її малолітні діти: [PERSON] (2006 р.н.), [PERSON] (2011 р.н.), [PERSON] (2012 р.н.), [PERSON] (2016 р.н.). Спірна квартира є нерухомим майном, яке відповідає вимогам законодавства, що ставляться до житлових будинків, а відповідно право власності на нього може бути набуто в порядку, передбаченому\~ст. 344 ЦК України, тобто в порядку набувальної давності. Відповідно до ч.1\~ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно. Право власності\~\~за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набуваються за рішенням суду. Таким чином, право власності виникає незалежно від права попереднього власника на цю річ і не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, передбачених в ч. 1\~ст. 344 ЦК України, а саме тривалості, добросовісності, відкритості та безперервного володіння майном, як своїм власним. Частиною 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~передбачено, що правила\~статті 344 Цивільного кодексу України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Отже, враховуючи вищенаведене положення, набувальна давність має застосовуватись з січня 2001 року. Таким чином, строк\~\~безперервного володіння позивачем спірною квартирою становить понад 20 років. Відповідно до частини третьої\~статті 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п. 9 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.20014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав набуття права власності, володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.\~\~ Відповідно до роз'яснень, викладених у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто, на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. 58-59 ЦПК України. Ураховуючи, що позивач відкрито, безперервно, добросовісно володіє та користується спірною квартирою більше 20 років, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved