Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , та просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу за договором позики 20000 доларів США, що еквівалентно 563660 грн та витрати зі сплати судового збору. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.04.2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, відстрочено позивачу доплату судового збору 4636,60 грн. (загальна сума судового збору 5636,60 грн.- 1000,00 грн. сплачена сума судового збору). Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.03.2021 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. На обгрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що він надав у позику [PERSON] строком до 10.01.2020 року 20000 доларів США, що дорівнює у еквіваленті 563660 грн. на момент укладення угоди. На підтвердження отримання цих коштів відповідачем- [PERSON] , [PERSON] надав договір позики грошей, власноруч підписаний сторонами. Проте до теперішнього часу грошові кошти відповідач не повернув. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, вимоги свого довірителя підтримав, просив їх задовольнити повністю. Відповідач позовні вимоги визнав, справу просив розглянути у свою відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Встановлено, що 25.12.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей у письмовій формі, за змістом якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримав від позичальника суму коштів 550000 грн. що еквівалентно 20000 доларів США, зі строком повернення коштів 10.01.2020 року. Про фактичне отримання цієї суми у цьому самому договорі міститься запис від імені [PERSON] що ним 25.12.2018 року отримано грошову суму 550000 грн. що еквівалентно 20000 доларів США. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідучє передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Суд оцінюючи договір наданий [PERSON] дійшов до висновку, що він містить відомості про отримання [PERSON] грошових коштів у позику, тобто підтверджує факт передачі коштів в день її надання. Отже [PERSON] довів суду існування між сторонами правовідносин за договором позики, тому вимоги про стягнення основної суми боргу мають бути задоволені. Оригінал договору міститься саме у [PERSON] . Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому\~Основний Закон\~не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~(далі - Декрет № 15-93),\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Отже суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги про стягнення основної суми боргу в іноземній валюті 20000 доларів США. Що стосується визнання еквівалента у гривні суд зазначає наступне: У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Вирішуючи питання судового збору суд враховує відстрочення оплати позивачу сплати судового збору. Суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору 5636,60 грн. З позивача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 4636,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved