Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто після смерті останнього. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] є його батьками, та перебували у шлюбі. За життя [PERSON] збудував, отримав у власність і постійно проживав в житловому будинку [ADDRESS] , в подальшому нумерація будинку було змінено на №59. [INFO] померла мати заявника - [PERSON] , а [INFO] його батько - [PERSON] . Заявник з народження постійно проживав з батьками до 22.11.1988 , після чого був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] . Однак протягом періоду часу з січня 2007 року та по теперішній час заявник постійно проживав і проживає в будинку батьків,оскільки з 2007 останні через хвороби та похилий вік потребували його постійного догляду та допомоги, при цьому заявник не здійснив перереєстрацію свого місця проживання. Заявник вважає, що оскільки він постійно проживав з батьками, то він вважається таким, що прийняв спадщину. Таким чином заявник проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заяву нотаріусу у шестимісячний термін не подав, про відмову від спадщини не заявляв. На даний час, враховуючи сплив шестимісячного терміну з дня відкриття спадщини, заявник не можу оформити право на спадкове майно без встановлення в судовому порядку факту проживання зі спадкодавцем. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.05.2020 відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами окремого провадження. Заявник та його представник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити. Заінтересована особа свого представника у судове засідання не направила, причини його неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи до суду не надходили. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №1180, батьками заявника записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №2398, [INFO] у віці 77 років померла [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №4565, [INFO] у віці 82 років помер [PERSON] . Згідно довідки Житлово-експлуатаційної контори №14 житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» №3973 від 27.08.2015 та копії будинкової книги, [PERSON] та [PERSON] проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , з 29.12.1962 по день смерті. З копії будинкової книги також вбачається, що заявник проживав за вищевказаною адресою з дня народження, та 21.11.1988 був знятий з місця реєстрації. За відомостями паспорта заявника серії [NUMBER] , з 22.11.1988 останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Другої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Токіой І.В. від 27.08.2015 заявнику було відмовлено у прийнятті заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю підтвердження спільного проживання разом із спадкодавцями на час смерті та пропуском шестимісячного терміну для прийняття спадщини. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , пояснили що вони є сусідами заявника та підтвердили, що з 2007 року він разом з дружиною проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа Другої миколаївської нотаріальної контори Миколаївської області від 11.07.2019 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №56811288 від 10.07.2019 спадкова справ після смерті [PERSON] не заводилась. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. Згідно пункту 5 частини 1 статті 293 ЦПК України суд розглядає справи встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно зі статтею 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Статтею 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в постановах Верховного суду від 15.01.2020 у справі №691/548/18, від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц та від 10.01.2019 у справі № 484/747/17. Частиною третьою статті 1268 ЦК визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки в судовому засіданні сукупністю доказів підтверджено факт спільного проживання заявника зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останнього, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт того, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved