Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У липні 2021 позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - виконавчого комітету Новороздільської міської ради про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те,що вона є власником квартири [ADDRESS] . Крім неї у квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який фактично у квартирі не проживає з 2007 року. Зазначила, що відповідач добровільно зніматись з реєстрації не хоче , чим ставить її у скрутне матеріальне становище, витрат по утриманню будинку та прибудинкової території не несе ,не приймає участь у спільному побуті, господарстві. Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 03.08.2021 у справі відкрито провадження та призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням( викликом) сторін на 16.09.2021. 03.09.2021 [PERSON] на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву , в якому просить у задоволенні позову відмовити , оскільки він є співвласником 1/5 частки спірної квартири. 21.09.2021 на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача про долучення до матеріалів справи доказів витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, а саме копії договору про надання правової допомоги, протоколу наради адвоката і клієнта, додаткової угоди про надання правової допомоги, акту приймання передачі послуг №1 , звіту про надання послуг правової допомоги, рахунок на оплату №1 від 21.09.2021. Позивач в судове засідання не з`явилась, у позовній заяві просить суд розгляд справи проводити у її відсутності. Представник відповідача- [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог , з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того просив стягнути з позивача на користь відповідача 18 000 грн. витрат ,пов`язаних з правничою допомогою адвоката. Вислухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку. Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом відомо, що на підставі заповіту посвідченого державним нотаріусом Шолок О.Я. 19.09.2013 , зареєстровано у реєстрі за № 2891 спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] 1958 р.н., яка померла [INFO] є її дочка [PERSON] [INFO] , спадщина складається з 1/3 частки квартири , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 19.09.1994 Роздільським державним гірничо-хімічним підприємством « Сірка» квартира у [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,тобто, відповідач є власником 1/5 частки вищезгаданої квартири. . Із роз`яснень, які містяться у п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року видно, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116Житлового кодексу Української РСР. У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Ураховуючи наведене, [PERSON] , який є власником 1/5 частини квартири не може бути визнаний таким, що втратив право на користування нею. Представником відповідача заявлено клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 180 00 грн. Відповідно дост. 133 ч.3 ЦПК України,витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначаєтьсяст. 137 ЦПК України. Згідно зі ст.137 ч.2 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката,в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу ,повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження доказів витрат понесених відповідачем пов`язаних з правничою допомогою , адвокатом Ратичем Т.М. додано копію договору про надання правової допомоги № 78/21 від 17.09.2021 ; протокол наради адвоката в клієнта згідно договору про надання правової допомоги 78/21 від 17.09.2021 ; додаткову угоду до договору про надання правової допомоги № 78/21 від 17.09.2021; акт приймання -передачі послуг № 1 до договору про надання правової допомоги № 78/21 від 17.09.2021, згідно якого вартість послуг адвоката за цим актом складає 18000 грн., яку відповідач повинен сплатити протягом 30 днів з моменту набрання законної сили рішенням Миколаївського районного суду Львівської області ; звіт про надання послуг правової допомоги; рахунок на оплату №1 від 21.09.2021 Відповідно до ч. 3ст. 137 ЦПК України,для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом ст. 141 ч.2 ЦПК України,витрати на правничу допомогу у разі відмови в позові покладаються на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що витрати, понесені відповідачем , пов`язані з розглядом справи; розмір витрат є не пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, та вважає за необхідне частково задовольнити клопотання представника відповідача, стягнувши з позивача на користь відповідача 15 000 грн. витрат, пов`язаних правничою допомогою.

Outcome: approved