Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

У квітні 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . З відповідачем [PERSON] проживав в громадянському шлюбі. З 2006 року [PERSON] з ним не проживає, в квартирі не зберігає своїх речей, участі в утриманні житла не бере та не цікавиться ним, вибула у невідомому напрямку. За вказаних обставин, відповідач втратила право на користування житловим будинком. Позивачі в судове засідання не з`явилися, проте, кожен зокрема, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та дату судового засідання була повідомлена належним чином. За вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане 20.01.1995 року Калинівським виробничим об`єднанням «Харчомаш». Право власності зареєстроване Калинівським районним структурним підрозділом комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.03.2011, номер запису 85/180. Відповідно до акта обстеження житлових умов заявника №11 від 05.04.2021 року, складеного комісією КП «Управляюча компанія «Житловик» у складі:паспортиста [PERSON] , майстра [PERSON] , економіста [PERSON] \~ встановлено, що [PERSON] зареєстрована у належному [PERSON] та [PERSON] квартирі [ADDRESS] , але не проживає з 2006 року по даний час. Даний факт підтверджується також письмовими заявами громадян [PERSON] та\~ [PERSON] . Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки.Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. На підставі частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач добровільно залишила квартиру [ADDRESS] , вибувши проживати за іншою адресою, суд вважає, що вона втратила право на користування спірним житлом, оскільки не проживає в ньому без поважних причин понад один рік. Доказів створення позивачами перешкод для законного користування відповідачами спірним житлом не надано. З позовами про усунення перешкод в користуванні житлом, про вселення чи з будь-яким іншим позовом, спрямованим на захист свого права, відповідач не зверталася. За таких обставин, суд вважає доведеною наявність підстав для задоволення позову про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України. Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2018 року у справі №283/1443/16-ц. Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved