Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 15 лютого 2014 року виконавчим комітетом Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис №\~2. В обґрунтування позову зазначав, що з 15 лютого 2014 року він перебуває у шлюбі з [PERSON], від шлюбу дітей вони не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сімю. З 2014 року їхнє сімейне життя почало поступово погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Він втратив до відповідача почуття любові та поваги. Однією з причин їхнього розлучення є те, що вони не можуть мати спільних дітей. Із серпня 2016 року шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. За таких обставин подальше проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не зявилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов вона визнає, просила розглянути справу за її відсутності. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 15 лютого 2014 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис №\~2. Дітей від шлюбу вони не мають. Суд встановив, що сторони із серпня 2016 року подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved