Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Позов мотивував тим, що 05 серпня 2019 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким він передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 343259,77 грн., а відповідач зобов`язався повернути указані грошові кошти у строк передбачений договором. На підтвердження укладення даного договору та його умов відповідачем було надано позивачу нотаріально посвідчену заяву від 05 серпня 2019 року про одержання ним грошових коштів в розмірі 343259,77 грн., в якій встановлено кінцевий термін до 31 липня 2020 року. Разом з тим, 10 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] (поручитель) було укладено Договір поруки. Позивач зазначає, що 11 лютого 2021 року на адресу відповідача було направлено претензію про сплату заборгованості, проте станом на дату подання позовної заяви, відповідачем сума боргу не сплачена в повному обсязі, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за основним зобов`язанням, в розмірі 343259,77 грн.. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у загальному розмірі 370512,77 грн., яка складається з 343259,77 грн. - суми основного боргу, 6872,21 грн. - суми трьох процентів річних від суми боргу за порушення грошових зобов`язань, 20380,79 грн. - суми інфляційних втрат та судові витрати в сумі 3705,13 грн.. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2021 року у даній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового засідання. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Між тим, представником позивача через канцелярію суду було подано заяву, в якій представник просив суд розглянути справу без його участі та участі позивача. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в судове засідання не з`явився, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 05 серпня 2019 року між [PERSON] (надалі - позивач) та [PERSON] (надалі - відповідач) було укладено Договір позики (надалі - Договір) (а.с. 7-11). Так, даним Договором визначено, що сума позики, яку позивач надає відповідачу складає 3432597,77 грн., з кінцевим терміном повернення до 31 липня 2020 року. Разом з тим, розділом 3 Договору визначено, що сплата позики відповідачем здійснюється ануїтетними платежами щомісячно до 30 числа кожного календарного місяця, що визначені у Графіку згідно Додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно додатку № 1 до Договору відповідач мав погашати позику та сплачувати проценти, з серпня 2019 року по липень 2020 року, включно, по 28604.98 грн., а за липень 2020 року - 28604,99 грн. (а.с. 12). На підтвердження отримання у позику в позивача [PERSON] грошових коштів в розмірі 343259,77 грн. на виконання укладеного 05 серпня 2019 року договору позики, відповідачем [PERSON] було надано Нотаріально посвідчену заяву від 05 серпня 2019 року зареєстровану в реєстрі за № 839 (а.с. 13). Окрім того, 10 лютого 2020 року між [PERSON] (кредитом) та [PERSON] (поручитель) було укладено Договір поруки, за умовами якого останній поручився перед кредитором за виконання зобов`язань Боржника - [PERSON] , перед кредитором, що виникли з Основного договору, а саме щодо сплати суми основного боргу за Основним договором в суму 343259,77 грн., сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами осново боргу, існуючих в теперішній час і тих, що можуть виникнути в майбутньому, в тому числі на підставі окремих угод, що можуть бути укладені в рамках Основного договору (а.с. 14-16). Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Абзацом 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст.611 ЦК України. Частиною 1 ст. 612 визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, це визначено ст. 629 ЦК України Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, судом достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач свої зобов`язання за Договором Позики від 05 серпня 2019 року виконав в повному обсязі, проте відповідач свої зобов`язання за даним Договором позики не виконав, а отже зобов`язаний повернути позивачу суму основного боргу за договором позики від 05 серпня 2019 року. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу за Договором позики від 05 серпня 2019 року у загальному розмірі 343259,77 грн.. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми трьох процентів річних за простроченні зобов`язання - у сумі 6872,21 грн. та суми інфляційних втрат в сумі 20380,79 грн., суд зазначає наступне. Згідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, Розділом 7 Договору позики, який був укладеним 05 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , визначено, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених цим Договором, а саме: у разі порушення позичальником строків виконання будь-якого з рогових зобов`язань позичальник зобов`язується сплатити на користь позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексі інфляцій за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Як вбачається із наведеного позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання, то відповідач має сплатити на користь позивача 3% річних у сумі 6872,21 грн. та інфляційні втрати у сумі 20380,79 грн.. Перевіривши наданий позивачем розрахунок, вищевказаних сум, суд приходить до висновку, що він проведений з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у сумі 6872,21 грн. та інфляційні втрати у сумі 20380,79 грн., що в загальному розмірі складає 27253,00 грн.. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторона відповідача не скористалася своїм правом на подання відзиву та не надала доказів помилковості чи неправильності наданого позивачем розрахунку, а також доказів про погашення заборгованості та її відсутності. Так, даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за Договором позики від 05 серпня 2019 року належним чином не виконував, а отже зобов`язаний повернути позивачу борг по вказаному договору в загальному розмірі 370512,77 грн., у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3705,13 грн..

Outcome: approved