Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що 21.12.2011 р. за усним попереднім договором купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться в с. Утконосівка Ізмаїльського району, він передав [PERSON] суму авансового внеску в розмірі 24\~000 грн., відповідач взяв на себе зобовязання оформити всі необхідні документи та укласти договір купівлі-продажу в строк до 21.11.2012 р., що підтверджується відповідною розпискою від 21.12.2011. Оскільки угода так і не була укладена, нотаріальної форми договору дотримано не було, передана грошова сума є авансом та підлягає стягненню з відповідача з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних витрат за період з 21.11.2012 р. по 20.11.2015 р. У судовому засіданні 12.01.2016 р. представник позивача суду пояснив, що розписка від 21.11.2012 р. була підписана усіма членами сімї відповідача, оскільки вважали, що право власності на будинок буде оформлено у майбутньому на них всіх, грошові кошти безпосередньо брала відповідач. 17.02.2016 р. представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні обставини по справі визнали частково, у задоволенні позовних вимог просили відмовити, оскільки позивач сам відмовився від укладання договору купівлі-продажу, постійно змінював своє рішення щодо укладання або відмови від укладання договору купівлі-продажу, за час свого знаходження у будинку завдав велику матеріальну шкоду: розібрав теплицю, демонтував систему опалення та водопостачання, басейн використовував для розчину добрив, чим фактично знищив його і таке інше, у звязку із чим у присутності свідків та дільничного інспектора зобовязався відновити теплицю тощо та в якості компенсації запропонував залишити завдаток в якості компенсації завданих матеріальних збитків, на підставі чого вважають, що мала місце заміна одного зобовязання на інше (новація) (а.с.16-24). Заслухавши представників позивача, відповідача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.12.2011 р. позивач за усним договором купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться в с. Утконосівка Ізмаїльського району, передав відповідачу грошові кошти в розмірі 24\~000 грн., у свою чергу, відповідач взяв на себе зобовязання оформити всі необхідні документи та укласти договір купівлі-продажу в строк до 21.11.2012 р., що підтверджується відповідною розпискою від 21.12.2011р. (а.с.6). Станом на 21.11.2012 р. договір купівлі-продажу будинку, який знаходиться в с. Утконосівка Ізмаїльського району між сторонами не укладався, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 21.07.2014 р. та представниками позивача, відповідачем та представником відповідача у судовому засіданні не спростовувалось. Частиною першою та третьою статті 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку. Згідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Оскільки попередній договір та договір купівлі-продажу будинку, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовились укласти договір купівлі-продажу у майбутньому, передана грошова сума в розмірі 24\~000 грн. є авансом та підлягає стягненню з відповідача. Згідно ч.2 ст. 604 ЦК України зобовязання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонами (новація). Проте, належних доказів щодо припинення зобовязання за домовленістю сторін суд не вбачає. Показання свідків у підтвердження заміни первісного зобовязання за відсутності при цьому згоди обох сторін допустимими доказами не являються. Примушення до виконання зобовязання Цивільним кодексом України не передбачено. Тому, посилання відповідача на наявність заміни зобовязання суд до уваги прийняти не може за відсутністю у підтвердження того належних доказів. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, підстав, визначених ст. 625 ЦК України, для стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних суд не вбачає, оскільки між сторонами не було укладено договору, а було лише передано певну суму як аванс з метою забезпечення подальшого укладення договору, який укладено не було. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення грошових коштів у сумі 24\~000 грн. Сплачені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (54,21 % х 487,20 грн. = 264,15 грн.).

Outcome: partial