Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

У листопаді 2015 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Голосіївського районного суду з позовом до [PERSON], про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], та зняти його з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог зазначають про те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, яке видане Сектором приватизації Московської районної державної адміністрації м. Києва 13 .09.1993 року згідно розпорядження (наказом) № 3940 від 13.09. 1993 року та зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна за № 5713 від 17.09.1993 року. Крім них у спірній квартирі [ADDRESS], ще зареєстрований [PERSON], який є рідним братом [PERSON] [PERSON], отримала у спадщину 1/3 частину квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке було видано 27 квітня 2011 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Ткач О.А. Право власності [PERSON] на 1/3 частку квартири зареєстровано у Державному реєстрі прав Комунальним підприємством Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 12.05.2011 року. [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS], а [PERSON] є власником 2/3 частин квартири [ADDRESS]. Згідно довідки про склад сім'ї виданої 22 жовтня 2015 року ТОВ Фірма «Квартет» ЛТД, у квартирі зареєстровано [PERSON] та [PERSON], [INFO] - рідний брат [PERSON], якого було тимчасово зареєстровано у квартирі [ADDRESS] з 28.07.1998 року. З 1999 року [PERSON] перестав проживати у квартирі у квартирі [ADDRESS], оскільки виїхав на постійне місце проживання до Мексики (м. Мехіко), де одружився та до цього часу так і проживає, однак з реєстраційного обліку не знято. Факт не проживання відповідача з 1999 року у квартирі [ADDRESS] підтверджується актами не проживання від 14 серпня 2015 року, 25 вересня 2015 року; 09 жовтня 2015 року складеними мешканцями будинку [ADDRESS] У судове засідання позивачі не з'явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, підтримали заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач до суду не з'явилися з невідомих для суду причин. 3-тя особа: представник Голосіївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, надіславши клопотання про розгляд справи у відсутність представника Відділу. На підставі ст.74 ЦПК України відповідачі вважаються належним чином повідомленими про місце і час судового розгляду, в зв'язку з чим за згодою позивачів суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи відповідно до ст.ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом достовірно встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло видане Сектором приватизації Московської районної державної адміністрації м.Києва 13 вересня 1993 року згідно з розпорядженням (наказом) № 3940 від 13.09.1993 року та зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна № 5713 від 17.09.1993 року (а.с. 5). 05 вересня 2010 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06.09.2015 року серії І-БК № 184157. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS], яку відповідно до закону отримала його дружина [PERSON] дана обставина підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданого 27 квітня 2011 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Ткач О.А. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] та [PERSON] є власником 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Згідно довідки № 4222, виданої 22.10.2015 року Фірмою «Квартет» ЛТД, у зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], яка є власником квартири, [PERSON] - донька співвласник квартири, [PERSON] - брат чоловіка. Відповідно до актів від 14.08.2015 року, 25.09.2015 року, та 09.10.2015 року [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 1999 року (а.с. 11-13). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач понад один рік не мешкає у спірному приміщенні, у результаті чого втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що реєстрації [PERSON] в [ADDRESS] перешкоджає позивачам вільно реалізувати право користуватися і розпоряджатися жилим приміщенням, а саме відчужити його. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved