Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Перший»про повернення вкладу за правочином та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк Перший» про повернення вкладу за правочином та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто із Публічного акціонерного товариства «Банк Перший» на користь [PERSON] кошти у розмірі 107 865 гривень 75 коп. У задоволенні позову в частині щодо відшкодування моральної шкоди - відмовлено. Стягнуто із Публічного акціонерного товариства «Банк Перший» на користь держави судовий збір у розмірі 1 078 гривень 66 коп. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року скасовано в частині стягнення судового збору, в іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.09.2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У січні 2016 року позивач подала доповнення до позовної заяви, в якій фактично було зменшення розміру позовних вимог та просила суд зобов'язати відповідача виплатити позивачу 7847,68 грн., а саме різницю коштів за рішенням суду та отриману позивачем гарантовану суму відшкодування (107865,75-100018,07=7847,68 грн.). Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року встановлена сума коштів, які відповідач повинен повернути позивачу з врахуванням 3-х процентів річних та інфляції у розмірі 107865,75 грн. 10.03.2015 року позивачем була отримана гарантована сума відшкодування 100018,07 грн. Але позивачу не було виплачено 3% річних та інфляційних, які зазначались у рішенні суду, розрахованих до моменту запровадження тимчасової адміністрації. В судове засідання позивачка не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі з урахуванням доповнень до позовної заяви. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено при розгляді справи, 8 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № ДФ-055408 банківського вкладу (депозиту) (Вклад «ВЕЛИКІ МОЖЛИВОСТІ» з виплатою процентів в кінці року) (далі - Договір) строком до 21 квітня 2014 року, за яким позивач передала, а відповідач прийняв грошову суму вкладу у розмірі 125 000 грн. 00 коп., зі щоденним нарахуванням 20 % річних на суму вкладу, виходячи з фактичної кількості днів перебування вкладу на рахунку. Факт внесення позивачем вкладу у розмірі 125 000 грн. 00 коп. на вкладний рахунок [NUMBER], згідно Договору, підтверджується платіжним дорученням № 243124 від 18 жовтня 2013 року. Відповідно до підпункт 3.1.1., пункту 4.1. Договору, банк зобов'язаний з урахуванням положень цього Договору після закінчення строку вкладу (або на першу вимогу вкладника) повернути вклад (або його частину, згідно пункту 2.7. цього Договору) вкладнику в повному розмірі в порядку, визначеному цим Договором та законодавством України, та виплатити проценти; сторони за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором несуть відповідальність згідно з законодавством України та умов цього Договору. На звернення позивача відповідач кошти не повернув, а тому позивач змушена була звернутись до суду. Відповідно до п.1.4 статуту Публічне акціонерне товариство «БГ Банк» є правонаступником усіх прав та зобов'язань Публічного акціонерного товариства «Банк Перший», у зв'язку з чим ухвалою суду була проведена заміна назви відповідача. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Судом було встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 27.11.2014 року №745 «Про віднесення ПАТ «БГ Банк» до категорії неплатоспроможних» запроваджено тимчасову адміністрацію. 25.02.2015 року Правління НБУ прийняло рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «БГ Банк», про що винесено постанову №134 від 26.02.2015 року. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб у Державному ощадному банку України гарантуються державою, а на вклади фізичних осіб у комерційних банках поширюється дія Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», який, зокрема, визначає порядок відшкодування вкладів вкладникам банків-учасників (тимчасових учасників) Фонду. Крім того, згідно відомостей Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» позивачу 10.03.2015 року були виплачені кошти в сумі 100018,17 грн. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. ст. 58, 59 ЦПК України). За захистом своїх порушених прав позивач звернувся до суду 23.07.2014 року, проте, дія тимчасової адміністрації унеможливлює задоволення його позовних вимог, враховуючи вимоги ст. 36 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Outcome: dismissed