Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

У квітні 2020 року позивач\~ [PERSON] \~звернулася до\~суду із зазначеним позовом, в обґрунтування пред`явлених вимог зазначено, що вона та відповідач є спадкоємцями першої черги після померлого [PERSON] . До спадкового майна увійшли: 31/50 будинку по [ADDRESS] , та квартира [ADDRESS] . Вона вчасно подала заяву про прийняття спадщини, а відповідач спадщину не прийняв, адже самостійно не подав заяву про прийняття спадщини. На момент відкриття спадщини відповідач був повнолітнім, натомість від імені свого сина заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до Першої Запорізької державної нотаріальної контори подала [PERSON] . У зв`язку із цим просить визнати свідоцтва про право власності на домоволодіння по [ADDRESS] та про право власності на квартиру по [ADDRESS] недійсними і скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі на нерухоме майно за вказаними адресами. Відповідно до відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] , в особі адвоката Штабовенка Д.В., заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що право власності у [PERSON] виникло на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2007 року, яке позивач намагається визнати не чинним. Єдиним аргументом є те, що [PERSON] не прийняв спадщину, що було встановлено постановою про закриття кримінального провадження, однак така постанова не має преюдиційного значення для суду, крім того, судом вже надавалась оцінка фактам, вказаним у зазначеній постанові під час розгляду заяви про перегляд справи за нововиявленими обставинами. У судовому засіданні позивач та її представник адвокат Федорець В.І., просили задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача\~ адвокат Штабовенко Д.В., заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої\~особи до судового засідання не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Державна реєстрація була здійснена Орендним підприємством ЗМБТІ (а.с.14). Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] є власником 31/50 будинку [ADDRESS] . Державна реєстрація була здійснена Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області (а.с.15-16). Підставами виникнення права власності у [PERSON] на вищезазначені об`єкти нерухомості були рішення суду. Так, відповідно до рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2006 року по справі № 2-30/2006 р. за [PERSON] було визнано право власності на Ѕ частині квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [INFO] його батька [PERSON] . Рішення набрало чинності 21.02.2006 року (а.с.12-13). Згідно рішення\~Заводського районного\~суду м.\~Запоріжжя від\~30.03.2007\~року по\~справі №2-1068/2006\~р.\~за [PERSON] \~визнано право\~власності на\~31/50\~частин домоволодіння,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~в порядку\~спадкування за\~законом після\~його дядька\~ [PERSON] ,\~померлого [INFO] .\~Рішення набрало\~законної сили 13.03.2013 (а.с.60-63). Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання, а у статті 18 ЦПК України зазначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і\~за її\~межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року). Звертаючись до суду з позовом в порядку цивільного судочинства позивачка [PERSON] просила суд визнати свідоцтва про право власності на спірні об`єкти нерухомості недійсними, при цьому у заяві на ухвалу від 10.04.2020 року зазначила, що під свідоцтвами про право власності розуміє Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно та Інформаційну довідку з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Також, просила суд скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі на нерухоме майно. Статтею 18 Закону України «Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» визначений порядок державної реєстрації прав, останнім етапом якої є видача/отримання\~документів за\~результатом розгляду\~заявипро таку реєстрацію, а статтею 37 цього Закону передбачений порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері реєстрації прав. Відповідачем у справі позивач зазначила фізичну особу [PERSON] . Виходячи з суб`єктного складу сторін було відкрито провадження у цій справі в порядку цивільного судочинства. Відповідно до діючого цивільного процесуального законодавства України, коло осіб, які є відповідачами у справі визначає лише позивач. Заміна первісного відповідача належним відповідачем може відбуватися лише за клопотанням позивача, що передбачено ч.2 ст. 51 ЦПК України, але позивачка та її представник клопотання щодо заміни відповідача протягом розгляду справи не заявляли, а суд, навіть встановивши, що позов пред`явлений не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, за власною ініціативою не має права самостійно вирішувати питання про заміну неналежного відповідача. Враховуючи, що позивачкою заявлені позовні вимоги про визнання свідоцтв про право власності на спірні об`єкти нерухомості, як складової державної реєстрації та скасування самої державної реєстрації права власності на нерухоме майно, тому суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] не є тією особою, яка має відповідати за цим позовом з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.\~19\~ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до вимог ст.\~182\~ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Законом, що регулює відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з ч.5 ст. 3 вказаного Закону, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Судом встановлено, що державну реєстрацію спірного нерухомого майна здійснили спеціально уповноважені державою органи, а саме Орендне підприємство ЗМБТІ та Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області і саме ці підприємства на підставі рішень суду здійснювали реєстрацію права власності. Відповідно до вимог ст.\~26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації. Отже, Закон передбачає можливість скасування за рішення суду саме рішення реєстратора про державну реєстрацію прав, у зв`язку з чим позивачка мала право звернутися до суду з такими вимогами, зазначивши в позові належного відповідача. На теперішній час позивачкою ставляться питання щодо скасування проведеної державної реєстрації права власності та щодо визнання недійсними свідоцтв про право власності як складової такої реєстрації, але виконувати рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, повинен орган, який здійснив таку реєстрацію або його правонаступник. Таким чином, суд приходить до переконання, що у даному випадку належним відповідачем у справі повинен бути спеціально уповноважений державою орган, який наділений правом реєструвати нерухомість, а не фізична особа [PERSON] , і в такому випадку спір буде мати ознаки публічно-правового, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. На підставі вищевикладеного та враховуючи, що позивачкою [PERSON] заявлені вимоги в порядку цивільного судочинства не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, в задоволенні її позовних вимог слід відмовити. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed