Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «Українська ливарна компанія» на його користь заборгованість за цивільно-правовими договорами надання послуг, яка станом на 09 липня 2021 року складає суму 41375 грн. 00 коп. Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та відповідачем в особі генерального директора, в період з червня 2019 року по березень 2020 року включно, укладалися строкові договори про надання послуг. За якими він зобов`язався виконати роботу з дослідження вантажних кранів, а відповідач зобов`язався приймати результати дослідження, оформлювати їх актом прийому-передачі наданих послуг, здійснювати оплату за фактично надані послуги протягом 30-ти календарних днів з утриманням податків і зборів. За вказаний період було укладено десять договорів про надання послуг. Незважаючи на те, що п.2.2 всіх договорів оплата виконаних робіт передбачена протягом 30-ти календарних днів з дня підписання акту прийому передачі наданих послуг, до цього часу позивач не отримав зароблені по договорам гроші в загальній сумі 41375.00грн. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов від відповідача не надходив. Від позивача до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку позивач не заперечує. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та відповідачем в особі генерального директора, в період з червня 2019 року по березень 2020 року включно, укладалися строкові договори про надання послуг. За якими позивач зобов`язався виконати роботу з дослідження вантажних кранів, а відповідач зобов`язався приймати результати дослідження, оформлювати їх актом прийому-передачі наданих послуг, здійснювати оплату за фактично надані послуги протягом 30-ти календарних днів з утриманням податків і зборів. За вказаний період було укладено десять договорів про надання послуг: № 2019/70 від 03.06.2019 р., № 2019/79 від 01.07.2019 р., № 2019/91 від 01.09.2019 р., № 2019/100 від 02.09.2019 р., № 2019/106 від 01.10.2019 р., № 2019/114 від 01.11.2019 р., № 1920/125 від 02.12.2019р., № 2020/03 від 08.01.2020 р., № 2020/14 від 03.02.2020 р., № 2020/23 від 02.03.2020 р. Кожного місяця між позивачем та ТОВ «Українська ливарна компанія» в особі генерального директора складались акти прийому-передачі наданих послуг з зазначенням суми коштів, які підлягали сплаті позивачу. Акт прийому-передачі від 27.06.2019 р. на суму до виплати 5000.00 грн.; акт прийому-передачі від 31.07.2019 р. на суму до виплати 5000 грн.; акт прийому-передачі від 31.08.2019 р. на суму до виплати 5000.00грн.; акт прийому-передачі від 09.09.2019 р. на суму до виплати 5000.00грн.; акт прийому-передачі від 31.10.2019 р. на суму до виплати 5000.00грн.; акт прийому-передачі від 29.11.2019 р. на суму до виплати 5000.00грн.; акт прийому-передачі від 02.12.2019 р. на суму до виплати 5000.00грн.; акт прийому-передачі від 31.01.2020 р. на суму до виплати 2500.00грн.; акт прийому-передачі від 28.02.2020 р. на суму до виплати 2500.00грн.; акт прийому-передачі від 17.03.2020 р. на суму до виплати 1375.00 грн. Загальна заборгованість по укладеним цивільно-правовим договорам, згідно актів виконаних робіт становить 41375.00грн. За змістом статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Щодо стягнення заборгованості підприємства перед позивачем за цивільно-правовими договорами суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зазначені у вказаній статті. Положеннями частини першої-другої статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що відповідачем по справі зобов`язання за вказаними вище цивільно-правовими договорами про надання послуг у повному обсязі не виконані, а тому позовна вимога про стягнення заборгованості за ними у загальній сумі 41375 грн. 00 коп. підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат в частині судового збору, суд вирішує у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за позовну вимогу про стягнення заборгованості за цивільно-правовими договорами у розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved