Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до АТЗТ «ДВК» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що з 23 липня 2007 року по 29 січня 2010 року працювала в АТЗТ «ДВК» на посаді головного бухгалтера (наказ про прийняття на посаду від 23 липня 2007 року № 23-к) та на посаді головного бухгалтера за сумісництвом (наказ про прийняття на посаду від 17 липня 2008 року № 75-к). 29 січня 2010 року була звільнена за власним бажанням. Починаючи з квітня-травня 2008 року, відповідач припинив виплату заробітної плати. У день звільнення з нею також не був проведений повний розрахунок. Просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь: - заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 130284 гривні 72 копійки; - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 січня 2010 року по 27 червня 2014 року в розмірі 383424 гривні 86 копійок. У судовому засіданні позивач підтримала заявлений позов та просила його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову у випадку, якщо розрахунки позивача відповідають дійсному розміру заборгованості. Кошти відповідачем не були виплачені, оскільки на підприємстві складна фінансова ситуація. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом АТЗТ «ДВК» № 23-к від 23 липня 2007 року позивача було прийнято на посаду головного бухгалтера. Відповідно до наказу АТЗТ «ДВК» № 74-к від 16 липня 2008 року позивача було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Наказом АТЗТ «ДВК» № 75-к від 17 липня 2008 року позивача було прийнято на посаду головного бухгалтера за сумісництвом. Відповідно до наказу АТЗТ «ДВК» № 117-к від 29 січня 2010 року позивача було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні з [PERSON] не був проведений повний розрахунок та належні їй кошти не були виплачені. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У довідці АТЗТ «ДВК» від 25 червня 2014 року наведено розмір заборгованості перед [PERSON] по виплаті нарахованої заробітної плати за період з травня 2008 року по 01 лютого 2010 року, який становить 130284 гривні 72 копійки (а.с. 10). У судовому засіданні представник відповідача пояснив суду, що кошти відповідачем не були виплачені, оскільки на підприємстві складна фінансова ситуація. Заробітна плата [PERSON] за останні два місяці роботи складала 14600 гривень (7300 + 7300). Відповідно середньоденна заробітна плата становить 347 гривень 62 копійок (14600 / 42 дні = 347,62). Затримка розрахунку при звільненні відбулась на 1103 робочих дні. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 383424 гривні 86 копійок (347,62 х 1103 = 383424,86). Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 383424 гривні 86 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 3654 гривні судового збору.

Outcome: approved