Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності п`яти співвласників. Їй належить на праві власності 7/18 частин квартири, відповідачам [PERSON] (матір позивача) - 2/9 частин, [PERSON] (рідна тітка позивача) 1/18 частина, [PERSON] (рідний брат позивача) 1/6 частина та [PERSON] (рідний брат позивача) 1/6 частина квартири. Згідно відомостей про реєстрацію за місцем проживання та про склад сім`ї, наданих ОСББ «Київська 73», в цій квартирі зареєстроване місце проживання [PERSON] , [PERSON] (рідний брат позивача), [PERSON] та позивача. Фактично в квартирі з дня народження разом із нею проживає її син [PERSON] , [INFO] . Всі вони мають рівне право користування жилою прощею цієї квартири, яка складається з трьох жилих кімнат: площею 13,9 кв. м, 10,7 кв. м та 20,2 кв. м, загальною жилою площею 44,8 кв. м., з яких дві жилі кімнати є ізольованими. Квартира має загальну площу 58,8 кв. м. Позивач разом із своїм малолітнім сином [PERSON] тривалий час має у фактичному користуванні жилу кімнату площею 13,9 кв. м. Відповідач [PERSON] час чинить їй перешкоди в користуванні приміщенням квартири, а щодо утримання квартири і сплати комунальних платежів, які нараховуються на усіх зареєстрованих в ній осіб, спілкуватися з нею він не бажає, уникаючи вирішення з нею питання порядку користування жилим приміщенням даної квартири та розподілу витрат на утримання квартири і комунальних послуг. Тому позивач просить встановити порядок користування жилим приміщенням трикімнатної квартири [ADDRESS] , виділивши їй разом із її малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , в користування жилу кімнату площею 13,9 кв. м, яка позначена на плані квартири цифрою 7, а відповідачам - інші жилі кімнати та залишити в загальному користуванні приміщення кухні, коридору, ванної кімнати та туалету. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали, обґрунтовуючи їх викладеними в ньому обставинами. Позивач доповнила, що кімнатою площею 13,9 кв. м вона користується три роки, а у відповідача [PERSON] перебуває в користуванні кімната площею 10,7 кв. м., у залі площею 20,2 кв. м проживають їхній брат [PERSON] та їхня матір [PERSON] , коли приїжджає із Харкова. Також позивач вказала на те, що за всі комунальні послуги сплачує лише вона. В останнє судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Від представника позивача надійшла заява про закінчення розгляду справи у їхній відсутності, зазначивши про підтримання вимог позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, пояснивши, що він користується кімнатою площею 10,7 кв. м, але площі квартири недостатньо для проживання в ній всіх співвласників. В останнє судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки до суду не повідомив. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надійшли письмові заяви про розгляд справи у їхній відсутності, вказавши про визнання позову. Представник третьої особи також направив до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутності та зазначив про відсутність заперечень щодо задоволення позову, враховуючи інтереси дитини. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у їхній відсутності на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу під час останнього судового засідання не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача та її представника, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] , підтвердженням чому є інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.08.2019 року та копія свідоцтва № 16729 про право власності на житло від 03.03.1995 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Житомирської міської Ради народних депутатів, копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.11.2006 року, виданого державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Андрус А.А., копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.06.2018 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л., згідно чого позивачу на праві власності належить 1/6 та 2/9 часток квартири (спільно 7/18 часток квартири), відповідачу [PERSON] 2/9 (4/18) часток квартири, відповідачу [PERSON] 1/18 частка квартири, відповідачу [PERSON] 1/6 (3/18) часток квартири, відповідачу [PERSON] 1/6 (3/18) часток квартири. У квартирі [ADDRESS] мають зареєстроване місце проживання позивач та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , без реєстрації в ній проживає малолітній син позивача [PERSON] , [INFO] відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб ОСББ «Київська 73» від 04.06.2018 року. Як слідує з технічного паспорту КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, складеного 14.08.2006 року, вказана квартира складається з 3-х жилих кімнат: 5 - площею 10,7 кв. м, 4 - 20,2 кв. м з балконом 0,9 кв. м та 7 - 13,9 кв. м, дві з яких площею 10,7 кв. м та 13,9 кв. м є ізольованими, а також кухні 3 площею 5,5 кв. м, ванної кімнати 2 площею 2,9 кв. м, коридору 1 площею 3,0 кв. м, кладовки 6 площею 1,7 кв. м. Загальна площа квартири становить 58,80 кв. м, жила площа - 44,8 кв. м. Між позивачем та відповідачем [PERSON] виникали спірні питання стосовно користування належною сторонам на праві спільної часткової власності квартирою [ADDRESS] . Позивач разом із малолітнім сином користується жилою кімнатою 7 площею 13,9 кв. м, а відповідач [PERSON] жилою кімнатою 5 площею 10,7 кв. м, що встановлено з їх пояснень, наданих ними в судовому засіданні. Стаття 41 Конституції України\~гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Приватна власність охороняється державою, що забезпечує його недоторканність і саме в чинність цього ніхто не може бути обмеженим у його здійсненні. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, яка згідно зі\~ст. 9 Конституції України\~є частиною законодавства, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Здійснення права спільної часткової власності визначено статтею 358 ЦК України, згідно якої право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. А частиною 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, як витікає з норм цієї статті, учасники спільної часткової власності повинні погоджувати один з одним свою поведінку з володіння, користування і розпорядження спільною річчю, вони здійснюють правомочності з володіння, користування і розпорядження спільним майном за спільною згодою. Право кожного із співвласників з володіння, користування і розпорядження спільним майном одночасно створює для нього і обов`язок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Якщо ж співвласники не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом. Як роз`яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. Згідно п. 14 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Проаналізувавши надані суду докази, та, враховуючи встановлені судом обставини, оскільки власник має право користуватись та розпоряджатись своїм майном або його частиною на свій розсуд, суд вважає можливим встановити запропонований позивачем порядок користування квартирою, так як спірна квартира знаходиться в багатоквартирному будинку та не може бути поділена в натурі шляхом обладнання окремих ізольованих квартир, з урахуванням того, що на належну позивачу частку у праві власності припадає 17,43 кв. м жилої площі квартири (7/18 часток квартири відповідає 38,9 % площі квартири; 38,9 % х 44,8 кв. м жилої площі : 100 % = 17,43 кв. м), а позивач просить виділити їй в користування жилу кімнату площею 13,9 кв. м, що є меншим жилої площі квартири, яка відповідає належній їй на праві власності частці квартири, тому ухваленим судом рішенням житлові права відповідачів як співвласників нерухомого майна не будуть порушені. За наведених обставин суд задовольняє позов та приймає визнання позову відповідачами з огляду на те, що таке визнання не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та покладає на відповідачів у рівних сумах понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн., тобто по 153,68 грн. судового збору з кожного, пропорційно до розміру заявлених та задоволених вимог до кожного з них, що підтверджено документально оригіналом квитанції № 4776499 від 02.07.2019 року.

Outcome: approved