Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

У листопаді 2015 позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з Інституту літератури ім. Т.Г. Шевченка Національної академії наук України грошові кошти в сумі 2 167 грн. та моральну шкоду. В обгрунтування позову посилається на те, 18.10.2012 між позивачем та Інститутом літератури ім. Т.Г. Шевченка НАН України було укладено контракт №2, відповідно до умов якого позивач зобов»язується щорічно переказувати на розрахунковий рахунок інститут грошовий внесок на оплату навчання у розмірі 6500 грн. На виконання умов контракту позивач 01.02.2013 сплатила 6500, 00 грн. Наказом директора Інституту літератури ім. Т.Г. Шевченка НАН України Жулинського М.Г. від 25.02.2013 позивача відраховано з аспірантури за власним бажанням. 03.06.2013 відповідач повернув позивачу лише частину сплачених нею коштів у розмірі 4 333, 00 грн. Посилаючись на те, що відповідачем не повернуто в повній мірі грошові кошти, позивач ставить вимогу про стягнення з відповідача суму в розмірі 2 167 грн.00 коп. та відшкодування моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, з підстав викладених у ньому, просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується його власноручною розпискою ( а.с.88) Суд, заслухавши думку позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що 18.10.2012 між позивачем та Інститутом літератури ім. Т.Г. Шевченка НАН України було укладено контракт №2, відповідно до п.3.1. позивач зобов»язується щорічно переказувати на розрахунковий рахунок інститут грошовий внесок на оплату навчання у розмірі 6500 грн. (а.с.10). Наказом директора Інституту літератури ім. Т.Г. Шевченка НАН України Жулинського М.Г. від 23.10.2012 [PERSON] зараховано з 01 листопада 2012 року по 31 жовтня 2016 року до аспірантури без відриву від виробництва за контракт на 2012-2016 навчальні роки. (а.с.11-12) На виконання умов контракту позивач 01.02.2013 сплатила 6500, 00 грн. (а.с.38). Наказом директора Інституту літератури ім. Т.Г. Шевченка НАН України Жулинського М.Г. від 25.02.2013 позивача відраховано з аспірантури за власним бажанням. Контракт вважати недійсним за згодою сторін. ( а.с.13) 03.06.2013 відповідач повернув позивачу лише частину сплачених нею коштів у розмірі 4 333, 00 грн.(а.с.21), звернення позивача щодо повернення решти сплачених коштів відповідач залишив без реагування. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Згідно ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження повернення грошових коштів або доказів правомірності відмови у здійсненні такої виплати позивачеві відповідачем не надано. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь суми 2 167 грн.00 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] було завдано моральну шкоду, а тому у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

Outcome: partial