Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

У липні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до ФОП [PERSON] про захист прав споживачів, в обґрунтування якого зазначила, що 12.01.2018 року вона з ФОП [PERSON] за адресою розташування офісу ([ADDRESS] ) уклала договір, згідно якого виконавець на протязі 30 робочих днів з моменту його підписання, зобов`язався розрахувати, підібрати та доставити двері, а Замовник - оплатити та прийняти їх. Вартість замовлення складала 19300,00 грн. 12.01.2018 року позивачка сплатила аванс у розмірі 15440,00 грн., а 03.02.2018 року залишок коштів у розмірі 4000,00 грн. Позивачкою всі умови договору від 12.01.2018 року були виконані в повному обсязі, проте відповідачка свої зобов`язання по угоді залишила без виконання, у зв`язку з чим 20.03.2018 року звернулась до її офісу (м. Запоріжжя пр. Соборний, 214), але отримала лише розписку про те, що сплачені нею грошові кошти будуть повернуті протягом 14 днів, у зв`язку з невиконанням умов договору по доставці дверей. Але незважаючи на вказане, станом на теперішній час жодних грошових коштів позивачка не отримала, на всі її дзвінки та вимоги про встановлення дверей або повернення коштів від підприємця вона отримувала лише обіцянки про виконання свого обов`язку у майбутньому. Задля захисту своїх прав, позивачка звернулась до правоохоронних органів, проте листом від 31.05.2018 року Дніпровський відділ поліції ГУНП в Запорізькій області повідомив, що вказані правовідношення відносяться до цивільно-правових, та було рекомендовано звернутись до суду. Позивачка вважає, що оскільки відповідачкою зобов`язання за договором не виконані до теперішнього часу, то з останньої підлягають стягненню основна сума боргу та неустойка, визначена п.4.2 Договору, а саме 0,1% від суми договору за кожен робочий день прострочи виконання договору, яка становить 2779,20 грн. Крім того, численні візити до офісу ФОП [PERSON] спричинили позивачці негативні хвилювання, адже кожного разу надані обіцянки не виконувались, двері не було виконано та доставлено, також позивачці прийшлось звертатись до прокуратури та відділу поліції та за правовою допомогою адвоката, до того ж, з часу укладення договору пройшло більше півроку, а увесь цей час позивачка хвилюється у зв`язку з втратою своїх коштів та відсутністю дверей, а тому вважає, що ФОП [PERSON] повинна сплатити їй ще і моральну шкоду у розмірі 4000,00 грн. На підставі Розпорядження керівника апарата Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 30 від 19.10.2018 року, Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали вказаної справи 19.10.2018 року було передані на розгляд судді Турбіній Т.Ф. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі, стягнувши з ФОП [PERSON] на свою користь суму основного боргу у розмірі 19300,00 грн., неустойку у розмірі 2779,20 грн., моральну шкоду у розмірі 4000,00 грн., а також покласти на останню судові витрати. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник позивачки - адвокат Габуєв Г. Ю. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, заперечення та відзив на позов суду не надала, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно, належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено та перевірено доказами, що 12.01.2018 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено Договір № б/н (Д) про надання послуг. Як вбачається з копії договору від 12.01.2018 року, відповідно до п.1.1 предметом Договору є те, що Замовник поручає, а Виконавець зобов`язаний організувати дію з заміру, розрахунку, підбиранню дверей по розцінкам виконавця, а також доставку та розгрузку. Згідно п. 2.1, 2.2, 2.3 Договору, вартість Замовлення складає 19300,00 грн., завдаток - 15440,00 грн., залишок - 3860,00 грн. Вартість замовлення позивачкою була сплачена у повному обсязі, що підтверджується долученими до позову копіями квитанцій від 12.01.2017 року на суму 15440, 00 грн., та 03.02.2018 року у розмірі 4000,00 грн. Як вбачається з копії договору від 12.01.2017 року, а саме п.3.2, Виконавець зобов`язаний доставити двері протягом 30 робочих днів з моменту підписання договору. У встановлений договором термін ФОП [PERSON] не виконала договір належним чином, а саме не виготовив та не передав у власність позивачу передбачений договором товар. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. У відповідності до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу відповідно до положень ч.1 ст.656 ЦК України може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Статтею 663 ЦК України визначено обов`язок продавця передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] замовила у ФОП [PERSON] виготовлення продукції з індивідуальними ознаками за індивідуальними розмірами та з індивідуальними побажаннями. Таким чином, позивачем була замовлена продукція з індивідуальними ознаками, яка могла бути використана лише позивачем у відповідному будинку, а відтак, уклавши відповідний договір відповідач взяв на себе зобов`язання виготовити та передати [PERSON] відповідну продукцію у відповідні строки. Відповідно до ч. 1 ст.615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст.852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Під час укладання договору позивачка розраховувала завершити встановлення нових дверей у квартирі у передбачений договором строк, проте, Виконавець в обумовлені строки замовлення не виконав, двері не поставив. У зв`язку з чим [PERSON] звернулась до офісу ФОП [PERSON] та 20.03.2018 року отримала від [PERSON] розписку про повернення їй протягом 14 днів завдатку у розмірі 19440,00 грн. з причини невиконання термінів Договору від 12.01.2017 року. У зв`язку з тим, що умови вказаної вище розписки відповідачкою не було виконано, [PERSON] 22.05.2018 року звернулась до Запорізької міської прокуратури №3 з заявою. Листом першого заступника керівника Запорізької міської прокуратури №3 від 29.05.2018 року № 59р вказана заява була направлена до Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області для розгляду по суті в межах компетенції та прийняття рішення у відповідності до вимог діючого законодавства. Згідно Листа начальника Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області № П-568/40/01/02-2018 від 31.05.2018 року, у зв`язку з відсутністю даних, які б свідчили про наявність кримінального правопорушення та неможливістю у зв`язку з цим внесення відповідної інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також те, що з заяви [PERSON] вбачаються цивільно-правові відносини, останній було рекомендовано звернутись до суду. Позивачкою як Замовником по договору від 12.01.2017 року повністю були виконані всі умови, ФОП [PERSON] свої зобов`язання по ньому не виконала до теперішнього часу, а тому суд приходить до висновку, що відповідачем було допущено істотне порушення договору на надання послуг від 12.01.2017 року, а відтак, позивачка набула право вимагати розірвання такого договору та відшкодування завданих їй збитків у вигляді неповернення авансу завдатку у сумі 19300,00 грн. у зв`язку з порушенням істотних умов договору. Вирішуючи вимоги щодо стягнення пені, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до пунктів 3, 18 ч. 1 ст.1Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації Оскільки позивачка замовляла двері для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а виконавець є суб`єктом підприємницької діяльності, тому правила Закону України «Про захист прав споживачів» поширюються на спірні правовідносини. Так, згідно п.4.2 Договору від 12.01.2017 року, у випадку не виконання п.3.2 (строк протягом якого повинно бути виконано зобов`язання - 30 робочих днів з моменту підписання договору), Виконавець зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі 0,1 % вартості замовлення за кожен робочий день просрочки. Вартість замовлення відповідно до п.2.1 Договору складає 19300,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Датою підписання договору є 12.01.2017 року, а до суду позивачка звернулась 10.07.2018 року. Позивачкою розраховано пеню у розмірі 2779,20 грн., оскільки за період затримки виконання умов договору помилково було нараховано 144 робочі дні, однак суд вважає вказаний розрахунок невірним, оскільки згідно офіційного сайту Кабінету міністрів України та Міністерства соціальної політики України за вказаний період минуло 122 робочі дні: січень - 14 днів, лютий - 20 днів, березень - 21 день, квітень - 19 днів, травень - 21 день, червень - 20 днів, липень - 7 днів. З огляду на вказане, відповідно до п.п.1.3, 4.2 Договору та ст. 611 ЦК України, пеня за прострочку виконання умов договору розраховується наступним чином: 19300,00 грн. х 1% х 122 дні = 2354,60 грн. Що стосується вимог позивачки про стягнення моральної шкоди, то суд приходить до наступних висновків. Відповідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. [PERSON] просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 4000,00 грн., яку обґрунтовує тим, що численні візити до офісу ФОП [PERSON] спричинили їй негативні хвилювання, адже кожного разу надані обіцянки не виконувались, двері не було виконано та доставлено, також [PERSON] прийшлось звертатись до прокуратури та відділу поліції та за правовою допомогою адвоката, до того ж, з часу укладення договору пройшло року, а увесь цей час позивачка хвилюється у зв`язку з втратою своїх коштів та відсутністю виконаного замовлення - дверей. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частина друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Вирішуючи питання про розмір стягнення, суд виходить з того, що позивач як людина похилого віку, пенсіонерка з незначним рівнем доходу, зазнала як моральних переживань так і певних незручностей у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, нерозв`язанням спірної ситуації позасудовим способом, витрачання свого особистого часу на численні звернення до фахівців і суду у зв`язку з неможливістю захистити порушене право споживача, що негативно позначилося на її психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань.

Outcome: partial