Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що згідно договору про споживчий кредит №001/2722 від 29.08.2017 року до додаткового договору до нього, позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 22000 грн. на строк з 29.08.2017 року до 29.08.2019 року на умовах щомісячної сплати відсотків у розмірі 45% річних на суму залишку за кожен день користування кредитом та повернення кредиту. З метою забезпечення виконання вказаного зобовязання між кредитною спілкою та [PERSON] і [PERSON] було укладено договори поруки відповідно до яких поручителі несуть солідарну відповідальність з боржником перед кредитором. Вказував на те, що позичальник належним чином умов договору не виконав, у звязку з чим на його адресу та на адресу поручителів були направлені відповідні письмові вимоги про усунення порушень, на які відповідачі належним чином не відреагували та заборгованість за договором не погасили, а тому вважає, що у позивача виникло право на дострокове стягнення кредитних коштів. Зазначав, що заборгованість позичальника становить 27588,12 грн., яка складається з наступного: 20328,65 грн. сума кредиту; 2407,20 грн. відсотки; 582,76 грн. пеня, 4269,51 грн. штраф. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права та умови договору, просив стягнути з позичальника в солідарному порядку з кожним поручителем окремо вказану вище суму заборгованості, а також покласти на відповідачів судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позові вимоги підтримав та просив позов задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась\~у відсутності\~відповідачів,\~які \~ не\~зявились \~ \~ в\~судове засідання\~незважаючи на\~те,\~що \~належним чином\~були \~ повідомленні\~ \~ судом\~про час\~та місце\~розгляду справи\~ \~за зареєстрованим\~місцем \~проживання.\~ \~ Про\~причини своєї\~неявки \~суд не\~повідомили \~ і\~не подавали\~ відповідної\~мотивованої \~ заяви\~про відкладення\~розгляду справи. Згідно ст.\~280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов:\~ відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання;\~ відповідач\~не зявився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин;\~ відповідач\~не подав\~відзив;\~ позивач\~не заперечує\~проти такого\~вирішення справи.\~ У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, про причини неявки не повідомили та не направили відзиву, а представник позивача не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідачів, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний звязок\~доказів у\~їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 29.08.2017 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №0012722 відповідно до умов якого кредитна спілка надала позичальнику кредит строком до 29.08.2018 року на суму 22000 грн. (з урахування умов додаткового договору №1 від 28.09.2017 року) зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 45 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитними коштами. Повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом згідно вказаного договору відбувається згідно графіку платежів, що є додатком до вказаного договору, яким встановлено періодичність та розмір платежів (а/с 4-8). Таким чином, між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли кредитно-договірні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Так, з матеріалів справи вбачається, що 29.08.2017 року з метою забезпечення виконання вище вказаного зобовязання між кредитною спілкою та [PERSON], а також [PERSON] було укладено договори поруки, а також додаткові договори до договору поруки, зі змісту яких вбачається, що поручителі взяли на себе зобовязання нести солідарно відповідальність разом з боржник за належне ним виконання взятих на себе зобовязань за кредитним договором перед кредитором (а/с 9-12). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено,\~що позичальник\~належним чином\~умов договору\~ не\~виконав,\~у звязку\~з чим\~у нього\~утворилась заборгованість\~ в\~сумі 27588,12 грн., яка складається з наступного: 20328,65 грн. сума кредиту; 2407,20 грн. відсотки; 582,76 грн. пеня, 4269,51 грн. штраф, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а/с 21). Про необхідність погашення вказаної заборгованості боржник та поручителі повідомлялись позивачем шляхом направлення на їх адресу відповідних вимог про усунення порушень та які належним чином не відреагували та матеріали справи не містять доказів про погашення ними заборгованості (а/с 17-20). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Пунктом 7.4 кредитного договору передбачено нарахування пені за неналежне виконання зобовязання, а відповідно до п. 5.1 передбачено нарахування штрафу у розмірі 20% від суми кредиту за невиконання позивальником його обовязків визначених п. 5.1 договору, зокрема в даному випадку позивальник не повідомив кредитора про зміну місця роботи. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України). У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). Судом встановлено, що 14.01.2016 року позивач направляв на адресу відповідачів повідомлення про усунення порушень умов договору про іпотечний кредит, проте матеріали справи не містять належних і допустимих доказів виконання відповідачами вказаної вимоги та погашення заборгованості за основним зобовязанням (а/с 46). У відповідності до правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові № 6-185цс 14 від 17.12.2014 року, відповідно до частини третьої статті 554 ЦК України особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У випадках укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобовязання, між ними не виникає солідарної відповідальності між собою. Крім того, згідно правової позиції Верхового Суду України, викладеної у постанові № 6-255цс 15 від 24.06.2015 року, стягнення солідарно з поручителів суми заборгованості за кредитним договором не узгоджуються з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки. Норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У справі, яка переглядається, встановлено, що кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора предявити свої вимоги безпосередньо поручителю. Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні. Зі змісту договорів поруки укладених між кредитором та поручителями вбачається, що вони не містять норм щодо солідарної відповідальності поручителів між собою за неналежне виконання боржником взятих на себе зобовязань за договором про споживчий кредит, а тому боржник несе солідарну відповідальність з кожним поручителем окремо, при цьому поручителі між собою не є солідарними боржниками. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно розяснень,\~які містяться\~в п.\~35\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~№10\~від 17.10.2014\~року «Про\~застосування судами\~законодавства про\~судові \~витрати у\~цивільних справах»,\~солідарне \~стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в рівних частках судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~ На підставі вище викладеного та

Outcome: approved