Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] пред'явила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2014 року відповідач визнаний батьком [PERSON], [INFO], яка проживає і знаходиться на утриманні позивача, однак відповідач, проживаючи окремо від дитини, не бере участі у вихованні і витратах необхідних для її виховання та утримання, хоча має такий обов'язок та стабільний заробіток від трудової діяльності, тому позивач, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 25% його заробітку (доходу) на утримання доньки до її повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позові підстав, зазначивши також, що за домовленістю з відповідачем з метою дотриманні інтересів дитини і спілкування з обома батьками донька на вихідних, влітку, коли у відповідача відпустка чи є можливість, перебуватиме з батьком, а восени вона зі старшим сином [PERSON], [INFO], який є дитиною-інвалідом, потрапила до лікарні, тому донька в цей час перебувала з відповідачем, який без її відома влаштував її до школи в Кіровському районі, яку вона наразі продовжує відвідувати, проте кошти на її утримання він їй не надавав, тим більш після повернення доньки 02 листопада 2014 року до дому. Відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині обов'язку відповідача з утримання доньки, проте заперечував проти заявленого розміру аліментів в 25% від заробітку (доходу), тим що на даний час з 12 листопада 2014 року звільнений з роботи в ДП «ВО Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» і зараз майже не має доходів, у зв'язку з чим більше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку сплачувати не зможе. Крім того, зазначив, що позивач взагалі покинула дитину та написала розписку про передачу доньки йому на виховання, у зв'язку з чим з 27 червня 2014 року по 08 серпня 2014 року, а потім і до 02 листопада 2014 року донька проживала у нього та перебувала виключно на його утриманні, проте позивач 02 листопада 2014 року викрала дитину і зараз донька проживає разом з позивачем, у зв'язку з чим, заперечуючи проти позову, просив суд у позові відмовити, негайно відповідно до ст.162 СК України ухвалити рішення про відібрання дитини [PERSON] від [PERSON] та повернення її за попереднім місцем проживання, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини на його користь у розмірі 25% усіх видів прибутку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зобов'язати [PERSON] відшкодувати завдану йому моральну і матеріальну шкоду в розмірі 100000,00 грн., зобов'язати [PERSON] пройти медичне обстеження в умовах стаціонару психіатричної клініки. Суд, вислухавши сторони, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2014 року та свідоцтвом про народження, виданим повторно Кіровським відділом ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ 11 липня 2014 року серії [NUMBER] (а.с.3-5, 7). За даними довідки КП «Житлове господарство Кіровського району» ДМР №2620 від 22 липня 2014 року про склад сім'ї [PERSON] (а.с.11), разом з нею зареєстровані: [PERSON] (донька), [PERSON] (син), [PERSON] (мати). Одночасно встановлено судом та визнано відповідачем, що з 02 листопада 2014 року дитина [PERSON] постійно проживає з позивачем, тому коштів на утримання доньки позивачу він не надавав, а відтак, ці обставини згідно ст. 10, 60 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають. Позивач займає посаду інженера-технолога підрозділу №24 ДП «ВО Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» та за даними довідки про доходи з місця роботи від 05 листопада 2014 року за період з 01 травня по 31 жовтня 2014 року отримала сукупний дохід в розмірі 11416,40 грн.(а.с.17). Також судом на підставі трудової книжки відповідача встановлено, що останній до 12 листопада 2014 року працював слюсарем-випробувальником IV розряду в ДП «ВО Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» та звільнений за ст. 38 КЗпП України наказом №1898-ок від 12 листопада 2014 року (а.с.32-34), у зв'язку з чим на час розгляду справи в суді не працює, доходів не має, в центрі зайнятості на обліку не перебуває і виплати по безробіттю не отримує. Доказів в підтвердження наявності у відповідача інших доходів, розмір та джерела їх отримання позивачем у відповідності зі своїм процесуальним обов'язком за ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано, відсутнє документальне підтвердження цих обставин і в матеріалах справи. Одночасно в судовому засіданні встановлено, що відповідач є працездатною особою, має нормальний стан здоров'я, має на утриманні іще одну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження в копії (а.с.24). Оскільки судом з'ясовано, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами у даній справі досягнуто не було, відповідач з дитиною не проживає, регулярного утримання їй не надає, то належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обов'язок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання малолітньої доньки. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи спір про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181, ст.184 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у твердій грошовій сумі за заявою платника або одержувача аліментів, у тому випадку, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. З урахуванням наведеного, судом у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі та, при визначенні розміру суми аліментів, які підлягають сплаті, судом береться до уваги обов'язок участі обох батьків у матеріальному утриманні дітей, матеріальний стан та стан здоров'я дитини, відсутність документального підтвердження реальних доходів відповідача і їх розміру з 12 листопада 2014 року, чим визначається ризик їх мінливості й нерегулярності, наявність у відповідача на утриманні ще однієї неповнолітньої дитини, розмір необхідного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який з 01 жовтня 2014 року на дитину віком від 6 до 18 років - 1373,00 грн., а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, матеріальний стан позивача, наявність на її утриманні, окрім доньки [PERSON], малолітнього сина-інваліда, а відтак, суд, виходячи з того, що за рівного обов'язку з утримання від кожного з батьків кожна дитина має бути забезпечена не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, вважає справедливим та співмірним визначити розмір стягуваних аліментів в сумі 419,90 грн., що становить не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця на дитину [PERSON], які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи проводити стягнення з 10 листопада 2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Доводи відповідача в обґрунтування своїх заперечень і підстав для відмови у позові про те, що позивач передала йому доньку на постійне проживання за розпискою, на підставі чого донька [PERSON] проживала з ним з 27 червня 2014 року до 10 жовтня 2014 року, і з 12 жовтня 2014 року до 02 листопада 2014 року, не спростовують висновків суду про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON], оскільки зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є житло матері - позивача у справі, обставини безперервного проживання дитини з матір'ю з народження дитини до 27 червня 2014 року, 10-11 жовтня 2014 року, та після 02 листопада 2014 року відповідачем визнані в судовому засіданні, а відтак, зважаючи на те, що дитина щонайменше з 02 листопада 2014 року проживає з позивачем, тобто окремо від відповідача, і місце проживання дитини з батьком ні судом, ні органом опіки не вирішувалось, самі по собі обставини проживання дитини з батьком протягом декількох місяців, з урахуванням перебування позивача зі старшою дитиною в лікарні у вересні-жовтні 2014 року, не можуть бути підставою для висновку про постійне місце проживання дитини з відповідачем та лише тимчасове перебування із позивачем. Доводи відповідача про наявність підстав для відмови у позові, у зв'язку з наявністю судового рішення від 03 листопада 2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, судом до уваги не приймаються, оскільки позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2014 року залишений без розгляду, що відповідно до ч.2 ст. 207 ЦПК України не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким позовом за вирішенням таких самих вимог по суті. Крім того, у відповідності з роз'ясненими судом правами за ст. 31 ЦПК України відповідач своїм право заявлення відповідного зустрічного позову до початку розгляду справи по суті не скористався, відповідних позовних вимог не заявляв, тому сформульовані у запереченнях на позов вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів, відшкодування матеріальної, моральної шкоди, відібрання дитини, зобов'язання проходження стаціонарного психіатричного обстеження, судом як позовні вимоги вирішені бути не можуть, оскільки останні у формі і за змістом позову згідно ст. 119-120 ЦПК України не заявлялись, та взяті судом до уваги при оцінці доказів за ст. 212 ЦПК України при розв'язанні заявленого до відповідача позову про стягнення з нього аліментів на утримання дитини [PERSON]. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial