Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

У липні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Науково - виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 04.01.2015 року позивач працював на посаді директора філії в м. Кривий Ріг - ПАТ «Науково - виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш». 27.04.2014 року був звільнений за власним бажанням. В порушення ст.ст. 47,116 КЗпП України, Відповідач при звільненні позивача повного розрахунку з ним не провів, про нараховані суми, належні позивачу при звільненні, письмово не повідомив. Просив стягнути з ПАТ «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» на його користь невиплачену частину заробітної плані за період з серпня 2015р. по 27.04.2016р. та середній заробіток за період затримки розрахунку. 01 серпня 2016 року позивач позовні вимоги уточнив та просив стягнути з ПАТ «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» на його користь невиплачену частину заробітної плати за період з 01.08.2015р. по 27.04.2016р. у розмірі 63000грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку з 28.04.2016р. по 21.07.2016р. у розмірі 10424,40грн. 20 та 29 березня 2017 року позивач позовні вимоги уточнив та остаточно просив суд визнати недійсним п.2.1 та п.3.6 Положення про мотивацію персоналу управління сервісу Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш», яке діє з 01.07.2015р.; Визнати недійсним наказ ПАТ «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» №001/634 від 14.09.2015року «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]М.»; Стягнути з ПАТ «Науково-виробниче-акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» на його користь невиплачену частину заробітної плати за період з 01.08.2015р. по 27.04.2016р. у розмірі 65853,43 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку з 28.04.2016 р. по 01.03.2017р. - 115777,20 грн. та по день розгляду справи, та невиплачену частину компенсації за невикористану відпустку в розмірі 6604,15 грн. Звернувся до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку з позовними вимогами про визнання недійсним п.2.1, п.3.6 Положення про мотивацію персоналу управління сервісу Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш», яке діє з 01.07.2015р. та наказу Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» №001/634 від 14.09.2015 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]М.», оскільки вирішили звернутися до суду з вказаними вимогами після ознайомлення із оригіналами вказаних документів. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, надали суду пояснення які викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити позов з підстав вказаних у позовних заявах, одночасно просили суд поновити строк звернення до суду з вимогами про визнання недійсним наказу та положення. Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю, посилаючись на\~не обґрунтованість позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вони є безпідставними, окрім того наполягає на тому, що сплинули строки звернення до суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, Наказом № 55-к від 04.01.2013 року позивача [PERSON], прийнято на роботу по переведенню з ТОВ «Головкомпресормаш-Сервіс» на посаду директора філії в м. Кривий Ріг (№085) з 04.01.2013 року з окладом в розмірі 2700,00 гривень в місяць і надбавкою за високі досягнення в праці в розмірі 1300,00 гривень в місяць згідно «Положення про порядок встановлення і виплати надбавок…» (а. с. 60). Наказом № 68-к від 27.04.2016р. позивач був звільнений з роботи за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП\~України (а. с. 62). Зазначені обставини підтверджуються записами у трудовій книжці позивача (а. с. 5), та з Позивачем проведено розрахунок. Між сторонами виник спір з приводу не проведеного з Позивачем повного розрахунку при звільненні, оскарження наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та Положення про мотивацію персоналу управління. Згідно ст. 94 КЗпП України та ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. За змістом ст.2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати, зокрема, складає основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців та додаткова заробітна плата, яка є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає в себе доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Отже, виходячи із наведених норм Закону України «Про оплату праці» надбавка за високі досягнення в праці Позивача є додатковою заробітною платою. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок та доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування. Так, відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці», ст. 97 КЗпП України встановлено, що форми і системи праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних та компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до п.5.1 Колективного договору між адміністрацією та колективом АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» на 2015-2017 роки (далі Колективний договір) на підприємстві діють форми та системи оплати праці згідно «Положення про систему оплати праці АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» (далі Положення про систему оплати праці). Положенням про систему оплату праці встановлено, що порядок нарахування та виплати премії для працівників управління сервісу передбачається Положенням про мотивацію персоналу управління сервісу АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» (далі «Положення про мотивацію персоналу управління сервісу»). Відповідно до п.1.1 Положення про мотивацію персоналу управління сервісу визначає основні принципи та підходи до мотивації, методику і порядок розрахунку комерційної премії співробітників управління сервісу АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш». Комерційна премія є заохочувальною виплатою в розумінні ч.3 ст.2 Закону України «Про оплату праці», нараховується у випадку виконання затверджених показників плану продажу та надходження грошових коштів, за умови отримання підприємством прибутку (п.2.1 Положення про мотивацію персоналу управління сервісу(а.с. 59, 119120 т.1). Згідно п.3.5 Положення про мотивацію персоналу управління сервісу фактичний розмір комерційної премії співробітнику управління сервісу затверджується наказом по підприємству та виплачується у строки, передбачені Колективним договором. Відповідно до п.3.6 Положення про мотивацію персоналу управління сервісу співробітнику управління сервісу, до якого застосовано дисциплінарне стягнення, комерційна премія згідно даного Положення не нараховується протягом дії дисциплінарного стягнення. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що умови оплати праці Позивача відносять питання щодо преміювання у вигляді комерційної премії до компетенції роботодавця, який встановлює наявність або відсутність підстав передбачених Положенням про мотивацію персоналу управління сервісу. З аналізу наданих доказів, суд зазначає, що преміювання працівників управління сервісу відбувається не у фіксованому розмірі, цей розмір не є гарантованим і має індивідуальний характер та залежить від багатьох складових: результатів роботи, виконання затверджених планів з реалізації продукції і послуг та надходження грошових коштів, отримання підприємством прибутку, тощо. А тому доводи Позивача порівнювати комерційні премії з додатковою заробітною платою для визначення розміру заборгованості є безпідставними. Посилання Позивача на те, що відповідно до листа Мінпраці України від 21.09.2009 року (а.с.31т.2), премія відноситься до додаткової заробітної плати не заслуговує на увагу, оскільки вказаний лист є лише розясненням щодо умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади. Враховуючи викладене, комерційна премія працівників управління сервісу АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» не є основною чи додатковою заробітною платою, не має фіксованого розміру на підприємстві, а є засобом заохочення працівників управління сервісу, сплачується відповідно до Положення про мотивацію персоналу управління сервісу виключно у випадку виконання затверджених планів продажу та надходження грошових коштів, за умови отримання підприємством прибутку та за відсутності застосування до працівника дисциплінарного стягнення. На підставі наказу №252 від 28 серпня 2015 року в філії АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» у м.Кривий Ріг проведено службове розслідування щодо фактів нестачі матеріальних цінностей, що знаходяться у підзвіті [PERSON], надання послуг з дефектування та ремонту компресорного обладнання без відповідного документального оформлення надання вказаних послуг, передання матеріальних цінностей АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» без укладення договору відповідального зберігання (а.с.63 т.1). Під час проведення службового розслідування, комісією Відповідача в присутності Позивача проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, що знаходяться у підзвіті Позивача, внаслідок чого виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей у розмірі 215\~632,51 грн.; встановлено факти надання послуг з дефектування та ремонту компресорного обладнання без документального оформлення надання вказаних послуг, встановлено факт перебування на території філії компресорного обладнання, що належить особисто Позивачу; встановлено численні та систематичні випадки порушення порядку ведення обліку та списання товарно-матеріальних цінностей. Результати інвентаризації відображено в акті від 04 вересня 2015 року, скріплено підписами членів комісії та Позивача (а.с.64-71 т.1). Відповідно до п.2.2.11 Положення про підрозділ «Регіональна філія» введеного в дію наказом від 27.06.2013 №194 до основних функцій регіональної філії, зокрема належить своєчасне надання первинної документації, завіреної Замовником, - в юридичний відділ, бухгалтерію, управління сервісу (договори, специфікації, довіреності, видаткові накладні, фінансові акти виконаних робіт, технічні акти) (а.с.56-58 т.1). Згідно п.3.4 Положення про підрозділ «Регіональна філія» до обовязків директора регіональної філії, зокрема входить планування та здійснення контролю проведення робіт з сервісного обслуговування компресорної техніки та іншого технологічного обладнання в межах укладених договорів, оперативне керівництво діяльністю співробітників філії, що знаходяться в закріплених за ними регіонах, контроль складання співробітниками підрозділу належним чином актів технічного приймання, технічних актів обстеження, сервісного обслуговування та ремонту компресорної техніки. Враховуючи встановлені та документально зафіксовані факти порушення трудової дисципліни, Позивачу було запропоновано надати письмові пояснення з приводу виявлених фактів порушень. В пояснювальній записці від 03.09.2015 року Позивач визнав факт недостачі товарно-матеріальних цінностей, що знаходились у нього в підзвіті та пояснив, що вказана недостача виникла внаслідок несвоєчасного списання товарно-матеріальних цінностей, що були передані ТОВ «Завод бурової техніки ДСД»; послуги з дефектування та ремонту компресорних установок ПКСД 5,25 та ПКС-5,25 дійсно надані співробітниками регіональної філії в м.Кривий Ріг без належного оформлення первинної документації, недостачу, що виникла внаслідок неналежного виконання трудових обовязків, Позивач самостійно запропонував вирахувати із його заробітної плати у встановленому законодавством порядку (а.с.72 т.1). Вказану обставину Позивач підтвердив у судовому засіданні. За результатами проведеного службового розслідування роботи філії в м.Кривий Ріг, директором АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» видано наказ від 07.09.2015, яким за невиконання вимог посадової інструкції, що знайшло своє відображення в порушенні порядку обліку матеріальних цінностей, що знаходяться в підзвіті, розглянути питання про позбавлення директора філії в м.Кривий Ріг [PERSON] комерційної премії. Із вказаним наказом Позивача ознайомлено під розписку, про що свідчить підпис Позивача під текстом наказу (а.с.73 т.1). Наказом Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» №001/634 від 14.09.2015 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]М.» [PERSON] оголошено догану та протягом строку дисциплінарного стягнення [PERSON] не нараховувати та не виплачувати комерційну премію відповідно до положення про Мотивацію персоналу управління сервісу (а.с.74 т.1). В порядку передбаченому ч.4 ст.149 КЗпП України Позивачу запропоновано ознайомитися з наказом про застосування дисциплінарного стягнення під розписку, однак Позивач від ознайомлення з вказаним наказом під розписку відмовився, про що представниками Відповідача було складено акт відмови від підпису (а.с.75, 116 т.1). Вказана обставина в судовому засідання Позивачем неоспорена. Маючи передбачені ст.150 КЗпП України час та можливість оскаржити наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності №001/634 від 14.09.2015 року, Позивач вказаних дій не здійснив, продовжуючи й надалі працювати на займаній посаді до 27.04.2016 року. Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Згідно ст. 149 Кодексу законів про працю України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Закон не вимагає, щоб таке порушення обов'язково призводило до будь-яких шкідливих наслідків. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності досить, щоб був зафіксований сам факт порушення. Враховуючи наведені обставини, за встановлений факт порушення трудової дисципліни, що не заперечується Позивачем у наданих письмових доказах та поясненнях наданих у суді в якості свідка, такий вид дисциплінарного стягнення як догана є співмірним ступені тяжкості вчиненого проступку, а наказ №001/634 від 14.09.2015 року виданий Відповідачем у відповідності з вимогам статей 147-149 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст.151 Кодексу законів про працю України протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються. Нормами Положення про систему оплати праці передбачено, що за порушення трудової та виробничої дисципліни робітники втрачають премії частково або повністю. Відповідно до п.3.6 Положення про мотивацію персоналу управління сервісу співробітнику управління сервісу, до якого застосовано дисциплінарне стягнення, комерційна премія згідно даного Положення не нараховується протягом дії дисциплінарного стягнення. На підставі вищевикладеного, Позивач як працівник управління сервісу, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани в порядку та спосіб передбачений діючим законодавством України про працю, не мав права на отримання такого виду заохочення як комерційна премія згідно Положення про мотивацію управління сервісу. За період трудових відносин із Відповідачем після притягнення до дисциплінарної відповідальності до дня звільнення (8 місяців), Позивач жодного разу не звертався з заявами щодо виплати комерційної премії, не оскаржував в передбаченому законом порядку невиплату нібито належної йому частини заробітної плати, що свідчить про те, що Позивачу було відомо про оголошення йому догани з позбавленням права отримання заохочення у вигляді комерційної премії. Вказані обставини Позивач підтвердив у судовому засіданні. В той же час, як встановлено у судовому засіданні, інші співробітники філії у м.Кривий Ріг отримували комерційну премію за оскаржуваний Позивачем період у повному обсязі, про що Позивачу як керівнику вказаної філії було відомо. Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ч.2 ст.179 ЦПК України). На підтвердження своєї позиції по справі Позивачем надано до суду письмові докази, а саме: копія Положення про преміювання працівників управління сервісу АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» та ТОВ «Головкомпресормаш-Сервіс», копія наказу про застосування дисциплінарного стягнення від 06.10.2015року, а також допитано у якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Твердження Позивача про виплату комерційних премій працівникам управління сервісу на підставі спільного положення про преміювання працівників АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» та ТОВ «Головкомпресормаш-Сервіс»(а.с.86 т.1) є безпідставним, оскільки ТОВ «Головкомпресормаш-Сервіс» не входить до складу Відповідача, є окремою юридичною особою, що має власні органи управління, які відповідно до законодавства та установчих документів уповноважені на прийняття рішень, що регулюють порядок виплати заробітної плати працівникам вказаного товариства. Надані ксерокопії Положення про преміювання працівників управління сервісу та наказу про застосування дисциплінарного стягнення від 06.10.2015року не відповідають вимогам ст.ст.57, 64 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч.1 ст.64 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу (ч.2 ст.64 ЦПК України). Згідно вимог ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування або витяги з них, які подаються, як правило, в оригіналі. Законом допускається подання копій письмових доказів. При цьому копією є документ, що містить інформацію, ідентичну до інформації на документі, виданому та оформленому у відповідності до вимог законодавства України і з яким законодавство повязує виникнення, зміну чи припинення прав та обовязків осіб, зазначеному в цьому документі (оригіналі). Копія повинна бути засвідчена нотаріально або особою, яка відповідно до законодавства має право засвідчувати копії документів і якій предявляється копія разом з оригіналом чи нотаріально засвідченою копією. Відповідачем до суду надані витребувані оригінали Положення про преміювання працівників управління сервісу АТ «НВАТ «ВНДІкомпресормаш» (а.с.59, 119-120 т.1) скріплені підписами директора та голови профспілкового комітету, та оригінал наказу про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON] від 14.09.2015 року. Щодо допитаних у якості свідків осіб необхідно зазначити наступне. Свідок [PERSON], пояснила, що вона працювала у Відповідача на посаді менеджера зі збуту, розраховувала премії, займалась реєстрацією кореспонденції яка надходила електронною поштою. З серпня 2015 року премію вчасно не платили, її отримали пізніше. На підприємстві була проведена перевірка, яка виявила недостачу. [PERSON] пояснив, що він працював у Відповідача до грудня 2015 року. Відповідно до Положення про мотивацію до серпня 2015 року премія виплачувалась працівникам, керівництву не виплачувалась так як була нестача грошових коштів. [PERSON] пояснив, що він працював у Відповідача до листопада 2015 року. Було розроблено положення про преміювання, яке було підписано ним та іншим керівництвом, де було зазначено що нараховується оклад, премія, та комерційна премія, яка залежала від наявності грошових коштів. Положення про мотивацію на підприємстві не було складено. Інвентаризація на підприємстві проводилася. Зазначені свідки щодо обставин, що мають значення для справи, а саме порядку притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності, відомостей не надали. Судом допитано Позивача [PERSON] в якості свідка, який надав пояснення про підстави та порядок притягнення його до дисциплінарної відповідальності та надав пояснення про комерційну роботу підприємства. Положеннями ч.2 ст. 10 ЦПК України унормовано, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.10 ЦПК України). Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч.3 ст.60 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Позивачем не обґрунтовано та не доведено належними доказами того, що комерційні премії згідно Положення про мотивацію персоналу управління сервісу є саме частиною заробітної плати, а не засобом заохочення, не доведено, що за оскаржуваний період Позивач дійсно мав право на отримання комерційної премії, не обґрунтовано з чого випливає обовязок Відповідача виплачувати Позивачу премії, не наведено розрахунок невиплачених премій та відсутні підстави для задоволення вимог позову для визнання недійсним п.2.1,3.6 Положення про мотивацію персоналу управління сервісу та Наказу про притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності. Встановлення зазначених обставин має важливе значення для всебічного та обєктивного розгляду справи, оскільки премія, стягнення якої вимагає Позивач не є обов'язковою до нарахування, не має постійного характеру, а є заходом заохочення працівника, що може бути виплаченим у порядку встановленому Відповідачем, враховуючи результати роботи. Стосовно заяв сторін про застосування строку позовної давності суд вказує, що заяву Позивача [PERSON] про поновлення пропущеного строку з позовними вимогами про визнання недійсним п.2.1, п.3.6 Положення про мотивацію персоналу управління та наказу від 14.09.2015 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]М.» слід задовольнити, заява Відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню, так як кожна особа має право на звернення до суду для захисту свого права. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсягу.

Outcome: dismissed