Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду спричинену злочином у розмірі 12 244 грн. 17 коп. В обґрунтуванні своїх вимог позивач вказав на те, що відповідач, у липні 2006 року маючи умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документа, який видається підприємством та надає права або звільняє від обовязків, діючи умисно, знаючи, що відомості довідці про заробітну плату на його імя, вихідний № 41 від 07.07.2006 року, видану ПП «Інтер [PERSON]», в якій було зазначено, що [PERSON] працює на посаді водія-експедитора та за період з 01 серпня 2005 року по 31 липня 2006 року отримав заробітну плату в загальній сумі 22\~900 грн., що не відповідає дійсності, оскільки згідно даних УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська [PERSON] [INFO], на ПП «Інтер [PERSON]» не працював, а також не був відображений у податковому розрахунку за формою № 1-ЛФ ПП «Інтер [PERSON]», за період з серпня 2005 року по 2006 рік. [PERSON] маючи умисел на незаконне отримання кредиту та отримання кредитних коштів у розмірі 10\~000 грн. прибув у приміщення Дніпропетровського відділення ПАТ «Банк Фамільний», надав співробітникові вищезазначеного банку необхідні для отримання кредиту документи, серед яких знаходилась вказана довідка про доходи. На підставі наданих документів між ТОВ «Банк Фамільний» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 681 від 12.07.2006 року на надання останньому кредиту у розмірі 10\~000 грн. строком до 11.07.2007 року. Умисні дії [PERSON], що виразилися у використанні завідомо підробленого документу, органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 358 КК України. Своїми умисними діями відповідач завдав позивачу матеріальні збитки на загальну суму 12\~244 грн. 17 коп. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська 28 квітня 2014 року було розглянуто зазначене кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно [PERSON], де останній визнаний винним у скоєнні вищезазначеного злочину та винесена ухвала про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого ст. 49 КК України. У результаті протиправних дій відповідача, позивачу було завдано матеріальну збитки, які станом на 01.05.2013 року становлять 12\~244 грн. 17 коп., у тому числі: загальна сума отриманих та непогашених на цей час кредитів 6\~604 грн. 34 коп., загальна сума плати за користування кредитами, яку банк мав отримати за користування коштами 5\~527 грн. 98 коп., пеня 111 грн. 85 коп. Тому, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача не зявився, але надав до суду заяву у якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без його участі. У разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У судовому засіданні встановлено, що 12.07.2006 року між ТОВ «Банк Фамільний» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 681 на надання останньому кредиту у розмірі 10\~000 грн. строком до 11.07.2007 року. Під час укладання вищезазначеного договору, відповідачем було надано співробітнику банку необхідні для отримання кредиту документи, серед яких знаходилась довідка про доходи вихідний № 41 від 07.07.2006 року, видана ПП «Інтер [PERSON]» на імя відповідача, із завідомо неправдивою інформацією, згідно якої [PERSON] працює на посаді водія-експедитора та за період з 01 серпня 2005 року по 31 липня 2006 року отримав заробітну плату на загальну суму 22\~900 грн. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2014 року, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 358 КК України та кримінальне провадження № 12013040640008424 у відношенні [PERSON] за ч. 3 ст. 358 КК України, припинено у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Як зазначає у своєму позові позивач, з відповідача в рахунок відшкодування матеріальних збитків на користь банку необхідно стягнути суму у розмірі 12\~244 грн. 17 коп., у тому числі: загальна сума отриманих та непогашених на цей час кредитів 6\~604 грн. 34 коп., загальна сума плати за користування кредитами, яку банк мав отримати за користування коштами 5\~527 грн. 98 коп., пеня 111 грн. 85 коп., які банк мав отримати від позичальника за надані йому в користування коштами. Як вбачається із матеріалів справи відповідач не виконав умови кредитного договору, погашення кредиту не здійснював належним чином, чим порушив зобовязання, щодо щомісячної сплати кредитних коштів та процентів за користування наданими кредитними коштами, що прямо передбачалось умовами кредитного договору. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач у своєму позові просить відшкодувати шкоду спричинену злочином відповідачем посилаючись як на правову підставу ст. 1166 ЦК України, обґрунтовуючи суму шкоди несплаченою сумою тіла кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, індексу інфляції та сумою пені. Як вбачається з матеріалів справи дані суми розраховані відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем змісту кредитного договору, домовленості між сторонами та не є шкодою спричиненою відповідачем в розумінні статті 1166 ЦК України, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем повязана саме з виконанням умов цього договору на які розповсюджуються дія Книги пятої, глави 47 Зобовязальне право та Глави 47, 48 Цивільного Кодексу України. Оскільки, суд розглядає справи лише за позовами сторін, в межах вимог та на підставах заявлених сторонами, а підстава позову заявлена позивачем не розповсюджується на правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем, то суд вважає, що не має підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення на користь позивача з відповідача плати за користування кредитами та пені. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачу судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed