Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

У липні 2018 року заявник звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт смерті [PERSON], [INFO], який помер 01 лютого 2018 року в місті Горлівка Донецької області. В обґрунтування заяви, заявник вказала на те, що вона є онукою померлого [PERSON], який народився [INFO], та який помер 01 лютого 2018 року в місті Горлівка Донецької області. Після смерті дідуся, заявник отримала свідоцтво про смерть від 01 лютого 2018 року ДНР №092684 року, видане Калининським відділом запису актів цивільного стану м.Горлівка Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. Однак, зазначений документ не відповідає вимогам законодавства України, оскільки його було видано на тимчасово окупованій території України. Враховуючи вищевикладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті, тому, вона вимушена звернутись до суду із вказаною заявою. Судом вірно встановлено найменування заінтересованої особи - Чечелівський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. У судовому засіданні заявник заяву підтримала, просила її задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи не зявився в судове засідання; належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання; причини неявки суду не повідомили. Вислухавши заявника, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, у звязку з наступним. Відповідно до положень ч.2\~ст.49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи; згідно з положеннями частинами 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до свідоцтва про народження серії ІV-ЕД №467149, [PERSON] народилась 08.10.1987 року; її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (арк.с.6). Згідно копії свідоцтва про народження серії І БК №629491 [PERSON] народилась\~10 квітня 1969 року; її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (арк.с.7). [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище: [PERSON] (арк.с.8). В судовому засіданні встановлено, що Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області були розглянуті документи, які подано для державної реєстрації смерті [PERSON], який помер 01 лютого 2018 року в місті Горлівка Донецької області. Оскільки заявником для підтвердження факту смерті предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, заявнику відмовлено у державній реєстрації смерті (арк.с.11). Як вбачається з довідки про смерть (до форми №106/у) від 01 лютого 2018 року, 01 лютого 2018 року помер [PERSON]. Причина смерті: «гостра серцево-судинна недостатність; атеросклеротичний кардіосклероз» (арк.с.9). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON], [INFO] помер 01 лютого 2018 року в місті Горлівка Калининський район Донецька Народна Республіка, запис акта про смерть №149 у Калининському відділі запису актів цивільного стану м.Горлівка Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. (арк.с.10). Встановлено, що з метою отримання свідоцтва про смерть на території України, заявник звернулась до Чечелівського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Проте, у видачі свідоцтва про смерть було відмовлено, у звязку з предявленням документа, який видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (арк.с.11). Згідно\~розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року за №1085-р зі змінами та доповненнями,\~місто Горлівка входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Отже, відповідно до матеріалів справи вбачається, що у звязку з відмовою Органу реєстрації актів цивільного стану, заявник вимушена звернутися до суду із заявою. Встановлення факту смерті дідуся, заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть, яке буде визнаватися державою Україна, для подальшого його використання у цивільно-правових відносинах. Згідно із ч. 1 ст.\~4, ч. 2 ст.\~5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.8 ч.1\~ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до\~ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України. Відповідно до\~ст.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до статей\~255,\~271 ЦПК України\~в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту, потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.\~\~\~ \~ Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», зазначено, що відповідно до абзацу 1 частини першої статті 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України може бути подана до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Водночас за змістом абзацу 2 частини першої 1 цієї статті заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України може бути подана за місцем проживання (перебування) заявника до суду за межами такої території України. Відповідно до ч.1 ст.317\~\~ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Предметом доказування у справах даної категорії є не сама подія смерті, а її\~чітко визначений час, який повинен породжувати для заявника правові наслідки. Перед тим, як звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті у певний час заявник зобовязаний спочатку звернутися у орган Державної реєстрації актів цивільного стану. Після одержання відмови органу Державної реєстрації актів цивільного стану у реєстрації події смерті заявник має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті особи в певний день. Для встановлення факту смерті особи необхідні обставини, що свідчать про цю подію, а також про те, що заінтересована особа позбавлена можливості зареєструвати факт смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина у певний час за певних обставин. Згідно\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документам, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої\~статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України.\~ Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Крім того, оцінюючи докази у справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ, як джерело права, а саме: висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини розуміється в контексті сформульованого у вказаному Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, а також, приймаючи до уваги, що встановлення факту народження або смерті особи становить важливу функцію для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, суд при прийнятті рішення у справі керується вимогами \~ст.213 ЦПК України\~щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території. Документи, видані органами та установами (довідки, акти, які видані закладами охорони здоровя), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ. Враховуючи вивчені судом докази у справі, рішення європейського суду, та важливість встановлення факту смерті для заявника, суд вважає можливим прийняти до уваги ті фактичні обставини - письмову інформацію, яка викладена в довідці про смерть та свідоцтві про смерть, які видані на непідконтрольній Україні території. Таким чином, суд вважає, що факт смерті [PERSON], [INFO], на території місті Горлівка Донецької області, підтверджений. Згідно ч.4 ст.317, п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Відповідно до ч.5 ст.317 ЦПК України, копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved