Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

У липні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, вказуючи, що з 07.04.2008 року по 17.09.2014 року перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «АзовЕлектроСталь», протягом роботи та в день звільнення відповідач не виплатив нараховану заробітну плату в розмірі 6300,00 грн. Через непроведення розрахунку в день звільнення просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18.09.2015 року по день винесення рішення. Порушенням трудових прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя їй завдана моральна шкода, на відшкодування якої просила стягнути 1000 грн. Протягом судового розгляду позивач уточнила заявлені вимоги, надала 22.09.2015 заяву про уточнення пощовних вимог, просила стягнути з відповідача зщаборгованість з заробітної плати 6345,57грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 18.09.2014 по 28.09.2015 в розмірі 43183,40грн. В судове засідання позивачка та її представник не прибули, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали, не заперечили проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання свого представника не спрямував з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, не сповістив суд про причини неявки, проте надав письмові пояснення по справі в яких зазначив, що визнає позовні вимоги в частині заборгованості із заробітної плати перед [PERSON] в розмірі 6345,57 грн., в задоволенні інших позовних вимог просив відмовити у зв'язку з їх недоведеністю. Заяв про розгляд справи без участі представника, відкладення судового розгляду не надав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «АзовЕлектроСталь» з 07.04.2008 року по 17.09.2014 року, звільнена за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці. Згідно довідки відповідача від 05.08.2015 року за №1789 заборгованость із заробітної плати перед [PERSON] становить 6345,57 грн., у тому числі: серпень 2014 року - 1583,44 грн., вересень 2014 року - 4695,30 грн. (компенсація за невикористану відпустку - 4673,83 грн.), жовтень 2014 року - 53,50 грн. (компенсація за затримку заробітної плати), грудень 2014 року - 13,33 грн. (повернення за газети). Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник у день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим робітником вимоги про розрахунок. Таким чином, оскільки відповідачем була нарахована, але вчасно не виплачена [PERSON] заробітна плата, чим порушені права позивачки, заборгованість з заробітної плати, щодо розміру якої у сторін спір відсутній, належить стягнути з підприємства на її користь. Відповідно до ч. 1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За довідкою відповідача від 02.09.2015 №А14/3523 розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 166,09 гривні. Таким чином, з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 18.09.2014 (з наступного дня звільнення позивача з ПрАТ «АзовЕлектроСталь») по 28.09.2015 в сумі 43183,40 гривень (розрахунок: 166,09 гривень (середньоденна заробітна плата) х 260днів (кількість робочих днів з 18.09.2014 по 28.09.2015). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що невиплатою заробітної плати позивачці була спричинена моральна шкода, оскільки вона мала право на оплату своєї праці з метою забезпечення засобами для існування, однак сума, яку просить стягнути позивачка, є надмірною, не відповідає перенесеним стражданням. Виходячи з принципів справедливості та розумності, з урахуванням конкретних обставин справи, а саме, періоду утворення заборгованості та її розміру, суд визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в розмірі 300 гривень. Відповідно до частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 487,20 грн за вимоги майнового характеру за 146,20грн - за вимоги немайнового характеру пропорційно задоволеним вимогам, разом - 633,36 грн. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в межах суми боргу за серпень 2014 року - 1583,44 гривень.

Outcome: partial