Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], яким просив визнати односторонній правочин, яким є довіреність видана [PERSON], який діяв від імені [PERSON] від 23.12.2012 року на його ім'я, щодо розпорядження транспортним засобом «Honda» державний реєстраційний номер [NUMBER] - удаваним правочином та визнати укладеним між [PERSON] та позивачем 23.12.2012 року - договір купівлі-продажу транспортного засобу «Honda» державний реєстраційний номер [NUMBER]. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.12.2010 року 13.22.2010 року [PERSON] була видана довіреність на розпорядження, користування та володіння вищезазначеним транспортним засобом. 23.12.2012 року між позивачем та [PERSON], який діяв від імені [PERSON] в усній формі було укладено договір купівлі- продажу вищезазначеного транспортного засобу і відповідно до цих обставин була видана довіреність на повне розпорядження, користування та володіння автомобілем «Honda» державний реєстраційний номер [NUMBER]. 29.11.2013 року позивачу стало відомо, що вищезазначений автомобіль, згідно постанови державного виконавця Заводського ВДВС, оголошено в розшук. Транпортний засіб було вилучено на штраф майданчик у м. Цюрупинськ. Просив визнати правочин видачі довіреності удаваним та визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу «Honda» державний реєстраційний номер [NUMBER]. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва до участі у справі у якості третьої особи залучено [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі, обставини, викладені у позовній заяві підтвердили. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, поважної причини своєї неявки суду не повідомив, про час. Дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що транспортний засіб «Honda» «Accord 2.0», номер шасі [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], 1994 року випуску, належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого РЕГ 1-го МРВ ДАІ м. Миколаїв 16 січня 2007 року. 23.12.2012 року між [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 13.12.2010 року, виданої [PERSON], який є власником автомобіля «Honda» «Accord 2.0», номер шасі [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] та позивачем була укладена угода купівлі-продажу вказаного автомобіля, відповідно до якої [PERSON] отримав у власність зазначений вище автомобіль, сплативши відповідачу грошову суму в розмірі 6300 доларів США, що еквівалентно 50 400 грн. Угоду купівлі-продажу вони оформили шляхом видачі [PERSON] довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] від 23.12.2012 року, з правами користування, експлуатації, розпорядження та відчуження автомобіля за своїм розсудом і розписки про отримання грошових коштів, після чого він отримав автомобіль з державними номерними знаками. Вказані обставини не заперечуються сторонами. Після укладення договору, позивач постійно користувався даним автомобілем, експлуатуював його, проводив поточний та капітальний ремонт. На час укладання угоди, автомобіль під забороною відчуження не перебував, інформації щодо накладення арешту на автомобіль в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, не було. 29.11.2013 року вказаний автомобіль було затримано та передано на тимчасове зберігання, на підставі Постанови державного виконавця Заводського ВДВС щодо арешту майна боржника [PERSON], винесеної при здійснені виконавчих дій, щодо виконання рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 17.05.2013 року за яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 58896,63 долари США. Згідно ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони вчинили насправді. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як передбачено п. 25 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за №9, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно п.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved