Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

У липні 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. У грудні 2013 року позов був уточнений. В обґрунтування позову позивачі вказали, що вони з 1983 року мешкають у квартирі [ADDRESS]. Цю квартиру отримала її мати [PERSON] у 1983 році, а в 1994 році вони отримали свідоцтво про право власності на квартиру, однак через юридичну необізнаність не зареєстрували це свідоцтво в Маріупольському БТІ. У 2002 році її мати [PERSON] померла. Згідно заповіту [PERSON] заповіла свою частку в квартирі [PERSON]. В теперішній час у них виникла необхідність оформити правовстановлюючі документи на квартиру, що не є можливим. Вважають, що вони добросовісно користуються спірною квартирою, в зв'язку з чим за ними може бути визнано право власності на цю квартиру. Позивачі в судове засідання не з'явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Представник Маріупольської міської ради в судове засідання не з'явилась, надала відзив на позов, вказавши, що вважає вимоги необґрунтованими, оскільки позивачі не надали доказів у підтвердження наявності спору між ними та Маріупольською міською радою. В цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.06.1994р. квартира № 12, жилою площею 39,7 кв.м., загальною площею 55,1 кв.м. в будинку [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно особового рахунку квартиронаймачем наведеного житла є [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Враховуючи наведене, суд вважає, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить по 1/4 частині квартири [ADDRESS]. Ст. 361 ЦК України передбачено право співвласника самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Встановлено, що [PERSON] заповіла належну їй частку квартири внуку [PERSON], посвідчивши заповіт у Першій Маріупольській державній нотаріальній конторі 04.11.1996р. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Як вбачається з ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Проте, [PERSON] не має можливості оформити спадкові права, оскільки свідоцтво про право власності на житло від 09.06.1994р. не було зареєстроване в Маріупольському БТІ, в зв'язку з чим ці відомості не були передані до Державної реєстраційної служби. Судом встановлено, що позивачі живуть у спірній квартирі постійно до теперішнього часу, оплачуть комунальні послуги, тобто добросовісно володіють спірною квартирою. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.ст.316,319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за соєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачів, визнавши за ними право власності на квартиру, оскільки на момент виникнення у них права власності діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Суд вважає, що частки [PERSON] та [PERSON] складають по 1/4 частині квартири, а частка [PERSON] складає 1/2 частину з урахуванням спадкування 1/4 частини квартири після смерті баби.

Outcome: approved