Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

У липні 2013р. Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що 08.02.2007р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), права вимоги за кредитними договорами якого в теперішній час належать ПАТ «Дельта Банк», та [PERSON] був укладений договір №11115958000 (змінений реєстраційний номер №11115958001), згідно умов якого останньому був наданий кредит в розмірі 8950,00 доларів США, строком з 08.02.2007р. по 10.02.2014р., зі сплатою 13,5% відсотків річних. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №11115958000 від 08.02.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №95026 від 08.02.2007р., згідно якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання відповідати як солідарний боржник по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору №11115958000 від 08.02.2007р. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з останніх солідарно суму заборгованості за кредитним договором №11115958000 від 08.02.2007р. в розмірі 89958,41грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 899,58 грн. 08.12.2011р. між ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником усіх прав та обов'язків АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитним договором №11115958000 від 08.02.2007р., тому ПАТ «Дельта Банк» на законних підставах має право вимоги до боржників ПАТ «УкрСиббанк». Ухвалою суду від 17.02.2014р. було закрито провадження по справі в частині вимог до відповідача [PERSON], у зв'язку зі смертю останнього. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути поданий позов в порядку заочного провадження, у зв'язку з систематичної неявкою відповідача в судові засідання (а.с.54,65). Відповідач в судове засідання не з'явился, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.58). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що 08 грудня 2011р. між ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником всіх прав та обов'язків АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимог до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати (замість ПАТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 36, 37-38). Відповідно до статуту ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником ТОВ «КБ «Дельта», є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (а.с.39-40). Судом встановлено, що 08.02.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк», права вимоги за кредитними договорами якого в теперішній час належать ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений договір №11115958000, згідно умов якого останньому був наданий кредит в розмірі 8950,00 доларів США, строком з 08.02.2007р. по 10.02.2014р., зі сплатою 13,5% відсотків річних (а.с.6-14). Відповідно до Додаткової угоди №1 від 08.02.2007р. укладеної між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] сторони в тому числі домовилась, що для ідентифікації вищевказаного кредитного договору застосовується як номер договору, зазначений при його укладанні, а саме №11115958000, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме №11115958001 (а.с.23-25). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується копією актового запису про смерть та повним витягом з Державного реєстрації актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.75,76), у зв'язку з чим ухвалою суду від 17.02.2014р. було закрито провадження по справі в частині вимог до [PERSON] Судом встановлено, що через невиконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №11115958001 від 08.02.2007р., станом на 11.07.2013р. склалася заборгованість відповідача перед ПАТ «Дельта банк» в розмірі 89958,14грн., яка складається з: заборгованості по кредиту - 46498,48грн. та заборгованості за відсотками - 43459,94грн. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов кредитного договору №11115958001 від 08.02.2007р., що міститься в тексті позовної заяви. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, однак відповідач від виконання своїх зобов'язань ухиляюється. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому ст. 533 ЦК передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином банк, як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії згідно із законом та умовами договору кредиту для досудового врегулювання спірних правовідносин, що підтверджується досудовою вимогою та реєстром про її направлення на адресу боржника (а.с.27,29-30). Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено при зверненні до суду судовий збір в розмірі 899,58грн. (а.с.2), тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved