Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

у липні 2014 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся у Голосіївський районний суд з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та визначення місця проживання дитини, посилаючись на те позивач та відповідач проживали без реєстрації шлюбу та мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. При цьому позивачем зазначено наступне. З 15.06.2013 року відповідач почала жити окремо, малолітній син залишився проживати з батьком. Позивач зазначає, що утримує дитину самостійно і вважає, що мати також повинна брати участь в його утриманні. Крім того, позивач має постійне місце проживання, де дитина має облаштовану кімнату та все необхідне для проживання. В зв'язку з вищевикладеним позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина в розмірі 25% від всіх видів доходу, з 01.07.2013 року, визначити постійне місце проживання неповнолітнього сина з батьком. Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення. Третя особа в судове засідання не з'явилась, повідомлялась про дату, час та місце судового засідання належним чином. В порядку ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до настуних висновків. Оскільки суд не вбачає законодавчих перешкод для визнання відповідачем позову, суд приймає таке визнання позову. Позивач та відповідач підтвердили в судовому засіданні, що дійсно проживали без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народився син - [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження останнього (а. с. 9). В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що з 15.06.2013 року вони проживають окремо. Малолітній син залишився проживати з батьком, про що відповідач 15.08.2013 року оформила довіреність про те, що вона не заперечує проти проживання сина з батьком (а. с. 11). Окрім того, судом встановлено, що дійсно малолітній син проживає з позивачем та забезпечений всіма необхідними умовами для життя, виховання та повноцінного розвитку, відповідно до листа та акту обстеження житлово-побутових умов проживання Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (а. с. 14-15). Зі змісту ст. 180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За правилами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ст. 80 СК України, передбачає, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частині від заробітку або у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні відповідач не заперечувала можливості надавати допомогу у розмірі 25% частини від всіх видів доходу до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. Враховуючи наведене, та

Outcome: approved