Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом до [PERSON] міської ради, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27.04.2012 року померла її племінниця [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Вона є єдиною спадкоємицею за законом, спадкоємців за заповітом не має. Однак, за життя у [PERSON] внаслідок обману [PERSON] забрано всі документи, в тому числі документи на квартиру, та в лютому 2012 року остання оформила три довіреності на продаж квартири. Продаж квартири здійснювався неодноразово. Рішенням суду від 04.07.2013 року визнані недійсними вказані доручення та договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON], від імені якого діяла [PERSON], та [PERSON], а вироком суду від 04.07.2016 року [PERSON] була визнаною винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. На звернення до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом отримувала відмову в звязку з необхідністю встановлення факту родинних відносин та надання правовстановлюючого документу на квартиру. На звернення до Центру надання адміністративних послуг [PERSON] Міської ради із заявою про скасування запису про право власності на квартиру за [PERSON], на що знову отримала відмову, оскільки рішення про скасування цього запису має право прийняти тільки суд. Посилаючись на викладене, позивач просить суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті племінниці [PERSON], а також виключити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] на вказану квартиру. Ухвалою суду від 19 січня 2017 року залучено до участі у справі співвідповідачем [PERSON]. Представник позивача в суді позов підтримав. Від відповідача [PERSON] міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, прийняття рішення за наявними матеріалами у справі та відповідно до норм діючого законодавства. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні обставини. 09 лютого 2012 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] були посвідчені три довіреності, які зареєстровані в реєстрі за № № 129-131, на вчинення [PERSON] від імені та інтересах [PERSON] юридичних дій, в т.ч. на продаж належної останній на праві власності квартири [ADDRESS]. 19 березня 2012 року від імені [PERSON], в інтересах якої на підставі довіреності від 09.02.2012 року за реєстраційним № 130 діяла [PERSON], укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 2-403, відповідно до якого квартиру [ADDRESS], було продано [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла 27 квітня 2012 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді належної їй квартири [ADDRESS]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.11.2012 року [PERSON] було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із необхідністю встановлення факту родинних відносин та надання правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцю (а.с. 80-81). Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 липня 2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2013 року, визнано недійсними доручення видані 09.02.2012 року від імені [PERSON] на імя [PERSON], посвідчені приватним нотаріусом Миколахївського нотаріального міського округу [PERSON] та зареєстровані в реєстрі за № № 129, 130, 131. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 19.03.2012 року, укладений між [PERSON], від імені якої діяла [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, посвідчений Другою державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 2-403, відповідно до якого відчужено квартиру [ADDRESS]. 17 грудня 2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення про встановлення юридичного факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а саме, що [PERSON], яка народилася 30 червня 1946 року у селищі Суворівка Новоодеського району Миколаївської області, є рідною тіткою [PERSON], яка померла 27 квітня 2012 року. Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2016 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та призначено їй покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, рахуючи строк відбування покарання з 07.07.2016 року. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року вказаний вирок змінений в частині призначення покарання, а саме на підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком на три роки. У звязку із наведений 09 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з питання видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 27 квітня 2012 року [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 листопада 2016 року державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 27 квітня 2012 року [PERSON] на вказану квартиру в звязку із не наданням документів на спадкове майно та відомостями, що право власності на спадкову квартиру належить іншій особі, а не спадкодавцю (а.с. 34-36, 82-83). Як вбачається із спадкової справи № 418/2012 до майна померлої 27 квітня 2012 року [PERSON] спадкоємцем за законом третьої черги після її смерті є [PERSON], інших спадкоємців немає (а.с. 67-88). Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1263 ЦК України визначено, що у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У відповідності до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, а згідно з ч. 1 ст. 1221 цього Кодексу місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Таким чином, позивачка є спадкоємицею за законом третьої черги після смерті її племінниці, звернулась із заявою про прийняття спадщини, а тому є всі підстави для визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] 15 листопада 2016 року позивач звернулася до Центру надання адміністративних послуг із заявою про скасування державної реєстрації права власності, на що листом від 16 листопада 2016 року отримала відповідь про те, що єдиною умовою скасування державної реєстрації права власності, обтяження та іншого речового права є рішення суду, яке набрало законної сили (а.с. 37-39). У відповідності до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.01.2017 року власником спадкової квартири є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2-403 від 19 березня 2012 року (а.с. 49-50). Однак, судом встановлено, що вказаний договір визнаний недійсним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 липня 2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2013 року (а.с. 9-16). За такого, необхідно скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Враховуючи все вищевказане, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: approved