Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

У липні 2017р. [PERSON]звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що 20 лютого 2017 року він уклав з відповідачкою [PERSON]договір позики у письмовій формі, за умовами якого позивач передав відповідачці у борг 3000,00 гривень, які позичальник зобов'язувалась повернути в строк до 20 травня 2017 року. На підтвердження укладення договору позики відповідачка надала позивачу розписку про одержання нею грошових коштів розмірі 3000,00грн. В забезпечення виконання грошових зобов'язань [PERSON] за договором позики від 20 лютого 2017року, між позивачем та [PERSON] 22 лютого 2017 року був укладений договір поруки,згідно якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання відповідати як солідарний боржник по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов договору позики від 20 лютого 2017 року. Позивач зазначав, що в порушення умов договору позики, відповідачка суму позики у розмірі 3000,00грн. вчасно не повернула, прохання про повернення боргу проігнорувала. Оскільки відповідачка взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконала, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості в розмірі 23100,00грн., що складається з: суми боргу за договором позики - 3000,00грн., відсотків за користуванням позикою у розмірі 900,00грн., суму відсотків за користування позикою у розмірі 5400,00грн.; пеню у розмірі 2700грн., штраф у розмірі 3000,00грн. та судові витрати по сплаті судового збору. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, якою підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі, розглянути справу за його відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.33). Відповідачки в судове засідання не з'явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.16,17,18,26,27,30,31,32). Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 16 розділом четвертим книги першої, главою сорок восьмою розділу першого та главою сімдесят першою розділом третім книги п'ятою Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 20 лютого 2017 року [PERSON] передав [PERSON], у борг 3000,00грн. які позичальник зобов'язувалася повернути у строк до 20 травня 2017року, що підтверджується договором позики та розпискою від 22 лютого 2017року (а.с. 2,4). Отже, позивач свої зобов'язання за договором позики виконав та передав відповідачці у борг кошти в сумі 3000,00грн. Відповідно до розписки від 22 лютого 2017 року відповідачка зобов'язувалась повернути позику у повному обсязі у строк до 22 травня 2017року. Отже, строк повернення відповідачем коштів за договором позики настав 22 травня 2017року. В забезпечення виконання грошових зобов'язань [PERSON] за договором позики від 20 лютого 2017року, між позивачем та [PERSON] 22 лютого 2017 року був укладений договір поруки,згідно якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання відповідати як солідарний боржник по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов договору позики від 20 лютого 2017 року(а.с.3) Будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань, згідно умов договору, та які передбачені ст.545 ЦК України, матеріали справи не містять. Договір позики від 20 лютого 2017 року містить перелік суттєвих умов договору, що засвідчує виконання сторонами вимог закону щодо укладення у письмовій формі(а.с.2). Статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовими наслідками порушення основного зобов'язання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки. Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання, кредитор має право вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох. Частиною 1 ст.554 ЦК України визначено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до частин 1,2,4 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов'язку в повному обсязі однім із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк. Згідно ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідачками до суду не було надано жодних письмових заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачки також розпорядились на власний розсуд. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Суд вважає доведеним факт отримання відповідачкою від позивача коштів у сумі 3000,00грн., а також той факт, що борг на момент розгляду справи нею не повернено у встановлений договором термін, оскільки в матеріалах справи відсутня розписка позивача про одержання від відповідачки суми боргу. Відповідно до ст. 8.1 Договору за невиконання або неналежне виконання зобов'язань по договору сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства. Пунктом 8.2 Договору зазначено, що у випадку, якщо позичальник не здійснив плановий платіж за користування позикою, хоч частково, навіть у вигляді відсотків, після дати, вказаній в договорі, позика вважається із позикою з підвищеним рівнем ризику. Протягом стоку додаткова відсоткова плата (окрім поточних нарахувань у відповідності із договором пункт 4.1) за ним буде складати 2 (два) відсотки в день від суми позики 732 (сімсот тридцять два) відсотки річних (а.с.2). Згідно п.п.8.4,8.5Договору позикодавець має право утримувати з позичальника пеню у розмірі 1% від суми позики за кожну добу прострочення платежу. У разі прострочення платежів більш ніж на 30 днів, стягується штраф у розмірі суми позики (а.с.2звор.). Встановлено, що відповідно до умов договору позики, станом на 22 травня 2017року року сума заборгованості відповідачки перед позивачем складає 23100,00грн., що складається з: суми боргу за договором позики - 3000,00грн., відсотків за користуванням позикою у розмірі 900,00грн., суму відсотків за користування позикою у розмірі 5400,00грн.; пеню у розмірі 2700грн., штраф у розмірі 3000,00грн., що підтверджується розрахунком позивача(а.с.1) Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 23100,00грн. Оскільки позивач на день винесення рішення не збільшував позовні вимоги, то суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Зважаючи на вимоги закону, щодо розумності строку розгляду цивільних справ, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позов про стягнення заборгованості та судових витрат підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2017року позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі (а.с.13). У зв'язку з чим судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає до стягнення з відповідачів у рівних частках на користь держави.

Outcome: approved