Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності, стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що в залі судового засідання після розгляду цивільної справи № 2-1743/10 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про розірвання договору довічного утримання та за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних затрат та моральної шкоди, що розглядалась Подільським районним судом м. Києва, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали неправдиві показання, ображали своєю лайкою позивача, зазначаючи, що [PERSON] «синок зрадника Батьківщини, якого розстріляли», що він «падлюка». Така інформація принизила честь та гідність позивача, завдала йому моральних страждань. Внаслідок таких висловів у позивача стався інсульт. Тому, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив зобов'язати відповідачів вибачитись за образливі слова перед свідками, стягнути з відповідачів на його користь по 20 000 грн. моральної шкоди. Вказана справа надійшла до Печерського районного суду м. Києва у січні 2015 року (а.с. 57). У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених вище. Ухвалою суду від 17 березня 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] закрито у зв'язку з її смертю (а.с. 120). Відповідач [PERSON] та представники відповідачів у судовому засідання позов не визнали, зазначили, що позивачем не доведений факт наявності недостовірної інформації про позивача, її розповсюдження відповідачами. Допитана як свідок [PERSON] підтвердила у судовому засіданні, що відповідачами після судового засідання у Подільському районному суді м. Києва була розповсюджена інформація на адресу позивача такого змісту, що «[PERSON] є синок зрадника Батьківщини, якого розстріляли», що він «бандюга». Допитана як свідок [PERSON] підтвердила, що відповідачами після судового засідання у Подільському районному суді м. Києва була розповсюджена образлива інформація на адресу позивача. Проте, зміст такої інформація свідок не зазначила. У судовому засіданні свідки не зазначили ким конкретно з відповідачів була поширена образлива інформація про позивача. Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Разом з тим, згідно ст. з 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Проте, інформація такого змісту: «[PERSON] - синок зрадника Батьківщини, якого розстріляли», «падлюка» не може бути судом визнана як недостовірна інформація, оскільки позивачем не доведений факт поширення такої інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб. Так згідно з поясненнями позивача після розгляду цивільної справи № 2-1743/10 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про розірвання договору довічного утримання та за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних затрат та моральної шкоди, що розглядалась Подільським районним судом м. Києва позивача відповідачі називали «падлюка». Свідок [PERSON] зазначила у судовому засіданні, що позивача назвали «бандюга», а інший свідок [PERSON] взагалі не пам'ятає зміст такої інформації. Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] надали письмові пояснення, що вони не чули особисто, що відповідачами була поширена негативна інформація про позивача. Інформацію про те, що [PERSON] «синок зрадника Батьківщини» та «бандит» почули від [PERSON], який повторив ці слова після судового засідання у Подільському районному суді м. Києва в адресу відповідачів, що «за «синка зрадника Батьківщини» та «бандита» ви відповісте». Вказане ставить під сумнів факт наявної негативної інформації про позивача та її розповсюдження, доведення до будь-якої особи. Крім того, позивачем під час судового розгляду не доведено, що інформація порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Таким чином, оскільки позивачем не доведено, що інформація такого змісту: «[PERSON] - синок зрадника Батьківщини, якого розстріляли», «падлюка» була поширена, тобто доведена її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширення такої інформації порушує особисті немайнові права позивача, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Разом з тим, інформація щодо позивача, відповідно до вказаних положень не є недостовірною, оскільки вказана інформація стосується тільки особи позивача, позивачем та не доведено, що така інформація порушує право позивача на повагу до гідності, честі та ним не доведено, що відбулось поширення такої інформації. Крім того, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Оскільки інформація, яку просить визнати позивач недостовірною, містить оціночні судження відповідно до ст. 277 ЦК України - використані висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, так як мають характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій тощо), то такі оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності позивача. Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведений факт порушення його особистого немайнового права, завдання такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням немайнового права та моральною шкодою відповідно до ст. 280 ЦК України пози. Відповідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи встановлені обставини та положення закону суд не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed