Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення процентів за користування коштами. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 листопада 2010 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення у цивільній справі №2-16889/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, яким стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 400476,05 грн., державне мито у сумі 1700 грн. 00 коп. та 120грн. 00коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. 22 квітня 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2-16889/10, у відповідності із яким органами державної виконавчої служби України було проведено часткове стягнення із [PERSON] суми боргу за рахунок примусової реалізації майна боржника на загальну суму 136927,67 грн. Стягнення суми боргу в розмірі 263 26773 грн. за виконавчим листом не проведено. Саме по собі ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача боргу не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору: не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ними грошових зобов'язань та не позбавляє кредитора права на подальше нарахування, вимогу і стягнення з боржників відсотків, штрафів, пені, неустойки. Оскільки відповідач свого грошового зобов'язання не виконав, то ці зобов'язання не припинилися та відповідно позивач звернувся з даним позовом до суду в якому просить стягнути суму процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 81082,86 грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, заперечень на позов не надавала та не просила розглядати справу за її відсутності. У відповідності до вимог ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 15 листопада 2010 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення у цивільній справі №2-16889/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, яким стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 400476,05 грн., державне мито у сумі 1700 грн. 00 коп. та 120грн. 00коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. 22 квітня 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2-16889/10, у відповідності із яким органами державної виконавчої служби України було проведено часткове стягнення із [PERSON] суми боргу за рахунок примусової реалізації майна боржника на загальну суму 136927,67 грн. Стягнення суми боргу в розмірі 263 26773 грн. за виконавчим листом не проведено, що підтверджується рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.06.2015 року. Обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі не підлягають доказуванню у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Відповідно до листа ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві від 20.03.2014 р. № 155/11 станом на 20 березня 2014 року борг по виконавчому листу № 2-16889/10 від 22 квітня 2011 року складає 263267, 73 грн. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного та того, що відповідач зобов'язання за договором позики станом на 20.11.2015 року не виконав, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення процентів за користування коштами підлягають частковому задоволенню в сумі 78919,01 грн. за період з 01.06.2014 року по 16.07.2014 року за розрахунком, здійсненим судом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 789,19 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом.

Outcome: partial