Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

У липні 2019 року Національний банк України в особі свого представника звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 25.05.2010 № 1967 в загальній сумі 61370,92 грн, з яких: строкова заборгованість за кредитом - 40509,03 грн, прострочена заборгованість за кредитом - 18602,06 грн, строкова заборгованість за процентами - 1192,47 грн, пеня за простроченим кредитом - 651,38 грн, пеня за простроченими процентами - 27,30 грн. та судовий збір в розмірі 1921,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.05.2010 між Національним банком України та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі № 1967, а саме на проведення ремонту квартири в сумі 50000,00 грн строком користування до 20.05.2020. 01.10.2012 між Національним банком України та [PERSON] був укладений додатковий договір № 2512, згідно якого позичальнику було надано додатково довгостроковий кредит на споживчі цілі у сумі 100000,00 грн строком користування до 20.05.2020. Позивач виконав свої зобов`язання за вказаними договорами. Сума заборгованості станом на 01.102012 становила 138324,00 грн. 04.07.2013 між Національним банком України та [PERSON] в рахунок забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором укладено договір поруки № 2512/П-2. 30.01.2017 між позивачем та [PERSON] було укладено додатковий договір № 296 до кредитного договору. З 21.02.2019 надходження коштів від позичальника припинилося. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з даним позовом. В грудні 2019 представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 25.05.2010 № 1967 в загальній сумі 44466,75 грн, з яких: строкова заборгованість за кредитом - 21724,03 грн, прострочена заборгованість за кредитом - 19579,53 грн, строкова заборгованість за процентами - 1554,83 грн, пеня за простроченим кредитом - 1510,77 грн, пеня за простроченими процентами - 95,59 грн. та судовий збір в розмірі 1921,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2019 відкрито провадження по справі та постановлено провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачі відзив на позовну заяву не надали, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 25.05.2010 між Національним банком України та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі № 1967, Відповідно до п. 1.1 кредитного договору позивач надав відповідачу-1 довгостроковий кредит на споживчі цілі - проведення ремонту квартири в сумі 50000,00 грн строком користування до 20.05.2020. Позивач в повному обсязі виконав умови договору, що підтверджується меморіальним ордером від 27.05.2010 № 212. 01.10.2012 між Національним банком України та [PERSON] був укладений додатковий договір № 2512. Додатковим договором кредитний договір, зокрема, був доповнений п. 1.2, який передбачав надання позичальнику додатково довгострокового кредиту на споживчі цілі (облаштування житла) у сумі 100000,00 грн строком користування до 20.05.2020. Позивач виконав умови додаткового договору, що підтверджується меморіальним ордером від 05.10.2012 №2475. Пунктом 1 додаткового договору було визначено, що загальна сума кредитування становить 150000,00 грн. Сума заборгованості станом на 01.102012 становила 138324,00 грн. Пунктами 2, 3 додаткового договору встановлено, що забезпеченням повернення кредиту є порука та з дати підписання цього додаткового договору за користування отриманим кредитом позичальник щомісячно здійснює оплату в розмірі 8 відсотків річних. 04.07.2013 між Національним банком України та [PERSON] в рахунок забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором укладено договір поруки № 2512/П-2. Пунктом 1 договору поруки передбачено, що поручитель зобов`язується перед Національним банком України відповідати в повному обсязі у сумі заборгованості, що становила 126292,00 грн, за виконання зобов`язань позичальника щодо своєчасного повернення кредиту, наданого Національним банком України за кредитним договором та додатковим договором, сплати пені тощо. У випадку невиконання позичальником обов`язків за кредитним договором, позичальник і поручитель відповідають перед Національним банком як солідарні боржники, що передбачено п. 2 договору поруки. 30.01.2017 між позивачем та [PERSON] було укладено додатковий договір № 296 до кредитного договору. Договором про відстрочення були внесені зміни до п. 3.1 кредитного договору, які зокрема, передбачали: відстрочення повернення кредиту з лютого 2017 до січня 2019 (включно); повернення кредиту з лютого 2019 шляхом щомісячного унесення до 20 числа платежів. З 21.02.2019 надходження коштів від позичальника припинилося. Позивачем було направлено на адресу відповідачів листи від 04.04.2019 № 55-0010/18361 та від 04.06.2019 № 55-0052/29319 про необхідність погашення простроченої заборгованості та нарахованої пені за договором. 15.07.2019 відповідая-1 [PERSON] погасив частину заборгованості за кредитним договором у розмірі 19000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером від 15.07.2019 № 3953090211. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Частиною першою статті 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою статті 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконує частково, внаслідок чого станом на 01.12.2019 року виникла заборгованість за договором про надання кредиту на споживчі та соціально-побутові цілі від 25.05.2010 № 1967, яка з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог становить 44466,75 грн, з яких: строкова заборгованість за кредитом - 21724,03 грн, прострочена заборгованість за кредитом - 19579,53 грн, строкова заборгованість за процентами - 1554,83 грн, пеня за простроченим кредитом - 1510,77 грн, пеня за простроченими процентами - 95,59 грн. та судовий збір в розмірі 1921,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямовано на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України, визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укладати договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У спростування вищезазначеного будь-яких доказів, які б спростували доводи позивача, відповідачами суду не надано. Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності з частини 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд визнає, що наданими до суду доказами позивач довів підстав для задоволення заявлених ним вимог про стягнення з [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги Національного банку України до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягають задоволенню. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved