Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

у липні 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позов до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі ПАТ «Альфа-Банк») про розірвання кредитного договору. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що 4 липня 2008 року між нею та Закритим акціонерним товариством «Альфа - Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» була укладена Рамкова угода №SМЕRS01212, згідно якої кредитор на умовах угоди та договорів про надання траншу прийняв на себе зобов'язання з надання їй кредитних коштів у межах строку, що становить 120 місяців та в розмірі 500 000,00 доларів США. В рамках цієї угоди між нею та відповідачем укладений Договір про надання траншу №SМЕ0017951 від 24 вересня 2008 року, відповідно до якого кредитор прийняв на себе зобов'язання з надання кредиту в сумі 465 400,00 грн. У процесі виконання вказаного договору у неї виникла заборгованість по кредиту та процентах станом на 18 вересня 2009 року в сумі 71 673грн.45коп. З метою погашення існуючої заборгованості між нею та ПАТ «Альфа - Банк» був укладений Договір про надання траншу №SМЕ0015157-1 від 18 вересня 2009р., за умовами якого банк прийняв на себе зобов'язання надати їй кредитні кошти в сумі 160 517,79 грн. З отриманих кредитних коштів в сумі 160 517 грн.79коп. частина коштів в розмірі 71 673 грн.45коп повинна була бути направлена в погашення заборгованості по Договору про надання траншу №SМЕ0017951 від 24 вересня 2008р. Проте, фактично кредитні кошти в сумі 71 673 грн.45коп. не були їй надані через касу Банку, а були надані шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок [NUMBER] з подальшим перерахуванням коштів на рахунок [NUMBER] для погашення заборгованості. Вона розраховувала після підписання Договору про надання траншу від 18.09.2009р. погасити існуючу заборгованість в сумі 71 673грн.45коп. за Договором від 24.09.2008р. і була повністю запевнена банком в тому, що саме таким чином і будуть спрямовані кошти. Проте, відповідач порушив свої зобов'язання і фактично перерахував суму меншу, ніж це було необхідно, а саме 29 617 грн.13 коп. Враховуючи наведене Договір про надання кредитних коштів від 18.09.2009р. №SМЕ0015157-1 не був виконаний з боку відповідача належним чином і позивачка не отримала за умовами вказаного договору те, на що розраховувала під час його укладення. Вважає, що з урахуванням невиконання відповідачем умов оспорюваного договору вона вимушена була сплачувати банку збільшену суму процентів по Договору про надання траншу від 24.09.2008р., ніж вона сплачувала би, якщо б відповідач виконав належним чином договірні зобов'язання та спрямував повну суму коштів в розмірі 71 673грн.45коп. в рахунок виконання Договору про надання траншу № SМЕ0017951 від 24 вересня 2008 року. Зазначила, що відповідач не отримавши згоди позивача в односторонньому порядку змінив свої зобов'язання за умовами Договору про надання траншу № SМЕ0015157-1 від 18.09.2009р. та істотно були порушені умови Договору про надання траншу від 18.09.2009р. № SМЕ0015157-1, що змусило її звернутися до суду з позовом про його розірвання. Просила суд розірвати Договір про надання траншу від 18 вересня 2009 року № SМЕ0015157-1, укладений між нею та ПАТ «Альфа - Банк». У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених у ньому. Відповідач представник ПАТ «Альфа-Банк» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та надав письмові пояснення в яких зазначив, що правова позиція позивача не ґрунтується на вимогах закону, посилання позивача на норми ст. 525 ЦК України про те, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається є безпідставним. Вважають, що ПАТ «Альфа-Банк» умови Договору не змінював. Кредитні кошти були використані у відповідності до цільового призначення кредиту та нараховані у відповідності з узгодженим порядком визначених договором. Просив у позові відмовити повністю. Заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, 4 липня 2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» була укладена Рамкова угода № SМЕRS01212. Згідно пункту 1.1. якої банк на умовах угоди та договорів про надання траншу прийняв на себе зобов'язання з надання позивачці кредитних коштів в розмірі 500 000,00 доларів США у межах строку, що становить 120 місяців (а.с.5-6). В рамках цієї угоди між позивачкою та відповідачем був укладений Договір про надання траншу №SМЕ0017951 від 24 вересня 2008 року, відповідно до якого Кредитор прийняв на себе зобов'язання з надання кредиту в сумі 465 400,00 грн.(а.с.7-9). Також судом встановлено, що 18.09.2009 року між сторонами було укладено новий Договір про надання траншу № SМЕ0015157-1 в сумі 160517,79 грн. строком на 36 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 23%(а.с.10-14). Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилався на те, що відповідач без згоди позивача в односторонньому порядку змінив свої зобов'язання за умовами договору про надання траншу № SМЕ0015157-1 від 18.09.2009 року і допустив істотні порушення щодо укладених договорів. Разом з тим, суд не може погодитись з таким обґрунтуванням позивача посилаючись на таке. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з п.1.2. цього Договору цільовим призначенням кредиту № SМЕ0015157-1 від 18.09.2009 року було повернення заборгованості за Договором про надання траншу № SМЕ0015157 від 04.07.2008 року та за Договором про надання траншу № SМЕ0017951 від 24.09.2008 року. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що посилання позивачки у своїх доводах, що кредитні кошти були направлені виключно на погашення заборгованості за Договором про надання траншу № SМЕ0017951 від 24.09.2008 року є надуманими і безпідставними. Пунктом 2.6. Договору було визначено порядок надання кредитних коштів та передбачено, що кредит надається шляхом перерахування коштів на рахунок [NUMBER] з подальшим наданням позичальнику грошових коштів через касу Банку. Як вбачається з виписки по особовим рахункам (а.с.77), перерахування коштів у сумі 160 517,79 грн. було здійснено на рахунок ПАТ «Альфа-Банк» [NUMBER]. Надалі кредитні кошти були направлені на погашення заборгованості за двома кредитними договорами: за Договором про надання траншу №SМЕ0015157 від 04.07.2008 року та за Договором про надання траншу № SМЕ0017951 від 24.09.2008 року (рахунок ПАТ «Альфа-Банк» [NUMBER]) та підтверджується виписки по особовим рахункам (а.с.78-82). Зокрема кредитні кошті були спрямовані на наступні платежі: - погашення кредиту за кредитним договором № SМЕ0015157 у розмірі 100,00 грн.; - сплата процентів за кредитним договором № SМЕ0017951 у розмірі 107,12 грн.; - сплата процентів за кредитним договором № SМЕ0017951 у розмірі 129,16 грн.; - сплата процентів за кредитним договором № SМЕ0017951 у розмірі 276,54 грн.; - сплата процентів за кредитним договором № SМЕ0015157 у розмірі 882,82 грн.; - сплата процентів за кредитним договором № SМЕ0015157 у розмірі 2 838,23 грн.; - сплата процентів за кредитним договором № SМЕ0017951 у розмірі 9 112,87 грн.; - сплата процентів за кредитним договором № SМЕ0017951 у розмірі 9 158,52 грн.; - погашення кредиту за кредитним договором № SМЕ0017951 у розмірі 10 812,08 грн.; - сплата процентів за кредитним договором № SМЕ0015157 у розмірі 16 704,36 грн.; - сплата процентів за кредитним договором № SМЕ0015157 у розмірі 49 018,52 грн.; - сплата процентів за кредитним договором № SМЕ0015157 у розмірі 61 043,91 грн. Таким чином, в рахунок погашення за Договором про надання траншу № SМЕ0017951 від 24.09.2008 року було перераховано кошти в розмірі 29 596,29 грн. Залишок коштів, а саме 130 940,50 грн. був направлений на погашення заборгованості за Договором про надання траншу № SМЕ0015157 від 04.07.2008 року, що повністю відповідає п. 1.2 Договору про цільове призначення коштів та п. 2.6 Договору про порядок надання кредитних коштів. Позивачка зазначила, що у відповідності до п. 2.6 Договору залишок коштів повинен бути виданий позичальнику через касу Банку. Проте, як вбачається з виписки по особовим рахункам після погашення заборгованості за Договором про надання траншу № SМЕ0015157 від 04.07.2008 року та за Договором про надання траншу № SМЕ0017951 від 24.09.2008 року залишок коштів склав 1,00 грн. Частиною другою ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні. Стаття 652 ЦК України передбачає підстави зміни або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Отже, виходячи з вимог даної норми для розірвання умов договору повинні бути одночасно чотири умови. У випадку відсутності однієї із зазначених у ч. 2 ст. 652 ЦК України умов, розірвання договору на підставі вказаної норми є неправомірним. У судовому засіданні представник позивача в порядку ст. 60 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами наявності одночасно чотирьох умов визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України і таких у судовому засіданні не здобуто. Оцінивши зібрані у справі докази та з урахуванням викладеного, суд вважає, що оскільки обставин, за яких спірний кредитний договір підлягає розірванню за положеннями ст. 625 ЦК України, судом не встановлено, а тому підстав для задоволення позову не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed