Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

у липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за надані послуги. Своє звернення до суду мотивував тим, що між ним та СП ТОВ «ВА І К» 01 січня 2011 року було укладено договір про надання правової допомоги № 1, згідно якого він як виконавець послуг взяв на себе зобов'язання за дорученням товариства як клієнта надати йому правову допомогу на умовах та порядку, визначених договором, а останнє зобов'язалось оплатити останню в розмірах, строки та порядку, зазначені в останньому. Однак, не зважаючи на повне виконання ним своїх обов'язків за договором, товариство, в свою чергу, свої зобов'язання, перелічені в договорі, не виконало. Тому, з огляду на допущені СП ТОВ «ВА І К» порушення умов договору, просив суд стягнути з СП ТОВ «ВА І К» на його користь заборгованість за договором про надання правової допомоги № 1 від 01 січня 2011 в розмірі 19 250,00 грн., штрафні санкції в розмірі 9 612,05 грн., а також суму сплаченого ним судового збору в розмірі 288,63 грн. (а.с. 1- 7, 82-85). В судове засідання позивач не з'явився. Від представника останнього надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та зазначенням того, що позовні вимоги з урахуванням їх збільшення ними підтримуються в повному обсязі, позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення по справі заочного рішення (а.с. 90). СП ТОВ «ВА І К», будучи в установленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечило, про причини неявки суд не повідомило, із заявами про розгляд справи за його відсутності до суду не зверталось. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що 01 січня 2011 року між сторонами у справі укладено договір про надання правової допомоги № 1 строком дії до 01 січня 2013 року (а.с. 8-13). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зважаючи на підписання договору від 01 січня 2011 року обома сторонами, суд приходить до висновку про те, що укладаючи останній, сторони діяли вільно, на власний розсуд, вибираючи контрагента та визначаючи умови договору. Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано і в ході розгляду справи не здобуто. Отже, на думку суду, підписавши 01 січня 2011 року договір про надання правової допомоги № 1, відповідач погодився з усіма його умовами. Зі змісту зазначеного договору від 01 січня 2011 року вбачається, що він являє собою угоду клієнта з адвокатом про надання правової допомоги, відповідно до якої адвокат за дорученням клієнта надає в його інтересах певні види юридичної (правової) допомоги за певну винагороду та з відшкодуванням певних витрат. Клієнт зобов'язується дотримуватись порядку, розмірів та строків оплати послуг виконавця, що передбачені розділом 5 договору (преамбула та п. п. 1.2., 3.8. договору). Отже, на думку суду, між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються положеннями ЦК України щодо договору про надання послуг (ст. ст. 901-907 ЦК України). Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Положення розділу 5 договору передбачають, що за надання правової допомоги клієнт сплачує виконавцеві гонорар у відповідності до акту приймання передачі наданих послуг та рахунку, розмір якого вказується в останніх. Після надання частини правової допомоги, але не рідше ніж один раз на місяць, виконавець надає на затвердження клієнту акт приймання-передачі наданих послуг та рахунок, виходячи з обсягу часу, що його було витрачено спеціалістом (спеціалістами) виконавця на надання правової допомоги за договором, ставки, зазначеної в п. 5.3. договору, фактичних витрат виконавця, зазначених в п. 5.4. договору. У разі відсутності у клієнта заперечень з приводу суми оплати, він зобов'язується сплатити за рахунком протягом 5 робочих днів з моменту отримання рахунку. За надання послуг за договором клієнт сплачує виконавцеві аванс у розмірі 3 850,00 грн. Зазначена сума сплачується щомісячно за місяць, що передує у рахунок оплати послуг виконавця за відповідними ставками, що зазначені у договорі, або розміром оплати, погодженим окремо, та не підлягає поверненню (п. п. 5.1., 5.6.1., 5.6.2., 5.1. розділу 5 договору). За несвоєчасну оплату гонорару та інших витрат виконавцеві, клієнт несе відповідальність у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення оплати (п. 6.6. договору). Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було погоджено та підписано акти приймання-передачі виконаних робіт згідно договору про надання юридичних послуг від 01 січня 2011 року за період з березня по вересень 2011 року включно (а.с. 14-20). Як встановлено судом та, знову-таки, вбачається з матеріалів справи, за період з жовтня по грудень 2011 року аналогічні акти приймання-передачі виконаних робіт згідно договору про надання юридичних послуг від 01 січня 2011 року підписані лише позивачем (а.с. 21-23). З наявних матеріалів справи також вбачається, що позивач звертався до відповідача наявними у нього засобами зв'язку з останнім з приводу погашення заборгованості, однак, належного реагування з даного приводу не отримав (а.с. 24-43). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ч.1 ст. 550 ЦК України). Тому, суд, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, надходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON], оскільки з боку СП ТОВ «ВА І К» допущено порушення прав позивача, які відповідно до ст. 3 ЦПК України підлягають захисту. При цьому, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, враховуючи те, що з боку відповідача, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, не надано доказів в розрізі положень ст. ст. 57-59 ЦПК України на спростування позиції позивача, суд приходить до висновку про можливість покладення в основу судового рішення розрахунку заборгованості та штрафних санкцій останнього та необхідність стягнення їх з СП ТОВ «ВА І К». Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача в розмірі 288,63 грн. (а.с. 1, 81). На підставі викладеного,

Outcome: approved