Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «Завод засобів механізації аеропортів» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, який 08 лютого 2017 року був уточнений. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03 грудня 2015 року позивача було прийнято на роботу до ПАТ «Завод засобів механізації аеропортів» на посаду монтажник будівельний 3 розряду. 09 вересня 2016 року позивач звільнився з підприємства за угодою сторін. Зазначає, що під час його звільнення і проведення остаточного розрахунку відповідачем були здійсненні грубі порушення трудового законодавства, а саме незаконні відрахування із заробітної плати, невиплата робітникові заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Так, за липень 2016 року позивачу спочатку була нарахована заробітна плата 2281,68 грн., але після цього відбулись якісь відрахування, після яких його заробітна плата склала 1416,85 грн. За серпень 2016 року позивачу нарахована заробітна плата у розмірі 409,92 грн. Крім того, при звільненні була нарахована сума компенсації за невикористану відпустку за 16 змін у розмірі 1075,68 грн. Разом з цим, заробітна плата за липень-серпень 2016 року, станом на день звернення до суду з вищезазначеним позовом, позивачу не сплачена. Також не сплачена компенсація за невикористану відпустку у розмірі 1075,68 грн., що підтверджується випискою з банку про зарахування коштів на зарплатну картку. Також зазначає, що з розрахунку відповідача вбачається, що у липні 2016 року з нього була відрахована сума перерахунку заробітної плати (начебто через його заборгованість) у розмірі 864,83 грн. Однак ніякої заборгованості перед відповідачем позивач не мав. Крім того, таке відрахування повинно здійснюватися не пізніше одного місяця з дня неправильно нарахованої суми. На підставі ст.117 КЗпП України, враховуючи той факт, що середньоденний заробіток позивача за останні два місяці складає 73,07 грн., а з часу затримки виплати вищезазначених сум минуло 103 робочих дні, сума середнього заробітку за час затримки дорівнює 7526,21 грн. На підставі викладеного просить суд визнати відрахування відповідачем з нього суми перерахунку зарплати та невиплату належних йому коштів при остаточному розрахунку при звільнені незаконними; стягнути з відповідача на його користь суму невиплаченої заробітної плати за липень-серпень 2016 року у розмірі 2691,60 грн.; стягнути з відповідача на його користь суму невиплаченої компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1075,68 грн.; стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за весь час затримки виплати належних йому сум у розмірі 7526,21 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив у їх задоволенні відмовити, зазначивши, що повний розрахунок при звільненні позивача не був проведений через збій програмного забезпечення. Також зазначив, що пропонували позивачу звернутися до бухгалтерії для отримання заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, однак позивач за розрахунком так і не зявився. Відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078 «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення» у разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається із розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно до відпрацьованого часу. Це положення стосується працівників, які перебували у тому числі у відрядженні. Це також підтверджується листом Міністерства соціальної політики України від 25 лютого 2016 року №75/10/136-16 «Щодо індексації заробітної плати, коли особа працює неповний робочий час». На підставі викладеного із заробітної плати позивача за липень 2016 року було утримано індексацію, що була помилково нарахована у попередніх періодах, середній заробіток за час відряджень та помилково нараховану та виплачену премію за квітень та травень 2016 року. Загальна сума утримань склала 864,83 грн. Також зазначила, що позивачем не вірно визначений середньоденний заробіток, який за розрахунком відповідача повинен складати 42,48 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03 грудня 2015 року [PERSON] було прийнято на роботу до ПАТ «Завод засобів механізації аеропортів» монтажником будівельним третього розряду. 09 вересня 2016 року [PERSON] на підставі наказу №90-ОС від 07 вересня 2016 року був звільнений з підприємства за угодою сторін згідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується відомостями трудової книжки [PERSON] та не заперечується сторонами. Відповідно до повідомлення про розрахунок, здійсненого на підставі вищезазначеного наказу, заборгованість підприємства перед позивачем складає 2584,51 грн., що складається з компенсації відпустки у розмірі 1075,68 грн. та заборгованості по заробітній платі на початок місяця 1656,58 грн. Згідно копії розрахункового листа [PERSON] за липень 2016 року, наданого позивачем, останньому у липні 2016 року були нараховані наступні суми: 2207,73 грн. заробітна плата по середньому; індексація заробітної плати 73,95 грн. Відраховані наступні суми: 410,70 грн. податок на дохід; 34,23 грн. військовий збір. Борг підприємства на початок місяця склав 1251,34 грн. Сплачено за минулий місяць 1251,34 грн. Виплачено аванс 0,00 грн. Борг підприємства на кінець місяця 1836,75 грн. Згідно копії розрахункового листа [PERSON] за серпень 2016 року, наданого представником відповідача, останньому у серпні 2016 року було нараховане 409,92 грн. оплата днів по середньому (службові відрядження). Відраховані наступні суми: 11,78 грн. податок на дохід; 6,15 грн. військовий збір. Борг підприємства на початок місяця склав -572,16 грн. Сплачено за минулий місяць 1836,75грн. Виплачено аванс 0,00 грн. Борг підприємства на кінець місяця 1656,58 грн. \~\~\~\~ З довідки про доходи [PERSON], виданої ПАТ «Завод засобів механізації аеропортів» 31 жовтня 2016 року вбачається, що у липні 2016 року позивачу нараховано 1416,85 грн., виплачено 1264,59 грн.; у серпні 2016 року - нараховано 409,92 грн., виплачено 391,99 грн.; у вересні 2016 року - нараховано 1075,68 грн., виплачено 927,93 грн. Разом з цим, відповідно до виписки по банківській картці [PERSON], на яку здійснювалось зарахування заробітної плати останнього, за період з 01 січня 2016 року по 17 листопада 2016 року, остання виплата заробітної плати позивачу була здійснена 26 липня 2016 року, що також не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні. З розрахункового листа [PERSON] за липень 2016 року, наданого представником відповідача, убачається, що відповідачем із заробітної плати позивача за липень 2016 року було утримано 864,83 грн. В запереченнях проти позовної заяви представник відповідача зазначив, що утримання проводилось у звязку із помилково нарахованої у попередніх періодах компенсації та середнього заробітку за час відряджень та помилково виплачену премію за квітень, травень 2016 року. В підтвердження підстав відсутності преміювання позивача у квітні та травні 2016 року, представником відповідача була надана довідка від 03 березня 2017 року №02/72 про відсутність преміювання, згідно якої монтажник будівельний 3 розряду енерго-механічного відділу ПАТ «ЗЗМА» [PERSON] в квітні та травні 2016 року не підлягав преміюванню. Щодо позовних вимог про визнання незаконним відрахування із заробітної плати [PERSON] вищезазначених сум, суд виходить з наступного. Згідно ст.127 КЗпП України відрахування із\~заробітної плати\~можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.\~ Відрахування із заробітної плати\~працівників\~для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням)\~власника або уповноваженого ним органу: для повернення авансу, виданого в рахунок\~заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган\~вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми. Разом з цим, представником відповідача суду не надано наказу (розпорядження) про відрахування неправильно виплаченої суми та доказів повідомлення позивача про таке відрахування. Також представником відповідача до суду не було надано будь-яких доказів які б свідчили про помилки у нарахуванні позивачу заробітної плати за минулий період. Крім того, вищезазначені відрахування здійснювались після спливу місячного строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відрахування відповідачем із заробітної плати позивача 864,83 грн. здійснене з порушенням вимог КЗпП України та є незаконним. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з наступного. Як вже встановлено судом, станом на день розгляду справи позивачу не виплачена заробітна плата за липень-серпень 2016 року, а також не сплачена компенсація за невикористану відпустку у розмірі 1075,68 грн. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ст.83 КЗпП України та ст.24 ЗУ «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати у розмір 2691,60 грн. та невиплаченої компенсації за невикористану відпустку в розмірі 1075,68 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.117 КЗпП України В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція, яка відповідно до положень\~статті 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс13. Згідно з пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п.8. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата [PERSON] за два останні місяці до звільнення складає 107,66 грн., яка складається з наступного розрахунку: 2281,68 грн. (з/п за липень 2016 року) + 409,92 грн. (з/п за серпень 2016 року) : 25 (кількість робочих днів за липень - серпень 2016 року). Твердження представника відповідача про те, що середньоденна заробітна плата [PERSON] за липень-серпень 2016 року складає 42,48 грн. є безпідставним, оскільки у серпні 2016 року позивачу була сплачена заробітна плата за 4 відпрацьовані дні а не за 22 дні, як вказує представник відповідача. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 вересня 2016 року по 08 лютого 2017 року становить 11304,3 грн., який встановлений судом з наступного розрахунку: 107,66 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 105 дні (кількість робочих днів затримки розрахунку). Разом з цим, у звязку з тим, що на підставі ст.11 ЦПК України суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 7526,21 грн., тобто в межах суми, яка була визначена у позовній заяві. Оскільки позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved