Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] «Київський страховий дім» звернулося до суду з наведеним вище позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просило стягнути страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 49\~000, 00 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог, [PERSON] «Київський страховий дім» посилалося на те, що 03 червня 2013 року о 08 год. 20 хв. у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Ssang Yang «KYRON», держаний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням [PERSON], та транспортного засобу TOYOTA CAMRY 2.4, державний номерний знак [NUMBER], який належить відповідачу [PERSON], під керуванням [PERSON] Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2013 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Відповідальність власника транспортного засобу TOYOTA CAMRY 2.4, державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], була застрахована відповідно до полісу обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів АС/2382565, строком дії з 01 червня 2013 року по 31 травня 2014 року. 09 серпня 2013 року [PERSON] звернулася до [PERSON] «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою, та 10 вересня 2013 року подала позивачу заяву про виплату страхового відшкодування. 10 вересня 2013 року [PERSON] було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Не погодившись із наведеним вище рішенням [PERSON] «Київський страховий дім» [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] «Київський страховий дім», МТСБУ, [PERSON] про відкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення збитків для відновлення пошкодженого автомобіля. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року, з [PERSON] «Київський страховий дім» на користь [PERSON] стягнуто суму у розмірі 49\~000 грн. 00 коп. 29 та 30 жовтня 2014 року на підставі вказаного вище рішення суду, яке набрало законної сили, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 49\~000 грн. 00 коп. Посилаючись на те, що відповідачі не виконали вимоги п.п. 33.1.4 п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів, не повідомили страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто [PERSON] «Київський страховий дім», про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), позивач звернувся до суду із даним позовом. У судовому засіданні представник [PERSON] «Київський страховий дім» [PERSON] надала аналогічні викладеному вище пояснення, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечували. Мотивували свою позицію тим, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, відповідача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності. Крім того, [PERSON] «Київський страховий дім» ще з моменту дорожньо-транспортної пригоди 03 червня 2013 року відомо про настання даної події, відповідачі повідомляли страховика телефоном про ДТП. Позивач ще у серпні 2013 року звертався до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] про визнання полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземених транспортних засобів № АС/2382565 від 31 травня 2013 року недійсним. Однак рішенням Апеляційного суду Київської області від 07 квітня 2014 року у задоволенні позову було відмовлено. Вказували на те, що сам по собі факт неповідомлення відповідачами страховику про настання страхового випадку не є підставою для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу та не призвів до необґрунтованих збитків позивача. З наведених підстав, [PERSON] та [PERSON] просили в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про залишення позовних вимог без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 червня 2013 року о 08 год. 20 хв. у м. Києві по вулиці Ломоносова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Ssang Yang «KYRON», держаний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням [PERSON], та транспортного засобу TOYOTA CAMRY 2.4, державний номерний знак [NUMBER], який належить відповідачу [PERSON], під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП відбулося пошкодження обох автомобілів. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2013 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк вісім місяців (а.с. 7-9). З матеріалів справи вбачається, що на час дорожньо-транспортної пригоди відповідальність власника транспортного засобу TOYOTA CAMRY 2.4, державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], була застрахована згідно з полісом обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів АС/2382565, строком дії з 01 червня 2013 року по 31 травня 2014 року (а.с. 6). Судом також зясовано, що 09 серпня 2013 року [PERSON] звернулася до [PERSON] «Київський страховий дім» із повідомленням про настання страхового випадку. 10 вересня 2013 року [PERSON] подала до [PERSON] «Київський страховий дім» заяву про виплату страхового відшкодування, однак у виплаті страхового відшкодування їй було відмовлено, у звязку з тим, що автомобіль марки TOYOTA CAMRY 2.4, державний номерний знак [NUMBER], в страховій компанії не застрахований, поліс № АС/2382565 від 31 травня 2013 року є зіпсованим, тому подія, яка сталася 03 червня 2013 року, не є страховим випадком. З матеріалів судової справи вбачається, що у листопаді 2013 року [PERSON] «Київський страховий дім» звернулося до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: [PERSON] про визнання недійсним полісу обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/2382565 від 31 травня 2013 року, з посиланням на те, що відсутній факт оплати страхового платежу та те, що 03 червня 2013 року відповідно до акту прийому передачі матеріальних цінностей від 03 червня 2013 року до договору доручення № Пр-050/2012/57 від 07 листопада 2012 року було передано вказаний страховий поліс як зіпсований. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2013 року вказаний вище поліс обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визнано недійсним. Проте, рішенням Апеляційного суду Київської області від 07 квітня 2014 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2013 року скасовано та ухвалено по справі нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] «Київський страховий дім» про визнання недійсним полісу обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відмовлено (а.с.112-118). Крім того, судом зясовано, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року, з [PERSON] «Київський страховий дім» на користь [PERSON] стягнуто суму у розмірі 49\~000 грн. 00 коп. (а.с. 10-15, 119-131). На підставі заяв [PERSON] від 30 вересня 2014 року, 24 та 28 жовтня 2014 року [PERSON] «Київський страховий дім» прийнято рішення № 490ЦВ 2014 про виплату страхового відшкодування [PERSON], згідно якого 29 жовтня 2014 року [PERSON] перераховано суму у розмірі 20\~000, 00 коп. та 30 жовтня 2014 року 29\~000,00 грн. (а.с. 16-18, 20-24). Як пояснили у судовому засіданні відповідачі, вони повідомляли страхову компанію про страховий випадок по телефону, а не письмово. Згідно із підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Таким чином, наведеними правовими нормами передбачено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Даний обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному ж випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, відповідач [PERSON], як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності й те, що страховика не було повідомлено письмово про ДТП, до необґрунтованих виплат не призвело. Крім того, сам позивач [PERSON] «Київський страховий дім» факт настання страхового випадку визнав, перерахувавши відповідну суму грошових коштів на рахунок [PERSON] Отже, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку на думку суду не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі має базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15. Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed