Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Тарнавська С.В., про визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16 червня 2015 року. У зв'язку з необхідністю продати квартиру та підготовки та оформленням документів, позивачу стало відомо, що на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/1733/15-ц від 7.10.2015 року затверджено мирову угоди, на підставі якої право власності на вказану квартиру визнано за відповідачем [PERSON], а третьою особою Державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Тарнавською С.В проведено реєстрацію права власності. Враховуючи те, що ухвали суду про затвердження мирової угоди не існує, то позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на квартири за адресою: [ADDRESS]. Під час розгляду справи представником позивача позовні вимоги змінювались (а.с. 44-48, 115-120). Востаннє представник позивача просив визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, який укладений відповідачем [PERSON] та [PERSON], посвідчений 12.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та витребувати у [PERSON] квартиру у власність (а.с. 152-154). Крім того, під час розгляду справи за клопотанням представника позивача було залучено як відповідача [PERSON] та як третю особу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.О. До судового засідання учасники судового розгляду не з'явились. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає (а.с. 219-220). Відповідач [PERSON] та треті особи Державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Тарнавська С.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. до судового засідання не з'явились з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Тому, суд розглянув справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16 червня 2015 року (т. 1 а.с. 9-15). Відомості про право власності на це майно було внесено до Державного реєстру речових прав не нерухоме майно 16 червня 2015 року. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 12 листопада 2015 року право власності на спірну квартиру зареєстровано 26.10.2015 року за [PERSON] на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/1733/15-ц від 7.10.2015 року про затвердження мирової угоди (т. 1 а.с. 16-17). Разом з тим, відповідно до довідки Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року жодного рішення суддями Печерського районного суду м. Києва за результатами розгляду цивільної справи 757/1733/15-ц не ухвалювалось. Справа № 757/1733/15 зареєстрована як справа, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення (т. 1 а.с. 18). За вказаним фактом незаконного заволодіння квартирою позивача шахрайським способом здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12015000060007339 до якого [PERSON] залучений як потерпілий (т. 1 а.с. 184-195). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 16 листопада 2015 року вбачається, що 12 листопада 2015 року квартира за адресою: [ADDRESS] була продана [PERSON] [PERSON] (т. 1 а.с. 53). З наданих письмових пояснень [PERSON] вбачається, що 9 квітня 2015 року з пошкодженого автомобіля невстановленими особами було викрадено документи, зокрема його паспорт громадянина України серії [NUMBER], у зв'язку з чим здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 12015100010003612 за ч. 1 ст. 185 КК України. Будь-яких судовий справ в Печерському районному суді м. Києва за його часті не було, мирової угоди ні з ким не заключав, власником квартири [ADDRESS] не був (т. 1 а.с. 65-66). 29 квітня 2015 року [PERSON] виданий новий паспорт громадянина України серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 66-69.) З матеріалів нотаріального посвідчення договору 12 листопада 2015 року вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] була продана [PERSON] [PERSON] з використання викраденого паспорту серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 223-249, т. 2 а.с. 2-24). Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Крім того, відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (ст. 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин. Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне. За п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України можливість витребувати майно від добросовісного набувача є за наявності у діях власника майна волі на передачу майна. Вказане стверджується правовою позицією Верховного Суду України від 11 червня 2014 року № 6-52цс14. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Оскільки у справі, встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] вибула з власності [PERSON] на підставі неіснуючої ухвали Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/1733/15-ц від 7.10.2015 року про затвердження мирової угоди, а згодом на підставі договору купівлі-продажу, укладеного [PERSON] за втраченим паспортом громадянина України та [PERSON], який в силу закону є нікчемним (відсутність волевиявлення [PERSON]), то суд дійшов висновку, що квартира вибула з володіння власника [PERSON] поза його волею і він має право витребувати його від добросовісного набувача [PERSON] за правилами статті 388 ЦК України. Тому, підстав для визнання договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] квартири недійсним та повторного визнання права власності суд не вбачає. Крім того, стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Проте застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ст. 216 ЦК України, а саме реституції як способу захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Така правова позиція, висловлена Верховним Судом України від 19 листопада 2014 року № 6-170цс14, від 13 травня 2015 року у справі 6-67цс15, від 25 червня 2014 року у справі 6-6714цс. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та витребування спірної квартири у [PERSON] у власність [PERSON] Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодовуванню відповідачем [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial