Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

У липні 2015 року Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є власником особового рахунку квартири [ADDRESS] та споживає комунальні послуги, які надає виконавець комунальних послуг КП «ЦОС Шевченківського району». У зв`язку з несплатою відповідачем за комунальні послуги 01.08.2010 року по 01.01.2013 року, відповідно до розрахунку заборгованості, борг складає 6966,59 грн. Таким чином, через несвоєчасне проведення розрахунків відповідача, позивач має заборгованість перед організаціями - виробниками комунальних послуг. Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 6966,59 грн., яка складається із суми основного боргу - 6452,61 грн., інфляційних втрат - 207,75 грн. та 3 % річних - 306,23 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, також зазначив, що всі оплати відповідача було враховано, а строк позовної давності переривався шляхом пред`явлення заяви про видачу судового наказу в 2013 році, а також сплатою відповідачем коштів за житлово-комунальні послуги. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки, позивач не здійснив перерахунок за житлово комунальні послуги в період з 01.12.2010 року до 01.11.2011 року, крім того зазначив, що послуги в період з 01.08.2012 до 01.01.2013 року були оплачені в повному обсязі, однак дану оплату не враховано позивачем. Також просила застосувати строк позовної давності, оскільки, претензії щодо боргу за житлово-комунальні послуги в період з 01.08.2010 року до 01.01.2013 року приймаються, починаючи з 01.08.2012 року (три роки від дати подання позовної заяви) до 01.01.2013 року, а претензії щодо сплати пені - з 01.08.2014 року. До матеріалів справи додано заперечення. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1. ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що на підставі довідки форми № 3 від 24.02.2014 року № 283, відповідач є власником особового рахунку квартири [ADDRESS] (а.с.5). Зазначений будинок знаходиться на балансі Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району». В судовому засіданні представник відповідача просив застосувати строк позовної давності оскільки претензії щодо боргу за житлово-комунальні послуги в період з 01.08.2010 року до 01.01.2013 року приймаються, починаючи з 01.08.2012 року (три роки від дати подання позовної заяви) до 01.01.2013 року, а претензії щодо сплати пені - з 01.08.2014 року. З матеріалів справи вбачається, що у 2013 році позивач звертався до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з [PERSON], що підтверджується копією ухвали суду від 31 січня 2013 року (а.с.7). Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги (а.с.6) та реєстру оплат по особовому рахунку [NUMBER] за період з 01.08.2010 по 01.01.2013 року (а.с.77), відповідачем вносилися кошти на оплату житлово-комунальних послуг. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); 2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості; 3) про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності; 4) у зв'язку з недоліками проданого товару; 5) про розірвання договору дарування; 6) у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти; 7) про оскарження дій виконавця заповіту (ч. 1 та ч. 2 ст. 258 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України). Згідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14, частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Отже, враховуючи те, що перебіг строку позовної давності переривався шляхом пред`явлення позивачем у 2013 році заяви до суду про видачу судового наказу та сплатою відповідачем коштів на здійснення оплати за житлово-комунальні послуги, а тому суд відмовляє у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності. Крім того, представник відповідача у своїх поясненнях зазначив, що позивачем не було враховано всі проведені оплати за житлово-комунальні послуги. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем дійсно здійснювалися оплати за житлово-комунальні послуги, що підтверджується копієми квитанцій (а.с.48-50, 54-59). Проте, як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості (а.с.6), позивачем було враховано всі оплати за житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно із рахунком, який знаходиться в матеріалах справи, розмір заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги, за період з 01.08.2010 року по 01.01.2013 року включно, становить 6966,59 грн., яка складається із суми основного боргу - 6452,61 грн., інфляційних втрат - 207,75 грн. та 3 % річних - 306,23 грн. (а.с.6). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість за надані та несплачені житлово-комунальні послуги в розмірі 6966,59 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 243,60 грн.. Враховуючи викладене, на підставі ст. 256, 257, 258, 264, 526, 625 ЦК України 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved