Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

У липні 2014 року до суду звернувся позивач з уточненим в процесі розгляду позовом до слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області Літвиненко В.Л., Головного управління внутрішніх справ України в Харківській області із вимогами про звільнення нежитлових приміщень першого поверху №64,66-84, другого поверху №121-133, третього поверху №176-179, 184-199 загальною площею 545,6 кв.м літ. «А-3» за адресою: Харківська область, м. Харків, [ADDRESS] з - під арешту, накладеного постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області від 24.05.2011 року та виключити з реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження №11208445, яке накладене постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області від 24.05.2011 року. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він є власником нежитлових приміщень першого поверху №64,66-84, другого поверху №121-133, третього поверху №176-179, 184-199 загальною площею 545,6 кв.м літ «А-3» за адресою: м. Харків, [ADDRESS] відповідно до договору купівлі - продажу від 24.11.2008 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. Вказував, що на зазначене нерухоме майно на підставі постанови СУ ГУМВС України в Харківській області 24.05.2011 року було накладено обтяження у вигляді арешту, що було зроблено в рамках розслідування кримінальної справи №21090055 від 29.04.2009 року. Зазначав, що постановою Київського районного суду м. Харкова по справі №2018/16145/2012 від 17.10.2012 року постанову про порушення кримінальної справи №2100900555 від 29.04.2009 року, винесену заступником прокурора Київського району м. Харкова за фактом шахрайства групою осіб, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст. 190 КК України було скасовано. Постанова набула чинності. Вказував, що оскільки на теперішній час він не є ані підозрюваним ані обвинуваченим, то законних підстав для продовження дії постанови про арешт майна, що належить йому на праві власності не має. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, повідомлявся належним чином про місце і час розгляду справи. Його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 27.12.2012 року (а.с.4-5), надав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на їх задоволенні наполягав. Відповідач Літвіненко В.Л. в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи не надавав. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що 14.08.2014 року надав через канцелярію суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що відповідно до п.4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в такій реєстрації. Втручання будь - яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У зв'язку з вищезазначеним вважає, що зняття арешту є функцією, що надані виключно державному реєстратору, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, зазначав, що на даний час скасувати відповідну постанову СУ ГУМВС України в Харківській області, мова про яку йдеться у позові, неможливо, оскільки кримінальна справа за №2109055 вже не перебуває у його провадженні, а тому законодавчо визначених підстав для державної реєстрації припинення обтяження наразі не існує (а.с.27). Представник відповідача Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Харківській області В.В. Тищенко, яка діє на підставі довіреності №90/1489 від 03.03.2014 року, в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила розглянути справу згідно вимог чинного законодавства (а.с.45-46). З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами по справі позивач є власником нежитлових приміщень першого поверху №64,66-84, другого поверху №121-133, третього поверху №176-179, №184-199 в літері «А-3» загальною площею 545,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 04.11.2008 року (а.с.6-7). Як встановлено з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на вищезазначені нежитлові приміщення постановою від 24.05.2011 року слідчим управлінням ГУ МВС України в Харківській області було накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 11208445) (а.с.8). Зазначений арешт був накладений в рамках кримінальної справи №21090055 від 29.04.2009 року, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією постанови про накладення арешту на майно (а.с.63). Відповідно до долучених до матеріалів справи копій та оглянутих в судовому засіданні оригіналів рішень суду по справі №2018/16145/2012 (н/п 4/2018/3183/2012) судом встановлено, що постановою Київського районного суду м. Харкова від 17.10.2012 року постанова про порушення кримінальної справи №21090055 від 29.04.2009 року, винесену заступником прокурора Київського району м. Харкова за фактом шахрайства групою осіб, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України - було скасовано. В подальшому після розгляду судами апеляційних та касаційних скарг, постанова набула законної чинності. Як вбачається з долученої представником ГУ МВС України в Харківській області копії постанови про закриття кримінального провадження від 28.12.2013 року, 13.12.2012 року СУ ГУМВС України в Харківській області була зареєстрована у ЄРДР кримінальна справа №2109055 за ст. 190 ч.2 КК України за фактом шахрайства групою осіб. 13.03.2013 року прокуратурою Харківської області була встановлена підслідність по кримінальному провадженню №12012220140000605 за СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області. 28.12.2013 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12012220140000605 від 13.12.2012 року, було закрите у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.4 КК України (а.с.47-48). Тобто, судом встановлено, що на теперішній час обґрунтованих підстав для продовження дії обтяження у вигляді арешту відносно нежитлових приміщень першого поверху №64,66-84, другого поверху №121-133, третього поверху №176-179, №184-199 в літері «А-3» загальною площею 545,6 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, [ADDRESS], не існують. Відповідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу. Статтями 391, 392 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, на даний час [PERSON] є особою, яка правомірно володіє нерухомим майном, та не є учасником кримінального провадження в рамках якого було накладено арешт на його майно, проте не може в повній мірі володіти та розпоряджатися своїм правом власності, що в свою чергу порушує його права, а тому вони підлягають судовому захисту саме шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власності поширюється на ці правовідносини. Саме до такого висновку прийшов Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2013 року по справі №6-26цс13, що у відповідності до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині звільнення належних йому на праві власності нежитлових приміщень з - під арешту є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Посилання відповідача - слідчого Літвіненко В.Л. на те, що тільки державний реєстратор має виключну функцію приймати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не спростовує висновків суду, оскільки мова не йде про вчинення судом запису про звільнення з - під арешту нерухомого майна у реєстрі, а має місце визначення законних підстави для вчинення такого запису державним реєстратором, що в свою чергу відповідає положенням ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень». Крім того, з письмових пояснень слідчого Літвіненко В.Л судом вбачається, що самостійно скасувати постанову СУ ГУМВС України в Харківській області від 24.05.2011 року він не має змоги, оскільки кримінальна справа не перебуває у його провадженні, а як було в подальшому встановлено судом - кримінальна справа, в рамках якої був накладений арешт, вже закрита, у зв'язку з чим вимоги позивача, які ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, є правомірними. Що стосується вимог позивача про виключення з реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження №11208445, яке накладене постановою слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області від 24.05.2011 року, то суд зазначає наступне. Записи до Державного реєстру прав згідно ст. 26 Закону вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до наказу Міністерства Юстиції України № 3502/5 від 12.12.2011 року, зареєстрованого в Мінюсті 12.12.2011 року № 1429/20167, затверджений Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, [PERSON] у визначеному наказом порядку вправі звернутися з відповідною заявою про скасування записів обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі прийнятого судом рішення про звільнення його майна з - під арешту і тільки в разі відмови у скасуванні записів обтяження Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, він може звернутися з відповідною заявою до суду для захисту своїх прав, а тому на цей час порушення прав позивача в цій частині судом не встановлено, а тому вимоги щодо виключення з реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження №11208445, задоволенню не підлягають.

Outcome: partial