Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Дарницький районний відділ державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до свідоцтво про право власності [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. В квартирі зареєстровані три особи, в тому числі і Відповідач. 13.10.2009 р. шлюб з [PERSON] розірвано після чого Відповідач в квартирі не проживає, особистих речей в квартирі немає та витрати по сплаті комунальних послуг не несе. В своїх позовних вимогах просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: [ADDRESS]. . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримала з викладених підстав та просила задовольнити його в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність позов визнає (а.с. 51). Третя особа Дарницький районний відділ державної міграційної служби України надіслало до суду лист про розгляд справи без участі представника (а.с. 50). Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Вислухавши пояснення представника позивача, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі. Відповідно до свідоцтво про право власності на квартиру від 11.06.2002 р. виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 04.06.2002 р. № 758-С/КІ [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 6). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2008 р. розподілено спільне майно подружжя, згідно якого визнано право власності на трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та припинив право власності [PERSON] (а.с. 8-14). 13.10.2009 р. шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до довідки форми № 3 від 28.01.2014 р. № 673 видана ОСББ «Позняки - Добробут» в квартирі зареєстровано три особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 15). Згідно акту ОСББ «Позняки - Добробут» № 327 від 26.01.2015 р. з 2009 року відповідач в квартирі не проживає, особистих речей в квартирі немає (а.с. 53). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ст. 391 ЦК України захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, здійснюється шляхом пред`явлення власником вимоги про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його родини можуть бути визнані в судовому порядку такими, що втратили право користування жилим приміщенням в разі їхньої відсутності на спірній жилій площі більше шести місяців без поважних причин. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не несе витрат по утриманню квартири, більше семи років відсутній. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі без поважних причин, суд вважає, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають до задоволення. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с. 1).

Outcome: approved