Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про позбавлення права користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він з 16.05.2006 року на підставі договору купівлі - продажу є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Разом із ним в зазначені квартирі зареєстровані відповідачі. В вересні 2009 року відповідачі зібрали свої речі та виїхали з приміщення. Він неодноразово звертався до відповідачів із проханням добровільно виписатись, але на теперішній час вони з місця реєстрації не знялись, комунальні послуги не сплачують, поточні ремонти не проводять, фактично проживають за іншою адресою. Оскільки збереження реєстрації зі відповідачами змушує його нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, він вимушений звернутись до суду із зазначеним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі до судового засідання не з'явились з невідомих суду підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлені належним чином. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 16.05.2006 року на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] Відповідно довідки КП «Торецьккомсервіс» № б/н від 18.10.2016 року відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS]. Судом встановлено, що з 2009 року відповідачі не проживають у вказаному житловому приміщенні і не проявляють будь-якого бажання у ньому мешкати, власних речей не зберігають, обов'язки з утримання житла не виконують, що підтверджується актом вуличного комітету, посвідченого ПП «Техноком». Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.ст. 156, 160 ЖК України члени сім'ї власника повинні приймати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території, проведенню ремонту, оплаті комунальних послуг. Підстави позбавлення члена сім'ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням вимог ст. 405 ЦК України, за якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач не проживає у житловому приміщенні понад один рік. На підставі ст.ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved