Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася до Київського апеляційного суду із клопотанням про визначення підсудності позовної заяви за її позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову [PERSON] посилалась на те, що у період з 14 січня 2010 року до 03 вересня 2018 року вона разом з [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки. [PERSON] з 18 березня 1983 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано рішенням Краснолуцького міського суду Луганської області від 08 листопада 2011 року, рішення набрало законної сили 21 листопада 2011 року. [PERSON] з 24 серпня 1996 року до 25 квітня 2005 року також перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за різними адресами, проте фактично проживали за адресою: [ADDRESS] , в будинку, що належить бабусі [PERSON] - [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер в м. Хрустальний Луганської області. У зв`язку з тим, що його смерть сталася на тимчасово неконтрольованій українською владою території, позивач не перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, вона звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 02 липня 2019 року в справі №420/2184/18 зазначену заяву [PERSON] задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] у період з 21 листопада 2011 року до 03 вересня 2018 року. Рішення набрало законної сили 03 серпня 2019 року. 07 серпня 2019 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України та рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 27 серпня 2019 року в справі №420/1343/19 було встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в м. Хрустальний (м. Красний Луч), Луганської області, Україна, причина смерті - інфаркт головного мозку. 02 вересня 2019 року Новопсковським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області на підставі вказаного рішення суду була проведена державна реєстрація смерті [PERSON] та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис 177. Не погодившись з рішенням Новопсковського районного суду Луганської області, відповідачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до Луганського апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02 липня 2019 року. Постановою Луганського апеляційного суду від 17 березня 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] задоволено частково. Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02 липня 2019 року скасовано, заяву [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залишено без розгляду та роз`яснено право на звернення до суду із зазначеними вимогами в порядку позовного провадження. Ураховуючи те, що [PERSON] бажає реалізувати своє право на майно, вона просила про задоволення позову. Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року клопотання [PERSON] задоволено. Визначено Печерський районний суд м. Києва для забезпечення розгляду матеріалів позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на нерухоме майно. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 липня 2020 року у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. 09 вересня 2020 року від [PERSON] надійшло клопотання про закриття провадження у справі. 07 жовтня 2020 року від [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви з вимогою про задоволення клопотання [PERSON] про закриття провадження у справі. 16 листопада 2020 року від [PERSON] надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду без її участі. Від представника позивача надійшла аналогічна заява. 16 листопада 2020 року від [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Ухвалою суду від 19 листопада 2020 року в задоволенні клопотання [PERSON] про закриття провадження у справі відмовлено. Ухвалою суду від 19 листопада 2020 року підготовче прповадженняя закрито та призначено справу до судового розгляду. Суд у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що згідно з рішенням Краснолуцького міського суду Луганської області від 08 листопада 2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18 березня 1983 року, за актовим записом №227. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 23 листопада 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після реєстрації розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », про що зроблено відповідний актовий запис №192 від 25 квітня 2005 року. [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] та [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS] , з 21.11.2011 року по день смерті [PERSON] , тобто до [INFO] . Факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується наданими позивачем квитанціями про сплату комунальних послуг, в яких зазначено, що за адресою: [ADDRESS] мешкає дві особи та містяться підписи [PERSON] ; санаторно-курортними книжками клінічного санаторію «Полтава-Крим», з яких вбачається, що заявник та [PERSON] разом відпочивали та лікувалися в 2012 році та проживали в одній кімнаті. Разом з тим, позивач надала довідки, видані на непідконтрольній Україні території, а саме - акт про фактичне проживання з померлою особою на день його смерті №21 від 02 грудня 2018 року, в якому зазначено, що з померлим [PERSON] на день його смерті [INFO] проживала [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; довідка №5 від 02 грудня 2018 року, згідно якої [PERSON] проживала з померлим [PERSON] на день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; акт про фактичне місце проживання №22 від 02 грудня 2018 року, відповідно до якого [PERSON] , за адресою реєстрації: [ADDRESS] не проживала з 14 січня 2010 року по 03 вересня 2018 року, фактично проживала за адресою: [ADDRESS] ; довідка №6 від 02 грудня 2018 року про те, що до складу сім`ї за адресою: [ADDRESS] входять: дружина - [PERSON] , чоловік [PERSON] , за даною адресою зареєстрованих осіб немає. Крім того, заявник надала суду копію лікарського свідоцтва про смерть №141 від 04 вересня 2018 року, свідоцтво про смерть [PERSON] від 13 вересня 2018 року, квитанції на ритуальні послуги на ім`я [PERSON] , видані на території, на якій органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, укладення; договором про надання послуги доступу до мережі Інтернет від 22 червня 2013 року за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та ПП «Інтер-Лінк»; дорученням до вантажної декларації №SRE0515095 від 23 травня 2014 року на ім`я отримувача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Досліджені в судовому засіданні матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві переконують суд в тому, що позивач [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 21 листопада 2011 року до 03 вересня 2018 року та дають підстави для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Таким чином, позов [PERSON] в частині позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу підлягає задоволенню. Судом також установлено, що 26 листопада 2011 року [PERSON] як продавець та [PERSON] як покупець уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , площею 0, 0829 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). 29 липня 2013 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на будинок площею 137,3 кв. м за адресою: [ADDRESS] . Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частин першої-другої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно із статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частин першої-другої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Так, зібраними у справі доказами підтверджено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу безперервно в період з 26 листопада 2011 року до 03 вересня 2018 року та встановлено наявність у них взаємних прав та обов`язків, систематичне ведення ними спільного господарства, прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. За викладених обставин, суд вважає, що позивач довела факт придбання нею разом з [PERSON] під час спільного їх проживання однією сім`єю спірної земельної ділянки та зведення ними спірного будинку, внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, що дозволяє суду надати правовий статус вказаному майну як спільної сумісної власності подружжя, частки майна якого, як дружини та чоловіка є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між ними. З урахуванням наведеного, слід дійти висновку про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі в частині вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] . Що стосується позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , то слід зазначити наступне. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відповідно до частини другої статті 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справ Ураховуючи те, що рішенням Краснолуцького міського суду Луганської області від 08 листопада 2011 року, яке набрало законної сили 21 листопада 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, а тому [PERSON] не є спадкоємицею після [PERSON] , отже відсутні підстави вважати що ухвалення рішення про задоволення позову [PERSON] вплине на права та обов`язки [PERSON] . Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 4017,53 грн в рівних частках. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 4017,53 грн в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: partial