Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом (за правом представлення) в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 4,80 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території [PERSON] селищної ради, Котелевського району, Полтавської області, що належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.05.2003 року [PERSON], яка померла 16.07.2006 року та право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 6,29 га для сільськогосподарського використання, що розташована на території [PERSON] селищної ради, Котелевського району, Полтавської області, та належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю І-ПЛ № 021473 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 986 від 13.01.2000 року [PERSON], яка померла 16.07.2006 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що після смерті [PERSON] спадкоємцем за правом представлення на спадкове майно, що належало померлій є [PERSON] (онук померлої) і має право на спадщину, яка належала б його батькові [PERSON], аби він був живий на час відкриття спадщини (копія свідоцтва про смерть серія 1-КЕ № 015872 від 28.09.2005 року), він є спадкоємцем за законом спадкового майна, а саме земельних ділянок: - земельна ділянка для сільськогосподарського використання , що знаходиться на території [PERSON] селищної ради Котелевського району Полтавської області, яка належала спадкодавеці на підставі державного акту на право приватної власності на землю І-ПЛ № 021473 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 986 від 13.01.2000 року, - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території [PERSON] селищної ради Котелевського району Полтавської області, яка належала спадкодавеці на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ПЛ № 029390 зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 17. Для оформлення своїх спадкових прав він звернувся до [PERSON] ДНК, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на вищезазначені земельні ділянки, оскільки на запит [PERSON] ДНК за № 213/02-14, № 214/02-14 від 22.02.2017 року не надано витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки. Відповідно до листа Відділу у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 29-28-0.4-436/15-17 від 09.03.2017 року, відділом було проведено перевірку, в результаті якої інформації про земельну ділянку, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю І-ПЛ № 021473 зареєстрованого за № 986 від 13.01.2000 року в Національній кадастровій системі не знайдено та було відмовлено у наданні витягу з Державного земельного кадастру. Згідно словника власних імен людей [PERSON] це розмовна форма офіційного вживання імені [PERSON], тобто являється одним іменем. Окрім того, під час збору документів для вступу у спадщину стало відомо, що площа земельної ділянки яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю І-ПЛ № 021473 зареєстрованого за № 986 від 13.01.2000 року становить - 6,29 га, а не 5,43 га як зазначено у державному акті, що підтверджується листом Відділу у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 124/109-17 від 03.05.2017 року. Також перевіривши за формулою обрахування площі прямокутника, яка визначається добутком двох суміжних сторін (115,5м і 556,6м), площа земельної ділянки повинна була б складати 6,4287 га, але на плані меж земельної ділянки на вищезазначеному державному акті є вкраплена інша земельна ділянка, яка зазначена в описі меж як від «Д до Д» та площа якої складає 0,1409 га (додаток викопіювання з Публічної кадастрової карти України) тому орієнтована площа земельної ділянки померлої [PERSON] повинна була б складати 6,2878 га. Отже в державному акті помилково зазначено площу земельної ділянки і фактична площа складає - 6,29 га. Відповідно до листа Відділу у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 29-28-0.4-435/15-17 від 09.03.2017 року, відділом було відмовлено у наданні витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ПЛ № 029390 зареєстрованого за № 17 оскільки запису в Книгах про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі немає та повідомили, що земельна ділянка не була зареєстрована. Дану земельну ділянку [PERSON] успадкувала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.05.2003 року зареєстрованого в реєстрі за № 1323, та на підставі якого отримала державний акт на право власності на земельну ділянку ПЛ № 029390 зареєстрований за № 17, однак запис про реєстрацію якого в Книгах про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі відсутній. Отже, право власності на зазначену земельну ділянку за померлою виникло на підставі свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.05.2003року. Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] у судове\~засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, надав письмову заяву до канцелярії суду, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовільнити з підстав викладених в позовній заяві та провести розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] селищна рада Котелевського району Полтавської області в судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином, надали до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, в заяві зазначили, що позовні вимоги визнають повністю, наслідки визнання позову передбачені ч. 4 ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України їм відомі та зрозумілі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача\~ [PERSON] державна нотаріальна контора у судове засідання не зявився. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved