Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

У квітні 2020 року до суду надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» до про відшкодування шкоди заподіяної в наслідок дорожньо - транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.09.2018 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АМ/5220464, забезпечений транспортний засіб «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] . 26.12.2018 по вул. Гончара, 55-А, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «CHEVROLET», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «CHEVROLET», д.н.з. [NUMBER] , було завдано механічних ушкоджень та як наслідок, матеріального збитку з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого, як водія забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.». Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, на підставі страхового акту №19.59.5220464-712 від 08.04.2019, позивач виплатив потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 16 400, 00 грн. В зв`язку з тим, що відповідач самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, в ТДВ «СК ««Ю.ЕС.АЙ.» виникло право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] на суму 16 400,00 грн., з яким позивач звернувся до суду. Ухвалою Дарницького районного суд м. Києва від 13.05.2020 у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. 10.09.2020 справу передано в провадження судді Комаревцевої Л.В. У судове засідання позивач не з`явився. Представником позивача до суду подано клопотання, в якому останній просив розглядати справу за його відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачу судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістки з викликом у судове засідання, відповідачу роз`яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Також відповідач повідомлявся про дату та час судового засідання шляхом розміщення судової повістки на сайті суду. Відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 26.12.2018 по вул. Гончара, 55-А, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «CHEVROLET», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] 17.10.2018 постановою Шевченківського районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу (а.с. 5). Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 07.09.2018 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АМ/5220464, забезпечений транспортний засіб «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 4). Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «CHEVROLET», д.н.з. [NUMBER] , було завдано механічних ушкоджень та як наслідок, матеріального збитку з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого, як водія забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ТДВ «СК ««Ю.ЕС.АЙ.». Статтею 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено, що у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Відповідно до Аварійного сертифікату №46-D/50/5 від 09.02.2019, складеного аварійним комісаром ФОП [PERSON] , матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «CHEVROLET», д.н.з. [NUMBER] , складає 17 781,91 грн. з урахуванням ПДВ (а.с. 11-18). Згідно з умовами Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/5220464 та на підставі Розрахунку страхового відшкодування, сума страхового відшкодування складає 16 400,00 грн. (а.с. 7). Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, на підставі страхового акту №19.59.5220464-712 від 08.04.2019, позивач виплатив потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 16 400, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №14187 від 08.04.2019 (а.с. 8) Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з ч.2 ст. 1192 Цивільного Кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т. ін.). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що передбачено ч.1 ст. 1191 ЦК України. Відповідно до ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону, яким невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Враховуючи вищевикладене, до ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» перейшло право регресу до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на суму 16 400,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем до суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними доказами, а тому позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved