Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування МРА ОМР, Малиновський відділ ДВС міста [PERSON] ГТУЮ в Одеській області, посилаючись на те, що з 09 вересня 2005 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який згідно рішення суду від 23 листопада 2016 року був розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначала, що за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2010 року, зміненим рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2011 року стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2010 року до 16 грудня 2024 року, та за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 614,00 грн. щомісячно, починаючи з 11 жовтня 2016 року до 14 серпня 2031 року, однак відповідач ухиляється від сплати аліментів на доньку та сина, з підстав чого станом на 01 жовтня 2017 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 19432, 48 грн. та 1639,94 грн., яку позивачка просить стягнути з відповідача, та витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн. Позивачка та її представник в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили (а.с. 36,37,41). Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.128 ЦПК України (а.с. 42). Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії»\~Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У рішенні Європейського Суду від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України»\~зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Аналіз викладених вище обставин, неявки в судові засідання позивачки та її представника, яким було відомо про провадження у справі, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення ними своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданого до суду позову, що призводить до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті виниклого спору. Враховуючи положення ч. 3 ст. 2 ЦПК України, за якими основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2016 року був розірваний (а.с. 6). Від шлюбу у сторін є малолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], 14 серпня 2013 року, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 7-8). Встановлено, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матірю, що підтверджуються довідкою (випискою з домової книги про склад сімї та реєстрацію) (а.с. 5). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2011 року було змінено рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2010 року, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 500,00 грн., щомісячно, починаючи з 07 жовтня 2010 року до повноліття дитини тобто до 16 грудня 2024 року (а.с. 4). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 10 жовтня 2017 року, державним виконавцем першого Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області [PERSON], при примусовому виконання виконавчого листа №2-7702/10, станом на 01 жовтня 2017 року встановлено розмір заборгованості [PERSON] по аліментам на утримання дитини, [INFO], у розмірі 19432,48 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 10 жовтня 2017 року, державним виконавцем першого Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області [PERSON], при примусовому виконання виконавчого листа №521/17297/16-ц, станом на 01 жовтня 2017 року встановлено розмір заборгованості [PERSON] по аліментам на утримання дитини, [INFO], у розмірі 1639,94 грн. Згідно ч. 3 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, яка стягується відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Вказана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» порядок стягнення аліментів визначено у\~ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», а також у статтях 194-197, 274 СК України. Згідно останніх змін у законодавстві з 05 січня 2017 року набрав законної сили новий\~Закон України «Про виконавче провадження», згідно якого порядок стягнення аліментів регулюється ст. 71 даного закону. Відповідно до\~ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має вчиняти дії по стягненню аліментів у т.ч. заборгованості за аліментами в разі виникнення такої. Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже, виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. Стягнення заборгованості по аліментам за рішенням суду передбачено ч. 3 ст. 194 СК України\~лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України). У даному випадку з [PERSON] відбувалось стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] за рішенням суду. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 10 жовтня 2017 року становить 19432, 48 грн. на [PERSON] та 1639,94 грн. на [PERSON] (а.с. 2-3). Виходячи з вищенаведених положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження», у контексті обставин даної справи, сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам за період з 01 січня 2017 року по 01 жовтня 2017 року згідно з розрахунком державного виконавця, розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений ані стягувачем, ані боржником у встановленому законом порядку, не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Чинним законодавством не передбачена можливість стягнення заборгованості за аліментами, яка утворилась при виконанні судового рішення про їх стягнення, шляхом подання позову про її стягнення у судовому порядку у іншій справі. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений\~ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»,\~оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у Державній виконавчій службі, обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, зі сплати яких і виникла ця заборгованість, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості по аліментам. Також суд зазначає, що повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, недопустиме. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову.

Outcome: dismissed