Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], в якій просив: - визнати недійсним договір дарування 5/6 часток квартири № 35, що знаходиться за адресою: місто Дніпро, вулиця Будівельників, будинок № 19а, який укладено 18 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1063, який зареєстровано 18.11.2016 року, номер запису про право власності: 17508518, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 86340912101; та скасувати його державну реєстрацію; - стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що їй, як співвласниці двокімнатної квартири № 35, що розташована в будинку № 19а по вул. Будівельників в м. Дніпрі, належало: 1/2 частка квартири на підставі свідоцтва про право власності від 19.06.2013 року, зареєстрована в реєстрі за № 764, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], а також 2/6 частки квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.2013 року, зареєстровано в реєстрі за № 766, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], а всього 5/6 часток квартири. Другим співвласником квартири є [PERSON], якому належить 1/6 частка квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Після смерті чоловіка, який помер 08.12.2012 року, позивач залишилася проживати в квартирі одна, зареєстрована там була одна. Стан здоровя позивача значно погіршився, позивачу було дуже важко пересуватися, виходити за межі квартири, вона майже, не могла. Сини [PERSON] та [PERSON] навідували позивача, допомагали позивачу, привозили продукти харчування, виводили на вулицю, однак за браком часу не могли робити це щоденно, а без сторонньої допомоги позивач обходитися не могла. Оскільки сини не могли щоденно знаходитися разом з позивачем, син - [PERSON] запропонував найняти жінку, яка б здійснювала догляд за позивачем. У 2016 році син - [PERSON] повідомив, що знайшов жінку, яка погодилася доглядати за нею. Син сказав, щоб жінка доглядала за позивачем необхідно поїхати до нотаріуса, де підписати документи з цього приводу, на що позивач погодилася. Син показував позивачу, якусь жінку, яка повинна була їй допомагати, але ця жінка ні в чому позивачу не допомагала, більше позивач, після підписання документів, її не бачила. [PERSON] сам займався оформленням всіх документів, позивач довіряла йому в повному обсязі. Разом з сином позивач їздила до нотаріуса, де підписувала якісь документи. До 2017 року сини [PERSON] та [PERSON] продовжували доглядати за позивачем. У грудні 2017 року [PERSON] раптово зник, без будь - яких пояснень. Пізніше [PERSON] дізнався, що у листопаді 2016 року позивач подарувала 5/6 часток своєї квартири [PERSON], яка позивачу не відома, належну частку квартири позивач нікому не дарувала, у звязку з чим вимушена звернуться до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву в повному обсязі, просив її задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в ній, та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач не зявилася в судове засідання без поважних причин; належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання; не подала відзив; представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у звязку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, надавши через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 19.06.2013 року [PERSON], [INFO], належить 1/2 частка квартири № 35, що знаходиться за адресою: місто Дніпро, вулиця Будівельників, 19а (арк.с.14). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.06.2013 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 5/6 частину квартири № 35, що знаходиться за адресою: місто Дніпро, вулиця Будівельників, 19а (арк.с.14а). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 червня 2013 року спадкоємцями майна - квартири № 35, що знаходиться за адресою: місто Дніпро, вулиця Будівельників, 19а, [PERSON], [INFO], який помер 08 грудня 2012 року, є його дружина [PERSON], та син [PERSON], у тому числі з урахуванням 1/3 частини, від якої відмовився [PERSON] на користь [PERSON]. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS], яка належить спадкодавцю на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна, посвідченого Директором Товарної біржі «Катеринославська», 01 вересня 1997 року. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна виданого [PERSON], що складає 1/6 частку в квартирі (арк.с.16). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] належить на праві приватної власності 1/6 частка квартири № 35, що знаходиться за адресою: місто Дніпро, вулиця Будівельників, 19а (арк.с.17). Відповідно до договору дарування 5/6 часток квартири від 18 листопада 2016 року [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] належні їй на праві особистої приватної власності 5/6 часток квартири № 35, що знаходиться за адресою: місто Дніпро, вулиця Будівельників, 19а (арк.с.6-7). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна 5/6 частини квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 18.11.2016 року зареєстровано за [PERSON] (арк.с.12-13). Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 02.06.2018 року, кримінальне провадження № 12017040030004167 від 25.12.2017 року, закрито у звязку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення. За висновком слідства встановлено факт, що потерпіла [PERSON] при укладенні нібито договору довічного утримання за допомогою свого сина [PERSON] помилилася стосовно наслідків укладення такого договору, під час укладення договору у [PERSON] не було волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованої (арк.с.18). Відповідно до повідомлення ДЗ «Спеціалізована багатопрофільна лікарня № 1 Міністерства охорони здоровя України» від 16.05.2018 року № 33, [PERSON], [INFO], знаходиться на обліку в поліклініці ДЗ «СБЛ № 1 МОЗ України» з діагнозом: «ІХС: дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик (високий) СН І ст. NYNA ІІ ф.к. Деформуючий остеоартроз обох колінних суглобів ІІІ ст. Порушення функції опори та пересування ІІ ст. Післяоперацйний гіпотиреоз середнього ступеню важкості, субкомпенсований. Дисциркуляторна енфевалопатія ІІ-ІІІ ст., з вираженим когнітивним дефіцитом на фоні атрофічного процесу головного мозку. Дані процеси спостерігались з 2015 року. За станом здоровя потребує сторонньої допомоги та догляду за нею (арк. с.19). Згідно довідки №29602 про склад сімї, або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 11 листопада 2016 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], [INFO] (арк.с.78). Відповідно до\~ст.15 ЦПК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1\~ст.202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 3\~ст.\~203\~ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.1\~ст. 215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3,5,6\~ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Пунктом 19\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 « Про судову практику розгляду судових справ про визначення правочинів недійсними»\~передбачено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (\~ст. 229 ЦК\~), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Тому в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків. Згідно ст.717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до змісту статей \~203,\~717 ЦК України\~договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь\~дарувальника будь-яку дію майнового\~або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Отже, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування тощо. Наявність чи відсутність помилки, тобто неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за\~фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми ч.1 ст.229\~та ст.ст.203,\~717 ЦК України\~у сукупності вважаються правильно застосованими. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16. Матеріалами справи встановлено, поясненнями учасників підтверджено, що [PERSON] є особою похилого віку ([INFO]), в силу якого потребує сторонньої допомоги, іншого житла, крім подарованого, не має, фактична передача вказаної нерухомості за договорами дарування так і не відбулася, а тому, суд приходить до висновку, що позивач, укладаючи спірний договір дарування, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо юридичної природи правочину, прав та обов'язків сторін за договором. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, позивачем підтверджено, що нею договір дарування 5/6 квартири був підписаний під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення - природи правочину та її прав і обовязків володіння і користування, у звязку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста девять) грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved