Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником квартири № 5 у будинку № 60, яка розташована по вул. Сєченова в м. Маріуполі Донецької області, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою 06.07.2010 року за № 2-1610. У вказаній квартирі також зареєстрована її донька відповідачка по справі, яка за вказаною вище адресою з березня 2013 року не проживає, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні квартири. Просила визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала вимоги, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно\~ № 27093791 від 21.08.2010 року вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину, а отже, наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном.\~\~\~\~\~ Відповідно до інформації Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [INFO] зареєстрована з 24.06.2003 року. Згідно із актом № 279, складеним 02.07.2018 року головою КСН «Центральний-1», відповідачка по справі зареєстрована в [INFO], однак не проживає за вказаною адресою з березня 2013 року по теперішній час. Статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на свій власний розсуд. Право власності є нерухомим. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сімї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За змістом ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Позивачкою доведено, що відповідачка не мешкає за адресою: [ADDRESS], понад рік, але на теперішній час вона залишається зареєстрованою за цією адресою, що унеможливлює розпорядження майном та спонукає позивачку на зайві витрати, повязані з утриманням майна.\~

Outcome: approved