Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 25020,55 дол. США, внесених на депозитний рахунок, та три проценти річних за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 507,42 дол. США, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовну заяву мотивовано тим, що між ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» в особі відділення в м. Сімферополь АРК та позивачем укладено договір строкового банківського вкладу. Після окупації АРК позивач змінив місце постійного проживання і переїхав з початку до м. Києва, а потім до м. Херсона, де і був зареєстрований з сім'єю. 28.10.2014 року письмово звернувся до відповідача та просив повернути суму депозитного вкладу з нарахованими відсотками. Банк відмовився повертати кошти. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором банківського вкладу, позивач вважає, що він набув право вимоги до відповідача щодо стягнення суми депозитного вкладу з нарахованими відсотками та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала, надала суду свої письмові заперечення проти позову. Пояснила суду, що позивачем не надано доказів укладання договору депозитного вкладу, внесення коштів на депозитний рахунок та доказів письмового звернення до відповідача з відповідними вимогами. Крім того, зазначила, що рішенням Центрального банку РФ діяльність відокремлених підрозділів банку на території на території АРК припинено, після чого все майно банку було вилучено, інформаційні бази заблоковано та уповноважено Автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників» за рахунок вилученого майна банку провести компенсаційні виплати вкладникам. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.02.2014 року між сторонами у справі укладено договір SAMDNWFD0070076614200 (вклад «СТАНДАРТ»), за умовами якого позивач зобов'язався передати грошові кошти в сумі 25000 дол. США, а банк зобов'язався повернути вклад та сплатити відсотки відповідно до умов договору. Строк повернення вкладу сторонами погоджено до 14.05.2014 року зі сплатою 8 відсотків річних. Дія договору припиняється з виплатою всієї суми вкладу разом з відсотками (п.4). Вкаладник має право достроково розірвати договір, повідомивши банк за два банківських дня (п. 10). Відповідно до матеріалів справи станом на 07.08.2014 року на депозитному рахунку позивача наявні кошти в сумі 25020,55 дол. США, з яких 25000 дол. США - сума депозитного вкладу та 20,55 дол. США - нараховані відсотки. 28.10.2014 року позивач письмово звернувся до відповідача та просив повернути суму депозитного вкладу з нарахованими відсотками, яку відповідачем отримано 30.10.2014 року. Листом від 05.11.2014 року банк повідомив про неможливість повернення депозиту через ситуацію, що склалася на тимчасово окупованій території АРК. В подальшому на звернення позивача банком надано відповідь (лист від 23.02.2015 року) про неможливість надання будь-якої інформації за депозитним вкладом та рекомендовано звернутись до обслуговуючого відділення для ідентифікації. На час розгляду справи в матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем депозитного вкладу з нарахованими відсотками. Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Частиною 3 ст. 1058 ЦК України визначено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядження клієнта видати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку розрахункового документа. Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні знайшло своє повне підтвердження те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернув позивачу грошові кошти за договором банківського вкладу №SAMDNWFD0070076614200 від 14.02.2014 року (вклад «СТАНДАРТ») в розмірі 25020,55 дол. США (25000 дол. США вкладу та 20,55 дол. США відсотків), що станом на 18.03.2015 року за офіційним курсом НБУ (2329,6787 грн. за 100 дол. США) відповідає 502898,42 грн. Тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи те, що ПАТ «КБ «ПриватБанк» не виконав вимогу щодо повернення депозитного вкладу позивачу, то з моменту невиконання банком взятих на себе зобов'язань за договором банківського вкладу - з 30.10.2014 року (день отримання письмової вимоги позивача за матеріалами справи) по 23.02.2015 року (день вказаний представником позивача в розрахунках) у позивача відповідно до положень ст. 625 ЦК України виникло право вимоги щодо стягнення з банку трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення. Позовні вимоги в частині стягнення з банку трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання є також обґрунтованими. Разом з тим, перевіривши розрахунки позивача, суд вважає їх неточними, тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Так, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання розраховуються за формулою С х 3 х Д / 365 / 100 (С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення). Кількість днів прострочення з 30.10.2014 року по 23.02.2014 року складає 117 днів, заборгованість за матеріалами справи складає 25020,55 дол. США. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три процента річних в розмірі 240,6 дол. США (25020,55 х 3 х 117 / 365 / 100), що станом на 18.03.2015 року за офіційним курсом НБУ (2329,6787 грн. за 100 дол. США) відповідає 5605,2 грн. Посилання представника відповідача на те, що банк не повинен виконувати зобов'язання за договорами, кошти за якими вносились у відділенні банку на території АРК, котра на даний період часу окупована, суд вважає безпідставними, оскільки договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, місцезнаходженням якої є м.Дніпропетровськ. Згідно з вимогами ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відповідно до п.5 постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Доводи відповідача про те, що зобов'язання за укладеним з позивачем договором повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки положеннями ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до чинного законодавства. Інші доводи представника відповідача щодо не надання доказів укладання договору депозитного вкладу та внесення коштів на депозитний рахунок спростовуються матеріалами справи. Отже, позові вимоги підлягають частковому задоволенню та відповідно до положень ст. 88 ЦПК України у зв'язку із звільненням позивача від сплати судового збору з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3654 грн.

Outcome: partial