Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

У квітні 2018 року позивач ПАТ Банк « Траст»звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 23332,00 грн. та судових витрат у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що 19.09.2011 між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 21098,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,49 % річних та 1,47 % щомісячної комісії за обслуговування кредиту, строком на 36 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за її користування кредитом. Позивач всі зобов'язання які були покладені на нього згідно істотних умов договору виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі, встановленому договором. 27.12.2013р. в порядку реструктуризації простроченої заборгованості між сторонами укладено нова редакція від 27.12.2013р. до кредитного договору, яким строк дії кредитного договору продовжено до 11.09.2015року. Відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого станом на 19.09.2011 р. утворилась заборгованість у розмірі 23332,00грн., яка складається з наступного: 7333,09грн. - заборгованість за кредитом, 3212,43 грн. - комісія; 12786,48 грн. - пеня. З цих підстав ПАТ Банк « Траст»просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором кредиту у сумі 23 332,00грн., та судовий збір у сумі 1762,00 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі в якій також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив суд в задоволенні позову відмовити та застосувати строк позовної давності. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи між 19.09.2011 між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 21098,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,49 % річних та 1,47 % щомісячної комісії за обслуговування кредиту, строком на 36 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за її користування кредитом. Позивач всі зобов'язання які були покладені на нього згідно істотних умов договору виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі, встановленому договором. 27.12.2013р. в порядку реструктуризації простроченої заборгованості між сторонами укладено нова редакція від 27.12.2013р. до кредитного договору, яким строк дії кредитного договору продовжено до 11.09.2015року. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що [PERSON] одержала та використав за цільовим призначенням кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак [PERSON]систематично не виконує взяті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, допустив заборгованість зі сплати кредиту та процентів за його користування. Ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на наведені норми є підстави стверджувати, що боржник повинен нести відповідальність перед банком за невиконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором. Однак, представником відповідача подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, відповідно до якої останній просить у позові відмовити. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови укладеного між сторонами договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові № 6-154 цс15 від 30 вересня 2015 року. Останній платіж [PERSON] здійснила 14.07.2017року в розмірі 3500,00грн. Частинами першою та третьою статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Разом з тим, суд бере до уваги доводи представника відповідача про те, що сума нарахованої пені у розмірі 12786,48 грн. значно перевищує розмір отриманих за кредитним договором коштів та розмір збитків, які були завдані позивачу неналежним виконанням умов укладеного між сторонами договору. За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що розмір пені, нарахованої за неналежне виконання умов договору в розмірі 12786,48грн., підлягає зменшенню з урахуванням приписів ч.3 ст. 551 ЦПК України до розміру заборгованості по тілу кредиту, тобто до 7333,09 грн. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за за договором кредиту, що складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 7333,09грн.; заборгованості зі сплати комісії у сумі 3212,43грн., пеня у в сумі 7333,09грн.. У відповідності до ст.141 ЦК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1762,00 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 526, 530, 533, 536, 549-552, 553-554, 610, 625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, та

Outcome: partial