Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Іванівської сільської ради Бориспільського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 27 листопада 2013 року померла його бабуся [PERSON], у звязку із чим, відкрилась спадщина на її майно, зокрема на земельну ділянку, що їй належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Оскільки її єдиним спадкоємцем є позивач, враховуючи те, що оригінал вищевказаного державного акту було втрачено і нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, посилаючись на ст. 1216, 1218 ЦК України, позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку. В судове засідання належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи учасники процесу в судове засідання не зявились. Представник позивача в своїй заяві просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач також надав заяву від 19.08.2014 року про розгляд справи без його участі. Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 27 листопада 2013 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть від 29.11.2013 р., видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 607. За життя нею був складений заповіт від 14.05.2013 року, зареєстрований в реєстрі за №841, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], яким все своє майно [PERSON] заповіла своєму онуку - [PERSON]. Судом встановлено, що згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ № 239900 від 16.06.2006 року, з кадастровим номером 3220884000:04:003:0010 [PERSON] являлась власником земельної ділянки загальною площею 2,9010 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Іванківської сільської ради. Згідно матеріалів справи вказаний державний акт був втрачений. У звязку із втратою державного акту було зроблено відповідне оголошення у газеті «Вісті» про те, що загублений державний акт серії ЯГ № 239900 виданий на імя [PERSON] вважати недійсним. Як вбачається із спадкової справи, позивач - [PERSON] прийняв у встановленому порядку спадщину. Водночас, отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не може, оскільки нотаріус відмовив у видачі такого свідоцтва, пославшись на відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку, що підтверджується листом Бориспільської міської державної нотаріальної контори від 10.06.2014 № 1026/02-14. Відповідно до статті 1216 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п.23 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»). У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку є правомірними, обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved