Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у здійснені [PERSON] права користування та розпорядження 1/3 часткою квартири [ADDRESS] шляхом вселення його в дану квартиру та зобов`язання [PERSON] видати ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що він є законним власником 1/3 частки у спадщині, яка складається з вищевказаної трикімнатної квартири. В цій квартирі як співвласник також проживає відповідачка [PERSON] , яка створює перешкоди у користуванні та володінні позивачем своєю власністю, не допускає в спірну квартиру, відмовляє у вселенні в належну йому частку квартири. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 року було затверджено мирову угоду між сторонами, відповідно до якої відповідачка зобов`язалася усунути перешкоди в користуванні 1/3 часткою кв. [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , та зобов`язалася виділити в користування йому житлову кімнату № 3, згідно плану технічного паспорту цієї квартири площею 11,6 кв.м.; у спільному користуванні сторін залишено коридор, кухню, ванну кімнату; також відповідачка зобов`язалася надати [PERSON] комплект ключів від вхідних дверей цієї квартири. В свою чергу [PERSON] зобов`язався утримувати виділену йому кімнату у вищевказаній квартирі в належному стані; а також попереджати [PERSON] про прихід до квартири заздалегідь до цього, але не пізніше 3-х годин до його приходу. Відповідачкою умови угоди виконано не було, через що позивач був вимушений звернутися за виконанням ухвали до ДВС. Державним виконавцем 14 травня 2019 року було винесено постанову про закриття виконавчого провадження, оскільки були проведені всі виконавчі дії, передбачені ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження». 14 травня 2019 року до Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області відділом ДВС було направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] Відповідачка, яка є співвласницею вказаної квартири, умови мирової угоди не виконала, перешкоджає позивачу в здійсненні ним свого права власності, а саме: володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, не видає ключів від квартири, двері не відчиняє, відмовляє у вселенні в належну йому частку квартири. Тому позивач просив задовольнити позов. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Проте, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій на задоволенні позовних вимог наполягав. Проти заочного розгляду справи не заперечував. (а.с. 41) Відповідачка в судове засідання не з`явилася,\~про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в тому числі і шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. З заявою про відкладення розгляду справи з повідомленням причин неявки до суду не зверталася. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи. З урахуванням ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 03 квітня 2018 року [PERSON] є власником 1/3 частки у спадщині, яка складається з трикімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.12), що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03 квітня 2018 року. (а.с.13) Крім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 квітня 2019 року вищевказана квартира належить [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності. (а.с.14) Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2019 року затверджено мирову угоду, укладену 10 жовтня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] по цивільній справі за його позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою, відповідно до якої [PERSON] зобов`язалася усунути перешкоди в користуванні 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві спадщини за законом, а саме: зобов`язалася виділити в користування йому житлову кімнату № 3, згідно\~плану технічного\~паспорту цієї\~квартири площею\~11,6\~кв.м.;\~у спільному\~користуванні сторін\~залишено коридор,\~кухню,\~ванну кімнату;\~та [PERSON] зобов`язалася надати [PERSON] комплект ключів від вхідних дверей цієї квартири. [PERSON] зобов`язався утримувати виділену йому кімнату у вищевказаній квартирі в належному стані; а також попереджати [PERSON] про прихід до квартири заздалегідь до цього, але не пізніше 3-х годин до його приходу. (а.с.6) Після підписання цієї мирової угоди сторони претензій щодо порядку користування спірною квартирою один до одного не мали. (а.с.7) Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] , у зв`язку з невиконанням відповідачкою умов мирової угоди, був вимушений звернутися до Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для примусового виконання умов цієї угоди. 14 травня 2019 року відділом ДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 57785855 з примусового виконання ухвали Добропільського міськрайонного суду № 227/1778/18, виданої 10 жовтня 2018 року, у зв`язку з проведенням всіх виконавчих дій, передбачених ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.9-10), копію якої цього ж дня було направлено сторонам виконавчого провадження (а.с.8) Крім того, 14 травня 2019 року Добропільським МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області на адресу Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області було направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а саме умисного ухилення від виконання ухвали № 227/1778/18 від 10 жовтня 2018 року, та старший державний виконавець у своєму повідомленні просив внести до ЄРДР відомості про скоєння [PERSON] , [INFO] , кримінального правопорушення та притягнути останню до кримінальної відповідальності. (а.с.11) Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~\~ Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316.\~317,\~319,\~321 ЦК України). Частиною 1 ст.\~317\~ЦК\~України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У\~статті 319 ЦК України\~зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Згідно з частинами першою, другою\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша\~статті 356 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої\~статті 358 ЦК України,\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Як вбачається з матеріалів справи, 10 жовтня 2018 року сторони в своїй мировій угоді, затвердженій ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2019 року, вирішили всі спірні питання та узгодили у добровільному порядку умови користування спірним житлом. (а.с.6) Проте, як встановлено судом, в порушення умов мирової угоди, відповідачка так і не усунула перешкод у користуванні спірною квартирою. Згідно із частиною 1\~статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~статті 391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21 лютого 1990 року).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18 лютого 1999 року). За змістом\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими, не забороненими законом, засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується\~Конституцією України\~та законами України, у тому числі статтями\~15,\~16 ЦК України\~та статтями\~1,\~3,\~4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її законні права є порушеними. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у тому числі й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов`язання вчинити певні дії, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення. Таким чином позивач, у разі порушення його права, самостійно обирає вид його захисту, який грунтується на нормах діючого законодавства та не суперечить їм, що в даному випадку і зробив позивач, звернувшись до суду з позовом про усунення перешкод в здійсненні права власності кв. [ADDRESS] , шляхом вселення в неї та зобов`язання видати ключі від вхідних дверей. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Таким чином, оскільки позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частина спірної квартири [ADDRESS] , тому він не може бути позбавлений права користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, зокрема права використовувати його для власного проживання, тому суд приходить до висновку про задоволення позову в частині усунення перешкод в здійсненні права власності 1/3\~часткою спірної\~квартири шляхом вселення [PERSON] у квартиру. З урахуванням викладеного, та того, що відповідачка [PERSON] створює позивачу перешкоди у користуванні майном, враховуючи вказані вище норми матеріального права, з огляду на фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, право кожного співвласника на користування спірним майном, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та зобов`язання відповідачки усунути перешкоди позивачу в користуванні та володінні спільною частковою власністю, а саме - квартирою [ADDRESS] , шляхом надання ключів від вхідних дверей цієї квартири.

Outcome: approved