Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] (далі ФОП -[PERSON]) про встановлення періоду роботи та стягнення заробітної плати, посилаючись на те, що в період з 01.05.2015року по 01.08.2015року перебував у трудових відносинах з фізичною особою - підприємцем [PERSON], який на той час, орендував та був директором кафе «[INFO]», що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Між ними була домовленість, що після проходження ним іспитового строку - два тижні, він буде працевлаштований відповідачем офіційно на літній період на посаду шеф - кухаря в кафе «[INFO]». Під час іспитового терміну та після його закінчення він працював повний робочий час і вважав, що працевлаштований офіційно, оскільки працював позмінно та отримував заробітну плату, проте не в тому розмірі на який розраховував. Після звільнення дізнався, що працював неофіційно, трудовий договір з ним не укладався і не повідомлялися відповідні органи про його працевлаштування. Вважає дії відповідача щодо неналежного оформлення трудових відносин та не повідомлення про укладення трудового договору відповідний державний орган неправомірними, таким що порушують його право на належну оплату праці та можуть призвести до невизнання періоду роботи, як трудового або страхового стажу. З огляду на викладене, вимоги ст.43 Конституції України, приписи ст.ст. 21,47,94,116,235КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» просив суд встановити факт його перебування у трудових відносинах в період з 01.05.2015р. по 01.08.2015року із ФОП - [PERSON] без оформлення трудових відносинах, стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за період з 01.05.2015року по 01.08.2015року в розмірі 9 384,64 грн., із якої нарахувати та сплатити податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за зазначений період, а також стягнути понесені ним судові витрати. У судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, із підстав зазначених у позові. Відповідач у судове засідання не з'явився надав повноваження представнику. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, вважає їх необґрунтованими. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до ст.21КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст.24КЗпП України трудовий договір укладається, як правило в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: -при організованому наборі працівників; -укладенні трудового договору в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; -при укладені контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладені договору в письмовій формі; -при укладені трудового договору з неповнолітнім; -при укладенні трудового договору з фізичною особою; -в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] заяву про укладення трудового договору не писав і в Херсонському міському центрі зайнятості такий договір не реєструвався, що підтверджується листом Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області(а.с.5). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона також працювала у відповідача без оформлення трудового договору. З часу прийняття на роботу позивач не оспорював таких дії роботодавця, зважаючи на ту обставину, що запис у трудовій книжці, відповідно до вимог законодавства проводиться після реєстрації трудового договору у центрі зайнятості, після чого трудова книжка зберігається у найманого працівника. Матеріали справи також не містять будь-яких інших доказів про те, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, як то ознайомлення з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, з посадовою інструкцією, документами, у яких обумовлено розмір щомісячної заробітної плати, визначено робоче місце тощо. Не вносилися такі записи і в трудову книжку позивача, який ці обставини не оспорював, працюючи за його твердженням у відповідача на протязі трьох місяців, а доводи про те, що він виконував для відповідача певну роботу не свідчать про наявність саме трудових відносин з ним. Відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001року за №260 (із змінами та доповненнями), та пункту 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої 29.07.1993р.за №58 (зі змінами та доповненнями) фізична особа повинна зареєструвати трудовий договір у центрі зайнятості, а працівник який влаштовується на роботу до фізичної особи при реєстрації договору повинен надати паспорт, трудову книжку та за наявності довідку податкової про присвоєння ідентифікаційного номера. Після реєстрації трудового договору фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності вносить записи про прийняття на роботу до трудової книжки працівника, які підтверджує підписом посадова особа центру зайнятості та засвідчує їх печаткою. Після чого трудова книжка зберігається безпосередньо у працівника. Отже, при укладені трудового договору з фізичною особою, яка використовує найману працю, обов'язок належного оформлення трудових відносин покладено на обидві сторони трудового договору. Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню На підставі викладеного, ст.ст. 21,24 КЗпП України,

Outcome: dismissed