Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 08.04.2013 року приблизно о 15.30 годин на автодорозі Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта в районі с. Перевальне Сімферопольського району з вини відповідача [PERSON], який не впорався з керуванням та допустив наїзд на металеву огорожу, а потім і на неї, їй були завдані тілесні ушкодження, чим спричинена матеріальна та моральна шкода. Оскільки цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «Дніпроінмед», сума, що підлягає відшкодуванню страховою компанією, складає 4756 грн. 43 коп. З відповідача [PERSON] позивач просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 20000 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та пояснила, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08.04.2013 року з вини відповідача [PERSON] [PERSON] завдано тілесних пошкоджень. Враховуючи, що в результаті наїзду на [PERSON] їй завдано матеріальну та моральну шкоду, просила стягнути 4756,43 грн. - витрати на лікування та судові витрати в сумі 344,10 грн. з відповідача ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед», а з [PERSON] - моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала в повному обсязі, зазначивши, що позивачем не надані належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» в судове засідання не з'явився, відповідно до наданих суду заперечень вважає позовні вимоги необґрунтованими, а сам позов таким, що не підлягає задоволенню, зазначає, що розмір та необхідність проведення витрат на лікування та обстеження не підтверджена первісною медичною документацією, до страхової компанії позивачка не зверталася, а тому підстави для відшкодування страховиком витрат на лікування відсутні. Матеріалами справи та дослідженими у судовому засіданні доказами встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 08.04.2013 року приблизно о 15.30 годин на 677 км автодороги Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта сталася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON], який керував автомобілем «Тойота Ландкрузер», який допустив наїзд на металеву огорожу та торгову палатку, в якій знаходилася [PERSON] Відповідно до постанови від 22.10.2013 року по справі № 116/6341/13-п [PERSON] визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Зазначені у постанові суду обставини не оспорюються сторонами і підтверджуються поясненнями сторін, а так само матеріалами справи. Таким чином, вина [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 08.04.2013 року приблизно о 15.30 годин на 677 км автодороги Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта, встановлена постановою Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 22.10.2013 року, визнана сторонами і відповідно до статті 61 Цивільного процесуального кодексу України доказуванню при розгляді цієї справи не підлягає . Правовідносини сторін регулюються статтями 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1194 Цивільного кодексу України. Заслухавши представника позивача, представника відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В ст.4 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений Законами України. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. У відповідності з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Частиною 5 ст. 1187 ЦК України визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини по відшкодуванню шкоди, яка була заподіяна внаслідок ДТП, що регулюються ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно до п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особі, якій завдано збитків у результаті порушення ї цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Як витікає з матеріалів справи, відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед», що підтверджується страховим полісом АВ/46202203 з строком дії з 05.07.2012 року до 04.07.2013 року. 08.04.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої були завдані тілесні ушкодження [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що страховий випадок мав місце і позивач набув права на отримання страхового відшкодування відповідно до Закону у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин. Визначаючи розмір спричиненої позивачу матеріальної шкоди та, відповідно, розмір страхового відшкодування, суд виходить з того, що за ст. 24 Закону у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом. В судовому засіданні досліджені документи закладу охорони здоров'я, оригінал медичної картки та виписний епікриз з лікарні, з яких встановлено, що витрати, які здійснені позивачем на лікування, відповідають медичним призначення частково. У якості належного та допустимого доказу судом не враховані: платіжний документ про сплату 60 грн. 50 коп. від 11.07.2013 року, чеки на суму 150 грн.03 коп. від 03.05.2013 року, на суму 228 грн.70 коп. від 17.05.2014 року, витрати на придбання шприцу 6 грн. 50 коп. та офолокаїн на суму 21 грн.25 коп. у чеку на суму 41 грн. 35 коп., від 21.05.2013 року, витрати на придбання цельТ та траумель у товарному чеку №113, оскільки не підтверджені первісною медичною документацією, наданою позивачем. Не вбачає суд підстав й для стягнення суми, яка сплачена позивачем у якості благодійної допомоги (а.с.11) Тому загальна документально підтверджена сума витрат, яка підлягає стягненню з відповідача - Приватного акціонерного товариства «Дніпроінмед», складає 2238,40 грн. Виходячи з наведеного, задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення витрат, понесених на лікування, на суму 2238,40 грн., оскільки вони є обґрунтованими належними та допустимими доказами та заснованими на законі. Суд не погоджується з позицією відповідача Приватного акціонерного товариства «Дніпроінмед» щодо відсутності підстав для задоволення позову у зв'язку з тим, що позивач не звертався у позасудовому порядку до відповідача про здійснення виплати. Статтею 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено вичерпний перелік випадків, коли шкода, що заподіяна в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, не відшкодовується. В пункті 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 1 від 01.03.2013 року роз'яснено, що з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. При розгляді справи судом у страховій компанії не виникло сумніву у наявності страхового випадку, обставини якого встановлені постановою Сімферопольського районного суду Автономної республіки Крим від 22.10.2013 року. Суд зазначає, що позивач звернулася до суду з позовом 08.11.2013 року. Копія позову з додатками була отримана відповідачем після неодноразового спрямування 31.01.2014 року. На день винесення рішення у позасудовому порядку відповідач не здійснив виплату позивачу. Посилання відповідача на положення ст.37 Закону також не можуть бути прийняти до уваги судом, оскільки позивач звернулася з вимогою до відповідача у межах строків, передбачених зазначеною нормою закону. Суд частково задовольняє позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У ст.23 ЦК України зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В ст.1168 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. На підтвердження моральної шкоди позивачкою [PERSON] надано виписний епікриз з лікарні, відповідно до якого [PERSON] знаходилась на лікуванні у відділенні нейрохірургії з 08.04.2013 року по 16.04.2013 року, у судовому засіданні судом досліджена медична карта, з якої встановлено, що позивачка протягом тривалого часу знаходилася під медичним наглядом та проходила стаціонарне та амбулаторне лікування. Позивач оцінив спричинену їй моральну шкоду у 20000 грн., які просив стягнути з відповідача [PERSON] Суд розглянув справу у межах заявлених позовних вимог та дійшов до наступного висновку. Оскільки позивачка зазнала душевних страждань у зв'язку з спричиненням їй тілесних ушкоджень, враховуючи характер ушкоджень, душевні та емоційні страждання, вимушеність істотних змін в її житті, порушення нормального ритму життя, тривалість та глибину душевних страждань, погіршення якості життя, а також необхідність застосовувати додаткові зусилля для відновлення попереднього стану життя та здоров'я, враховуючи принципи розумності та справедливості, що передбачено ч.3 ст. 23 ЦК України, суд вважає, що стягненню з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає сума моральної шкоди у розмірі 5000 грн. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача сплачені документально підтверджені судові витрати по справі пропорційно задоволеним вимогам. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial