Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті 14 жовтня 2016 року у віці 75 років громадянина України [PERSON], [INFO], проживаючої [INFO], - його матері, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що його мати через похилий вік та незадовільний стан здоровя залишилась проживає на тимчасово окупованій території України, де через погіршення стану здоров?я померла, про що 18 жовтня 2016 року видано свідоцтво про смерть [PERSON] відділом запису актів цивільного стану «Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки», «МУ Луганська міська багатопрофільна лікарня №8» ЛНР» видано 18 жовтня 2016 року довідку про причини смерті, у зв?язку з чим заявник не може реалізувати ні своїх прав на спадщину, тому вказаний юридичний факт має значення для подальшої реалізації її прав. В судовому засіданні заявник підтримала в повному обсязі заяву з наведених у ній підстав. Заінтересована особа [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, направивши суду заву про розгляд справи у її відсутності ,підтримуючи заявлені її братом [PERSON] вимоги. Заінтересована особа [PERSON] районний у м. Дніпропетровську відділ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, про відкладення розгляду справи не клопотав, що не перешкоджає суду згідно вимог ст. 257-1 ЦПК України розглянути заяву у відсутності вказаного представника. Свідок [PERSON], будучи допитаним судом під присягою, в судовому засіданні показав, що заявник є його вітчимом, а його рідна сестра [PERSON]г. та мати [PERSON] залишились проживати в м. Луганську, де бабуся через похилий вік в 75 років та незадовільний стан здоров?я останній час хворіла та померла 14 жовтня 2016 року. Через воєнні дії ні він, ні [PERSON] не змогли поїхати на поховання, у зв?язку з чим останній дуже сумував. Суд, вислухавши пояснення заявника, показання свідка, дослідивши зібрані письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 03 квітня 1941 року в с. Троїцьке П?ятихатського району Дніпропетровської області та документована паспортом громадянина України серії АЕ №230048 12 червня 1996 року П?ятихатським РВ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с.7). [PERSON] за життя була зареєстрованою за адресою: [INFO] з 11 жовтня 2005 року (а.с.7-зворот). За даними свідоцтва про народження [PERSON], виданого Троїцьким ЗАГС Верхньодніпровського району Дніпропетровської області [INFO], батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Також [PERSON] є матір?ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої та паспортом (а.с.23, 20-22). В судовому засіданні також встановлені та знайшли підтвердження обставини смерті [PERSON] 14 жовтня 2016 року, про що суду заявником подані: довідка про причини смерті №1013, видана 18 жовтня 2016 року «МУ Луганська міська багатопрофільна лікарня №8» ЛНР», згідно якої [PERSON], [INFO], померла 14 жовтня 2016 року у віці 75 років з причин «хронічна серцево-судинна недостатність, атеросклеротична хвороба серця» (а.с.11), свідоцтво про смерть серії І-ВВ №019029 [PERSON], [INFO], - 14 жовтня 2016 року, про що вчинено актовий запис №1021 18 жовтня 2016 року [PERSON] відділом запису актів цивільного стану «Луганського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки» (а.с. 10). Вказані обставини повністю узгоджуються з показами свідка [PERSON] та з поясненнями самого заявника. Також судом встановлено, що заявнику відмовлено у реєстрації смерті матері [PERSON] та видачі свідоцтва про її смерть [PERSON] районним у м. Дніпропетровську відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, у зв?язку з тим, що діяльність органів та посадових осіб на тимчасово окупованій території, які створені або призначені не у спосіб, передбачений законодавством України, є незаконною, а видані ними документи подана заявником довідка про причини смерті, свідоцтво про поховання, свідоцтво про смерть не відповідають формі документу, затвердженій наказом Міністерства охорони здоровя України №545 від 08 серпня 2006 року. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. В пунктах 13, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз?яснено, що суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, а рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органі, а є лише підставою для їх одержання. У відповідності до ч.6 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п.7 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п.1 глави 5 Розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 №52/5, підставою для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У відповідності до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Згідно з п.11 ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Відповідно до ч.1 ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч.4 ст.257-1 ЦПК України). За наведених обставин, безпосередньо дослідивши в судовому засіданні докази на їх належність, допустимість, достатність, кожен окремо та в сукупності і логічному взаємозвязку, суд приходить до висновку, що юридичний факт, який просить встановити заявник, знайшов своє підтвердження та його об'єктивність не викликає сумніву у суду. Зважаючи на викладене, враховуючи зазначені вище обставини та положення діючого законодавства, приймаючи до уваги, що спадкодавець померла на тимчасово окупованій території України, а встановлення даного факту має для заявника, як спадкоємця першої черги, нарівні з іншим спадкоємцем [PERSON], юридичне значення, оскільки є необхідним для оформлення в подальшому прав на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню, що буде достатнім способом захисту невизнаного права заявника.

Outcome: approved