Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

У квітні 2021? позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, в обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебувала. За їх спільною заявою, поданою до органу реєстрації актів цивільного стану, на підставі п.1 ч.2 ст.125 СК України, відповідач визнав себе батьком їхнього спільного сина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні позивачки. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від обов`язку утримувати свою дитину, позивач просила стягнути з нього аліменти на його утримання в розмірі 2 000 грн., але не? ?менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Ухвалою суду від 07.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, якою роз`яснено відповідачу його права відповідно до ч.1, 2 ст.278 ЦПК України. Повідомлення про розгляд справи направлялось за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача, проте станом на 12.05.2021 відзиву на позов від відповідача [PERSON] до Новоград-Волинського міськрайонного суду не надходило. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін у справі не надходили. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст.141, 180 СК України). Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст.181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , домовленості про утримання якого вони не досягли. Держава Україна, проголошуючи такий принцип сімейного права, як державна охорона кожної дитини, реалізує його в одному із положень ст.182 СК України, яка встановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є здоровою особою 26 років; в судове засідання не прибув та не надав жодних заперечень проти позову, в тому числі і будь-яких відомостей щодо його заробітку і матеріального становища або наявності інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні;будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Також відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що доходи і матеріальне становище позивачки надають їй можливість самотужки забезпечити хлопчику дошкільного віку належний життєвий рівень. Законом України «Про державний бюджет України» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років з 01.01.2021 - 1 921 грн., з 01.07.2021 - 2 013 грн., з 01.12.2020 - 2 100 грн. Суд наголошує, що обов`язок по утриманню дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одну матір. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дитини та беручи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку; враховуючи потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має; не надав жодних заперечень проти позову, що свідчить про погодження з вказаною в позовній заяві сумою аліментів; аналізуючи розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Головного управління статистики у Житомирській області Державної служби статистики України за січень-березень 2021 року вона становила 10 331 грн.), - суд приходить до переконання, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, тобто 2 000 грн. щомісячно. Це відповідатиме як інтересам неповнолітнього хлопчика, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Закон рівною мірою покладає обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне його утримання. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 05 квітня 2021 року. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави в сумі 908 грн.

Outcome: approved