Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

У липні 2019 р. [PERSON] звернулась з позовом, у якому просить виключити запис про [PERSON] , який народився [INFO] , як батька з актового запису № 71 від 28.05.2019 р. про народження [PERSON] , яка народилась [INFO] , складеного Бердичівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, визнати [PERSON] , який народився [INFO] , батьком дитини - [PERSON] , посилаючись на те, вона припинила подружні відносини з [PERSON] на початку 2018 р., шлюб між ними було розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25.10.2018 р., а [INFO] вона народила дитину - [PERSON] , батьком якої в силу законодавства України було записано [PERSON] , але останній не є біологічним батьком дитини, таким батьком є [PERSON] , який цю обставину визнає. [PERSON] подав заяву від 10.12.2019 р., у якій вказав, що позов визнає. [PERSON] подав заяву від 20.05.2020 р., у якій зазначив, що позов визнає. Судом з`ясовано, що заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25.10.2018 р. у справі № 274/1442/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02.02.2017 р., розірвано, рішення набрало законної сили 27.11.2018 р. (а. с. 6 - 8). [INFO] народилась [PERSON] , про що 28.05.2019 р. Бердичівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області складено відповідний актовий запис № 71, що підтверджується виданим 28.05.2019 р. свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 5). У вказаному свідоцтві зазначено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (що відповідає частині другій статті 122 Сімейного кодексу України, відповідно до якої дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя). У позовній заяві [PERSON] посилається на те, що, зокрема, на початку 2018 р. вона припинила подружні відносини з [PERSON] , останній не є біологічним батьком [PERSON] , таким батьком є [PERSON] , який цю обставину визнає. [PERSON] проти цих обставини не заперечив, та, як вказувалось, вище, позов визнав, що у сукупності розцінюється Судом як визнання [PERSON] наведених обставин. Крім того, обставина припинення подружніх відносин між [PERSON] та [PERSON] випливає зі змісту заочного рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25.10.2018 р. у справі № 274/1442/18. [PERSON] проти цих обставин також не заперечив та визнав себе батьком [PERSON] , що випливає з його та [PERSON] нотаріально посвідченої заяви від 20.05.2000 р. (а. с. 56), що також розцінюється Судом як визнання викладених обставин. Згідно з частиною першою статті 82 Цивільного кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Зважаючи на наведене, Суд вважає, що обставини про те, що [PERSON] припинила подружні відносини з [PERSON] на початку 2018 р., [PERSON] не є біологічним батьком народженої нею [INFO] дитини - [PERSON] , біологічним батьком останньої є [PERSON] , не підлягають доказуванню. Статтею 138 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. До вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. Як було встановлено раніше, реєстрація народження дитини - [PERSON] , була проведена 28.05.2019 р., а позовна заява була подана у липні 2019 р., тобто у поза межами строку позовної давності. Разом з тим, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України). [PERSON] та [PERSON] заяви про застосування позовної давності не робили, а, як зазначалось вище, визнали позов, тому підстави для застосування позовної давності Судом відсутні. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України. Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання [PERSON] та [PERSON] позову не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов. На підставі статей 141 та 142 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] та [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384,20 грн. з кожного.

Outcome: approved