Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила зобовязати відповідача повернути їй грошові кошти в сумі 10 211 доларів США та 5\~637 євро. Свої вимоги мотивує тим, що вона є вкладником Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та кредит» (далі банк), в якому зберігала свої заощадження в іноземній валюті. Коли ж хотіла їх повернути, банк безпідставно відмовив. Після введення в банку тимчасової адміністрації Фондом гарантування вкладів фізичних осіб їй було частково повернуто депозит на суму 200\~000 грн., решта суми й досі не повернута, у звязку з чим просила стягнути її з банку. Ухвалою суду від 08.02.2016 року до участі в розгляді справи в якості ІІІ особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, була залучена Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на процедуру ліквідації банку /а.с.45/. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач в письмовій заяві від 01.12.2015 року просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити /а.с.36/. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовими повістками, про причини неявки до суду він не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Причини неявки в судове засідання представника ІІІ особи суду невідомі. Дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»). За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 22.09.2014 року між сторонами був укладений договір-заява № 300937/57996/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» (далі Договір № 1), за яким на вкладний рахунок позивачем було внесено, а банком прийнято 10\~000 доларів США на умовах нарахування відсотків у розмірі 10,6 % річних на строк до 22.12.2014 року. 01.04.2015 року до Договору № 1 були внесені зміни шляхом підписання сторонами додаткової угоди № 1 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Пенсійний» в іноземній валюті, за якою строк розміщення грошових коштів в сумі 20\~доларів США був продовжений до 01.10.2015 року з процентною ставкою 7,6 % річних. Додатковою угодою до Договору № 1 від 24.04.2015 року позивачем було поповнено вклад в сумі 10\~000 доларів США. 02.02.2015 року між сторонами був укладений договір № 300937/9597/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в євро (далі Договір № 2), за яким на вкладний рахунок позивачем було внесено, а банком прийнято 600 євро на умовах нарахування відсотків у розмірі від 7,2 % до 9 % річних на строк до 03.05.2015 року. 12.05.2015 року до Договору № 2 були внесені зміни шляхом підписання сторонами додаткової угоди № 1 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Пенсійний» в іноземній валюті, за якою строк розміщення грошових коштів в сумі 604,46 євро був продовжений до 12.11.2015 року з процентною ставкою 7,6 % річних. Додатковою угодою до Договору № 2 від 03.06.2015 року позивачем було поповнено вклад в сумі 4\~933,37 євро. 22.06.2015 року між сторонами був укладений договір-заява № 300937/16404/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» (далі Договір № 3), за яким на вкладний рахунок позивачем було внесено, а банком прийнято 8\~343,18доларів США на умовах нарахування відсотків у розмірі 10 % річних на строк до 26.06.2016 року. Виконання позивачем умов Договорів № 1, № 2 та № 3 в повному обсязі та внесення коштів підтверджується меморіальними ордерами № 15501681 від 02.02.2015 року, № 16697550 від 03.06.2015 року, № 16743698 від 22.06.2015 року, № 14331849 від 22.09.2014 року, № 16244369 від 24.04.2015 року та виписками по особовому рахунку позивача. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 року № 612 «Про віднесення банку до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення від 17.09.2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації у банку», згідно з яким у банку запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 року до 17.12.2015 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора, визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон). На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 18.12.2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації банку та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації банку до 17.12.2017 року включно. Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом (ч. 1 ст. 1074 ЦК України). Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. У спорах, повязаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними і він є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідація банку процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього\~закону та Закону. Спеціальний порядок погашення вимог кредиторів передбачений главою 16 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та розділом 8 Закону. З дня прийняття рішення про запровадження тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а при відкликанні ліцензії та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію наступають певні правові наслідки, у тому числі припиняється нарахування процентів, діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій, закриттям кореспондентських рахунків банку, діючим залишається тільки рахунок, відкритий банку для здійснення ліквідаційної процедури. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 3-217гс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Позивач звернулася до суду з вимогами щодо повернення вкладу (23.11.2015 року) після того, як правлінням НБУ було прийнято рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавчою дирекцією Фонду запроваджено тимчасову адміністрацію в банку, а також після того, як її вимоги були включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Договір № 1 укладено\~\~строком до 01.10.2015 року, Договір № 2 укладено строком до 12.11.2015 року, а Договір № 3 укладено строком до 26.06.2016 року. Тобто на час введення тимчасової адміністрації в банку дія зазначених договорів не закінчилась. Введення тимчасової адміністрації стосовно банку це заходи, наслідком яких є спеціальний порядок повернення грошових коштів відповідно до\~Закону. Сума коштів, що перебуває на поточному рахунку позивача станом на день введення тимчасової адміністрації розглядається як вклад однієї фізичної особи та підпадає під виплату гарантованої суми в розмірі 200\~000 грн. Будь-яких переказів за минулий період\~Закон не допускає. На виконання положень Закону 10.11.2015 року позивачу виплачено гарантовану Фондом суму відшкодування 200\~000 грн. Оскільки банк віднесено до неплатоспроможних, то це фактично унеможливлює здійснення ним операцій за рахунками власних клієнтів. Зважаючи на те, що відповідно до Закону під час ліквідації банку не допускається задоволення вимог його кредиторів окремо від ліквідаційної процедури; враховуючи, що з моменту відкликання банківської ліцензії банк не має права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, предявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають. Це жодним чином не обмежує права власності позивача на грошові кошти, вкладені нею за договорами банківського вкладу до банку, що на час розгляду спору ліквідується. За процедурою, встановленою Законом, решта вкладу, що перевищує гарантовану суму, отримується вкладником в ході здійснення ліквідаційної процедури у черговості, визначеній ст. 52 Закону, за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна банку, і відсутність рішення суду цивільної юрисдикції про стягнення коштів не обмежує прав власника, як кредитора банку, що ліквідується. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, його відшкодування згідно з положенням ст. 88 ЦПК України покладається на Державний бюджет України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed