Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

У липні 2013 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 45 000,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 28.09.2010 р. [PERSON] (первинний кредитор) позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 45 000,00 грн. строком на 30 днів (до 28.10.2010 р.) або за першою вимогою, про що було складено відповідну розписку. 20.02.2013 р. [PERSON] уклав із ним угода про відступлення права вимоги суми боргу за вказаним договором позики від 28.09.2010 р. 10.04.2013 р. він звернувся до відповідача із претензією про повернення йому суми боргу, однак на письмову претензію відповідач не відповів. Відповідач у встановлений строк гроші не повернув, від виконання свого обов'язку щодо повернення сум позики ухиляється, на підставі чого позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 45 000,00 грн. та судові витрати, зокрема витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні обставини справи визнав частково, заперечував проти задоволення позову. Суду пояснив, що вказаний договір позики є безгрошовим, розписка ним була складена при прийнятті його до ПП «Регата» на роботу торговим агентом за усною домовленістю із власником цього підприємства - [PERSON] І з метою уникнення у подальшому спорів, пов'язаних із можливою нестачею він повинен був написати розписку про отримання у позику грошових коштів на суму 45 000 грн. У зв'язку з тяжким матеріальним становищем у сім'ї, знаходженням на його утриманні хворої дитини, [INFO], у зв'язку із чим його дружина не працювала, він був вимушений написати вказану розписку. Крім того, розписка була написана ним внаслідок омани з боку [PERSON], який запевнив його, що розписка потягне правові наслідки тільки у разі утворення у процесі трудової діяльності з його вини заборгованості. Аналогічні розписки були отримані [PERSON] від [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Пропрацював дві місяці, він так і не був працевлаштован і з цієї причини припинив трудову діяльність із ПП «Регата». Але коли пішов з ПП «Регата» про існування розписки забув (а.с. 22-23). Заслухавши сторін по справі, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно розписці від 28.09.2010 р. [PERSON] отримав від [PERSON] у позику грошову суму в розмірі 45 000 грн. та зобов'язується їх повернути протягом 30 днів або за першою вимогою. Зазначено, що розписка складена відповідачем власноручно без фізичного та морального тиску у присутності [PERSON] (а.с.26). Як вбачається з договору про уступку права вимоги від 20.02.2013 р., первинний кредитор - [PERSON] передав новому кредиторові - [PERSON] право вимоги, зокрема, за розпискою від 28.09.2010 р. від [PERSON] (а.с.6). У відповідності до ч.1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісногокредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог закону. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Припиняється зобов'язання частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Виходячи з норм ст. 545 ЦК України, після прийняття виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі; якщо боржник видавав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові, у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає, підтвердженням виконання боржником свого обов'язку є наявність боргового документа у боржника. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши суду належні докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Згідно ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено під впливом тяжкої для обставини і на вкрай невигідних умовах може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Так, [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що розписка ним була складена пів впливом тяжких обставин, складених у сім'ї через хворобу дитини, [INFO], знаходженням дружини у відпустці за дитиною та омани з боку [PERSON] Так, допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що, дійсно [PERSON] деякий час працював у ПП «Регата», реалізовував продукцію, закупав її у ПП «Регата», Куца, Нєдова та реалізовував іншим клієнтам. Він на той час працював комерційним директором. Чи було офіційно оформлено [PERSON] на роботу він не знає. Позичив [PERSON] гроші щоб він зміг реалізовувати вказану діяльність. Окрім [PERSON] позичав гроші ще 5-тьом, шести людям, [PERSON] гроші не повернув. Переуступив право вимоги [PERSON] оскільки винен йому гроші. Свідок [PERSON] суду підтвердив, що розписка відповідачем була складена у його присутності, про що в останній і зазначено. Не заперечував той факт, що при прийнятті на роботу до ПП «Регата» деякі особи також складали подібні розписки, деякі не складали. Йому було поручено [PERSON] відбирати такі розписки. Проте, суд не вважає доведеним той факт, що договір позики від 28.09.2010 р. було укладено відповідачем під впливом тяжких обставин та омани оскільки у ході судового розгляду суду не надано достатніх належних і допустимих доказів на підтвердження своїх пояснень, а також на підтвердження існування обставин, передбачених ст.ст. 1051, 230, 233 ЦК України. Крім того, як встановлено у правовій позиції Верховного Суду України, наявність у позивача боргових розписок є свідченням невиплаченого відповідачем боргу за договором позики. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 45 000,00 грн. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.88 ЦПК України в сумі 450 грн. Проте, докази у підтвердження понесення витрат на правову допомогу із документами щодо надання правової допомоги фахівцем у галузі права та розрахунок вказаних витрат суду надані не були.

Outcome: approved