Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку від 07 квітня 2014 року. У спірному будинку крім неї зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Відповідач [PERSON] з 1990 року в будинку не проживає, [PERSON] та [PERSON] взагалі ніколи там не проживали, а [PERSON] не проживає більше 3 років у спірному будинку. Відповідачі, не маючи перешкод в користуванні будинком, своїх речей там не зберігають, витрат по його утриманню не несуть. Просить суд ухвалити рішення, яким усунути їй перешкоди у користуванні будинком [ADDRESS] шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування цим будинком. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року зустрічну позовну заяву повернуто заявникам. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 67-70). Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 72-74). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить будинок [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку від 07 квітня 2014 року (а.с. 9). У спірному будинку зареєстровані позивач - [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] та відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 53, 54, 56). Із зазначених довідок вбачається, що [PERSON] зареєстрована у спірному будинку з 19 липня 1994 року, [PERSON] - з 10 червня 2000 року, [PERSON] - з 05 травня 2006 року. Позивач посилається на те, що відповідачі втратили право на користування житлом. Суд вважає, що такі доводи позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Власником будинку, в якому зареєстровані відповідачі є позивач [PERSON] . На підтвердження своїх доводів щодо відсутності відповідачів у спірному будинку більше одного року позивач посилається на письмові докази. У матеріалах справи міститься акт обстеження житлово-побутових умов мешканців по [ADDRESS] від 25 червня 2018 року, складений комісією в складі членів ради ОСН «Комітет мікрорайону «Жуляни» та голови вуличного комітету. З акту вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дійсно зареєстровані за цією адресою та зі слів власника будинку [PERSON] не проживають за цією адресою протягом останніх трьох років. Особистих речей цих громадян у будинку не виявлено (а.с. 18). Крім того, ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. На підтвердження свого права власності на спірний будинок, позивач надала суду копію договору дарування житлового будинку від 07 квітня 2014 року. Право власності за позивачем зареєстроване 07 квітня 2014 року (а.с. 9). Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що позивач як власник будинку не надавала згоди на реєстрацію відповідачів у будинку. Відповідачі були зареєстровані у будинку попереднім власником. Наведе свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки право користування спірним будинком у відповідачів є похідним від прав колишнього власника житла, а тому з припиненням для останнього права власності на жиле приміщення, інші особи також втрачають право користування цим приміщенням. За таких обставин, відповідачі - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підлягають визнанню такими, що втратили право користування житлом. Вимога щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 2786309 від 07 березня 2019 року [PERSON] з 29 жовтня 2018 року по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 55). З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає 704 гривні 80 копійок судового збору, по 234 гривні 93 копійки з кожного.

Outcome: partial