Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

У липні 2021 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] в особі адвоката Нємни Т.І. до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа виконавчий комітет Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2011, посвідченого приватним нотаріусом Карташовою Т.М.. Разом із позивачем, у зазначеному вище будинку, зареєстрований та проживає його малолітній син [PERSON] , 2014 р.н.. Також у вказаному будинку зареєстровані, але не проживають з 2014 року: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Відповідачі у добровільному порядку не вчиняють дій щодо зняття їх з реєстрації, жодного контакту із зареєстрованими у будинку повнолітніми родичами позивач не має. Остання інформація, яка йому відома, це інформація про їх виїзд на постійне місце проживання до іншої країни. Через те, що у будинку, належному позивачу зареєстровано п`ять його повнолітніх родичів, він не має можливості у повному обсязі реалізовувати свої права як власник, не може користуватися соціальними пільгами, в тому числі щодо надання субсидії на оплату за житлово-комунальні послуги. Посилаючись на вказані обставини, просила суд усунути [PERSON] перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 25 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представника позивача адвоката Нємни Т.І. надійшла заява, в якій просить розглядати справу без участі сторін, проти винесення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.81). Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.53-57, 67-69, 75, 79-80). Від третьої особи виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області надійшла заява про розгляд справи без участі представника, за наявними у справі доказами (а.с.76-77). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що [PERSON] є власником 13/50 житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.10.2011, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Карташовою Т.М., зареєстрованим в реєстрі за №\~5952, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №\~10485636 від 10.10.2011 (а.с.8-10). Згідно із інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно інші власники житлового будинку [ADDRESS] , крім [PERSON] , відсутні (а.с.11). У відповідності до довідки виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області №\~0289/08-62 від 06.07.2021 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] і має такий склад сім`ї: син [PERSON] , [INFO] ; бабуся - [PERSON] , [INFO] , відчим - [PERSON] , [INFO] , мати - [PERSON] , [INFO] , двоюрідна бабуся - [PERSON] , [INFO] , двоюрідний дідусь - [PERSON] , [INFO] , які з 2014 року не проживають за вказаною адресою, що підтверджується актом від депутата Долинської сільської ради Білої Н.М. та сусідами [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). На час розгляду справи судом [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , залишаються зареєстрованим за вищевказаною адресою, що підтверджується інформацією виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області вх. №\~08-45/1400 від 02.08.2021, наданою на запит суду (а.с.20). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Приписами ст. 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Статтею 64 ЖК УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР та ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, що проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи із порівняльного аналізу ст. 383, 391, 405 ЦК України та ст. 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У цій справі, інтереси позивача, як власника житла, перевищують інтереси відповідачів як членів сім`ї власника житла, оскільки саме позивачем здійснюються витрати щодо утримання свого будинку, сплачуються комунальні послуги, проте, відповідачі спільного господарства з мешканцями будинку не ведуть, участі в утриманні майна не беруть, комунальних послуг не сплачують. Факт реєстрації відповідачів, тягне за собою додаткові матеріальні витрати на оплату комунальних послуг, неможливість останнім оформити субсидію, що завдає позивачу матеріальну шкоду. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, оскільки матеріалами справи встановлено і підтверджено факт того, що вони без поважних причин не проживають в зазначеному будинку майже 8 років, втратили до цього житла будь-який інтерес, витрат на утримання будинку не здійснюють, житлово-комунальні послуги не сплачують, що порушує права позивача як власника. Такі дії відповідачів свідчать про те, що вони не ставляться до вказаного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, в зв`язку з чим вони можуть бути визнані такими, що втратили право користування ним. Суд зауважує, що відповідачі обізнані про розгляд справи у суді, проте в судові засідання не з`являються, не користуються своїми правами сторони в процесі і не надали суду жодного з доказів, що спростовують доводи позивача, а відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно із п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с.13), на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги немайнового характеру щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням в сумі 908 грн з кожного.

Outcome: approved