Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] ) про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, [PERSON] вказує, що з 19 вересня 2017 року по 26 вересня 2017 року на підставі строкового трудового договору вона працювала у ФОП [PERSON] на посаді менеджера (управителя) з окладом 3200 грн. і була звільнена з роботи в зв`язку із закінченням дії строкового трудового договору. У день звільнення ФОП [PERSON] не провів з нею розрахунок і не виплатив їй 761 грн. 90 коп. заробітної плати. Оскільки мала місце затримка розрахунку при звільненні, то відповідно до ст.117 КЗпП України ФОП [PERSON] повинен виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 вересня 2017 року по 13 липня 2021 року в сумі 150743 грн. 40 коп. За таких обставин [PERSON] просить суд стягнути з ФОП [PERSON] на свою користь 761 грн. 90 коп. невиплаченої їй заробітної плати та 150743 грн. 40 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просить його задовольнити, посилаючись на те, що у день звільнення відповідач не провів з нею розрахунку та не виплатив заробітну плату в сумі 761 грн. 90 коп. Вона неодноразово зверталась до нього в усній формі, однак відповідач її звернення ігнорував. Вказує, що тривалий час не зверталась до суду, оскільки їй не було з ким порадитись з цього питання і лише, коли відповідач тривалий час не виконував рішення суду про поділ майна, яке вони придбали у період спільного проживання, вона вирішила звернутись до суду із даним позовом. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Кашин В.А., який в останньому судовому засіданні був відсутній, під час розгляду справи по суті позов підтримував, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач не виплатив позивачці заробітну плату у день звільнення, а тому повинен нести відповідальність, передбачену ст.117 КЗпП України. Відповідач ФОП [PERSON] проти позову заперечив, посилаючись на те, що заробітну плату в сумі 761,90 грн. він виплатив [PERSON] у день звільнення у повному обсязі, а тому підстав для стягнення цих коштів не має, як і немає підстав для стягнення з нього середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У визначений судом строк відповідач подав відзив, який підтримав у судовому засіданні, у якому вказує, що вимоги [PERSON] не доведені належними та допустими доказами, оскільки згідно наданої ним довідки повний розрахунок із позивачкою він провів у день звільнення та сплатив із цієї суми відповідні платежі в дохід держави. Крім того, позивачка будь-яких вимог про розрахунок до подачі позову в суд йому не пред`являла. Також просить врахувати, що рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 серпня 2020 року встановлено факт проживання його та [PERSON] однією сім`єю, як чоловік та жінки без реєстрації шлюбу у період з 09 липня 2015 року по 09 лютого 2018 року, а тому заробітна плата позивачки мала бути використана на сімейні потреби й не виплачувати її не було будь-якого сенсу. Звернення [PERSON] до суду із даним позовом розцінює як помсту за розірвані стосунки. Крім того, просить врахувати, що [PERSON] проживала з ним в одному будинку та мала доступ до усієї його документації. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем. Згідно наказу №1 від 19 вересня 2017 року, виданого ФОП [PERSON] , [PERSON] було прийнято на посаду менеджера (управителя) з окладом 3200 грн. з 20 вересня 2017 року. 19 вересня 2017 року сторони також уклали строковий трудовий договір, за умовами якого [PERSON] зобов`язалася виконувати роботу менеджера (управителя), а ФОП [PERSON] зобов`язався оплачувати вказану роботу. Строк дії трудового договору сторони визначили з 19 вересня 2017 року по 26 вересня 2017 року. На підставі наказу №2 від 29 вересня 2017 року, виданого ФОП [PERSON] , [PERSON] 26 вересня 2017 року звільнено з посади менеджера (управителя) на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням терміну дії строкового трудового договору. При звільненні [PERSON] не виплачено 761 грн. 90 коп. заробітної плати за час її роботи у ФОП [PERSON] за період з 20 вересня 2017 року по 26 вересня 2017 року. Частиною 1 статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як передбачено ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що заробітна плата це винагорода, яку на підставі трудового договору роботодавець виплачує працівнику за виконану ним роботу. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником остаточний розрахунок, виплатити всі належні йому суми (заробітну плату, вихідну допомогу, грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки тощо). Ці суми мають бути виплачені працівникові в день звільнення, коли ж працівник у день звільнення не працював, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимоги про розрахунок. При невиконанні вказаного обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність, зокрема, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З матеріалів справи вбачається, що за умовами трудового договору виплата заробітної плати [PERSON] здійснювалася за погодинною системою оплати праці. Позивачці був встановлений посадовий оклад у розмірі 3200 грн. За період роботи [PERSON] у ФОП [PERSON] з 20 вересня 2017 року по 26 вересня 2017 року їй була нарахована заробітна плата в розмірі 761 грн. 90 коп., що підтверджується податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку від 10 жовтня 2017 року (а.с.12). Нарахована [PERSON] сума заробітної плати в розмірі 761 грн. 90 коп. сторонами не оспорюється. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про одержання [PERSON] нарахованої їй за період роботи заробітної плати в розмірі 761 грн. 90 коп., а тому ці кошти підлягають стягненню з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] . Надана ФОП [PERSON] , на підтвердження факту виплати позивачці заробітної плати, довідка від 18 серпня 2017 року за його підписом, у якій вказано, що [PERSON] нараховано та виплачено готівкою заробітну плату в сумі 761,90 грн. й заборгованість перед нею відсутня, є неналежним доказом та не підтверджує факту отримання цих коштів [PERSON] . Крім того, вказана довідка датована 18 серпня 2017 року, тобто за місяць до укладення строкового трудового договору із позивачкою. Твердження відповідача про те, що у нього була відомість із підписом [PERSON] про отримання нею заробітної плати, проте остання мала доступ до його документів та викрала цю відомість, суд не приймає до уваги та вважає їх голослівними, оскільки вказані обставини не підтверджені належними доказами, зокрема, що відповідач звертався до правоохоронних органів стосовно викрадення у нього бухгалтерських документів. З огляду на викладене, з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 761 грн. 90 коп. невиплаченої заробітної плати без сплати податків та обов`язкових платежів, оскільки такі на користь держави були сплачені. В судовому засіданні позивачка [PERSON] стверджувала, що у день звільнення 26 вересня 2017 року вона працювала. Такі її твердження відповідачем спростовано не було та не надано суду табелю обліку робочого часу за вересень 2017 року, який би він мав вести, як роботодавець. Оскільки відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивачки, що вона працювала у день звільнення, тому суд виходить з того, що [PERSON] у день звільнення 26 вересня 2017 року працювала, а отже саме в цей день із нею мав бути проведений розрахунок. Таким чином, з вини ФОП [PERSON] мала місце затримка розрахунку при звільненні позивачки, у зв`язку з чим існують підстави для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] має бути обчислений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі - Порядок). Пунктом 2 Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Пунктами 5, 8 Порядку визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Враховуючи, що [PERSON] фактично працювала з 20 вересня 2017 року по 26 вересня 2017 року включно, тобто 7 днів, тому на підставі п.2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. За 7 днів їй було нараховано 761,90 грн. заробітної плати, а тому середньоденний заробіток становить 108 грн. 84 коп. (761,90 : 7). За період з 27 вересня 2017 року по 13 липня 2021 року включно затримка розрахунку при звільненні [PERSON] склала 948 робочих днів (67 днів з 27.09.2017 по 31.12.2017 + 250 днів у 2018 році + 250 днів у 2019 році + 251 день у 2020 році + 130 днів з 01.01.2021 по 13.07.2021 включно). Розмір середнього заробітку [PERSON] за цей період становить 103180 грн. 32 коп. (108,84 грн. х 948 робочих днів). Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. В той же час відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15-ц вказала, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. При цьому, Велика Палата Верховного Суду вказала, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] знала про нараховану їй заробітну плату в сумі 761,90 грн., однак до суду з позовом про стягнення цієї заробітної плати звернулась лише 13 липня 2021 року, тобто зі спливом більш ніж 3 роки 9 місяців після звільнення з роботи, яке мало місце 26 вересня 2017 року. Сума невиплаченої позивачці заробітної плати (761,90 грн.) у 135 разів є меншою ніж визначена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (103180,32 грн). Будь-яких поважних причин, які б перешкоджали [PERSON] реалізувати своє право на отримання заробітної плати після звільнення, зокрема звернутись з відповідною вимогою до відповідача чи з відповідним позовом до суду, судом не встановлено. При цьому, своє право на отримання заробітної плати за фактично відпрацьований час, а також право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, [PERSON] могла реалізувати безпосередньо після звільнення, оскільки на момент звільнення достеменно знала про порушення своїх прав відповідачем, зокрема про розмір нарахованої їй заробітної плати, оскільки як пояснила в судовому засіданні, вона особисто після звільнення у 2017 році від імені ФОП [PERSON] здійснила сплату необхідних податкових платежів із нарахованої їй заробітної плати, так як на той час проживала разом із [PERSON] однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, та допомагала йому у роботі. Також в судовому засіданні [PERSON] вказала, що підставою для звернення її з даним позовом стало те, що [PERSON] більше 10 місяців не виконував рішення суду про поділ спільно нажитого ними майна та відмовлявся сплачувати їй половину вартості придбаного під час спільного проживання автомобіля. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] діяла недобросовісно щодо реалізації своїх прав, а тому враховуючи очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 1000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст.141 ЦПК України. Позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору за вимоги про стягнення заробітної плати. Оскільки ці вимоги задоволено у повному обсязі, тому судовий збір в розмірі 908 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. При розподілі судових витрат при вирішенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов цій частині заявлено з ціною 150743,4 грн., а задоволено на суму 1000 грн., тобто на 0,66 % (1000 х 100 : 150743,4). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 09 грн. 95 коп. судового збору (1507,43 грн. х 0,66%).

Outcome: partial