overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 28 листопада 1998 року з відповідачкою зареєстрували шлюб. У сторін є дитина, [PERSON], [INFO]. [PERSON] зазначає, що втратив до дружини почуття, що були причиною для створення сімї. Із серпня 2016 року сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, не спілкуються. Позивач тепер бажає укласти шлюб з іншою жінкою. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує. Відповідачка [PERSON] телефонограмою повідомила про розгляд справи за її відсутності, позов визнає, згодна на розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що фактичні взаємини подружжя, а саме сторін у справі не склались. Сімя сторін фактично розпалась та примирення неможливе. Також суд установив, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до розписки, написаної власноручно відповідачем [PERSON], останній отримав 08 липня 2013 року від позивача кошти в сумі 100 000,00 грн, які зобов'язався повернути до 30 липня 2013 року. Проте взяті на себе зобов'язання не виконав, а тому позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача суму боргу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був повідомлений про час і місце розгляду справи в порядку, визначеному частиною третьою статті 122 ЦПК, через оголошення у пресі. Враховуючи згоду позивача, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 03 березня 2001 року він зареєстрував шлюб із відповідачкою в Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 128. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. З травня 2016 року подружні відносини між сторонами були припинені, оскільки відповідачка вважає, що позивач не приділяє необхідної уваги родині, між ними часто виникають сварки. Вважав, що збереження їхньої родини неможливе, між ним та відповідачкою склалися неприязні стосунки, просив шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив розірвати його шлюб із відповідачкою. Відповідачка у судове засідання не зявилася, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу просила змінити прізвище на «Пантюшину». Судом встановлено, що 03 березня 2001 року сторони зареєстрували шлюб в Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 128, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО №130673 виданим 03 березня 2001 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб розірванню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 11 жовтня 2003 року він зареєстрував шлюб із відповідачкою в Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 420. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. З середини травня 2015 року подружні відносини між сторонами були припинені, оскільки сторони мають різні характери та погляди на сімейне життя. Вважав, що збереження їхньої родини неможливе, просив шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив розірвати його шлюб із відповідачкою. Відповідачка у судове засідання не зявилася, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу просила змінити прізвище на «Рогожинська». Судом встановлено, що 11 жовтня 2003 року сторони зареєстрували шлюб в Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 420, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО №354232 повторно виданим 02 липня 2014 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб розірванню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 16 травня 2009 року він зареєстрував шлюб із відповідачкою в Іллічівському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 118. На протязі останніх років між ними часто виникали сварки, що призвело до втрати почуття кохання та взаєморозуміння. Вважав, що збереження їхньої родини неможливе, просив шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив розірвати його шлюб із відповідачкою. Відповідачка у судове засідання не зявилася, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 16 травня 2009 року сторони зареєстрували шлюб в Іллічівському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 118, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО №447772 повторно виданим 16 листопада 2016 року. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 01.12.2016 року сторонам надано строк для примирення до 25.01.2017 року, однак за минуванням цього строку сторони не примирилися. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб розірванню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду із даною заявою. В обгрунтування заявлених вимог зазначив наступне. Рішенням Оболонського р/с м. Києва від 30.09.2016 р. позовні вимоги позивача задоволено та скасовано арешт та знято заборону, накладену постановою ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 29.11.2012 р. при примусовому виконанні постанови № 4-4225 від 07.06.2012 року ВП № 34004729 з нерухомого майна, яке належить [PERSON]. Зі слів заявника, у резолютивній частині даного тексту рішення допущено описку та невірно зазначено з якого майна зняти арешт, а саме зазначено: «нерухомого» замість вірного: «рухомого». Тому посилаючись на зазначені обставини, представник заявника просив суд виправити зазначену описку у рішенні суду. Заявник в судове засідання не з»явився. Представник ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив обставини, що викладені нижче. Рішенням Оболонського р/с м. Києва від 30.09.2016 року позовні вимоги позивача задоволено та скасовано арешт та знято заборону, накладену постановою ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 29.11.2012 р. при примусовому виконанні постанови № 4-4225 від 07.06.2012 року ВП №34004729 з нерухомого майна, яке належить [PERSON] У резолютивній частині даного тексту рішення допущено описку та невірно зазначено з якого майна зняти арешт, а саме зазначено: «нерухомого» замість вірного: «рухомого». Згідно до ч. 1 ст. 219 ЦПК України суд може за власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає заяву [PERSON] законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Тому

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що йому на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.1992 р. укладеного між Радгоспом «Черноморець» та ним, належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] Одночасно в своїй заяві [PERSON] зазначив, що йому на праві власності, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданого Мар'янівською сільською радою народних депутатів від 07.05.1999 р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 54, належить земельна ділянка, площею 0,18 га., призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибна ділянку), що розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно паспорту громадянина України його прізвище записано [PERSON]. В договорі купівлі-продажу житлового будинку його прізвище записано [PERSON], а в державному акті про право власності на землю його прізвище записано [PERSON]. У зв'язку із зазначеними вище обставинами, заявник просив встановити факт належності йому вказаного будинку і земельної ділянки, оскільки станом на теперішній час, він позбавлений можливості розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд. Зацікавлена особа Мар'янівська сільська рада Овідіопольського району Одеської області не заперечувули щодо задоволення заяви [PERSON] і просили розглянути справу без їх участі. Суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно паспорта прізвище заявника записано [PERSON]. В договорі купівлі-продажу житлового будинку прізвище заявника записано [PERSON]. В державному акті про право власності на землю прізвище заявника записано [PERSON]. З наведених підстав суд приходить до висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності державного акта, а саме, що йому належить Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №756739 виданого Сербинівською сільською радою 18 квітня 2003 року на підставі рішення Сербинівської сільської ради народних депутатів за №4 від 25 лютого 2003 року. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що у вказаному державному акті було допущено помилку у написанні його імені, а саме «Віктор», замість вірного «Віталій». Внаслідок даної помилки він не має можливості належним чином користуватись своїм майном, та передати його в оренду. Представник заявника звернувся до суду із заявою, у якій заявлені вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, з вищенаведених підстав. Представник заінтересованої особи до суду не зявився та подав заяву, що не заперечує проти задоволення заяви та просить справу слухати у його відстуності. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 Цивільного процесуального кодексу України, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що згідно паспортних даних заявником є [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] належить Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 756739 виданого Сербинівською сільською радою 18 квітня 2003 року на підставі рішення Сербинівської сільської ради народних депутатів за № 4 від 25 лютого 2003 року виданий на імя «Василюк Віктор Павлович». Вказані обставини підтверджуються: даними паспорта, даними державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 756739, довідкою Сербинівської сільської ради № 1482 від 31.10.2016 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, а саме, що його матері, яка померла 07 березня 2016 року [PERSON], належить державний акт на право приватної власності на землю серії ХМ №01696 виданого 31 жовтня 1997 року на підставі рішення Пашковецької сільської ради народних депутатів від 02 квітня 1994 року за № 7 на імя «Ефімова Ганна Кирилівна». В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що він не може оформити своїх спадкових справ після смерті матері, оскільки у вказаному державному акті на право приватної власності на землю вказано найменування власника - «Ефімова Ганна Кирилівна», а в свідоцтві про смерть вказано «Єфімова Ганна Кирилівна». Через таку розбіжність він не може належним чином оформити свої спадкові права. Заявник подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності заявлені вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, з вищенаведених підстав. Заінтересована особа [PERSON] до суду не зявився, однак подав заяву у якій проти задоволення заяви не заперечував. Дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 Цивільного процесуального кодексу України, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно п.6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що 07 березня 2016 року померла [PERSON] мати заявника. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.11.2016 року №4171/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у державному акті на право приватної власності на землю серії ХМ №01696 виданого 31 жовтня 1997 року на підставі рішення Пашковецької сільської ради народних депутатів від 02 квітня 1994 року за № 7, вказано найменування власника - ««Ефімова Ганна Кирилівна»», а в свідоцтві про смерть вказано «Єфімова Ганна Кирилівна», що є перешкодою для оформлення спадкових прав заявником. Вказані обставини підтверджуються: даними паспорта заявника, копією свідоцтва про народження, копією державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ №01696, даними копії свідоцтва про смерть [PERSON] За таких обставин суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту належності, померлій 07 березня 2016 року [PERSON], правовстановлюючого документа державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ №01696 виданого 31 жовтня 1997 року на підставі рішення Пашковецької сільської ради народних депутатів від 02 квітня 1994 року за № 7 на імя «Ефімова Ганна Кирилівна» підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме того, що [PERSON], [INFO] є його матірю. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] посилається на те, що нещодавно він зі своєю матірю [PERSON] звернулися до нотаріальної контори з проханням оформити договір дарування земельної ділянки, яка належить матері заявника. При цьому, нотаріусом повідомлено, що при оформленні даного договору доведеться сплатити 5 % податку, так як заявник та [PERSON] не є родичами між собою, оскільки у заявника та останньої різні прізвища. [PERSON] є матірю заявника, однак, при видачі їй паспорта допущено помилку у прізвищі, замість «Трикиша» зазначено «Трикіша». За таких обставин, та для отримання податкових пільг при оформлення договору дарування, заявник змушений звернутися до суду із даною заявою. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, надав пояснення відповідні до її фабули. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала, підтвердила, що є матірю заявника. Заслухавши пояснення заявника та заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-БК № 3377030, Калинівською сільською радою Броварського району Київської області 13 вересня 1980 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу прізвище дружини «Трикиша». Матеріалами справи встановлено, що від спільного подружнього життя у них 10 травня 1982 року народився син [PERSON] Анатолієвич, який є заявником по справі. Батьком у його свідоцтві про народження записаний [PERSON], матірю [PERSON] (а.с. 5). 25 вересня 2000 року Броварським РВГУ МВС України в Київській області на імя [PERSON] видано паспорт серії СМ 277422 (а.с. 8). На аркуші 10 вищевказаного паспорту стоїть штамп із відміткою про реєстрацію 13 вересня 1980 року [PERSON] шлюбу із [PERSON] Із матеріалів справи вбачається, що 23 травня 2006 року Броварським районним відділом управління земельних ресурсів видано на імя [PERSON] державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯА 946168 (а.с. 5). З огляду на викладене вбачається, що у заявника та його матері є різниця в прізвищах, однак, наданими заявником документами підтверджено факт родинних відносин між ним та [PERSON]. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановлення даного факту необхідно заявникові для отриманні податкових пільг при оформленні договору дарування земельної ділянки, яка належить його матері [PERSON]. Таким чином, заслухавши пояснення заявника та заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту родинних відносин. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті його батька [PERSON], який помер [INFO] в смт. Новий Світ Старобешівського району Донецької області, що відноситься до тимчасово окупованої території України. Посилалась на те, що для отримання свідоцтва про смерть необхідне встановлення факту смерті, оскільки державні органи на території України не визнають документів наданих державними органами на території не підконтрольній Україні. Зазначала, що встановлення факту смерті їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть та подальшого оформлення спадщини. У судове засідання заявник не з'явилась, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заінтересована особа не направила на адресу суду письмових пояснень та не просила розгляд справи проводити за відсутності уповноваженого представника, хоча про розгляд справи була повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним заяву задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.03.1959 року [PERSON] народився [INFO], батьком якого є [PERSON] (а.с. 9). Згідно інформації, що міститься в свідоцтві про смерть та довідці про причину смерті, [PERSON] помер від церебрального атеросклерозу у віці 78 рік, [INFO] у смт. Новий Світ Старобешівського району Донецької області. Відповідно до п.п. 1,2,3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Враховуючи, що матеріали справи містяться належні та допустимі докази того, що [PERSON] помер від церебрального атеросклерозу у віці 78 рік, [INFO] у смт. Новий Світ Старобешівського району Донецької області, суд вважає доведеним факт його смерті. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved