Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

У листопаді 2015 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до суду з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.08.2013 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] був укладений Комплексний договір № 1/1735955. Відповідно до умов якого банк надав до [PERSON] кредит в сумі 19 968,00 грн., строком з 27.08.2013 року до 26.08.2016 року включно, зі сплатою 15,00 % річних за користування та комісійної винагороди в розмірі 1,80% в місяць від суми кредиту. ПАТ «Креді Агріколь Банк» виконало свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, а [PERSON] в свою чергу свої зобов'язання в частині повної та своєчасної сплати кредитних платежів систематично порушує та не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем в загальному розмірі 16 376,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. Також просив стягнути з відповідача сплачені позивачем судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідач у судовому засідання заявлені вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні у зв'язку з тим, що відповідачка з моменту укладання кредитного договору до червня 2015 року добросовісно виконувала свої зобов'язання по сплаті коштів за укладеним кредитним договором. На даний час [PERSON] не має можливості на погашення залишку суми боргу по кредиту, оскільки має скрутне матеріальне становище та на її утриманні перебуває не працевлаштована вагітна донька. Також просив застосувати строки позовної давності щодо вимог по стягненню пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що 27.08.2013 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено Комплексний договір № 21/1735955. Відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 19968,00 грн., строком на 36 місяців з 27.08.2013 року по 26.06.2016 року включно, зі сплатою 15,00 % річних за користування та комісійної винагороди в розмірі 1,80% в місяць від суми кредиту (п.п. 1.1., 1.3.1, 1.3.2. Комплексного договору № 1/1735955). Згідно п. 1.1. кредитного договору, [PERSON] прийняла на себе зобов'язання сплачувати платежі за кредитом щомісячно до 27 числа кожного місяця, згідно Графіку погашення заборгованості за Кредитним договором. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Банк свої зобов'язання за Комплекснимдоговором виконав в повному обсязі, а [PERSON] в свою чергу порушила умови договору, відповідно до яких зобов'язувалася погашати кредит та проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених договором кредиту. Судом встановлено, що 11.06.2015 року на адресу позичальника була направлена вимоги про повне дострокове виконання зобов'язань, але вона залишена поза увагою. (а.с 5). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Частиною другою статті 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Умовами п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так згідно п. 3.1. комплексного Договору, у разі прострочення строку оплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу. Відповідно до п. 3.2. цього Договору, у разі порушення Позичальником без поважних причин вимог п.п. 2.2.2.-2.2.9 Правил, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 1 відсотка від суми кредиту, визначено ї в п. 1.1. Договору, за кожний випадок порушення У зв'язку з простроченням відповідачем платежів за кредитним договором, згідно з розрахунком наданим позивачем (а.с. 4), станом на 13.10.2015 року загальна заборгованість становить 16376,61 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 7072,66 грн.; простроченої заборгованості за кредитом у розмірі - 4917,61 грн.; нарахованих відсотків у розмірі - 84,93 грн.; нарахованої комісії у розмірі - 359,42 грн.; прострочених відсотки у розмірі - 1030,03 грн.; простроченої комісія у розмірі - 1791,10 грн.; пені за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди в сумі - 1114,86 грн. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не виконує свої зобов'язання по кредитному договору № 1/1735955 від 27.08.2013 року та протягом тривалого часу не розраховується з позивачем, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту в загальному розмірі 16376,61 грн., яка підлягає до стягнення з відповідача. В судовому засіданні представником відповідача було заявлено про необхідність застосування позовної давності, щодо нарахованої пені. Між тим, підстав для застосування строків позовної давності до пені суд не вбачає з огляду на наступне. Так, частиною 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені). Відповідно до частини 1 статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Як вбачається з розрахунку пені, то його проведено з 31.12.2014 по 13.10.2015, а позов до суду поданий 05.11.2015 року, що вказує на відсутність підстав для застосування строків позовної давності до пені, оскільки її розраховано у відповідності до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved