Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою № 6 будинку № 77 по пр. Пушкіна в м. Дніпропетровську. В обґрунтування позову вказує на те, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Відповідачем по справі є його колишня дружина [PERSON], яка була зареєстрована у спірній квартирі з 01.06.2006 року тимчасово, а з 12.06.2007 року постійно. Однак, за фактом відповідач не проживає у вказаній квартирі з 30 січня 2015 року і по теперішній час. Він не звертався до відповідача з проханням, щоб вона добровільно знялася з реєстрації з належної йому квартири, оскільки останнє відоме її місце проживання - вищевказана квартира [ADDRESS]. На підставі викладеного позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 листопада 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №3-4251 (а.с.7), свідоцтвом про право власності на житло від 24.01.1995 року, яке видано Дніпропетровським ДП по перевезенню вантажів та пасажирів придніпровської залізниці (а.с. 17), а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 грудня 2004 року, реєстраційний номер 7029726, виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.8) Шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був розірваний за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року, справа № 204/5465/12 що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України серії АЕ139968, виданого Красногвардійським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на імя позивача [PERSON] (а.с.6 на звороті). Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] з 23 жовтня 2014 року (а.с.13). Згідно письмових заяв [PERSON], [PERSON] від 01.07.2016 року, посвідчених майстром КП «Житлове господарство» [PERSON] та в.о. голови КП «Житлове господарство» [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтверджують факт не проживання [PERSON] з 30.01.2015 року у квартирі [ADDRESS] (а.с. 9,10). У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Згідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. \~Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник \~зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. \~ Відповідно до ст. 391 ЦК України \~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. \~ Згідно ч. 2 ст. 405 \~ЦК України, член сімї власника житла втрачає право \~на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Підсумовуючи наведене та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням усі докази, які були досліджені судом при розгляді справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог \~щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки остання не проживає у зазначеній квартирі з 30 січня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищенаведеного ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, та

Outcome: approved