Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою № 35 в будинку № 10-А по бульвару Незалежності в місті Бровари Київської області. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що вона, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17 липня 2002 року, є власником квартири [ADDRESS]. 10 серпня 2005 року на прохання колишнього чоловіка [PERSON], з яким позивач 04 листопада 1999 року розірвала шлюб, вона зареєструвала його у своїй квартирі. Проте, відповідач не проживає за вказаною адресою із вересня 2010 року, і не виконує складену ним розписку, за якою зобовязувався знятись з реєстрації. У звязку з тим, що [PERSON] не проживає в квартирі позивача більше року без поважних причин, особистих речей в квартирі не має, не оплачує плату за користування жилим приміщенням,не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню приміщення та не приймає участь у спільному побуті, [PERSON] змушена була звернутися до суду і з даним позовом. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. від 07 вересня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Надала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність та зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи належним чином, у судове засідання повторно не зявився, причини неявки суду не повідомленні. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17 липня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], й зареєстровано в реєстрі за № 2208, є власником квартири [ADDRESS]. (а.с.10) Із довідки від 11 липня 2018 року про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, вбачається, що за адресою: Київська обл., м. Бровари, бул. Незалежності[ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO]; - [PERSON], [INFO]; - [PERSON], [INFO]. Із довідки про реєстрацію місця проживання особи, наданої за відомостями відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Броварської міської ради від 09 серпня 2018 року № 1-11/603, на запит Броварського міськрайонного суду Київської області видно, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], із 10 серпня 2005 року (а.с.23) Відповідно до Акту обстеження житлово - побутових умов від 29 березня 2011 року, складеного депутатом Броварської міської ради [PERSON], Акту обстеження житлово - побутових умов від 28 серпня 2014 року, складеного депутатом Броварської міської ради [PERSON], Акту обстеження житлово - побутових умов від 10липня 2018 року, складеного депутатом Броварської міської ради [PERSON],встановлено, що за вказаною вище адресою позивача, зареєстрований але не проживає із 10 вересня 2010 року її бувший чоловік [PERSON], [INFO]. (а.с.16, 17, 18) Відповідно до ст.\~41\~Конституції України та ст. 1Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №\~475/97-ВР\~від 17\~липня 1997\~року Про\~ратифікацію Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод 1950\~року,\~Першого Протоколу\~та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, вивчивши матеріали справи, враховуючи, що відповідач [PERSON] за вказаною вище адресою не проживає понад один рік й не користується житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а [PERSON] визнанню таким, що втратив право на користування квартирою № 35в будинку № 10-А по бульваруНезалежності в місті Бровари Київської області.

Outcome: approved