Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

У листопаді 2013 р. Банк звернувся до суду із позовом, яким просив стягнути на свою користь за договором № NKXRR411120157 від 26 серпня 2009 р. заборгованість: по кредиту 2764 грн., 0,72 грн. процентів, 24632,25 грн. пені і 500 грн. фіксована частина штрафу та 1369,85 грн. процентна складова штрафу. Позов обґрунтований простроченням відповідача з повернення кредиту, процентів тощо. В судове засідання представник Банку не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі та застосування позовної давності. Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі обставин. Заявою № NKXRR411120157 від 26 серпня 2009 р. Банк та [PERSON] погодили надання останньому строкового кредиту в сумі 2766 грн. з 26 серпня 2009 р. по 26 грудня 2009 р., плату позичальником Банку за користування кредитом 0,01% від суми залишку заборгованості на місяць, визначили порядок погашення заборгованості рівними частинами по 691,68 грн. в період з 21 по 25 число місця, а також те, що зобовязання позичальника визначаються цією заявою, Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка») (Стандарт) (далі Умови), тарифами, які в сукупності складають кредитний договір. Отримання кредиту відповідачем не заперечується. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Згідно із ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір складається із заяви позичальника, Тарифів та Умов. Згідно з умовами кредитного договору його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки- пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років. У заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає В Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відсутній підпис [PERSON], в них не має жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності до конкретної заяви позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін, що виключає застосування збільшеної (не загальної) позовної давності до цих правовідносин. Відповідач не виконував своїх зобов'язань по щомісячному погашенню заборгованості за вказаним договором починаючи з вересня 2009 р.. Згідно розрахунку позову та виписки по кредитному рахунку, 26 жовтня 2010 [PERSON] була сплачена сума 3 грн., з яких 1 грн. зарахована на погашення пені, а 2 грн. на погашення кредиту. Внаслідок порушення позичальником обовязків по погашенню кредитної заборгованості перед Банком станом на 22 серпня 2013 р. вона складала: по кредиту 2764 грн., 0,72 грн. процентів, 24632,25 грн. пені, 500 грн. фіксована частина штрафу та 1369,85 грн. процентна складова частина штрафу. У звязку із тим, що заперечень проти вимог Банку, крім позовної давності, відповідач не надав, суд вважає розрахунок позовних вимог вірним. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст.257 ЦК). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) п.1 ч.2 ст.258 ЦК. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг строку загальної та спеціальної строк позовної давності розпочався по кожному окремому щомісячному платежу по даному кредитному договору через пропуск позичальником строку погашення щомісячного платежу. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Переривання строку позовної давності можливе лише в межах самого строку позовної давності. Внесення 26 жовтня 2010 р. єдиний раз відповідачем коштів на погашення заборгованості, тобто визнання боржником свого боргу перервало 3 річну позовну давність до усім щомісячним платежам, які він повинен був сплатити з серпня по грудень 2009 р. А крім цього перервало і спеціальну позовну 1 річну позовну давність по пені (ст. 258 ЦК України), оскільки вперше пеня нарахована банком відповідачу у жовтні 2009 р., крім частини пені нарахованої до 26 жовтня 2009 р. 190,21 грн., до якої позовна давність підлягає застосуванню (ч. 1 ст. 254 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. В даному випадку, строк позовної давності до вимог Банку про стягнення кредиту, процентів в межах загальної 3 річної позовної давності, сплив, оскільки Банк предявив позов після 26 жовтня 2013 р. У відповідності до ст. 266 ЦПК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Тому до позовних вимог про стягнення неустойки нарахованих банком пені та штрафу - вважається, що позовна давність сплила також. Банком нарахована пені за кожен день прострочки виконання позичальником зобовязань та штраф за порушенні строків платежів по будь-якому з грошових платежів (п. 5.3 Умов) тобто за тотожними порушеннями. У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 р. у справі 6-2003цс15 зазначено, що відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відтак вимоги банка про стягнення за те саме порушення другого виду неустойки штрафу (фіксовано частини і процентної складової) не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Отже у задоволенні позову в повному обсязі слід відмовити через пропуск позивачем строку позовної давності стосовно стягнення заборгованості за кредитом, процентами, пенею, а щодо стягнення штрафу через безпідставність. Згідно ст. 88 ЦПК України позивачу судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed