Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

У липні 2016 року позивач Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав відповідачів щодо їх малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що відповідачі повністю усунулися від виховання своєї доньки, [PERSON], [INFO], а тому звернувся із вказаним позовом до суду та просив: позбавити батьківських прав [PERSON], [PERSON] відносно їх малолітньої доньки, [PERSON], [INFO], передати [PERSON], [INFO], на опікування органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, стягнути аліменти з [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], та [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини на користь Київського міського будинку-дитини ім. М.М. Городецького, де з 06.01.2015 перебуває малолітня [PERSON], [INFO] В обґрунтування позову зазначено, що 13.04.2014 із КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Солом'янського району м. Києва до служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшла інформація про те, що [PERSON] здійснює неналежний догляд за дитиною, [PERSON], [INFO], часто буває в стані алкогольного сп'яніння, в помешканні брудно. Рекомендації лікарів виконує не в повному обсязі та не своєчасно. Зазначено, що в результаті перевірки вищевказаної інформації, малолітня [PERSON] 19.03.2014 була взята на облік в службі у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах. Під час неодноразових відвідувань співробітниками служби дитини за місцем проживання було встановлено, що помешкання, де вона мешкає разом з матір'ю, [PERSON], перебуває у незадовільному санітарному стані. В квартирі майже завжди перебували сторонні особи, які розпивали спиртні напої, а відповідач-2, як правило, перебувала в стані алкогольного сп'яніння. Позивач вказав, що враховуючи викладене та те, що профілактична робота з [PERSON] не дала позитивних результатів, у зв'язку із загрозою життю та здоров'ю дитини, на підставі Розпорядження Солом'янської районної в місті Києві-державної адміністрації «Про відібрання малолітньої дитини [PERSON], [INFO].» від 04.12.2014 № 826, дівчинку було відібрано від матері та влаштовано спочатку до ДКЛ № 3, а 06.01.2015 переведено до Відділення для тимчасового перебування дітей з невизначеним правовим статусом Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького, де вона перебуває до цього часу. Пояснено, що стосовно матері дитини, [PERSON], органом опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації в особі служби у справах дітей 11.12.2014 було подано позов до Солом'янського районного суду м. Києва, про позбавлення її батьківських прав, як одинокої матері, щодо її доньки, [PERSON], [INFO], але рішенням суду від 06.04.2015 в позові було відмовлено, апеляційну скаргу на вказане рішення було задоволено та 25.05.2015 [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно доньки. Як зазначено позивачем, 23.05.2015 року на [PERSON] було визнано батьківство громадянином [PERSON], в результаті чого прізвище дитини було змінено з «[PERSON]» на «[PERSON]». Позивач зазначив, що у зв'язку з необхідністю вирішення питання про подальшу долю дитини та тим, що після визнання батьківства [PERSON] взагалі не цікавився долею своєї доньки, органом опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації було прийнято рішення про позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] та 21.08.2015 до Солом'янського районного суду м. Києва було подано відповідний позов. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.09.2015 було скасовано вищевказане рішення Апеляційного суду м. Києва та залишено без змін рішення першої інстанції про відмову в позбавленні [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON]. Пояснено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, на підставі вищевказаної ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ щодо [PERSON], за клопотанням органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 23.11.2015 було залишено без розгляду позовну заяву про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно доньки. Як посилається у своєму позові позивач, з метою вирішення подальшої долі дитини, а саме: повернення її в біологічну родину, відповідно до заяв [PERSON] та [PERSON], 13.11.2015 їм було надано дозволи на зустрічі з донькою в дитячому закладі. Як стверджує позивач, за інформацією, що надійшла до служби з Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького зазначалось, що під час спілкування дитини з батьками 27.11.2015, [PERSON] дуже плакала і не хотіла спілкуватись. Контакт дитини з батьками не відбувся, незважаючи на сприяння персоналу будинку дитини. Пояснено, що 04.12.2015 [PERSON] та [PERSON] були запрошені до служби, де їм було доведено до відома інформацію вищевказаного дитячого закладу та рекомендовано, за допомогою психологів Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького, встановити з [PERSON] психологічний контакт. Позивач вказав, що співробітниками служби відповідачам були роз'яснені їх права та обов'язки, що стосуються дитини, зобов'язано систематично відвідувати доньку в дитячому закладі та надати до служби висновок щодо встановлення контакту з [PERSON], після чого службою буде розглянуто питання щодо доцільності повернення дівчинки їм на виховання. Але відповідний висновок до служби у справах дітей [PERSON] та [PERSON] так і не надали. Позивач стверджує, що за весь період перебування малолітньої в Київському міському будинку дитини ім. М.М. Городецького, мати відвідувала її: 13.01.2015, 24.11.2015, 27.11.2015, 02.12.2015, 03.12.2015, 12.01.2016, 24.03.2016, 30.03.2016, 02.04.2016, а батько дитини - 27.11.2015, 24.03.2016, 30.03.2016. Таку періодичність відвідувань [PERSON] батьки пояснюють тим, що [INFO] у них народилась ще одна дитина, [PERSON] та у зв'язку з її хворобливим станом здоров'я, [PERSON] не має змоги частіше відвідувати [PERSON]. Батько ж дівчинки посилається за постійну зайнятість на роботі, однак жодних підтверджень щодо працевлаштування [PERSON] до служби так і не надав. Зазначено, що з метою отримання характеризуючих матеріалів на [PERSON] та [PERSON], за місцем проживання, службою були зроблені відповідні запити. Згідно інформації, що надійшла з Солом'янського УП ГУНП в м. Києві, вищевказані громадяни [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання характеризуються негативно, зловживають алкогольними напоями та порушують громадський порядок. За інформацією із Солом'янського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, [PERSON] та [PERSON] за соціальними послугами з метою повернення [PERSON] їм на виховання не звертались. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судове засідання 24.02.2017 відповідачі не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, повноважного представника в судове засідання не направили, заява про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходила. Від представників третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи без їх присутності. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з вимогами ст. 164 СК України батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з повідомлення ВДРАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві №5400/0304-38 від 09.06.2015, відповідно до заяви про визнання батьківства №201 від 23.05.2015 до актового запису про народження [PERSON] були внесені зміни, а саме: змінено прізвище дитині з «[PERSON]» на «[PERSON]», внесені відомості про батька - [PERSON], [INFO], громадянин України та видано повторне свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (повторним) серії [NUMBER] (а.с. 10). Так, позивач звернувся із вказаним позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідачі повністю усунулися від виховання своєї доньки, [PERSON], [INFO] Сторона позивача на підтвердження своїх вимог посилається на письмові докази. Як вбачається з наказу Служби у справах дітей Солом'янської РДА у м. Києві №26-с від 19.03.2014 малолітня [PERSON], [INFO], була взята на облік в службі у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах (а.с. 16). Встановлено, що на підставі Розпорядження Солом'янської районної в місті Києві-державної адміністрації «Про відібрання малолітньої дитини [PERSON], [INFO].» від 04.12.2014 № 826, малолітню було відібрано від матері та влаштовано спочатку до ДКЛ № 3 (а.с. 20), а 06.01.2015 переведено до Відділення для тимчасового перебування дітей з невизначеним правовим статусом Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького (а.с. 24), де вона і перебуває станом на дату розгляду справи. Встановлено, що з метою вирішення подальшої долі дитини, а саме: повернення її в біологічну родину, відповідно до заяв [PERSON] та [PERSON], 13.11.2015 їм було надано дозволи на зустрічі з донькою в дитячому закладі (а.с. 48, 49). Як вбачається з листа Служби у справах дітей Солом'янської РДА в м. Києві №108/24-3292 від 07.12.2015, 27.11.2015 до служби надійшла інформація з Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького про те, що батьки [PERSON] в дитячому будинку відвідували дуже рідко, тому вона не йде з ними на контакт та не бажає спілкуватись (а.с. 50). В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] співробітниками служби були роз'яснені їх права та обов'язки, що стосуються дитини, зобов'язано систематично відвідувати доньку в дитячому закладі та надати до служби висновок щодо встановлення контакту з [PERSON], після чого службою буде розглянуто питання щодо доцільності повернення дівчинки їм на виховання. Але відповідний висновок до служби у справах дітей [PERSON] та [PERSON] так і не надали. Як вбачається з наявних в матеріалах справи повідомлень Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького, станом на дату подачі позову за час перебування малолітньої в Київському міському будинку дитини ім. М.М. Городецького, мати відвідувала її: 13.01.2015, 24.11.2015, 27.11.2015, 02.12.2015, 03.12.2015, 12.01.2016, 24.03.2016, 30.03.2016, 02.04.2016, 13.09.2016, 16.09.2016, 01.10.2016, а батько дитини - 27.11.2015, 24.03.2016, 30.03.2016, 13.09.2016, 14.09.2016, 16.09.2016, 27.09.2016, 29.10.2016, 05.10.2016. Таку періодичність відвідувань [PERSON] батьки пояснюють тим, що [INFO] у них народилась ще одна дитина, [PERSON] та у зв'язку з її хворобливим станом здоров'я, [PERSON] не має змоги частіше відвідувати [PERSON]. Батько ж дівчинки посилається за постійну зайнятість на роботі, однак жодних підтверджень щодо працевлаштування до служби так і не надав. Також, згідно повідомлення головного лікаря Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького від 09.02.2017, [PERSON] та [PERSON] з грудня 2016 року по лютий 2017 року свою дитину [PERSON], [INFO], не відвідували. В ході розгляду справи встановлено, що з метою отримання характеризуючих матеріалів на [PERSON] та [PERSON], за місцем проживання, службою були зроблені відповідні запити. Згідно інформації, що надійшла з Солом'янського УП ГУНП в м. Києві, вищевказані громадяни [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання характеризуються негативно, зловживають алкогольними напоями та порушують громадський порядок. За інформацією із Солом'янського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, [PERSON] та [PERSON] за соціальними послугами з метою повернення [PERSON] їм на виховання не звертались. Згідно висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації №108-11394 від 20.07.2016, останній вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON], [INFO], виходячи з наявних матеріалів справи та інтересів дітей, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в місті Києві державної адміністрації (а.с. 79-81). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відтак, в матеріалах справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що відповідачі самоусунулися від виховання власної доньки, а тому суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO] Що стосується вимоги про стягнення аліментів слід зазначити наступне. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи висновок суду про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх малолітньої дитини, однак позбавлення таких прав не звільняє їх від обов'язку по утриманню дитини (ч.2 ст.166 СК України) досягнення нею повноліття та створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації їх життя, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини на користь Київського міського будинку-дитини ім. М.М. Городецького, де з 06.01.2015 перебуває малолітня [PERSON], [INFO] Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Таким чином, на основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з того, що обставини визначенні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України судом встановлені, та позивачем належним чином доведені і відповідачами не спростовані. З урахуванням задоволення позову, суд вважає за доцільне стягнути з кожного із відповідачів в дохід держави судовий збір в сумі 1102,40 грн. у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved