Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області. В ході розгляду до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Херсонську митницю Державної фіскальної служби України. У вказаній позовній заяві позивач просив суд стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь 30920 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, яка складається з наступного: витрати на відновлення автомобіля BMW 1251, реєстраційний номер [NUMBER], в сумі 9420 грн.; не отримані доходи від оренди автомобіля в сумі 16500 грн.; витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн., а також просив стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди та вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що 15.03.2015 року при перетині адміністративного кордону з АР Крим сина позивача [PERSON] було затримано працівниками митниці та складено протокол про порушення митних правил, після чого належний позивачу автомобіль BMW 1251, реєстраційний номер [NUMBER], було вилучено. Після повернення автомобілю виявилось, що на пункті пропуску КПВВ «Чонгар» автомобіль було пошкоджено працівниками митниці, відповідно до експертного дослідження вартість матеріальних збитків складає 9420 грн. Автомобіль здавався в оренду сину позивача [PERSON], в результаті вилучення автомобіля позивач недоотримав орендної плати в сумі 16500 грн. Позивач також вважає, що йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 30000 грн. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представники відповідачів та прокурор позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечували з підстав необґрунтованості та недоведеності, просили відмовити в задоволенні позову. Представники відповідачів надали суду свої письмові заперечення. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 15.03.2015 року при здійсненні митного контролю за товарами в зоні митного контролю контрольного пункту в'їзду-виїзду «Чонгар» митного поста «Каховка» у напрямку в'їзду на територію Херсонської області був зупинений транспортний засіб марки «ВМW 1251», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням громадянина України [PERSON]. У звязку з порушенням митних правил посадовою особою Херсонської митниці ДФС відносно [PERSON] складено протокол про порушення митних правил №0125/50801/15 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 482 МК України. Під час складання протоколу проведено вилучення транспортного засобу та свідоцтва про його реєстрацію, відповідні відомості внесено до протоколу про порушення митних правил. В подальшому 16.03.2015 року проведено митне обстеження автомобілю, за наслідками якого складено акт та виявлено ряд пошкоджень. У вказаному акті зазначено, що після виїзду з території КПВВ «Чонгар» власником автомобіля [PERSON] були виявлені пошкодження на автомобілі у вигляді вм'ятини правої колісної арки розміром приблизно 4 на 3 см, вм'ятини правої нижньої частини кузова розміром 13 на 6 см, пошкрябини на правій дверній ручці розміром 4 на 1 см, пошкрябини нижньої правої частини пластикового бамперу розміром 15 на 10 см, автомобіль був у забрудненому стані. Даний акт підписано посадовими особами митниці та [PERSON] [PERSON] заявив, що пошкодження було вчинено на території КПВВ «Чонгар» працівниками митниці та звернувся до ЧЧ Генічеського РВ УМВС України в Херсонській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. За заявою на місце події виїжджала слідчо-оперативна група та оглядала місце події. 17.03.2015 року повідомлення внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України. 20.03.2015 року постановою слідчого СВ Генічеського РВ УМВС України в Херсонській області кримінальне провадження закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення. Після складання адміністративного протоколу вилучений транспортний засіб особисто [PERSON] був доставлений до Херсонської митниці та розміщеній на складі митниці до вирішення справи в суді по суті. Постановою судді Суворовського районного суду м. Херсона від 20.04.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 482 МК України, і накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 100 відсотків вартості товару з конфіскацією автомобілю. За результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] постановою апеляційного суду Херсонської області від 03.06.2015 року постанову суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито у звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. 11.06.2015 року після надходження вказаної постанови апеляційного суду до Херсонської митниці, вилучений транспортний засіб та документи були повернуті власнику автомобіля [PERSON], який під час отримання вилученого майна у відповідних документах власноручно розписався та зазначив, що претензій не має. Також відповідно до матеріалів справи [PERSON] звертався до Суворовського районного суду м. Херсона з позовом про визнання протиправними рішень та дій посадових осіб Херсонської митниці щодо складання протоколу про порушення митних правил та вилучення транспортного засобу. Постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 09.04.2015 у справі № 668/3952/15а відмовлено в задоволенні позову [PERSON] Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що дії посадових осіб Херсонської митниці щодо складання протоколу про порушення митних правил та вилучення транспортного засобу були законними. Постанова в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили. Щодо вимог про відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля суд дійшов наступних висновків. Згідно вимог ч. 1 ст. 60 та ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Положеннями ст. 212 ЦПК України визначено, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Згідно вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ст. 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Аналіз цих нормативних положень та розяснень дає суду підстави вважати, що для покладення відповідальності на особу за заподіювання майнової чи немайнової шкоди необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди, протиправність дій, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою та вина в заподіянні шкоди, а у випадках завдання шкоди органом державної влади незалежно від вини. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б доводити факт пошкодження автомобіля «ВМW 1251», реєстраційний номер [NUMBER], винними, протиправними діями працівників митниці 15.03.2015 року під час проходження митного контролю в зоні КПВВ «Чонгар» митного поста «Каховка» у напрямку в'їзду на територію Херсонської області. Натомість, з показань допитаних в судовому засіданні свідків працівників митниці [PERSON]та [PERSON], які складали протокол про порушення митних правил та вилучали спірний автомобіль, з наданих ними фотознімків автомобіля «ВМW 1251» та з протоколу огляду місця події від 16.03.2015 року судом встановлено, що автомобіль «ВМW 1251» на момент проходження митного контролю та його вилучення вже мав пошкодження, які не були одразу виявлені через його забруднення. Отже, позовні вимоги в цій частині є недоведеними. Щодо вимог про стягнення коштів, які не були отримані від оренди автомобіля, суд дійшов таких висновків. Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 799 ЦПК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно вимог ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Договір оренди легкового автомобіля у приватної особи від 10.02.2015 року укладено між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі. Він не відповідає вимогам щодо обовязкового нотаріального посвідчення, а тому є нікчемним і не може бути належним доказом завдання матеріальної шкоди у виді неотримання орендної плати у розмірі 16500 грн. за час незаконного вилучення автомобіля у орендаря. Крім того, позивачем не зазначено, яким чином його правовідносини з сином [PERSON] поширюється на правовідносини з державними органами і чому невиконання договору фізичною особою є підставою для стягнення коштів з Державного бюджету України. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди висновки суду наступні. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній чи юридичній особі неправомірним рішенням, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка її заподіяла при наявності її вини. Частиною 2 цієї статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Особливість моральної шкоди полягає в тому, що вона має немайновий характер та може полягати у фізичному болі та/або стражданнях фізичної особи, а також інших негативних наслідках немайнового характеру, які було спричинено внаслідок приниження честі, гідності фізичної особи та ділової репутації, а також інших протиправних діянь. За загальним правилом, завдана моральна шкода відшкодовується за наявності протиправних винних дій заподіювача шкоди, а у випадках, визначених ч. 2 ст. 1167 ЦК України, незалежно від вини державного органу. Відповідно до матеріалів справи позивачем не вказано, якими протиправними діями і якого органу йому було завдано моральної шкоди та в чому саме вона виражалась, чому кошти на відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету. Ним не наведено жодних доказів на підтвердження позовних вимог в цій частині. Крім того, як зазначалось, постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 09.04.2015 у справі № 668/3952/15а було підтверджено правомірність дій посадових осіб Херсонської митниці щодо складання протоколу про порушення митних правил та вилучення транспортного засобу. Отже, в задоволенні позову в цій частині слід також відмовити. Відповідно до ч. 1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, вимоги щодо розподілу судових витрат, які складаються з судового збору і витрат на правову допомогу, також не підлягають задоволенню. Крім того, згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеній в пунктах 47 та 48 постанови пленуму № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між сторонами та особою, яка надає правовою допомогою. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20.12.2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені з наданням відповідного розрахунку.

Outcome: dismissed