Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), в якому просила ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №422 від 05 жовтня 2012 року та повернути їй дошлюбне прізвище [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала на те, що у 2012 році між нею та відповідачем (що має посвідку на постійне проживання в Україні) укладено шлюб. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. З червня 2020 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. У судове засідання сторони у справі не з`явилися. Позивачка просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився з невідомих суду причин. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №422 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Підтвердженням зазначеного є оригінал свідоцтва про шлюб, яке наявне у матеріалах справи. Як свідчать матеріали справи подружжя не мають неповнолітніх дітей. Відповідач [PERSON] є громадяднином Південно-Африканської республіки та має посвідку на постійне місце проживання на території України. Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою [ADDRESS] . Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи відповідача. Будь-яких доказів наявності спору між сторонами, із тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, який перебуває у суді чи іншому юрисдикційному органі Південно-Африканської республіки, матеріали справи не містять. За такого суд вважає, що цей спір підсудній районному суду м. Миколаєва, його розгляд має бути здійснено за правилами чинного законодавства України. Відповідно до частини першої статті 51 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейним союзом жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Одним із способів припинення шлюбу є його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини третьої\~статті 105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина третя статті 110 Сімейного кодексу України). За змістом статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Вирішуючи питання про можливість розірвання шлюбу, суд відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України має з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Рішення про розірвання шлюбу поставляється судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 Сімейного кодексу України). Із наявних у матеріалах справи пояснень позивача слідує, що сторони подружніх відносин не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Сторони втратили почуття поваги один до одного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved