Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

У листопаді 2012 р. Харківський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері,в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства у Харківській області звернувся до суду з вказаним позовом,в обгрунтування якого зазначив,що рішенням Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 23 грудня 2010 р. [PERSON] було передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,5262 га для ведення особистого селянського господарства. В подальшому,на підставі зазначенного рішення виготовлено державний акт на право власності на вказану земельну ділянку /кадастровий номер 6321655802:00:000:0213/. Проведеною перевіркою було встановлено,що зазначена вище земельна ділянка межує з водоймою та повністю знаходиться в межах прибережної захисної смуги. Видачею державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] порушено вимоги земельного,водного та цивільного законодавства. Виходячи з вищевикладеного прокурор просив визнати незаконним та скасувати рішення Ш сесії У1 скликання Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 23 грудня 2010 р.,яким [PERSON] передано у власність земельну ділянку,загальною площею 0,5262 га для ведення особистого селянського господарства; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку,виданий на ім я [PERSON],площею 0,5262 /кадастровий номер 6321655802:00:000:0213/,розташованої в с.Металівка,скасувавши запис про його державну реєстрацію за №-11069000248 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею,договорів оренди землі; повернути земельну ділянку у державну власність. У судовому засіданні прокурор позов підтримав та просив його задовольнити. Представник Старосалтівської селищної ради позов не визнала та пояснила,що оскаржуване прокурором рішення Старосалтівської селищної ради від 23.10.2010 р. прийнято у відповідності до вимог земельного законодавства України, та просила відмовити у задоволенні позову. Представник [PERSON] та третьої особи [PERSON] у судовому засіданні також не визнав позовні вимоги прокурора та просив відмовити у задоволенні позову,оскільки вважає,що рішення Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області 23.10.2010 р. про передачу у власність земельної ділянки [PERSON] було прийнято з урахуванням існуючих конкретних умов що склалися на момент його прийняття. Від державної інспекції сільського господарства у Харківській області та Управління Держкомзему у Вовчанському районі Харківської області надійшли клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Вислухавши прокурора,вивчивши та дослідивши матеріали справи,суд вважає позов таким,що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного: Відповідно до положень статей 19,20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категрії,у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Статтею 4 ВК України,пунктом «б» частини першої ст.58 ЗК України визначено,що до земель водного фонду належать,зокрема землі,зайняті прибережними захисними смугами вздовж річок та навколо водойм. Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі,на яких хоч і не розташований водний фонд,але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду. За положеннями ст.60 ЗК України та ст.88 ВК України уздовж річок,водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж великих річок,водосховищ на них та озер установлюється прибережна захисна смуга -100 метрів. Розмір та межі прибережної захисної смуги вздовж річок,водосховищ на них та озер установлюються за проектами землеустрою,а в межах населених пунктів з урахуванням містобудівної документації. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону /ст.60 ЗК України,ст.88 ВК України/. Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги,оскільки її розміри встановлені законом. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те,що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг,встановлених ст.88 ВК України,та орієнтовних розмірів і меж природоохоронних зон,що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 р. №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них». Тобто сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги,а відтак передача у приватну власність земельних ділянок,які знаходяться у прибережній захисній смузі суперечить вимогам ст.59,83,84 ЗК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-52цс від 22 квітня 2015 р. Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду України у справах: №6-206цс14 від 24 грудня 2014 р.,№6-193цс14 від 17 грудня 2014 р.,№6-175 цс14 від 19 листопада 2014 р.,№6-182цс14 від 19 листопада 2014 р.,№6-171 цс14 від 05 листопада 2014 р. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права,викладений у його постанові,прийнятій за результатами розгляду справи з підстав,передбачених пунктами 1 і 2 частини першої ст.355 цього Кодексу, є обов язковим для всіх суб єктів владних повноважень,які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт,що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права,викладений у постанові Верховного Суду України,має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення /викупу/,надання земельних ділянок,затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 р.№434, у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі /на місцевості/ меж щодо прибережних захисних смуг водних об єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок розмірів прибережних захисних смуг,установлених ст.88 ВК України,та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон,що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням конкретної ситуації. Таким чином,землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України,на які розповсюджується окремий порядок надання та використання. Згідно з пунктом «д» частини 4 ст.84 ЗК України до земель державної власності,які не можуть передаватись у приватну власність належать,зокрема,землі водного фонду,крім випадків,передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.4 ст.59 ЗК України лише на умовах оренди громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння,рибногосподарських потреб,культурно-оздоровчих,рекреаційних,спортивних і туристичних цілей,проведення науково-дослідних робіт тощо. Отже,за змістом вищенаведених норм права на землі,в межах 100 метрів прибережних захисних смуг навколо великих річок,водосховищ на них та озер не можуть передаватись у власність громадян,оскільки це землі водного фонду. У судовому засіданні було встановлено,що рішенням LХУ сесії У скликання Ради від 04 серпня 2010 . [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та складання документів,що посвідчують право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд у розмірі 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства у розмірі 0,5262 га в с.Металівка Вовчанського району Харківської області для подальшої передачі у власність у межах норм безоплатної приватизації із земель селищної ради. На підставі зазначеного рішення Ради від 04 серпня 2010 р. була виготовлена документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ та складання документів,що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] для ведення особистого сільського господарства,що безоплатно передається у власність та розташована в с.Металівка на території Ради. 07 вересня 2010 р. вказана технічна документація погоджена Деркомземом та Відділом містобудування та архітектури Вовчанської РДА Харківської області,що підтверджується висновками за №03-24/1573 та №01-28/18261. Рішенням Ш сесії У1 скликання Ради від 23 грудня 2010 р. технічну документацію затверджено та передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,5262 га,яка розташована в с.Металівка Вовчанського району Харківської області та ведення особистого сільського господарства. На підставі цього рішення Ради, [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку /кадастровий номер 6321655802:00:000:0213/. Представником ХРФ ДП «ЦДЗК» складено план меж земельних ділянок,згідно якого земельна ділянка /кадастровий номер 6321655802:00:000:0213/,яка перебуває у приватній власності [PERSON],знаходиться у межах стометрової прибережної захисної смуги вздовж водойми. Відповідно до листа начальника Державної інспекції сільського господарства в Харківській області від 23.05.2012 р. №159/а.с.97-99/ встановлено,що зазначена земельна ділянка,яка була виділена [PERSON] знаходиться в прибережній захисній смузі Печенізького водосховища,та надана як така,що належить до земель сільськогосподарського призначення. У цьому ж листі також вказано,що дії посадових осіб Управління Деркомзему у Вовчанському районі Харківської області у частині затвердження технічної документаціїї та рішення LХУ сесії У скликанняСтаросалтівської селищної ради «Про надання дозволу гр.[PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та складання документів що посвідчують право власності на земельну ділянку прийнято з порушенням ст.58,118 Земельного кодексу України,ст.50 Закону України «Про землеустрій», Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації,порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок,затвердженого постановою КМУ №677 від 26.05.2004 р. В ході судового розгляду справи судом було запропоновано представникам відповідачів провести судову земельно-технічну експертизу щодо відповідності вимогам чинного законодавства України у сфері земельних відносин проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] Представник Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області [PERSON] та представник відповідача [PERSON] [PERSON] відмовились від призначення та проведення вищевказаної експертизи. Згідно зі ст.21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання /передачу/ земельних ділянок громадянам та юридичним особам,та угод щодо цих земельних ділянок. Статтею 58 Земельного кодексу України передбачено,що до земель водного фонду належать землі,зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів,річок та навколо водойм. Відповідно до ст.60 Земельного кодексу України вздовж річок,морів і навколо озер,водосховищ та інших водойм з метою офорони поверхневих водних об єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою,кадастрових планах земельних ділянок,а також у містобудівній документації. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель,крім земель морського транспорту. Згідно ч.ч.4 та 5 ст.87 Водного кодексу України зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами. Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України. За змістом ст.88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних Об ектів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок,морів і навколо озер,водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зог виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель,крім земель морського транспорту.Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей,визначених цим Кодексом. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної докментації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг /з установленою в них пляжною зоною/ розробялються в порядку,передбаченому законом. Як зазначено у ст.89 Водного кодексу України,прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності,у яких забороняється,у тому числі,будівництво будь-яких споруд /крім гідротехнічних та лінійних/, у тому числі баз відпочинку,дач,гаражів та стоянок автомобілів. Відповідно до п.1 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них,затвердженого постановою КМУ 08 травня 1996 р. за №486,цей порядок встановлює єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них. Пунктом 5 вказаного Порядку встановлено,що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації.Проекти цих зон розробляються на замовлення органів водного господарства та інших спеціально уповноваженихх органів,узгоджуються з органами Мінекоресурсів,Держводгоспу,Держкомзему,власниками землі,землекористувачами і затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади та виконавчими комітетами. За таких обставин, та враховуючи те,що спірна земельна ділянка,яка була надана [PERSON] знаходиться у зоні прибережної захисної смуги и може використовуватися лише для цілей,визначених цим Кодексом,суд приходить до висновку,що відповідачем Старосалтівською селищною радою Вовчанського району Харківської області при ухваленні рішення Ш сесії У1 скликання від 23 грудня 2010 р. про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки,загальною площею 0,5262,розташованої в с.Металівка Вовчанського району Харківської області були порушені вимоги ст.21 Земельного кодексу України,щодо порядку виділення земельної ділянки та зміни цільового призначення земельної ділянки. Частинами першою,другою статті 116 Земельного кодексу України /у редакції,яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин/ установлено,що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень,визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюєтьмя шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом /частина перша статті 126 Земельного кодексу України в редакції,яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин/. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок,приймається на підставі технічних матеріалів та документів,що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни,зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизаціїї,подають клопотання до відповідної районної,Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної міської ради за місцемзнаходження земельної ділянки. У клопотання зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.До клопотання додаються графічні матеріали,на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки,погодження землекористувача /у разі вилучення земельної ділянки,що перебуває у користуванні інших осіб/. Данних про те,що відповідачем при передачі [PERSON] у власність земельної ділянки було враховано положення п.2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення /викупу/,надання земельних ділянок,затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.11.2004 р. №434 щодо застосування вимог ст.88 Водного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 р «Про затвердження порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарчої діяльності в них» судом не встановлено. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення,невизнання або оспорювання.Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України,які закріплюють обов язок держави забезпчувати захист: прав усіх суб єктів права власності і господарювання /ст.13/,захист прав і свобод людини і громадянина судом /частина перша статті 55/. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів,серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення,дій чи бездіяльності органу державної влади,органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування,їхніх посадових і службових осіб. Згідно із частиною третьою ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки,який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій,що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших,передбачених законом,способів. Відповідно до роз яснень Пленуму Верховного Суду України в адзаці другому п.2 постанови від 16 квітня 2004 р.№7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» виходячи з положень статей 8,124 Конституції України, ст.26,30,87-90,97,100,102,118,123,128,143-146,149,151,153_158,161,210,212 Земельного кодексу України,глав 27,33,34 ЦК України,стьатті 15 ЦПК України,статті 12 Госпорадського процесуального кодексу України судам підвідомчі справи за заявами,зокрема з приводу володіння,користування,розпорядження земельними ділянками,що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже,державні акти на право власності на земельні ділянки є документами,що посвідчують право власності й видаються на пілставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах,пов язаних із правом власності на земельні ділянки,недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення,на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним,належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. В частині повернення земельної ділянки у державну власність,суд відмовляє у задоволенні позовних вимог,з тих підстав,що не може бути передана у державну власність,оскільки вона відноситься до земель територіальної громади Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області. На підставі викладеного та

Outcome: partial