Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

У липні 2018 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про повернення грошових коштів. На обґрунтування позову вказала, що відповідач по справі [PERSON] взяла у неї в борг грошові кошти в розмірі 25 000 гривень. Відповідач зобовязалася повернути гроші в строк до 10.02. 2018 року, про що було складено розписку від 01.02.2018 року. Проте, у встановлений строк, відповідач не повернула позивачу суму позики, всупереч взятому на себе зобовязанню. Позивач, 15.02.2018 р. звернулася до відповідача з усною вимогою про повернення взятих в неї в борг грошей, однак та, пообіцяла повернути кошти через місяць. Однак, незважаючи на неодноразові обіцянки відповідача повернути позивачу взяті гроші, відповідач, взяті на себе зобовязання за договором позики не виконала, кошти так і не повернула. У звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на її користь згідно розписки від 01.02.2018 року грошові кошти у розмірі 25 000 грн. та понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн. Ухвалою суду від 17.08.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не зявилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, відзиву не подала. До суду подано заяву, якою відповідач визнала заявлені вимоги позивача повністю, не заперечувала проти їх задоволення судом, просила суд розглядати справу у її відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 01.02.2018 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 25\~000 грн., про що склала розписку, з зобовязанням повернути взяті в борг кошти у строк до 10.02.2018 року. В порушення умов договору позики, позичальник свої зобовязання до своєчасного повернення коштів, не виконала. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2\~ст.1047 ЦК України,\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1 та 2\~ст. 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, ч. 1\~ст.1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Вирішуючи спір, суд виходить із того, що розписка надана відповідачем позивачу, містить у собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містить дані щодо умови отримання позичальником у борг із зобов'язанням його повернення та дати отримання коштів. Відповідно до ст. ст. \~526,\~527,\~530 ЦК України, \~зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням того, що між сторонами виникли боргові зобовязання, в суді знайшов своє підтвердження факт порушення відповідачем [PERSON] зобовязань, передбачених умовами укладеного договору позики від 01.02.2018 року, відповідач зобовязання за договором позики не виконала, у звязку з чим з неї на користь позивача підлягають стягненню 25 000,00 гривень грошових коштів за договором позики. Відповідно до\~ст..\~133\~ЦПК України,\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~повязаних з\~розглядом справи,\~до яких,\~зокрема,\~ належать\~витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем при подачі позову до суду подано документальне підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, яку надано позивачу адвокатом [PERSON] на підставі договору про надання юридичних послуг (правничої допомоги) від 16.07.2018 р. квитанцію до прибуткового касового ордеру б/н від 16.07.2018 року. Відповідач своєю заявою від 19.09.2018 року позовні вимоги [PERSON], які складалися з повернення грошових коштів за договором позики в розмірі 25\~000 грн. та судових витрат, визнала повністю. За такого, у відповідності до ст.. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн. Крім того, згідно з ч.1\~ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 704,80 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, тобто у розмірі 352 грн. 40 коп. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 352 грн. 40 коп. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved