Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скульська Тетяна Анатоліївна про усунення від спадкування. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] року померла дочка позивача [PERSON] Після смерті дочки, позивач [INFO] року звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - Скульської Т.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті дочки, внаслідок чого була відкрита спадкова справа № [NUMBER]. За життя [PERSON] не склала заповіту, тому спадкування здійснюється за законом. Окрім позивача заяви про спадкування були також подані дочкою померлої [PERSON], а також її чоловіком - [PERSON]. Водночас, враховуючи той факт, що дочка позивача померла від важкої хвороби, а її чоловік, протягом усього часу хвороби не допомагав та не доглядав її, хоча вона цього дуже потребувала, позивач вважала, що відповідач повинен бути усунутий від спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивач зазначала, що останні 2 роки свого життя її дочка перебувала у тяжкому та безпорадному стані, оскільки хворіла на складну хворобу - рак мозку, що, в свою чергу, зумовлювало потребу в матеріальній допомозі, лікуванні і моральній підтримці відповідача. Водночас, відповідач ніколи не цікавився за які кошти лікувалася [PERSON], хоча працював і мав постійні доходи. В той же час, дочка позивача тривалий час знаходилася у лежачому стані, а [PERSON], спільно зі своєю старшою онукою - [PERSON], піклувалася про неї, яка крім того, перебувала на утриманні позивача, і весь час, протягом якого дочка хворіла, аж до самої її смерті, позивач прибирала після неї, готувала їжу, прибирала судно, купувала ліки та всі необхідні речі. З огляду на викладене, позивач вважала, що поведінка відповідача може трактуватись як ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, що полягала в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з виною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Посилаючись на викладене позивач просила суд усунути [PERSON] від спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. В процесі розгляду справи, судом було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в особі її законного представника [PERSON] та [PERSON]. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд про його задоволення. В судовому засіданні представник відповідача та третьої особи [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення з підстав, зазначених в запереченнях на позовну заяву. При цьому пояснив, що твердження позивача про те, що спадкодавець на протязі останніх двох років до смерті знаходився в безпорадному стані є надуманими та безпідставними. Ще 01.09.2014 року дружина відповідача супроводжувала доньку [PERSON], разом з відповідачем та батьком останнього до школи. А лише з 02 вересня 2014 року здоров'я дружини відповідача дійсно погіршилось і з цього часу до дня смерті вона знаходилась на «лікарняних». Але в вересні 2014 року вона мала змогу не тільки пересуватись в межах квартири, а й іноді виходила до магазину. В безпорадному стані померла стала знаходитись з другої половини жовтня 2014 року і саме з цього часу потребувала сторонньої допомоги в побуті. Приблизно з цього ж часу їй стали колоти обезболюючі ліки, які куплялись відповідачем, або, за його дорученням та за його гроші його батьком. Догляд за дружиною відповідача здійснював як відповідач, так і його батько (допомагаючи сину, який вимушений був працювати, та ще й турбуватись про малолітню доньку), а також позивачка. Допомога позивачки складалась з того що вона приходила майже щоденно ранком годин приблизно хвилин на 15, робила своїй доньці обезболюючий укол і уходила на роботу. Приходила вона і ввечері, приблизно на пів години, для того щоб зробити укол і іноді погодувати доньку. Мати відповідача, враховуючи те що вона весь цей час працювала, з метою допомоги відповідачу в наданні допомоги його дружині, приходила до них декілька разів на тиждень і приносила продукти. Як правило за допомогою батька відповідач міняв постільну білизну, купав або обмивав дружину, годував її, переодягав та інше. За необхідності батько відповідача залишався ночувати в цій квартирі для допомоги сину у догляді за його дружиною. Останні місяці перед смертю померла нічого окрім кисломолочних продуктів, тертих яблук або винограду їсти не могла. Позивачка принесла для доньки судно, але користуватись ним не було необхідності, так як [PERSON] одягались памперси що куплялись її чоловіком. Заміною памперсів займався сам відповідач, а при необхідності йому допомагала в цьому донька [PERSON], яка іноді також годувала свою маму. Єдиною особою що ухилялась від наданні допомоги спадкодавцю, з числа спадкоємців першої черги була донька спадкодавця від першого шлюбу [PERSON], яка, проживала разом з позивачкою, а до мами, починаючи з вересня 2014 року приходила лише декілька разів, ненадовго і не з метою допомоги їй. Окрім того, представник відповідача зазначав, що всі витрати на ритуальні послуги по похованню дружини і встановлення на її могилі пам'ятника здійснював відповідач. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скульська Тетяна Анатоліївна в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON], яка була знайома із [PERSON] зі школи, пояснила суду, що відповідач завжди був поряд із померлою та водив її на процедури. В час, коли [PERSON] була в безпорадному стані, відповідач усіляко піклувався про неї, купував ліки, готував їжу та годував її. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка працювала з відповідачем та померлою в театрі, пояснила, що вона особисто бачила як відповідач допомагав померлій, коли та перебувала у тяжкому стані приблизно з жовтня 2014 року. Відповідач міняв підгузки, готував їжу та готував [PERSON] Зазначала, що лікарняний померлої не оплачували, а тому ліки та їжа купувалися за кошти відповідача. Окрім того, свідок позичала кошти на операцію померлій, які їй повернули батьки відповідача. Допитана в судовому засіданні як свідок в порядку ст. 184 ЦПК України, [PERSON], яка є донькою померлої від першого шлюбу, пояснила суду, що гроші на лікування [PERSON] знімалися з її картки або картки відповідача. Зазначала, що відповідач ніяк не піклувався про померлу, лише один раз змінив підгузки в її при сутності, при цьому вказавши, що з жовтня 2014 року лише декілька разів відвідала хвору матір перед її смертю. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка є подругою позивача [PERSON], пояснила суду, що між відповідачем та померлою влітку 2014 року зіпсувались відносини, а [PERSON] хотіла з відповідачем розлучатись. Разом із тим, свідок вказувала, що з жовтня 2014 року особиста вона з померлою не спілкувалася, а знає про відносини подружжя зі слів позивачки. Допитана як свідок в судовому засіданні [PERSON], яка перебуває із позивачем в дружніх стосунках, пояснила суду, що зі слів позивача їй відомо, що відповідач забрав у померлої телефон та не надавав можливості для спілкування. Особисто свідку не відомо чи надавав відповідач допомогу померлій, коли вона перебувала у безпорадному стані. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка перебуває у дружніх стосунках із позивачем, зазначала, що з листопада 2014 року [PERSON] не могла пересуватися самостійно та потребувала сторонньої допомоги. З осені 2014 року і до моменту смерті свідок перебувала в квартирі померлої чотири рази та жодного разу не заставала відповідача. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка є племінницею позивача, пояснила суду, що відповідач з померлою за 2 роки до її смерті вже не жили як чоловік та дружина, а відповідач погано де неї ставився та висловлювався про її хворобливий стан. З жовтня 2014 року і до моменту смерті свідок була у померлої 5-6 разів та жодного разу не заставала відповідача вдома. Зі слів [PERSON], її чоловік нічого не давав на її утримання. При цьому пояснила, що допомогу [PERSON] могла отримувати не лише від відповідача, а й від батька та її матері. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON], який є батьком відповідача, пояснив суду, що останнім часом перед смертю [PERSON] він проживав разом з нею та відповідачем у квартирі в кімнаті разом з їх донькою. А відповідач проживав в кімнаті із померлою, слідкуючи, щоб вона не задихнулась. Відповідач купував ліки, готував їсти, годував та усіляко піклувався про померлу. При цьому вказував, що у відповідача гнучкий графік роботи, за яким репетиції можуть бути як вранці так і ввечері, проте в нічний час він завжди був із [PERSON] та піклувався про неї. Суд, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідача, допитавши свідків, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається і не заперечується сторонами, що [PERSON] та померла [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.11.2004 року і по день смерті дружини - [INFO] року (а.с. 7,8). Згідно із даними магнітно-резонансної томографії головного мозку, а також консультативних заключень [PERSON] хворіла на Рак лівої ? носоглотки із краніо-орбітальним зліва розповсюдженням. Динаміка негативна (а.с. 28, 79-90). Згідно із лікарським свідоцтвом про смерть № 285 від [INFO] року, [PERSON] померла від Ракової інтоксикації внаслідок хвороби на Рак ротоглотки (а.с. 69). Після смерті [PERSON] було відкрито спадкову справу № 2/2015 (а.с. 124-153). [INFO] року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського округу Скульської Т.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 125). 10.02.2015 року [PERSON] від свого імені та від імені своєї малолітньої доньки [PERSON] також звернувся до приватного нотаріуса Київського міського округу Скульської Т.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 137). 10.06.2015 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського округу Скульської Т.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 143). Також, 10.06.2015 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського округу Скульської Т.А. із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті своєї доньки на користь іншого спадкоємця [PERSON] (а.с. 147). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7, правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Згідно із абзацами 7-11 пункту 4 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13, судам роз'яснено, що Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому статті 10, 60 ЦПК, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Судом встановлено, і визнано сторонами у справі, що померла [PERSON] перебувавала у безпорадному стані, викликаному тяжкою хворобою на Рак. При цьому, на підставі показань свідків та пояснень сторін в судовому засіданні, а також копій листків непрацездатності (а.с. 93-95), слід дійти висновку, що померла перебувала у безпорадному стані з вересня-жовтня 2014 року і до моменту її смерті [INFO] року. Проте, позивачем належними та допустимими доказами не було доведено наявність всіх трьох обставин із якими закон пов'язує можливість усунення спадкоємця від спадкування, а саме того, що: відповідач ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, а також потреби спадкодавця в допомозі саме відповідача, оскільки свідки беззаперечно не підтвердили факт такого ухилення, а також виключної потреби померлої саме у допомозі відповідача. Навпаки, до матеріалів справи стороною відповідача надано виписки з історії хвороби [PERSON], направлення її для проведення процедур, результати проведених медичних досліджень та фіскальні чеки з аптек про купівлю ліків (а.с. 70-90, 91,92). Тоді, як позивачем не наданого жодного доказу на спростування цієї обставини, а також на підтвердження власних посилань про утримання померлої доньки. Слід зазначити, що показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджується факт надання допомоги померлій відповідачем, тоді як показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] однозначно не спростовано цієї обставини. Окремо принагідно звернути увагу на те, що станом на час звернення до суду із позовом, позивач [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про відмову від спадщини на користь [PERSON], тоді як вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позву слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed