Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Чернігівське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі з 08 листопада 2008 року по 19 вересня 2016 року. За час шлюбу придбали квартиру, загальною площею 91,3 кв.м., розташовану по [ADDRESS] , яка зареєстрована на [PERSON] . У цій квартирі зареєстровані вона з відповідачем, її донька [PERSON] , та їх спільні діти з відповідачем - [PERSON] та [PERSON] .. Квартира придбана за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту за кредитним договором №339 від 18 жовтня 2021 року, укладеним між Чернігівським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та відповідачем [PERSON] .. Квартира придбана за рахунок кредитних коштів, використаних в інтересах сім`ї, метою придбання квартири було забезпечення сім`ї житлом, а тому квартира є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу. Спірна квартира перебуває в іпотеці. Оскільки з нею проживає троє неповнолітніх дітей, які фактично перебувають на її утриманні, тому вважає, що є підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя та просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 03 серпня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання на 18 серпня 2021 року. Від представника третьої особи - Чернігівського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до суду надійшли письмові пояснення, в яких представник третьої особи висловлює заперечення проти позовних вимог, а саме поділу спірної квартири. Зазначає, що кредитний договір був укладений виходячи із складу сім`ї Позичальника, реєстраційною службою право власності на квартиру було зареєстроване за [PERSON] , з метою забезпечення кредиту укладено договір іпотеки, позивачем було надано письмову згоду на укладання договору іпотеки. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2017 року з [PERSON] стягнуто заборгованість по кредиту у розмірі 155293,63 грн. 18 січня 2018 року Менським РВ ДВС у Чернігівській області відкрито виконавче провадження № 55561256. Кредитний договір не передбачає жодної можливості зміни власника квартири без згоди Фонду, крім спадкування. Положенням про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла, затвердженим постановою КМУ від 29 травня 2001 року № 584 не передбачено, що зобов`язання за кредитом, які за собою тягнуть право власності на квартиру, можуть бути якимось чином розподілені між подружжям. Відповідно до умов договору іпотеки Іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без письмової згоди Іпотекодержателя до закінчення терміну дії цього договору. На момент укладання кредитного договору сім`я [PERSON] самостійно вирішила, що у всіх правовідносинах сім`ю буде представляти [PERSON] , і усвідомлювали, що право власності на житло буде визнано лише за тим, хто представляє сім`ю у правовідносинах. Окрім того, збудоване житло є єдиною неподільною річчю, яка має специфічну правову природу у зв`язку із специфікою її набуття, згідно з якою право власності виникає лише після повної сплати суми кредиту, а тому зобов`язання за кредитною угодою не можуть бути поділені між колишнім подружжям. Також зазначає, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою лише за згодою кредитора. Представник позивача - адвокат Мякота Т.М. подала відповідь на пояснення третьої особи та зазначила, що викладені у поясненнях на позов доводи та заперечення є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на нормах права, якими врегульовані спірні правовідносини. Зокрема, зазначила, що з моменту стягнення з [PERSON] рішенням суду заборгованості за кредитним договором зобов`язання за ним припинені, стягнення заборгованості відбувається на підставі виконавчого провадження. Кредитний договір не містить положень про те, що ним не передбачено жодної можливості зміни власника квартири без згоди Фонду, крім спадкування. Пунктом 4.4.4. кредитного договору визначені умови користування житловим приміщенням протягом терміну погашення кредиту Позичальником. Предметом спору є поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а не заміна боржника у зобов`язанні. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заяв про розгляд справи з її участю суду не надала. Представник третьої особи - Чернігівського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, заперечував щодо поділу спірної квартири з відступленням від засади рівності часток подружжя при поділі майна, оскільки вважає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки співвласників є рівними. Вважає такими, що не можуть бути взяті судом до уваги доводи представника позивача про наявність підстав відступлення від засади рівності часток, оскільки позивач тривалий час проживала окремо від дітей у м. Харкові, дві старші доньки й на даний час проживуть у її батьків та навчаються у школі у м. Мена, а син [PERSON] став проживати з позивачем лише протягом останнього року. Донька [PERSON] всі вихідні, канікули, свята проживала з ним, у нього з дітьми були гарні стосунки до звернення позивача з даним позовом до суду. На даний час вона заборонила дитині приходити до нього та до діда й баби. Він завжди допомагав дітям, купував одяг, шкільне приладдя, продукти харчування. З приводу виникнення заборгованості за аліментами відповідач пояснив, що він на даний час не працює, перебуває на обліку у центрі зайнятості, який не здійснює нарахування та виплату йому передбаченої законом допомоги по безробіттю, у зв`язку з чим не проводяться відповідні відрахування як за аліментними, так і кредитними зобов`язаннями. Окрім того, заборгованість за аліментами утворилася лише в цьому році, незважаючи на те, що він сам погашає заборгованість за кредитом, позивач не бере участі в погашенні кредиту. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є батьком відповідача, а [PERSON] є його внучкою, яка до червня місяця цього року всі вихідні, канікули, свята проживала у них. Як і його син - відповідач по справі, так і він з дружиною постійно купляли дітям подарунки, одяг, взуття. Минулу зиму дитина проживала з ними, тобто з дідом, бабою та батьком, а з червня місяця цього року дитина майже не спілкується з ними, свідок вважає, що позивач налаштувала дитину проти них і це пов`язано з поданням даного позову до суду. Свідок [PERSON] пояснила, що вона по сусідству проживає з відповідачем та його батьками по [ADDRESS] . Дуже часто бачила доньку відповідача - [PERSON] у батька та діда з бабою, у них були добрі стосунки. Протягом останнього півроку дитину не бачила. Суд, заслухавши думку сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час перебування у шлюбі, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі змістом статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У відповідності до частини першої, другої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Судом встановлено, що сторони з 08 листопада 2008 року перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2016 року (а.с. 12, 14). Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище [PERSON] . 01 липня 2020 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 13). Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також позивач має доньку [PERSON] , [INFO] . 18 жовтня 2012 року Чернігівське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (далі - Фонд) та сім`я, в особі [PERSON] (далі - Позичальник) уклали кредитний договір №339, відповідно до умов якого Фонд надав Позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 314782 грн, терміном повернення 120 кварталів, з дати укладення кредитного договору. Кредит надавався з урахуванням складу сім`ї Позичальника: дружина: [PERSON] , [INFO] ; дитина: [PERSON] , [INFO] ; дитина: [PERSON] , [INFO] . Кредит надано на придбання квартири [ADDRESS] . Розмір кредиту був розрахований виходячи із складу сім`ї Позичальника (а.с. 67-72). 19 травня 2014 року було здійснено перерахунок щоквартального платежу з погашення кредиту у зв`язку з народженням третьої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.73). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №339 від 18 жовтня 2012 року між [PERSON] (далі - Іпотекодавець) та Чернігівським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (далі - Іпотекодержатель) 01 квітня 2013 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю квартиру [ADDRESS] , яка належить Іпотекодавцеві на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 22 березня 2013 року Реєстраційною службою Менського районного правління юстиції Чернігівської області, індексний номер 1499486 (а.с. 74-77). Зі змісту п.1.8. Іпотечного договору вбачається, що цей договір був укладений за згодою дружини Іпотекодавця - [PERSON] , згода якої викладена у відповідній заяві, засвідченій нотаріусом 01 квітня 2013 року за реєстровим № 1264. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 05 березня 2013 року за [PERSON] зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] . Підставою для державної реєстрації зазначено свідоцтво про право власності, серія та номер: [NUMBER] , видане 22 березня 2013 року. Також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки, згідно з якою іпотекодержателем є Чернігівське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (а.с.15-16, 114). Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. Разом із тим, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Для правильного вирішення справи необхідно встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносились особисті кошти кожного із подружжя у рахунок погашення кредитних зобов`язань. За повідомленням Чернігівського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» станом на 20 жовтня 2021 року [PERSON] в рахунок погашення кредиту за кредитним договором №339 від 18 жовтня 2012 року сплачено 25110,00 грн, з нього стягнуто органами ДВС - 112342,02 грн, стягнуто пені - 7954,77 грн, залишок зобов`язань за кредитом становить 50097,27 грн (а.с. 189-190). Матеріалами виконавчого провадження №55561256 з примусового виконання виконавчого листа №738/1775/17, виданого 09 січня 2018 року Менським районним судом Чернігівської області, про стягнення з [PERSON] на користь Чернігівського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» боргу в сумі 155203,63 грн підтверджується, що під час проведення виконавчих дій з доходів боржника та за рахунок реалізації належної боржникові земельної ділянки, з [PERSON] стягнуто 123649,77 грн, з яких 112343,02 грн перераховано Чернігівському регіональному управлінню Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в рахунок погашення боргу за виконавчим документом. Кредитний договір №339 від 18 жовтня 2012 року був укладений сім`єю, в особі [PERSON] , сума розміру кредиту та сума внесків позичальника на придбання житла розраховувалась на склад сім`ї, тобто отримані грошові кошти за цим договором були направлені на задоволення потреб сім`ї, а саме на придбання спірної квартири. Відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом. У результаті придбання подружжям майна в кредит боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Згідно із ч. 3 ст. 61 СК, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, внаслідок поділу майна між подружжям, кожен з подружжя окрім 1/2 спірного майна отримує і 1/2 боргових зобов`язань відповідача, що повністю кореспондується зі ст. 23 Закону України «Про іпотеку», в якій зазначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Тобто, положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. При цьому поділ спільного майна, зокрема іпотечного, не є розпорядженням ним, оскільки в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності. Із урахуванням зазначеного, перебування нерухомості в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя та не порушує прав іпотекодержателя ( Постанова Верховного Суду від 08.07.2019 року по справі №?522/17048/15-ц та Постанова Верховного Суду від 03.06.2020 року по справі №?201/6412/17). Необхідно також відмітити, що наявність боргів подружжя та виникнення зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, не змінює статусу спільності набутого під час шлюбу майна за позичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї, а саме на придбання цього майна. Внесення одним із подружжя коштів у рахунок погашення кредитних зобов`язань не мають правового значення, оскільки в розумінні вимог ст.57 СК України, спірна квартира не є особистою приватною власністю відповідача, а останній не позбавлений можливості, за наявності правових підстав, ставити питання щодо повернення за рахунок позивача половини сплачених ним після розірвання шлюбу коштів в рахунок погашення кредиту, як солідарного боржника. Спірне нерухоме майно, придбане подружжям під час перебування у шлюбі та за кредитні кошти, які використані в інтересах сім`ї, підлягає поділу між ними в рівних частинах (постанова Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі №320/3072/18 (провадження №61-5819св19). Також, Верховний Суд вважає, що в результаті поділу предмету застави, в даному випадку - іпотеки, між подружжям і фактичної зміни виду спільної власності зі спільної сумісної на спільну часткову, права заставодержателя не порушуються (постанова Верховного Суду від 15.07.2019 року у справі № 521/19174/15-ц (провадження № 61-28655св18). Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Таким чином, суд не бере до уваги доводи третьої особи щодо неможливості поділу спірної квартири. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Представник позивача як на підставу відступлення від засади рівності часток, просила врахувати, що на утриманні позивача знаходяться троє дітей, на яких було надано пільгу з погашення кредиту, а також відповідач має заборгованість за аліментами, тобто діти одержують аліменти у розмірі, який є недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку. Під час розгляду справи було встановлено і не заперечувався представником позивача той факт, що діти - [PERSON] та [PERSON] проживають окремо від позивача, а [PERSON] проживає з позивачем лише протягом останнього року. З приводу виникнення заборгованості за аліментами відповідач пояснив, що він на даний час не працює, перебуває на обліку у центрі зайнятості, який повинен здійснювати відповідні відрахування з допомоги по безробіттю як за аліментними, так і кредитними зобов`язаннями, проте на даний час не здійснює будь-які виплати і відповідно не проводить відрахування. Проте, суд вважає, що проживання дітей з позивачем, з огляду на встановлені судом обставини та положення статті 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивачем не доведено. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1674,37 гривень.

Outcome: partial