Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з указаним позовом, зазначаючи, що 7 травня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 77 тис. грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна, за умовами якого останній передав банку в заставу автомобіль марки FAW, модель СА1041К, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим заставлений автомобіль було передано в заклад і надано довіреність банку на право продажу предмета застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Однак у ході реалізації предмета застави банку стало відомо, що 31 жовтня 2011 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області) та 16 січня 2013 року Центрально-Міським ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області на заставлений автомобіль було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави. Право застави у банка виникло 8 травня 2008 року, а постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження були винесені відповідачами пізніше ніж було укладено договір застави. Разом з тим заборгованість [PERSON] перед банком станом на 12 червня 2013 року складає 246 732 грн 78 коп., що значно перевищує вартість предмета застави, яка згідно з експертною оцінкою складає 36 тис. грн. Таким чином, після проведення банком реалізації заставленого автомобіля грошові кошти будуть зараховані виключно на погашення заборгованості перед банком, оскільки на теперішній час вартість предмета застави не покриває суми заборгованості. Згідно із чч. 1, 2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Як убачається з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, реєстрація прав банка здійсненна раніше, ніж реєстрація обтяження про арешт майна, здійсненого Центрально-Міським ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області. Отже, на думку банка, ДВС не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. На даний час наявність арешту, накладеного на спірне майно, перешкоджає банку як заставодержателю реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет застави та задовольнити за його рахунок свої грошові вимоги як кредитора. Посилаючись на викладене, позивач просив звільнити з-під арешту, накладеного 31 жовтня 2011 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області та 16 січня 2013 року державним виконавцем Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, рухоме майно, а саме: автомобіль марки FAW, модель СА1041К, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомили. У зв'язку з цим, за згодою позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, давши правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 7 травня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 77 тис. грн строком до 7 травня 2013 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 7 травня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна, за умовами якого останній передав банку в заставу автомобіль марки FAW, модель СА1041К, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим 31 серпня 2011 року [PERSON] надав банку довіреність на право продажу, обміну чи експлуатації предмета застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Однак у ході реалізації предмета застави банку стало відомо, що постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області від 31 жовтня 2011 року та постановою державного виконавця Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області від 16 січня 2013 року на заставлений автомобіль було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Згідно із ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 5.3.4 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 5.3.5 про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладання арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про заставу» визначено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави. Таким чином, право застави у позивача виникло 7 травня 2008 року, тобто раніше, ніж відповідачами було накладено арешт на спірний автомобіль та оголошено заборону на його відчуження. Згідно із ч. 5 ст. 18 Закону України «Про заставу», якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Крім того, згідно із чч. 1, 2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вищий пріоритет на заставлене майно має ПАТ КБ «Приватбанк». Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Арешт заставленого майна порушує пріоритетне право позивача як заставодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Необхідність звільнення заставлено майна з-під арешту обумовлено тим, що існує імовірність реалізації спірного автомобіля, який належить на праві власності [PERSON], за ціною, що навіть частково не задовольнить вимоги заставодержателя. Згідно зі ст. 19, ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі. Заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Відповідно до ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» про звільнення майна з-під арешту підлягає задоволенню, а саме слід звільнити з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області від 31 жовтня 2011 року та постановою державного виконавця Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області від 16 січня 2013 року, автомобіль марки FAW, модель СА1041К, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Приймаючи до уваги те, що ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області та Центрально-Міський ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області діяли в межах своїх повноважень відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» під час винесення постанов про накладення арешту на спірний автомобіль, а [PERSON] не повідомив їх про те, що автомобіль за умовами договору застави рухомого майна передано ним в заставу ПАТ КБ «Приватбанк», то суд вважає за необхідне згідно зі ст. 88 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 114 грн 70 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved