Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

у липні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 03.08.2009 року. Від шлюбу у них є двоє дітей: син - [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки вони різні по характеру. Шлюбні відносини між ними припиненні з січня 2016 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю не має. Досягнуто між ними угоди про утримання дітей. А тому, просить шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Проте подала до суду заяву, у якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Вважає, що примирення між ними не можливе, оскільки більш як пів року як сім'я не проживають, вона має іншого чоловіка, з яким проживає однією сім'єю, а тому просить шлюб з відповідачем розірвати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Подав до суду заяву, у якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Вказав, що примирення між ними не можливе, оскільки він має іншу жінку, з якою проживає однією сім'єю, а тому просив шлюб між ними розірвати. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України. З'ясувавши письмові думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 03.08.2009 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 8. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 03.08.2009 року Михайлюцькою сільською радою Шепетівського району Хмельницької області. Від спільного проживання у сторін є двоє неповнолітніх дітей: син - [PERSON], [INFO], та донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Відповідно до довідки №1068 та акта про проживання без реєстрації від 22.07.2016 року, виданих виконкомом Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем [PERSON] без реєстрації по [ADDRESS]. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, з січня 2016 року, як сім'я не проживають, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сім'єю та відсутність спільного побуту суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстави для надання строку для примирення та приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їхніх дітей, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення. Аналізуючи вищевказане, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. А тому, судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved