Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

У квітні 2018 року Публічне Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке згідно Наказу Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018 року змінило зазву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до Михайлівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості кредитним договором, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного між ним та [PERSON] кредитного договору без номеру від 22.07.2006 року останній отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. зі сплатою за користування кредитом 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту 21.08.2011 року. Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. [PERSON] взяті на себе обов`язки, щодо виконання умов договору не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 9318,47 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 2076,01 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 7242,46 грн. 12.01.2016 року [PERSON] помер. У зв`язку з тим, що після смерті [PERSON] його спадкоємці не звернулися до Банку, останній 12.06.2017 року направив до Другої Запорізької нотаріальної контори Претензію кредитора. 26.06.2017 року Банк отримав відповідь від нотаріальної контори, з якої вбачалося, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття спадщини чи відмови від неї до нотаріальної контори не звертались, а спадкова справа була заведена на підставі вищевказаної претензії. 28.10.2017 року до спадкоємця [PERSON] Банком було направлено Лист-претензію, яка зі сторони останньої залишена без виконання, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором, укладеним [PERSON] і ПАТ КБ «ПриватБанк» 2.07.2006 року та понесені судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 23.04.2018 року, (провадження №2/321/244/2018) матеріали вказаної справи було направлено до Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Вказана справа перебувала в провадженні судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя Ісакова Д.О. На підставі Розпорядження керівника апарата суду №44 від 23.10.2018 року, Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана справа була передана на розгляд судді Турбіної Т.Ф. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не подала, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно, належним чином, згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22.07.2006 року між Закритим Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», яке рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінило назву на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке згідно Наказу Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018 року змінило зазву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір без номеру, на підставі якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним 22.07.2006 року Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також «Тарифами банку», складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис останнього у заяві. На підтвердження умов кредитування, позивачем надано Умови та Правила надання банківських послуг. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право односторонньої зміни тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування кредиту. Згідно з п. 6.4 Умов та правил надання банківських послуг, у разі незгоди зі зміною правил та/або тарифів банку, які викладені на сайті банку, позичальник зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У заяві позичальника від 22.07.2006 року процентна ставка зазначена у розмірі 36,0 % річних. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 13.01.2016 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, копію якого долучено до позовної заяви. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач вказує, що відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем па час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. [PERSON] постійно проживала разом з [PERSON] на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів Позичальника та Відповідачки, де адресою реєстрації зазначено: [ADDRESS] . Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України, кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги, а тому на виконання вимог вищезазначеної норми закону банком 12.06.2017 року була направлена претензія кредитора до Другої Запорізької державної нотаріальної контори. 26.06.2017 року позивачем було отримано відповідь з Другої Запорізької державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі вищевказаної претензії ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач вважає, що згідно ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини, а з огляду на те, що [PERSON] з такою заявою до нотаріальної контори не зверталась, то вона прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого Позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачка не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 28.10.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив [PERSON] Лист-претензію. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Тобто, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, суд для правильного вирішення справи повинен встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті померлого [PERSON] жодна особа до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після нього не зверталася. Реєстрація за однією адресою не доводить, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , оскільки встановлення факту відсутності за життя у померлого будь-якого майна виключає саму можливість набуття права спадкування. Позивачем не надано жодного доказу, чи є після смерті [PERSON] майно, яке можливо було б успадкувати, та з чого воно складається, не визначена вартість цього майна. Крім того, доказів того, що відоме спадкове майно або будь яке інше спадкове майно отримано [PERSON] або іншим спадкоємцем у спадщину, матеріали справи також не містять і під час розгляду справи представником позивача надано не було. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача під час розгляду справи не заявлялося клопотань щодо надавання строку для надання відповідних доказів або щодо їх витребування, таких доказів суду не надано. Оскільки позивачем не надано доказів, які підтверджують, що саме [PERSON] є єдиним спадкоємцем після померлого [PERSON] , та яке саме майно одержано нею у спадщину та яка вартість цього майна, підстав для задоволення позовних вимог позивача за кредитним договором б/н від 22.07.2006 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] у загальній сумі 9318,47 грн. грн. не вбачається. Враховуючи наведене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовним вимог.

Outcome: dismissed