Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-30 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що ним було надано відповідачу позику грошові кошти в розмірі 30\~000 (тридцять тисяч) дол. США, що на дату подання позову за курсом Національного банку України складає 769\~200 (сімсот шістдесят дев`ять тисяч двісті) грн. 00 коп., що підтверджується відповідною розпискою від 27.07.2015, складеною та підписаною власноручно відповідачем у присутності двох свідків та поручителя. Суму боргу [PERSON] зобов`язувався повернути позивачу в строк до 27 липня 2016 року. Вищезазначеною розпискою також передбачено сплату щомісяця процентів за користування позикою в сумі, еквівалентній 500 дол. США. Враховуючи не повернення боргу у повному обсязі, позивач здійснив розрахунок заборгованості за процентами, що становить 24\~000 дол. США, що за курсом Національного банку України складає 615\~360 (шістсот п`ятнадцять тисяч триста шістдесят) грн. 00 коп. (період заборгованості з 27.07.2015 по 23.07.2019= 48 місяців х 500 дол. США = 24\~000 дол. США). Позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, а саме: суму боргу в розмірі 769\~200 (сімсот шістдесят дев`ять тисяч триста шістдесят) грн. 00 коп., проценти в сумі 615\~360 (шістсот п`ятнадцять тисяч триста шістдесят) грн. 00 коп., а разом 1\~384\~560 (один мільйон триста вісімдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп.; вирішити питання про розподіл судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення після розгляду справи по суті, документальне підтвердження судових витрат позивача буде надано суду не пізніше п`яти днів після розгляду справи по суті. 26.07.2019 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі. 02.03.2020 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Представник позивача неодноразово подавав заяви з уточненим розрахунком заборгованості у відповідності до курсу Національного банку України та кількості прострочених місяців, в остаточному варіанті просив суд стягнути з відповідача грошові кошти, а саме: суму боргу в розмірі 845 154 (вісімсот сорок п`ять тисяч сто п`ятдесят чотири) грн. 00 коп., проценти в сумі 870 599 (вісімсот сімдесят тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 00 коп., а разом 1\~715 753 (один мільйон сімсот п`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят три) грн. 00 коп. 21.09.2020 представник позивача подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги з урахуванням розрахунку заборгованості станом на 21.09.2020 підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. За приписами ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень представника позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, 27 липня 2015 року [PERSON] було надано [PERSON] позику в розмірі 30\~000 (тридцять тисяч) дол. США, що станом на дату ухвалення рішення становить 845\~154,00 грн. (=30\~000 дол. США х 28,1718 (офіційний курс Національного банку України станом на дату ухвалення рішення)), що підтверджується відповідною розпискою, складеною та підписаною власноручно відповідачем у присутності двох свідків та поручителя. Суму боргу [PERSON] зобов`язувався повернути позивачу в строк до 27 липня 2016 року. Вищезазначеною розпискою також передбачено сплату щомісяця процентів за користування позикою в сумі 500 дол. США, що становить 20 % річних, кожен місяць до 28 числа. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України зазначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним якщо виконання позичальником зобов`язання обмежується поверненням боргу. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов`язанням її повернення, та дату отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року № 6-79цс14. Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи не виконання взятих на себе зобов`язань, погоджуючись із розрахунком представника, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за позикою у розмірі 845\~154 (вісімсот сорок п`ять тисяч сто п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні правові висновки також викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18. Як було зазначено вище, суму боргу [PERSON] зобов`язувався повернути позивачу в строк до 27 липня 2016 року. Враховуючи вищезазначену позицію Великої Палати Верховного Суду, відповідно до якої проценти за позикою нараховуються лише в межах строку надання позики, приймаючи до уваги, що умовами розписки від 27.07.2015 чітко визначено строку повернення боргу, суд вважає за необхідне зазначити, що період нарахування відсотків, передбачених розпискою сторін становить 12 місяців (з 27.07.2015 по 27.07.2016), а розмір процентів, що підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] становить 169\~030,80 грн. (= 500 дол. США х 12 х 28,1718 (офіційний курс Національного банку України станом на дату ухвалення рішення). Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного та ст. ст. 526, 1046, 1047, 1048, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial