Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він передав відповідачу у позику грошові кошти в сумі 1200,00 євро строком до 03.11.2013 року та у випадку невиконання цієї умови зобов`язався повернути йому 2400,00 євро, а також винагороди в розмірі 1000,00 грн. за кожен місяць користування коштами до повного погашення заборгованості. 29.08.2018 року відповідач повернув йому еквівалент 200,00 євро заборгованості та 1500,00 грн. щомісячної винагороди за липень-серпень 2018 року. У подальшому відповідач кошти не повертав, чим ухиляється від виконання зобов`язань. Тому позивач просить стягнути на свою користь із відповідача заборгованість за договором позики в сумі 1200,00 євро, що еквівалентно 35160,00 грн., 12000,00 грн. за користування коштами та судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце рогляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи та вказав про підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило, відзиву на позов до суду не надав. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.10.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 1200,00 євро за курсом НБУ, які відповідач зобов`язався повернути позивачу до 03.11.2013 року, підтвердженням чому є письмова розписка, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 9). Окрім того, як убачається із змісту розписки, відповідач зобов`язався у випадку неповернення коштів у вказаний строк повернути позивачу отримані в позику кошти в подвійному розмірі - 2400,00 євро, а також сплатити позивачу щомісячну винагороду в сумі 1000,00 грн. Однак грошові кошти у визначений розпискою строк боржник позивачу не повернув. Таким чином, умови договору позики щодо повернення грошових коштів відповідачем не виконано, оскільки ним не надано суду доказів повернення позивачу отриманої в позику суму грошових коштів за договором. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) предає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Враховуючи обґрунтованість позовних вимог, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 1200,00 євро, що еквівалентно 35160,00 грн., 12000,00 грн. за користування коштами, що має бути повернено позивачу згідно укладеного між сторонами договору. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд присуджує з документально підтверджені понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 768,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved