Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

У листопаді 2014 позивач [PERSON] звернувся із наведеним вище позовом в якому просив: Визнати недостовірною інформацію про [PERSON], яка була поширена [PERSON] в інтерв'ю Українському національному інформаційному агентству «Укрінформ», розміщеному [INFO] року на сайті http://www.ukrinform.ua наступного змісту: «Як це виникло? Спочатку був створений офіс великих платників податків, де сконцентрували фактично всю міць країни. Потім було об'єднано моніторинговий, аналітичний, обліковий департамент, і фактично взято під контроль всі потоки, всі декларування. Паралельно під контроль потрапили конвертаційні центри, які існували за багато років до [PERSON]»; Визнати недостовірною інформацію про [PERSON], яка була поширена [PERSON] в інтерв'ю онлайн-виданню «Новое время» (http://nvua.net/), розміщеному [INFO] року на веб-сайті (http://nvua.net/), а саме у в відповідях на наступні запитання: запитання: «В чем проблема администрирования НДС? відповідь [PERSON]: «Дутые налоговые декларации. Этот налог всегда был суперкриминальным. Всегда вокруг него была какая-то схема. Единственное, что сделал [PERSON], - возглавил этот процесс и получил контроль над всем этим. Потом не удержался.» запитання: «Ваш предшественник [PERSON] в интернете попросил нас спросить, видели ли вы пятилетнюю стратегию развития Министерства доходов и что вас в ней не устраивает?» відповідь [PERSON]: «... коррупцию, которую он победил по-своему...» коментар журналіста: «Звучит как насмешка: «победил по-своему» ...» відповідь [PERSON]: «Как победил? Подчинил. Это тоже была работа. Ее цель была в том, чтобы увеличить бюджетные поступлення. Просто потом выстроилась такая вертикаль власти, что люди поняли: мы здесь надолго, потому можно делать разные вещи. Он ведь тоже не сразу стал заниматься схемами.»; Визнати недостовірною інформацію про [PERSON], яка була поширена [PERSON] в інтерв'ю «Зеркало недели. Украина.», розміщеному [INFO] року на веб-сайті «http://gazeta.zn.ua» («Зеркало недели. Украина.»), а саме: «товарищ [PERSON] годами уничтожал таможню, как таковую». Також просив зобов'язати відповідачів в строк не пізніше п'яти днів з дня набрання рішенням суду законної сили, спростувати недостовірну інформацію про [PERSON], яка була ними поширена. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що поширена та опублікована відповідачами інформація є негативною, недостовірною, порушує права і законні інтереси позивача, оскільки в статтях міститься посилання на вчинення безпосередньо позивачем низки протиправних та злочинних діянь. Ухвалою суду від 09.12.2014 позовну заяву [PERSON] в частині вимог до відповідача ТОВ «Медіа-Союз», що стосується поширення [INFO] інформації на Форумі підприємців України, що проходив в м. Києві, на яку є посилання на веб-сайті інформаційного порталу «Про Волинь» http:/provolyn.com/, залишено без розгляду (а. с. 68). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, з підстав наведених у позові. Представник відповідача ТОВ «ЗН УА» у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Представник Українського національного інформаційного агентства «Укрінформ» у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, подав письмові заперечення (а. с. 59) в яких зазначив, що відповідач не є автором, власником чи творцем жодних відомостей, які позивач вважає недостовірними, а відповідач [PERSON], який відповідав на запитання журналіста Укрінформу не є працівником відповідача. Також, представник у письмових запереченнях вказував на те, що [PERSON] є офіційною посадовою особою, керівником державного органу та відповідно виступав як джерело інформації, яка за своїм характером є відкритою. Отже, журналіст Укрінформу реалізував свої невід'ємні професійні права та повноваження на одержання інформації від посадових осіб про певні події. Представник ТОВ «Видавничий дім «Медіа-ДК» у судовому засіданні проти позову заперечував, подав письмові заперечення в яких зазначив, що в інтерв'ю з [PERSON] не містяться жодних фактичних даних щодо вчинення позивачем дій, що відповідають складу конкретних злочинів, передбачених діючим кримінальним законодавством, а спірні твердження носять виключно оціночний характер у вигляді критики та оцінки дій позивача як посадової особи. Відповідач [PERSON] та представник Державної фіскальної служби у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Письмових заперечень чи пояснень за позовну заяву до суду не направили, хоча право на подання письмових заперечень судом було роз'яснено. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, заслухавши осіб, які брали участь у справі, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 299 Цивільного кодексу України передбачено що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Стаття 68 Конституції України встановлює обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ч. 1 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (Далі за текстом Постанови Пленуму ВСУ № 1), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Зокрема, згідно ч. 2 п. 15 Постанови Пленуму ВСУ № 1 під поширенням інформації слід розуміти, зокрема: опублікування її у пресі, чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. З матеріалів справи та пояснень осіб, які брали участь у справі, судом встановлено, що [INFO] року на веб-сайті Українського національного інформаційного агентства «Укрінформ» було опубліковане інтерв'ю з [PERSON], в якому була поширена інформація наступного змісту: «Як це виникло? Спочатку був створений офіс великих платників податків, де сконцентрували фактично всю міць країни. Потім було об'єднано моніторинговий, аналітичний, обліковий департамент, і фактично взято під контроль всі потоки, всі декларування. Паралельно під контроль потрапили конвертаційні центри, які існували за багато років до [PERSON]» [INFO] року в інтерв'ю [PERSON] онлайн-виданню «Новое время» (http://nvua.net/), розміщеному на веб-сайті (http://nvua.net/), а саме у в відповідях на наступні запитання: запитання: «В чем проблема администрирования НДС? відповідь [PERSON]: «Дутые налоговые декларации. Этот налог всегда был суперкриминальным. Всегда вокруг него была какая-то схема. Единственное, что сделал [PERSON], - возглавил этот процесс и получил контроль над всем этим. Потом не удержался.» запитання: «Ваш предшественник [PERSON] в интернете попросил нас спросить, видели ли вы пятилетнюю стратегию развития Министерства доходов и что вас в ней не устраивает?» відповідь [PERSON]: «... коррупцию, которую он победил по-своему...» коментар журналіста: «Звучит как насмешка: «победил по-своему» ...» відповідь [PERSON]: «Как победил? Подчинил. Это тоже была работа. Ее цель была в том, чтобы увеличить бюджетные поступлення. Просто потом выстроилась такая вертикаль власти, что люди поняли: мы здесь надолго, потому можно делать разные вещи. Он ведь тоже не сразу стал заниматься схемами.»; [INFO] року в інтерв'ю [PERSON] Зеркало недели. Украина, розміщеному на веб-сайті «http://gazeta.zn.ua» («Зеркало недели. Украина.»), поширена інформація наступного змісту «товарищ [PERSON] годами уничтожал таможню, как таковую». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У поширеної відповідачами інформації йдеться мова про низку протиправних діянь позивача. Так, відповідачем [PERSON] вживаються фактичні твердження про те, що позивач перебуваючи на посаді Міністра доходів і зборів зловживав владою, створював та очолював «схеми» ухилення від сплати податків та зборів, створював «програмні» підприємства, а також про те, що державний бюджет України зазнав збитків внаслідок діяльності позивача та про знищення ним митниці. Тобто, дані твердження в розумінні ст. 30 Закону України «По інформацію» не є оціночними судженнями, оскільки містять фактичні дані про діяльність позивача та надають змогу перевірити вислови на предмет їх відповідності дійсності. Відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Як зазначено у ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Водночас відповідачі в судове засідання доказів достовірності інформації, яка є предметом судового розгляду суду не надали, вироку суду відносно позивача не надали. Представник відповідача Укрінформ в письмових заперечення як на підставу в відмові у задоволенні позові посилався на п. 3 частини 1 ст. 35 Закону України «Про інформаційні агентства» відповідно до якого інформаційне агентство, суб'єкти діяльності інформаційних агентств не несуть відповідальності за розповсюдження інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь і гідність громадян та організацій, порушує їх права і законні інтереси або являє собою зловживання свободою діяльності інформаційних агентств і правами журналіста, якщо ця інформація є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 17 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «журналіст та/або засіб масової інформації звільняється від відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, якщо суд встановить, що журналіст діяв добросовісно, та здійснював її перевірку». Однак, суд вважає, що відповідачами ТОВ «ЗН УА», Українське національне інформаційне агентство «Укрінформ», ТОВ «Видавничий дім «Медіа-ДК» у порушення свого професійного обов'язку не було здійснено перевірку викладеної інформації. У пункті 22 Постанови Пленуму ВС України № 1, Верховний Суд України роз'яснив, що оскільки спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, бо не має компенсаційного та майнового характеру, а тому на засоби масової інформації може бути покладено обов'язок опублікувати спростування. Оскільки, відповідач Укрінформ поширюючи інтерв'ю [PERSON] відносно позивача не переконався у достовірності такої інформації, та відповідно до п. 22 вказаної Постанови вимоги позивача до відповідача Укрінформ є доведеними і підлягають задоволенню. За таких обставин, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають присудженню понесені та документально підтверджені судові витрати позивача в сумі 243,60 грн. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved