Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

У листопаді 2013 року до суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» з вказаним позовом до [PERSON], просили позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 38887 грн. 39 коп. та судові витрати, понесені банком. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду направив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове не з'явився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заперечення проти позову. Представник відповідача [PERSON] у судове не з'явилася, про дату розгляду справи була повідомлена належним чином, на адресу суду направила клопотання про розгляд справи за її відсутності та за відсутності відповідача. У відповідності до положень ст. 224 Цивільно-процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне: 27.08.2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 03007525350, згідно якого Відповідач отримав кредит на споживчі цілі в сумі 50381,00 грн. з кінцевим терміном повернення 10.09.2013 року. Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на укладення 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» договору купівлі-продажу кредитного портфелю, отримав право грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення, зокрема, за кредитним договором № 03007525350. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якого настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Згідно до ст. 1080 ЦК України, договір факторингу е дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ТОВ «ПростоФінанси» було відступлено право грошової вимоги за Кредитним договором №03007525350 від 27.08.2008 року. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У порушення умов Кредитного договору, Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого, має прострочену заборгованість. Розрахунками, наданими позивачем, підтверджується наявність заборгованості відповідача перед банком станом на 10.10.2013 року, на суму 38887,39 грн., з яких: - 23192,34 грн. - заборгованість за кредитом; - 6663,59 грн. заборгованість по відсотках; - 3143,76 грн. заборгованість по комісії; - 5887,70 грн. - неустойка. Відповідач у своїх запереченнях на позовну заяву розмір заборгованості визнав частково, просив зменшити розмір пені, посилаючись на тяжке матеріальне становище та перебування на його утриманні малолітньої дитини, дружини, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. В підтвердження надав суду довідку про заробітну плату, копію свідоцтва про народження дитини, копію свідоцтва про одруження. Враховуючи викладене, суд вважає достовірно доведеним факт невиконання [PERSON] свого зобов'язання, що випливає з кредитного договору, в зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за кредитом, простроченої заборгованості за відсотками, є законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача, щодо стягнення з відповідача неустойки за неналежне виконання зобов'язань в розмірі 5887,70 грн., суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 3 статті 551 ЦК України, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В Постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» N 5 від 30.03.2012р., зазначено, що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). За таких обставин, враховуючи те, що відповідач не ухилявся від виконання зобов'язань та частково погашав кредит, відсотки, комісію за користування кредитними коштами, а також приймаючи до уваги скрутне матеріальне становище відповідача, який має на утриманні малолітню дитини, дружину, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, отримує мінімальну заробітну плату та є єдиним годувальником в сім'ї, суд вважає за необхідне зменшити розмір нарахованої неустойки та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку в розмірі 500,00 грн. Статтею 88 ЦК України передбачено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 334,99 грн.

Outcome: partial