Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

У липні 2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») звернулось до суду з позовом, уточненим у подальшому, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Одеської міської ради, посилаючись на те, що відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» АТ «Альфа-Банк» належить на праві власності квартира [ADDRESS] , яка була передана колишнім власником - [PERSON] , в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №2006/670/151 від 21 листопада 2006 року в іпотеку. Позивач зазначав, що правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру [ADDRESS] було відповідне застереження в п.п. 4.5.3 Договору іпотеки від 21 листопада 2006 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. 30 січня 2020 право власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру [ADDRESS] , було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Отже, АТ «Альфа-Банк» є єдиним власником квартири [ADDRESS] . Позивач вважає, що з втратою права власності на квартиру, втрачається і право користування нею. Стверджував, що згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 23 березня 2020 року, в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані відповідачі:[PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований в даній квартирі після укладення договору іпотеки. Реєстрація відповідачів в квартирі [ADDRESS] порушує права АТ «Альфа-Банк», як власника майна на розпорядження своєю власністю. Посилаючись на порушення своїх прав власника, позивач просив суд визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 20 липня 2020 року по справі було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 41-42). Ухвалою суду від 22 вересня 2020 року до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (т. 1 а.с. 102-103) Ухвалою суду від 22 жовтня 2020 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 131-132). Ухвалою суду від 29 березня 2021 року провадження у цивільний справі №521/10658/20 за позовом АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] , треті особа, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Одеської міської ради, орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право на користування майном, та зняття з реєстраційного обліку було зупинено до набрання законної сили рішенням по цивільній справі №520/15833/19 за позовом АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання втрати права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку (т. 2 а.с. 67-69). Ухвалою суду від 12 травня 2021 року провадження по справі було поновлено (т. 2 а.с. 89-90). Ухвалою суду від 08 червня 2021 року по справі було закрито провадження в частині позовних вимог АТ «Альфа-Банк»до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування майном та зняття з реєстраційного обліку у зв`язку з набранням законної сили рішення Малиновського районного суду від 03 червня 2020 рокупо цивільній справі №520/15833/19 за позовом АТ «Альфа-Банк»до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання втрати права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку (т. 2 а.с. 118-120). Представник позивача, діючий за довіреністю від 20 листопада 2020 року, в судове засідання не з`явився, надав заяву про підтримання позовних вимог та просив суд розглянути справу за його відсутністю, не заперечував про розгляду справи в порядку заочного провадження. Раніше надавав письмові пояснення по справі (т. 1 а.с. 16, 17-18, т. 2 а.с. 98-101, 102, 103-104). Відповідачка [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, раніше надала заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд розглянути справу за її відсутності (т. 2 а.с. 44). Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідачки, яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , та не повідомленням нею про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд, зі згоди представника позивача, вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, надали заяви про слухання справи за їх відсутності (т. 2 а.с. 9-10, 11, 58). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Законом України «Про іпотеку» та Цивільним Кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що АТ «Альфа-Банк», на підставі рішення загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 10 вересня 2019 року про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», є правонаступником АТ «Укрсоцбанк». Рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-банк» з дати, визначеної у передавальному акті, а саме - з 15 жовтня 2019 року (т. 1 а.с. 13, 14-19). Судом встановлено, що АТ «Альфа-Банк» є юридичною особою та діє на підставі Статуту (т. 1 а.с. 20-24, 25). Встановлено, що 21 листопада 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та[PERSON] було укладено Кредитний договір №2006/670/150 від 21 листопада 2006 року. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором №2006/670/150 від 21 листопада 2006 року, між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] 21 листопада 2006 року був укладений Іпотечний договір, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку АКБСР «Укрсоцбанк» квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 10 лютого 1997 року (т. 1 а.с. 5-6, 7, 161-162). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 30 жовтня 2017 року за АТ «Укрсоцбанк» було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 212-214). Отже, з 30 жовтня 2017 року право власності на квартиру [ADDRESS] , було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк». Судом встановлено, що 30 січня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі передавального акту від 11 жовтня 2019 року було зареєстровано за АТ «Альфа-Банк» право власності на квартиру [ADDRESS] , номер запису про право власності: 35308179 (т. 1 а.с. 8). Таким чином, АТ «Альфа-Банк» є єдиним власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 1 а.с. 8). Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 23 березня 2020 року, в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 9, 160). Встановлено, що 10 червня 2020 року АТ «Альфа-Банк» направило на ім`я[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вимогу про добровільне виселення (т. 1 а.с. 10, 11, 12). Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 червня 2020 року (справа №520/15833/19), яке набрало законної сили 29 березня 2021 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі ст. ст. 319, 321 ЦК України було визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 79-80, т. 2 а.с. 107-109). З матеріалів справи вбачається, що 25 вересня 2018 року в порушення умов іпотечного договору від 21 листопада 2006 року без згоди власника квартири [ADDRESS] , а саме АТ «Укрсоцбанк», був зареєстрований малолітній [PERSON] , [INFO] . Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. При вирішенні спору щодо позбавлення особи права користування житловим приміщенням необхідно встановлювати характер спірних правовідносин, відрізняти норми, які регулюють різні за змістом відносини та застосовувати норми права, які регулюють саме цей вид правовідносин. У випадках коли спір стосується права користування державним чи комунальним житловим фондом, то ці правовідносини регулюються нормами ЖК Української РСР, а коли спір стосується права користування приватним житлом, то такі відносини регулюється також цивільним законодавством. Аналогічні положення містить також стаття 156 ЖК Української РСР, яка передбачає, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] до 30 жовтня 2017 року належала на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 10 лютого 1997 року [PERSON] , яка разом з членами своєї сім`ї була зареєстрована в ній. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в квартирі [ADDRESS] ,але проживає за місцем проживання матері [PERSON] , яка не була власником зазначеної квартири та визнана за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 червня 2020 року (справа №520/15833/19), яке набрало законної сили 29 березня 2021 року, такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що під час реєстрації малолітнього [PERSON] , [INFO] ,в квартирі [ADDRESS] законний представник малолітнього не отримував від АТ «Укрсоцбанк», який на той час був власником та іпотекодержателем вказаної квартири, дозволу на реєстрацію. Таким чином, суд вважає, що реєстрація малолітнього [PERSON] , [INFO] ,в квартирі [ADDRESS] була проведена незаконно та з порушенням діючого законодавства, оскільки реєстрація була проведена без згоди власника квартири. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» про визнання [PERSON] , [INFO] ,таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідачкою по справі до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідачка також розпорядилися на власний розсуд. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Outcome: approved