Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) відповідно до вимог якого просив судстягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором - 3 553,00 грн. та судовий збір. Вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами виникли договірні відносини на підставі Договору №ОО 2608 від 26.08.2016 року за умовами якого позивач зобов'язувалась передати у власність відповідачу набір косметики, а відповідач мала прийняти її та сплатити відповідну суму коштів. Як вбачається з акту приймання-передачі, набір косметики передано відповідачу, претензій щодо товару відповідач не висловлювала. Таким чином як зазначає позивач, він виконав свої зобов'язання за договором та передав косметику, проте відповідач власні зобов'язання не виконала в повному обсязі та не сплатила вартість товару, що становить 16 910,00 грн. Вказана сума за умовами договору мала бути сплачена не пізніше 26.06.2017 року. Позивач зазначає, що відповідач сплатила суму 13 357,00 грн., одна залишилась заборгованість розмір якої становить 3 553,00 грн. Ухвалою суду від 29.11.2017 року відкрито провадження у справі. Разом з тим, 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Враховуючи вимоги ст.ст. 11, 274 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що розгляд даної справи можливо продовжити за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову. При цьому відповідач, оскільки вона є пенсіонером, просила суд розстрочити виконання рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до положень статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 202 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.626 ЦК України). Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст.527 ЦК України). У відповідності до положень статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). У відповідності до положень статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні, 26.08.2016 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON](згідно договору - продавець) та [PERSON](згідно договору - покупець) був підписаний договір купівлі-продажу №ОО-2608 за умовами якого продавець зобов'язувався передати у власністьпокупця комплекс товарів і посуг по догляду за шкірою обличчя (далі - товари) в асортименті та кількості встановлених Договором, що визначається в переліку №1 (специфікації), а покупець зобов'язується прийняти цей товар згідно Акту приймання-передачі товару та сплатити за нього 16 910,00 грн. Як зазначено в договорі, оплата здійснюється єдиноразовим платежем або частинами. покупець оплачує товар наступним чином: перший платіж (завдаток) вноситься в касу продавця в розмірі 3 000,00 грн., а залишок вартості товару в розмірі 13 910 грн. Покупець сплачує продавцю рівними платежами в сумі 1 391 грн. протягом десяти місяців не пізніше 26-го числа кожного місяця, але не пізніше 26 червня 2016 року. На виконання п.2.1 Договору між сторонами був підписаний Акт приймання-передачі товару у відповідності до якого на виконання умов Договору купівлі-продажу продавець передав покупцю, а покупець прийняв товар - косметичний набір для догляду за шкірою обличчя із складовими та комплектацією вказаному в Переліку №1 (специфікація) до Договору купівлі-продажу. Як зазначено, претензій щодо переданого товару і виконанню умов Договору купівлі-продажу у покупця немає. Отже, у відповідності до положень п.2.3 Договору вважається, що зобов'язання Продавця є виконаними. Як зазначив представник позивача в позовній заяві, відповідач сплатила йому за договором - 13 357,00 грн. Залишок не сплаченої суми становить 3 553,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому покупець зобов'язаний оплатити товар в грошах, а продавець має право вимагати від покупця відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманого товару, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за наданий товар. Відповідачем не надано суду доказів проведення оплати за договором в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно із ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Для вирішення питання про нарадання розстрочення судового рішення відповідачем не надано суду жодних доказів щодо її матеріального стану, а також інших суттєвих обставин, за яких суд міг би вирішити поставлене питання, а отже підстав для розстрочення судового рішення не встановлено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 3 553,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved