Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

У квітні 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить суд: - визнати недійсним Кредитний договір від 17.01.2020 року, укладений між ТОВ «СС ЛОУН» та від імені [PERSON] невідомою особою, в повному обсязі, з моменту укладення договору; - стягнути з ГОВ «СС ЛОУН» на мою користь грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 1 0 000 гривень; - стягнути з ТОВ «СС ЛОУН» на мою користь збитки у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 17 010 гривень; - стягнути з ТОВ «СС ЛОУН» на мою користь судові витрати по сплаті судового збору. Так, позивач просить суд захистити його права споживача, порушені відповідачем, оскільки позивач вказує, що він не укладав договору кредитування, а примусове стягнення заборгованості порушує його права, а тому є необхідність застосуванням наслідків недійсності зазначеного правочину. Ухвалою суду від 27.01.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення виявлених недоліків. 23.04.2020 до суду надійшла заява про усунення недоліків, при вивченні якої встановлено, що вимоги ухвали від 02.06.2020 виконано. 04.06.2020 ухвалою Печерського районного суду м. Києва суду було відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» (01024, м.Київ, вул. Басейна, 6) копію кредитного договору, укладеного 17.01.2020 між [PERSON] до Товариством з обмеженою відповідальністю «СС Лоун», оригінал якого надати для огляду в судовому засіданні. 19.10.2020 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 17 січня 2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» та [PERSON] було укладено в електронній формі Кредитний договір №771005-А. Згідно п.2.1. Кредитного договору Товариство надало Позичальнику кредит в сумі 4600,00 (чотири тисячі гривень 00 коп). Згідно п.1.2. Кредитного договору Строк, на який надається кредит - 25 календарних днів, тобто до 10.02.2020р. Кредитний договір було укладено на підставі Примірного договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «СС Лоун», що затверджені наказом №0110-1 від 01.10.19р. Кредитний договір та Правила були розміщені у вільному доступі на Веб-сайті Товариства www.ccloan.ua і будь-яка особа, яка бажає отримати кредит має можливість ознайомитись з цими документами перед укладанням Кредитного договору. Так, відповідач вказує, щодо порядку укладання Кредитного договору та здійснення ідентифікації та верифікації вказує, що позивач зайшов на Веб-сайт відповідача www.ccloan.ua, де він мав змогу ознайомитись з текстом примірного Кредитного договору, Правилами, інформацією щодо умов надання та погашення кредиту (сума та строк кредиту, розмір процентної ставки, розмір річної процентної ставки загальна вартість кредиту для споживача, розмір пені тощо) інформацією, передбаченою частиною І етапі 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією Товариства, фінансовим звітом тощо (вказані документи та інформація знаходяться за посиланням https://www.ccloan.ua/ru/yurydycheskaya-ynformatsyya/). Згідно п.4.1. Правил з метою отримання кредиту позичальник має бути зареєстрований в ІТС Товариства. Правила в свою чергу визначають: - умови надання кредиту; - порядок надання кредиту; - порядок підписання електронного договору; - порядок нарахування процента та повернення кредиту, - програма лояльності; - згода позичальника на обробку персональних даних; - відповідальність сторін; - порядок вирішення спірних питань; - порядок зберігання договорів та інших документів, пов`язаних з наданням кредиту; - порядок доступу заявників/позичальників до договорів, додатків до них та іншої інформації, пов`язаної з наданням кредитів; - облікова та реєструючи система товариства; - порядок проведення внутрішнього контролю щодо дотримання законодавства та внутрішніх регламентуючих документів при здійсненні операцій з надання кредитів; Відповідач вказує, що надалі позивач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, що свідчить, що позивач ознайомився з Правилами та іншою наданою йому інформацією. Під час здійснення реєстрації в ІТС товариства, а також з метою виконання вимог закону щодо ідентифікації позивача в ІТС відповідача, позивач: - надав всі свої особисті дані (ПІБ, паспортні дані; дату та рік народження, ідентифікаційний номер, свій номер мобільного телефону, електронну пошту, місце роботи та розмір місячного доходу, номер телефону роботодавця, ПІБ контактної особи та її номер мобільного телефону, адреса реєстрації місця проживання). Наділі Товариство направило позивачу на його мобільний номер телефону [NUMBER] 17:20:32 SMS-повідомлення з кодом « [NUMBER] », який позивач ввів у відповідне поле в ІТС товариства, в результаті чого було створено обліковий запис позивача; - надав згоду на обробку персональних даних, шляхом проставлення електронної відмітки, як того вимагає ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних»; - пройшов процедуру верифікації своєї платіжної картки [NUMBER] , на яку в подальшому були перераховані кредитні кошти (копія відповідної сторінки з ІТС Товариства, оригінали довідок АТ КБ «Приватбанк» від 24.07.2020р. та №E.42.0.0.0/4-126546 та від 24.07.2020 №Е.42.0.0.0/4-126545, копія договору №3537 від 08.08.2019р. про надання послуг в системі LigPay, витяг з реєстру наданих кредитів, здійснених за допомогою сервісу LigPay АТ КБ «Приватбанк», згідно Договору №3537 від 08.08.2019р., а також картка рахунку 376 за період з 17.01.2020 по 13.07.2020р. по договору №771005-А; - створив особистий кабінет, пароль та логін доступу до особистого кабінету; - зайшов в свій особистий кабінет з використанням логіну та пароля; - подав в ІТС Товариства кредитну заявку (в якій він обрав бажану суму і строк кредиту). Під час реєстрації в ІТС відповідача позивачу ще раз надавалась можливість ознайомитись з правилами шляхом перенаправлення (відсилання) на них за посиланням ПРАВИЛА НАДАННЯ ГРОШОВИХ КОШТІВ У ПОЗИКУ ТОВ «СС ЛОУН». З інформацією зазначеною в ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Позивач ознайомився в ІТС Товариства шляхом перенаправлення (відсилання) на неї за посиланням https://www.ccloan.ua/ru/yurydycheskaya-informatsiya/, що повністю відповідає вимогам п.п.4, 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», про що, як зазначає, позивач поставив відповідні відмітки. Проставленням вказаних відміток позивач підтвердив, що він ознайомлений з текстом Правил та прийняв їх умови, а також підтвердив, що Відповідач надав йому інформацію передбачену ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Представник відповідача вказує, що більше того, без проставлення вищевказаних відміток позивач не зміг би завершити процес подачі кредитної заявки в ІТС Товариства (тобто кнопка «Создать заявку» була б не активна і позивач не мав би можливості перейти на іншу сторінку в ІТС Товариства). Також, у відзиві зазначається, що після погодження відповідачем умов Кредитного договору позивач уклав з Товариством електронний Кредитний договір, який був підписаний позивачем за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору «[NUMBER]», який був направлений на мобільний номер телефону Позивача [NUMBER] 17.01.2020р. о 17 год.40 хв.26 сек. Вказаний порядок укладання Кредитного договору повністю відповідає Правилам Товариства та вимогам п.п. 6, 8 ст.11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, представник стверджує, що позивачем були вчиненні всі дії для отримання кредиту. Окрім цього, вказує, що посилання позивача на відсутність істотних умов кредитного договору є безпідставними, оскільки , згідно п. 13.6. Кредитного договору усі не врегульовані цим Договором правовідносини сторін регулюються Правилами та чинним законодавством України. Згідно умов п.13.3. Кредитного договору, Правила розміщені на сайті Кредитодавця за посиланням https://www.ccloan.ua/ru/yuridichna-informatsiya/. Укладанням цього Договору Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з текстом Правил. До того ж згідно в пунктів 13.7 -13.10 Кредитного договору Позичальник підтверджує (гарантує), що: - укладаючи договір, Позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими; - під час укладання Договору не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди, або збігу тяжких обставин; - на момент укладання Договору він не є жодним чином обмеженим законом, іншим нормативним актом, судовим рішенням, або іншим, передбаченим чинним законодавством України, способом, укладати правочини та виконувати всі умови, що з них виникають; - отримав від Кредитодавця до укладання цього Договору інформацію, зазначену в ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; - повідомлений про свої права відповідно до ст.8 Закону України «Про захист персональних даних»; - інформація, надана Кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання; - отримав від Кредитодавця повну і достовірну інформацію про особу Кредитора та про місцезнаходження, а також умови отримання кредиту; Також умовами Кредитного договору Позичальнику доводиться мета обробки персональних даних позичальника, умови відступлення права вимоги за Кредитним договором, реквізити Нацкомфінпослуг та Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів тощо. Крім того, відповідач не обмежував позивача у часі при здійсненні ознайомлення з інформацією та документами про продукцію відповідача, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця), що розміщені на веб-сайтї Товариства та в паспорті споживчого кредиту. Вся інформація була надана у чіткій, зрозумілій формі, яка тлумачиться однозначно та в порядку визначеному чинним законодавством. Відповідач не вводив позивача в оману при здійснені ним вибору та не примушував позивача до укладання Кредитного договору та здійснення несвідомого вибору. До того ж, у випадку незгоди позивача з умовами отримання чи погашення кредиту та/або іншою наданою/розміщеною на веб-сайті інформацією, позивач мав можливість відмовитись від отримання кредиту та не укладати Кредитний договір з відповідачем, натомість позивач уклав з відповідачем Кредитний договір та отримав кредит. Також, відповідач не погоджується з посиланням позивача на норми Закону України «Про споживче кредитування», оскільки станом на дату укладання Кредитного договору (17.01.2020р.) кредитний договір було укладено на строк 25 календарних днів і на суму 4000,00 грн, що не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору, норми Закону України «Про споживче кредитування» не поширюються на Кредитний договір. Окрім цього, 12.02.2020 р. позивач повністю сплатив відповідачу свою заборгованість за Кредитним договором, тобто на сьогоднішній день позивач не має будь-якої заборгованості перед відповідачем за Кредитним договором. Таким чином, представник відповідача стверджує, що позивач своїми діями підтвердив факт укладання Кредитного договору і не заперечував його дійсність. З врахуванням зазначеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. 25.03.2021 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та призначено до розгляду справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщенням на сайті Печерського районного суду м. Києва інформації про час та місце розгляду справи. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, з обґрунтувань позивача вбачається, що 09.02.2020 року, позивачу надійшло СМС повідомлення від ТОВ «СС ЛОУН», про заборгованість за кредитним договором від 17.01.2020 р. Позивач вказує, що не подавав заявку на оформлення кредиту, відповідно ніяких зобов`язань перед зазначеною організацією не має. Разом з тим, через бюро кредитних історій дізнався, що на його ім`я оформлено ще декілька кредитів, один з яких в ТОВ «СС ЛОУН» на суму 4 000,00 гривень. Позивачу відома інформація, куди виводилися грошові кошти, зокрема, ТОВ «СС ЛОУН» на карту № [NUMBER] . Укладення зазначеного вище правочину відбулося поза волею позивача, якісь шахраї, скориставшись наявністю в них даних, оформили кредит в ТОВ «СС ЛОУН», представники якого, в свою чергу, не встановили та не перевірили особистість позичальника, надали кредит іншій особі. Вважаю зазначені дії незаконними та такими, що порушують Конституційні права позивича, у зв`язку з чим, вимушений звернутися до суду із зазнаною позовною заявою Позивач вказує, що ситуація, яка виникла між ним та ТОВ «СС ЛОУН», негативно відображається на його психічному та емоційному стані, оскільки позивач постійно відчуває психологічний тиск, що впливає на спосіб життя позивача. Таким чином, із урахування об`єму та характеру завданих йому моральних страждань, ступеню вини представників ТОВ «СС Лоун», а також вимог розумності та справедливості, діями останніх позивачу завдано значну моральну шкоду, яку вын оцінює в 10 000 гривень. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Згідно ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Отже інформація, яка повинна бути надана до моменту укладання договору однією із сторін є частиною пропозиції та істотною умовою договору, оскільки обов`язковість її оприлюднення прямо передбачена Законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення. Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1 статті 575 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними», роз`яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним необхідно перевіряти додержання ст.ст.215,1048-1052,1054-1055 ЦК України, та ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів». Окрім цього, варто зазначити, що у статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. В обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Так, згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями15 і 23 цього Закону. Зі змісту оспорюваного кредитного договору убачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Товариство виконало вказані вимоги закону та визначив термін погашення заборгованості по кредиту, визначив сукупну вартість кредиту і проценти, розписав, які суми позивач зобов`язаний буде сплатити. Із вище викладеного суд приходить до висновку, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення укладання такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Також, в свою чергу, відповідачем у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у договорі. Позивач не мав претензій стосовно умов кредитного договору при його укладенні. Також Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався. Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновків, що позивач ознайомився та погодився на умови кредитного договору, що підтверджується підписом останнього на договорі, що дозволяє дійти висновку, що позивач будучи повнолітньою, дієздатною особою в повній мірі розумів взяття на себе зобов`язань та настання наслідків за їх не виконання. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору. Також, вбачається, що відповідач виконав всі зобов`язання за кредитним договором, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору після чого на добровільній основі підписали його. Підписанням договору кредитного позивач погодився з усіма умовами даного правочину і прийняла на себе зобов`язання щодо його виконання, маючи можливість детально вивчити його та вирішити питання щодо взяття на себе зобов`язань перед відповідачем, однак позивач цього не зробив, використавши кредитні кошти на свій розсуд. Таким чином, кредитний договір укладений у спосіб і у формі, що не суперечать чинному законодавству. В кредитному договорі передбачені всі права та обов`язки сторін, умови щодо його виконання, а також умови його припинення. Позивач добровільно погодився на укладення спірного правочину на встановлених відповідачем умовах та не порушував питання про розірвання договору, а отже, не вважав його неукладеним або недійсним. Таким чином, суд прийшов до висновку, що доводи позивача є необґрунтованими та не доведеним. Разом з цим, суд звертає увагу позивача, що останній при розгляді питання про стягнення з останнього заборгованості, вправі оскаржувати розрахунки фінансової установи та не погоджуватись з ними. Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, варто зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не мо же ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.. Так, позивач зазначає, що ,на його думку дії відповідача призвели до завдання моральної шкоди. При цьому, в матеріалах справи, позивачем не наведені належні обґрунтування позовних вимог, не наведено доказів та не доведено фактів завдання моральної шкоди, не вказано, з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що «існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. На підставі викладеного, перевіривши матеріали справи, з`ясувавши усі фактичні обставини, дослідивши наявні докази, надавши їм належну оцінку, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з урахуванням тих обставин, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених чинним законодавством правових підстав для визнання такого договору недійсним, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed