overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів у сумі 1 000,00 грн. на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Позов мотивований тим, що відповідач є батьком дитини, однак матеріальної допомоги на її утримання не надає. На зазначених підставах просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги у повному обсязі. Відповідач позов визнав часткового та пояснив, що має можливість сплачувати аліменти в сумі 350,00 - 400,00 грн., оскільки не працевлаштований та має випадкові заробітки. Він також за можливості надає допомогу своїй непрацездатній матері, яка також є інвалідом. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Як стверджує позивач, [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно з ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач не працевлаштований та має нерегулярний дохід. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти, проте їх розмір визначає у сумі 500,00 грн. виходячи з наступного. На думку суду розмір аліментів, які згоден сплачувати відповідача, є недостатніми для утримання дитини віком 3 роки, яка знаходиться лише на утримання своєї матері. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо неспроможності сплачувати щомісячно аліменти на утримання дочки більше 400,00 грн., оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин, які мають бути враховані судом при визначенні розміру аліментів. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 180-184, 191 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 24 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 893. В обгрунтування вимог позивач посилається на те, що подружні стосунки з відповідачем не склалися через різні погляди на сімейне життя, права та обов'язки подружжя. Відповідач не рахується з її думкою, матеріально сім'ю не забезпечує, влаштовує скандали та бійки, що негативно впливає на неї та їхню дитину. Внаслідок цього подальше сімейне життя і збереження шлюбу стало неможливим, що суперечить її інтересам. Шлюб існує лише формально. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду повторно не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 24 листопада 2009 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 24 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області. Із пояснень позивача вбачається, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не проживають разом з серпня 2011 року. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між - [PERSON] та [PERSON] розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася у суд із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 10 вересня 2010 року вона перебуває з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Шахтарську Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис № 263. Вказала, що нормальні сімейні стосунки не склалися через різні погляди на життя, від чого подружжя весь час сварилося. На даний час шлюбно-сімейних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Просила вказаний шлюб розірвати, залишити шлюбне прізвище. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи сповіщалися судом завчасно та належним чином. Надали суду заяви про підтримання позовних вимог у повному обсязі, просили розглядати справу у їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином. Поважність причин неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 10 вересня 2010 у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Шахтарську Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис № 263 (а.с. 3). Причиною розірвання шлюбу послужило різне ставлення до життя, від чого подружжя весь час сварилося, відсутність у сімейних відносинах почуттів взаємної любові, дружби, взаємодопомоги. Шлюб існував формально, на даний час шлюбно-сімейні відносини не підтримують, проживають окремо з березня 2011 року, спільного господарства не ведуть, примирення неможливо. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї за неможливе. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню з причини неможливості подальшого сумісного життя подружжя і збереження сім'ї. [PERSON] залишити шлюбне прізвище та дозволити надалі іменуватися ним, так як відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] (позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (відповідач) про розірвання шлюбу. У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 09.11.1991 року Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції; сімейне життя з відповідачем не склалось, між подружжям виникали постійні сварки; позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена; просила шлюб розірвати. Ухвалою від 09.12.2013року було надано термін для примирення строком на 3 місяці. Примирення не відбулось. 11.03.2014 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, при цьому зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 11.03.2014 року від відповідача надійшла заява, в якій він зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Просить розглядати справу без його участі. Вивчивши матеріали суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому 09.11.1991 року Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 18). Сторони тривалий час не ведуть сумісне господарство, не підтримують шлюбні відносини. Їх сім'я розпалася з причини несумісності характерів, постійних сварок, які виникали між подружжям, що в результаті послужило підставою до того, що між сторонами були втрачені почуття любові та поваги та призвело у підсумку до остаточного розпаду сім'ї. Вказані обставини підтверджуються поясненнями у позовній заяві, які підтримав позивач та визнала відповідач. Відповідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Дотримуючись ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. При постановлені рішення, суд враховує те, що сторони наполягали на розірванні шлюбу, сімейно-шлюбні відносини припинені, а тому приходить до висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно та примирення бути не може.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до Вербської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, вказавши, що [INFO] року померла їхня мати [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка та майновий пай на території Вербської сільської ради. Оформити спадщину в нотаріальній конторі позивачі не можуть із-за відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку серії ВН № 050711, що, крім того, був помилково виданий на дівоче прізвище матері - «[PERSON]». З цих підстав позивачі просили суд визнати за ними в рівних долях право власності на земельну ділянку та майновий пай. В судове засідання позивачі не з'явилися, надіслали суду заяву, в якій просили позов задовольнити та розглядати справу за їхньої відсутності . Представник відповідача до суду не з'явився, але надав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] року в селі Вербка Крижопільського району Вінницької області померла [PERSON]. До складу спадкового майна входить земельна ділянка та майновий пай на території Вербської сільської ради. Право власності на майновий пай підтверджується майновим сертифікатом серії ВІ ІХ № 000144. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 050711 помилково було видано на ім'я «[PERSON]», тобто в ньому вказано дошлюбне прізвище спадкодавця [PERSON], яке згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] було «[PERSON]». З довідки приватного нотаріуса Крижопільського районного нотаріального округу [PERSON] № 407/01-16 від 12.11.2013 року вбачається, що нотаріальне оформлення спадщини неможливе через неправильне написання у державному акті на право приватної власності на землю прізвища власника земельної ділянки та через втрату державного акту. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно повідомлення Крижопільської державної нотаріальної контори № 247/01-16 від 19 грудня 2013 року до майна померлої спадкова справа не заведена. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], третя особа: Товарна біржа «Українська Біржа Нерухомості» про визнання договору обміну нерухомого майна дійсним. В обґрунтування позову позивачі вказують, що 18 листопада 1997 року вони склали через «Українську Біржу Нерухомості» / Криворізької філія/ договір обміну між ними та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Вказаний договір був зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості /Криворізька філія/ під № 163 /. Після складення договору обміну, вони переселились в квартири і зареєстрували житло на своє ім'я в бюро технічної інвентаризації, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 21.11.1997 р. В цей час їм необхідно розпорядиться своїм житлом. Але вони цього зробити не можу, тому що нотаріуси відмовляються робити угоду тому що згідно діючого законодавства цей договір не має юридичної сили, бо він не завірений нотаріусом і рекомендовано звернутися до суду. Просять визнати дійсним договір обміну від 18 листопада 1997 року між [PERSON], [PERSON], мешканцями [ADDRESS], з однієї сторони, та [PERSON], який мешкав [ADDRESS], [PERSON], який мешкав м. Кривий Ріг, вул. Тимирязєва, буд.. № 3, кв. 53, [PERSON], яка діяла за себе та за свою неповнолітню доньку -[PERSON], [INFO]. з другої сторони. Позивачі звернулися до суду с заявами про підтримку позову та розгляд справи без їх участі. Відповідачі в судове засідання не з’явилися, звернулися до суду с заявами про визнання позову та розгляд справи без їх участі. Третя особа - Товарна біржа «Українська Біржа Нерухомості» про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, судове засідання свого представника не надіслала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити із слідуючих обставин. Відповідно із ст.220 ч.2 ЦК України , якщо сторони домовилися щодо усіх умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року – угоди які були вчинені на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню, а документом який підтверджує право власності на нерухомість являється договір зареєстрований на біржі. Закон «Про товарну біржу» є спеціальним Законом по відношенню до загальних норм ЦК України, а тому повинен діяти: і нотаріально реєстрація договору не потрібна. На підставі ст. 220 ч.2 ЦК України, ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що з літа 2013 року з відповідачем спільного господарства не веде, шлюбні стосунки припинені. Від шлюбу має дитину [PERSON]. За час спільного проживання подружжя переконалася, що немає спільних інтересів, окрім виховання дитини. Подружжя не підтримує сімейних та шлюбних відносин. Питання щодо місця проживання та виховання дитини ними вирішено добровільно. Дитина вподальшому буде проживати з матір'ю. Спір про майно відсутній. Примирення між подружжям неможливе. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов, розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечував. Суд вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають в шлюбі з 02 вересня 2008 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1495 (а.с. 6). З пояснень представника позивача вбачається, що сім'я [PERSON] фактично розпалась. Через несумісність характерів, різні погляди на життя. Фактичні шлюбні відносини припиненні з серпня 2013 року. Сторони спільного господарства не ведуть. Від шлюбу є малолітня дитина - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

У листопаді 2013 року Виконавчий комітет Керченської міської ради АР Крим звернувся до суду з позовом до відповідачів про виселення із самовільно зайнятого жилого приміщення та зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивує тим, що згідно довідки №1985 від 2210.2013 року квартира [ADDRESS] є вільною жилою площею Керченської міської ради та підлягає розподілу громадянам, як перебувають на обліку з улученням житлових умов. Квартира не приватизована та відноситься до жилого фонду Керченської міської ради. У квартирі ні хто не зареєстрований, що підтверджується лицевим рахунком на квартиру № [NUMBER]. В п.3 ст. 14 ЖК України встановлено, що виконавчі комітети міських рад у межах та порядку, встановленому законодавством, здійснюють управління жилим фондом місцевих Рад та забезпечують його збереження, правильну експлуатацію. На сьогоднішній день квартиру [ADDRESS] самочинно займають відповідачі по справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] без правовстановлюючих документів. Відповідно до ст. 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер, але ордер навалення у дану квартиру відповідачам не видавався. 07.022013 року відносно [PERSON] було складений протокол про адміністративне правопорушення та винесена постанова про самочинне зайняття жилого приміщення з накладенням штрафу 102 грн., який було сплачено у добровільному порядку. На зазначених підставах просила позов задовольнити та виселити [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення та зобов'язання передати представнику виконавчого комітету Керченської міської ради ключі від даної квартири. Представник позивача [PERSON], діюча на підставі належним чином оформленої довіреності, у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити на підстави обставин викладених у позові та доданих до нього письмових доказів Додатково пояснила, що виходи до даної квартири та складали Акти про самочинне зайняття жилої площі, попереджали про добровільне виселення, але до теперішнього часу квартиру не звільнили. Договору піднайму з колишніми наймачами квартири [PERSON], відповідачі по справі не укладали та у комунальному підприємстві не реєстрували. Також відповідачі зареєстровані за іншими адресами та мають жилу площу для проживання. З заявою про постановку на чергу для улучення жилих умов відповідачі не звертались. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, заяву про розгляд справи у відсутності або про відкладення слухання справи суду не надали. При таких обставинах, приймаючи до уваги згоду представника позивача, суд вважає за можливе,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

У листопаді 2013 року Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» (далі позивач) звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Комісії по трудових спорах Відокремленого підрозділу Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (далі відповідач1, КТС), [PERSON](далі відповідач 2, [PERSON]) про визнання незаконним рішення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням комісії по трудових спорах Відокремленого підрозділу Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» від 01.10.2013 року задоволено заяву [PERSON] про скасування п.3 наказу начальника ВЧ - 1 ст. Київ - пас. № 620 від 29.08.2013 року, що стосується нарахування 5 % преміальної оплати. На думку позивача рішення комісії по трудовим спорам є незаконним, а тому просить скасувати дане рішення. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про розгляд справи. Суд

Outcome: partial