Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП в сумі 127924,54 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.11.2016 року о 18.45 год. на вул. Великій Кільцевій (біля вулиці Київської, 31) в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота Яріс», д.н.з. [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля позивача «Пежо 308», д.н.з. [NUMBER]. Зазначила, що від удару автомобіля «Тойота Яріс», автомобіль позивача «Пежо 308» в подальшому зіштовхнувся з автомобілем [NUMBER], яким керувала [PERSON], що призвело до ушкоджень всіх транспортних засобів. 10.04.2017 року постановою Солом'янського районного суду м. Києва [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Також позивач зазначила, що нею було замовлено проведення незалежного експертного дослідження транспортного засобу «Пежо 308», д.н.з. [NUMBER] на предмет встановлення вартості відновлювального ремонту та вартості матеріального збитку. Відповідно до звіту №1/12-ТЗ від 06.12.2016 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Пежо 308», д.н.з. [NUMBER] складає 222324,54 грн. Витрати на проведення експертизи склали 3000,00 грн. Посилається на те, що 04.01.2017 року позивачем було надіслано до АТ «СК «АХА Страхування» заяву на виплату страхового відшкодування, та у відповідності до відповіді від 24.01.2017 року було прийнято рішення про здійснення виплати [PERSON] суми страхового відшкодування у розмірі 100000,00 грн. Таким чином, враховуючи розмір завданих збитків та суму виплати страхового відшкодування, позивач вважає, що з позивача необхідно стягнути решту матеріальних збитків в сумі 122324,54 грн. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить транспортний засіб «Пежо 308», д.н.з. [NUMBER]. 25.11.2016 року о 18 год. 45 хв. по вул. Великій Кільцевій (біля вулиці Київської, 31), в місті Києві водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Тойота Яріс», д.н.з. [NUMBER], порушив п.п. 2.3 б, 12.1, 13.1 ПДР України, а саме під час руху не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Пежо 308», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який в подальшому зіштовхнувся з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до механічних пошкоджень усіх транспортних засобів та тілесних ушкоджень водія автомобіля марки «Тойота Яріс» - [PERSON] 01.12.2016 року [PERSON] уклала договір з ТОВ «Пасат Консалтинг Груп» №1/12-ТЗ про проведення автотоварознавчого дослідження (оцінки) транспортного засобу. Відповідно до звіту №1/12-ТЗ від 06.12.2016 року встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, в результаті пошкодження транспортного засобу «Пежо 308», реєстраційний номер [NUMBER] становить 222324,54 грн. 04.01.2017 року [PERSON] звернулась до АТ «СК «АХА Страхування» з заявою щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування. 24.01.2017 року позивачу була надана відповідь від АТ «СК «АХА Страхування», що розмір страхового відшкодування за вирахуванням безумовної франшизи складає 100000,00 грн. 10.04.2017 року постановою Солом'янського районного суду м. Києва було визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді, в якій був пошкоджений автомобіль «Пежо 308», реєстраційний номер [NUMBER], за наявності вище приведеної постанови суду доказуванню не підлягає. У зв'язку з викладеним, позивач просила стягнути з відповідача суму завданого матеріального збитку, з урахуванням виплаченої їй суми страхового відшкодування в розмірі 100000,00 грн., що становить 122324,54 грн. Встановлено, що відповідач жодним чином не відреагував на вимогу позивача та не відшкодував завдану шкоду в добровільному порядку. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N 6 від 27.03.92р., володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них. Згідно вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідально до ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки вина [PERSON] у вчиненні ДТП, яка сталася 25.11.2016 року є встановленою, а розмір матеріальної шкоди, завданої в результаті пошкодження автомобіля позивача, є доведеним. Крім завданої матеріальної шкоди, позивач просила стягнути з відповідача додаткові витрати на проведення автотоварознавчої експертизи транспортного засобу «Пежо 308», д.н.з. [NUMBER] в розмірі 3000,00 грн. на що слід зазначити наступне. 01.12.2016 року [PERSON] уклала договір з ТОВ «Пасат Консалтинг Груп» №1/12-ТЗ про проведення автотоварознавчого дослідження (оцінки) транспортного засобу. Відповідно до звіту №1/12-ТЗ від 06.12.2016 року встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, в результаті пошкодження транспортного засобу «Пежо 308», реєстраційний номер [NUMBER] становить 222324,54 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №1/12-ТЗ від 01.12.2016 року, позивач сплатила за проведення зазначеної авто товарознавчої експертизи 3000,00 грн. (а.с. 43). Відповідно до п.3 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Таким чином, понесені позивачем витрати на проведення автотоварознавчої експертизи є доведеними наявними в матеріалах справи доказами, а тому суд приходить до висновку про їх стягнення з відповідача. Також, позивач просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 2600,00 грн., на що слід зазначити наступне. Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що у зв'язку з відсутністю юридичної освіти та відповідних знань у галузі права, 20.04.2014 року вона уклала договір про надання правової допомоги №56/17 ( а.с. 48). Вартість виконаних робіт по наданню юридичної правової допомоги, а саме за складання позовної заяви згідно договору №56/17, становить 2600,00 грн. Даний факт підтверджується рахунком - фактурою № 8/06 від 08.06.2017 року (а.с. 49). Згідно з п.1 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, оскільки зазначені витрати є доведеними та підтвердженими належними доказами. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 1279,25 грн.

Outcome: approved