Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що [INFO] померла його теща [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть; він є єдиним спадкоємцем майна померлої за заповітом. В передбачений законом строк він звернувся до приватного нотаріуса Хорольського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус постановою від 30.01.2014 року за вих. № 26/02-14 відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 5310436100:05:001:0603) з посиланням на те, що право власності померлої [PERSON] на вказану земельну ділянку не занесене до бази даних державного земельного кадастру. Враховуючи вищенаведене та посилаючись на ст. ст. 81, 131 ЗК України, [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0774 га, що знаходиться по [ADDRESS], в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON]. У судове засідання позивач не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представники відповідачів - Кременчуцької міської ради Полтавської області та Виконавчого комітету Автозаводської районної ради - в судове засідання не прибули, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, на адресу суду направили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, при вирішенні даної справи покладалися на розсуд суду. Представник третьої особи - Управління Держземагенства у м. Кременчуці - у судове засідання не прибув, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, письмово про причини неявки суд не повідомляв. Суд, давши аналіз та оцінку наданим доказам, встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 11.05.2006 року серії № ЯА 906694 [PERSON] була власником спірної земельної ділянки площею 0,1000 га по [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.06.2006 року вона здійснила відчуження частини земельної ділянки площею 0,0226 га гр. [PERSON]; в її власності залишилося 0,0774 га земельної ділянки. За життя [PERSON] було складено заповіт за № 1969 від 27.05.2004 року, відповідно до якого вона все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, заповіла [PERSON]. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 23.11.12 року № 32489427 заповіт було зареєстровано за № 8590471. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Хорольського районного управління юстиції Полтавської області. Виходячи з матеріалів спадкової справи № 47/2012 від 23.11.2012 року, [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Хорольського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріус постановою від 30.01.2014 року за вих. № 26/02-14 відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] площею 0,0774 га (кадастровий номер 5310436100:05:001:0603) з посиланням на те, що право власності померлої [PERSON] на вказану земельну ділянку не занесене до бази даних державного земельного кадастру. Так, за життя [PERSON] не було проведено дії по присвоєнню земельній ділянці, що залишилася після відчуження 0,0226 га гр. [PERSON], нового кадастрового номеру. З 01.01.2013 року вступив в дію Закон України «Про державний земельний кадастр», згідно якого органи земельних ресурсів реєструють земельні ділянки в державному реєстрі земель, відкривають Поземельну книгу та видають витяг з цього документу з присвоєнням кадастрового номеру та проводять реєстрацію обмеження у використанні земельних ділянок. Наявність кадастрового номеру свідчить про те, що земельна ділянка внесена в Національну кадастрову систему. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та підлягає державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. За заявою позивача Виробничим приватним підприємством «Землевпорядник» була виготовлена технічна документація № 414 із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянки [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS]. Згідно техдокументації була складена ситуаційна схема земельної ділянки, абрис прив'язки кутів повороту меж земельної ділянки та кадастровий план земельної ділянки. 13.05.2013 року було складено Акт відновлення і погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), Акт прийомки-предачі межових знаків на зберігання та Перелік обмежень щодо використання земельної ділянки, в яких [PERSON] зазначений як землекористувач, а власником земельної ділянки визначено [PERSON] Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5300752392013 від 01.10.2013 року, наданого на запит [PERSON], земельній ділянці площею 0,0774 га по [ADDRESS] присвоєно кадастровий номер 5310436100:05:001:0603; у розділі «Відомості про державну реєстрацію земельної ділянки» зазначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 22.04.2013 року; дані про власника земельної ділянки відсутні. Разом з тим згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 11.05.2006 року серії № ЯА 906694 [PERSON] була власником спірної земельної ділянки. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 вищевказаного Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року за № 19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) вирішується в судовому порядку. На підставі вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved