Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

У липні 2019 року заявник звернулась з заявою про\~застосування обмежувального припису на строк шість місяців стосовно [PERSON] у вигляді заборони перебування у місці реєстрації і проживання, наближатися на відстань меншу, ніж 50 м, обмеження спілкування, заборони наближатися, розшукувати та контактувати з нею та їх неповнолітнім сином. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала до липня 2019 року у шлюбі з [PERSON] . Вони мають спільного сина [PERSON] , 2012 року народження. Останні півроку чоловік почав влаштовувати в сім`ї скандали, принижувати честь і гідність, здійснювати тотальний контроль, тобто, психічне насильство щодо неї. Тому у березні 2019 року заявник була змушена звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу. Неодноразово зверталась до органів поліції, у травні 2019 року вона звернулась по допомогу до Служби у справах дітей, де з ними були проведені бесіди. 11.06.2019 року було видано терміновий заборонний припис відносно [PERSON] як кривдника терміном на 10 днів. 18.06.2019 року [PERSON] поїхав на лікування у психіатричне відділення в/ч [NUMBER] у м. Старокостянтинів, однак покращення не сталося. Заявник боїться за життя і здоров`я себе і дитини. З метою захисту своїх прав змушена звернутись до суду. В судовому засіданні заявник та її представник подану заяву підтримали з підстав, викладених в заяві. Просили задовольнити у повному обсязі. [PERSON] просив відмовити у задоволенні заяви за її безпідставністю. Представник органу опіки та піклування просила прийняти рішення, враховуючи інтереси малолітньої дитини. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні повідомили, що у сім`ї [PERSON] і виникали конфлікти, як у кожній сім`ї, проте вони не були свідками відкритих протиправних дій сторін один відносно одного. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові докази та матеріали, приходить до наступного. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2012 року, який розірваний рішенням суду від 15.07.2019 року, у шлюбі мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Наразі сторони проживають у трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] (кожен у окремій кімнаті), яка була придбана [PERSON] в період шлюбу та 06.07.2017 року подарована ним дружині [PERSON] . У травні 2019 року заявник зверталася до Служби у справах дітей (а.с. 27). Вказане питання було обговорене на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 07.06.2019 року та було вирішено попередити [PERSON] та [PERSON] про адміністративну відповідальність за неналежне виконання ними батьківських обов`язків при повторних випадках вчинення психологічного насильства стосовного свого малолітнього сина і рекомендовано [PERSON] та [PERSON] для налагодження внутрішньосімейних стосунків звернутись до практичного психолога (а.с. 15). Також неодноразово заявник зверталася до поліції з приводу неправомірних дій чоловіка і постановами Новоград-Волинського міськрайонного суду від 30.05.2019 року [PERSON] та [PERSON] були визнані винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за насильство в сім`ї один щодо одного (а.с. 39-40). Крім того, 11.06.2019 року відносно [PERSON] винесений терміновий заборонний припис, у зв`язку із скоєнням домашнього насильства відносно заявника [PERSON] , оскільки він 28.05.2019 року не допускав до дружини працівників швидкої допомоги, щоб надати невідкладну медичну допомогу (а.с. 16-17). Заявник [PERSON] є інвалідом третьої групи з дитинства, хворіє на тяжку форму цукрового діабету з 2003 року, перебуває з цього приводу на обліку у медичній установі. Відповідно до наданої характеристики щодо учня 1-а класу Ліцею № 11 м. Новограда- [PERSON] від 28.05.2019 року, за результатами проведеної психодіагностики з дитиною виявлено його високу тривожність, емоційну нестабільність, безпричинну знервованість. Хлопчик переживає психологічне насилля з боку батька (батьки знаходяться в стадії розлучення), конфліктні стосунки в родині між батьками викликають у дитини страх, переживання, внутрішню агресію та відповідно поведінкову реакцію (а.с. 28). На теперішній час у Новоград-Волинському міськрайонному суді на розгляді перебувають цивільні справи між [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири та оспорювання батьківства [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] (а.с. 49-55). Крім того, [PERSON] неодноразово звертався за допомогою до психіатра, знаходився на стаціонарному лікуванні у військовій частині [NUMBER] у м. Старокостянтинів з 18.06.2019 по 12.07.2019 року у психіатричному відділенні. Діагноз: незначно виражений антено-тривожний розлад з інсомнією складного ґенезу з виходом в компенсацію (а.с. 29, 48). Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Таким чином, між сторонами склалась конфліктна ситуація з приводу розірвання шлюбу та оспорювання права власності на квартиру, де спільно проживають. Також суд звертає увагу на той факт, що спірна квартира є єдиним місцем проживання [PERSON] , який є уродженцем Луганської області. У заявника у м. Новограді-Волинському проживають батьки. Сторони нездатні до діалогу, не звертаються за допомогою до психолога, свідком їхніх конфліктів стає малолітній син, який є постраждалою особою, особою, щодо якої батьки систематично вчиняють домашнє насильство. Психологічний стан [PERSON] нестабільний, він проходить лікування у психіатра, є інвалідом війни 2-ї групи, отримав важке поранення виконуючи бойове завдання у зоні проведення антитерористичної операції. Аналізуючи рішення Служби у справах дітей, постанови суду від 30.05.2019 року, судом встановлені факти психологічного насилля як з боку [PERSON] , так і з боку заявника [PERSON] . Випадки фізичного чи економічного насильства у судовому засіданні не встановлені. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків (Постанова Верховного Суду від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) по справі № 756/2072/18). Суд оцінює ризики виникнення психологічного насильства з боку [PERSON] , однак враховує випадки психологічного насильства і з боку заявника [PERSON] , одночасно покликаний забезпечити захист малолітнього [PERSON] від психологічного насильства з боку обох батьків, які відкрито конфліктують у присутності сина. Суд приходить до переконання, що покладення на [PERSON] таких обов`язків, про які заявник зазначає у заяві про видачу обмежувального припису, не зможе забезпечити захист малолітньої дитини від психологічного насильства, призведе лише до загострення конфлікту між заявником та [PERSON] . Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Зважуючи ризики, приймаючи до уваги тяжкий психологічний стан [PERSON] , зважаючи, що спільна квартира є єдиним місцем його проживання, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для видачі обмежувального припису щодо [PERSON] про заборону перебувати по місцю проживання за адресою реєстрації та фактичного проживання строком шість місяців. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи усі надані учасниками справи докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про необхідність винесення відмови у видачі обмежувального припису відносно [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed