Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» звернувся до районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 29 травня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником за всіма правами та обов'язками якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та [PERSON] укладено договір кредиту №47-15. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 70 000 дол. США на строк до 28 травня 2027 року з процентною ставкою за користування кредитом 13,5% річних. 30 листопада 2008 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №47-15, за умовами якої за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 17%. Банк належним чином виконав умови договору, надавши [PERSON] грошові кошти у зазначеній сумі, а остання не виконала свої зобовязання, що призвело до заборгованості. За рішенням суду з [PERSON] заборгованість в розмірі 671\~142,74 грн. та судові витрати. Але дану заборгованість відповідачка не погасила і договір не був розірваний. Тому банком в подальшому здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитними коштами, комісії за РО та штрафи за несвоєчасне погашення кредиту, яка станом на 18 липня 2016 року становить 1\~502\~536,94 грн., з яких: 1\~418\~698,39 грн. заборгованість за відсотками; 11\~665,50 грн. комісія за РО, та 72\~173,05 грн. пеня за пропуск платежів. Тому просили суд стягнути з відповідача [PERSON] на їх користь суму заборгованості за кредитним договором № 47-15 від 29 травня 2007 року у розмірі 1\~502\~536,94грн., а також витрати по оплаті судового збору покласти на відповідача. При розгляді справи позивач уточнив позовні вимоги. Додатково вказав, що одночасно з кредитним договором був укладений і забезпечувальний договір, а саме 29 травня 2007 року був укладений договір поруки з [PERSON] За даним договором [PERSON] поручивсь перед кредитором за виконання [PERSON] договору кредиту. За вказаними договором поруки поручитель зобовязавсь солідарно відповідати за порушення умов договору [PERSON] перед позивачем. Але 10 квітня 2009 року [PERSON] помер. Його спадкоємицею є дружина [PERSON], яка прийняла не лише права, а й обовязки померлого чоловіка. Станом на 18 липня 2016 року заборгованість за кредитним договором складає 1\~710\~078,97 грн., яка складається з заборгованості по відсоткам за користування коштами 62\~186,62 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку 27 грудня 2016 року складає 1\~639\~586,18 грн., пеня за пропуск строків платежів 70\~492,79 грн. Остаточно просили суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 1\~710\~078,97 грн.; судові витрати покласти на відповідачів. При розгляді справи представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив задоволити позов. У судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. При розгляді справи судом встановлено, що 29 травня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та [PERSON] укладено договір кредиту №47-15. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 70 000 дол. США на строк до 28 травня 2027 року з процентною ставкою за користування кредитом 13,5% річних. 30 листопада 2008 року між банком та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №47-15, за умовами якого за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 17%. Одночасно кредитний договір забезпечений Договором поруки від 29 травня 2007 року, за яким [PERSON] поручився перед кредитором за виконання [PERSON] договору кредиту. За вказаними договором поруки поручитель зобовязавсь солідарно відповідати за порушення умов договору [PERSON] перед позивачем. Згідно положень ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За умовами кредитного договору, п.2.5 [PERSON] мала вчасно сплачувати відсотки, нараховані за користування кредитом і частку кредиту у визначений договором строк. У п.4.2, 4.3 кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених договором, позичальник сплачує кредитору пеню, а також штраф. У п.2.7 кредитного договору вказано, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у разі невиконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 календарних днів. З наданих суду документів, встановлено, що [PERSON] порушила строки погашення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2016 року стягнено з [PERSON] на користь банку заборгованість по кредиту в розмірі 671\~142,74 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та, які підтверджували їх вимоги та заперечення. Позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження прострочення відповідачем строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, не виконання рішення суду про стягнення заборгованості. Перевіривши подані суду розрахунки, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості підлягають задоволенню щодо стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 1\~710\~078,97 грн., яка складається з заборгованості по відсоткам за користування коштами 62\~186,62 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку 27 грудня 2016 року складає 1\~639\~586,18 грн., пеня за пропуск строків платежів 70\~492,79 грн. Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ст. ст. 553 - 554 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов'язань і відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З матеріалів справи також встановлено, що 10 травня 2009 року помер [PERSON], що підтверджується актовим записом про смерть серія 1-ОК №150454, виданого виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. З наданої суду копії свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що 24 грудня 2009 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори видане свідоцтво про право на спадщину на імя дружини померлого [PERSON]. Зокрема, відповідно до ст.ст. 553-554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обов'язку. Якщо боржник помер, то в силу ст.1282 ЦК спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Отже, при умові прийняття спадщини спадкоємці боржника стають новими боржниками перед кредитором в межах вартості майна, одержаного в спадщину, відбувається заміна боржника у зобов'язанні (ст.520 ЦК України). За ч. 1 ст. 609 ЦК зобовязання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Відповідно до змісту статей 559, 598 ЦК припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК, використовується в розумінні зобовязальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки. Згідно п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі смерті поручителя (крім випадків майнової поруки), враховуючи положення статті 607, частини першої статті 608 ЦК, а також сутності поруки як особистого зобовязання відповідати за належне виконання основного зобовязання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором. Таким чином, на [PERSON], як спадкоємця поручителя по договору [PERSON], не може бути покладено відповідальність за порушення [PERSON] обов'язку щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті поручителя. Тому в частині солідарного стягнення заборгованості суд відмовляє. На підставі викладеного,

Outcome: partial