Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

У квітні 2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Бобринецький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мохонько В.В. для розгляду справи. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.05.2020 року позовну заяву залишено без руху. 27.05.2020 року до суду надійшла заява на виконання вимог ухвали суду та позовна заява в новій редакції, якою просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в період з 01 листопада 2016 року по 15 червня 2018 року в сумі 24 858 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.06.2016 року постановою державного виконавця Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Штурко Н.В. було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-683/2006, який виданий 24.06.2015 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області про стягнення заборгованості по аліментам за минулі роки в сумі 33953 грн. 05 коп.. Заочним рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2016 року по справі №383/720/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Бобринецький відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами, позов [PERSON] задоволено. Суд вирішив звільнити [PERSON] частково від сплати заборгованості за аліментами згідно виконавчого листа №2-683/2005 виданого Бобринецьким районним судом Кіровоградської області від 24.06.2015 р. на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в сумі 33953,05 грн., зменшивши її до суми 24858,05 грн.. Листом від 26.07.2019 року на адвокатський запит адвоката Іващенко І.Ю. щодо надання інформації, розрахунку заборгованості по сплаті аліментів з 01.11.2005 року по 01.07.2019 року аліментів за виконавчим листом № 2-683/2006 виданий 24.06.15 року Бобринецьким районним судом про стягнення з [PERSON] аліментів за минулі роки в сумі 33953 грн. 05 коп. повідомлено, що на виконанні у Бобринецькому районному відділі ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області перебувало виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-683/2006 виданого Бобринецьким районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по аліментам за минулі роки в сумі 33953 грн. 05 коп. 15.06.2018 року виконавче провадження було завершено згідно п.9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням /а.с. 26-29/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.05.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження. Призначено розгляд справи спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін /а.с. 34-35/. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 20.10.2020 року витребувано з Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (місцезнаходження: вул. Шевченка, 101а, м. Бобринець, Кіровоградська область) належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № 51534317 з виконання виконавчого листа №2-683/2006, виданого Бобринецьким районним судом Кіровоградської області 24.06.2015 року, про стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за минулі роки в сумі 33 953,05 грн. Розгляд справи відкладено /а.с. 70-71/. 09.02.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 20.10.2020 року від начальника Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) отримано копію матеріалів виконавчого провадження /а.с. 93-150/. В судове засідання представник позивача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався. Представник третьої особи Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, із наступного Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22.11.2006 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку(доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 вересня 2005 року, до повноліття сина [PERSON] , тобто до [INFO] . На підставі вищезазначеного судового рішення Бобринецьким районним судом Кіровоградської області 24.06.2015 року був виданий дублікат виконавчого листа №2-683/2005. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 27.06.2015 року 30.06.2015 року державним виконавцем направлено дублікат виконавчого листа №2-683/2005 стягувачу із відмітною, що заборгованість становить 33 953,05 грн. /а.с. 111/. Згідно розрахунку державного виконавця заборгованість по аліментам утворилась у [PERSON] за період з січня 2008 року по червень 2015 року та станом на 30.06.2015 складає - 33 953,05 грн. /а.с. 104/. Разом з цим, 29.06.2016 року стягувач [PERSON] звернулась до в.о. начальника Бобринецького районного ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області із заявою, якою просила прийняти до виконання виконавчий лист за №2-683/2005, виданий 24 червня 2015 року, про стягнення заборгованості по аліментам за минулі роки /а.с. 95/. 30.06.2016 року державним виконавцем Бобринецького РВ ДВС відкрито виконавче провадження №51534317 та запропоновано боржнику [PERSON] сплатити стягувачу заборгованість в сумі 33 953,05 грн. в строк до 07.07.2016 року /а.с.97/. У серпні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області із позовом про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються з нього на підставі рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 22.11.2006 року на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Розмір аліментів просить зменшити з 33953,05 грн. до 24858,05 грн. Позовну вимогу обгрунтовує тим, що у період з серпня 2013 року по грудень 2014 року дитина перебувала на його утриманні, тому просить на підставі ч.2 ст.197 СК України звільнити його від сплати заборгованості по аліментам за вказаний період. 17 жовтня 2016 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області, яке набрало законної сили 06.12.2016 року, ухвалено заочне рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Бобринецький відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами, яким позовні вимоги задоволено повністю, а саме, звільнено [PERSON] частково від сплати заборгованості за аліментами згідно виконавчого листа № 2-683/2005 виданого Бобринецьким районним судом Кіровоградської області від 24.06.2015 року на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в сумі 33953,05 грн., зменшено її до суми 24858,05 грн. 08 грудня 2016 року відповідачем у справі [PERSON] сплачено заборгованість по аліментам в розмірі 24 858,05 грн. та виконавчий збір, витрати в розмірі 2 585,81 грн., про що свідчать квитанціі №78259541 та №59 від 08.12.2016 року /а.с. 118/. Постановою старшого державного виконавця Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби від 09.12.2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-683/2006 виданого 24.06.2015 року Бобринецьким районним судом про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по аліментам за минулі роки в сумі 24 858,05 грн. закінчено. Встановлено, що борг сплачено у повному обсязі згідно квитанції від 08.12.2016 року №78259541 /а.с. 119/. 21 грудня 2016 року відповідачка [PERSON] , звернулася до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення обґрунтовуючи її тим, що вона дізналася про наявність заочного рішення лише 12.12.2016 року, а тому вважає що не пропустила строк для звернення із заявою про перегляд заочного рішення, вказує, що заочне рішення підлягає перегляду, так як вона не знала про час та місце розгляду справи, повісток не отримувала. У зв`язку з тим, що вона не змогла взяти участь у розгляді справи особисто, не змогла скористатися своїми процесуальними правами та надати до суду документи щодо обставин справи, які мають значення для встановлення фактів та ухвалення обґрунтованого рішення. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 січня 2017 року скасовано заочне рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17.10.2016 року у справі № 383/720/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Бобринецький відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Призначено справу до судового розгляду в загальному порядку у відкритому судовому засіданні на 14 лютого 2017 року на 14 год. 00 хв., в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області за адресою: вул. Миколаївська, 80, м. Бобринець Кіровоградської області. Згідно рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2017 року, яке набрало законної сили 22.04.2017 року, [PERSON] в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами відмовлено /а.с. 122-123/. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). 17.07.2017 року [PERSON] звернулась до начальника Бобринецького районного ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області із заявою про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-683/2006 виданого 24.06.2015 року, оскільки заборгованість по аліментам становила 33 953,05 грн. В зв`язку з чим, просила скасувати вказану постанову і стягнути з боржника борг 9 095,05 грн. /а.с. 120/. Постановою начальника відділу Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 25.07.2017 року було скасовано документ «Постанова про закінчення виконачого провадження» від 09.12.2016 року, що видав [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа №2-683/2006 виданого 24.06.2015 року Бобринецьким районним судом про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по аліментам за минулі роки в сумі 33 953,05 грн. / а.с. 124-зворотня сторона/. Згідно постанови виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Почкай М.О. від 15.06.2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-683/2006 виданого 24.06.2015 року Бобринецьким районним судом про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по аліментам за минулі роки в сумі 24 858,05 грн. закінчено. Як вбачається із вказаної постанови від 15.06.2018 року та копій квитанцій боржником з 17.05.2017 року по 30.05.2018 року сплачено заборгованість в повному обсязі в сумі 9 130 грн., а також виконавчий збір та витрати /а.с. 141-144, 145/. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто, у будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. У разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, вважаючи, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального або сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Із змісту ч. 1 ст. 196 СК України слідує, що підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів є невиконання платником аліментів судового рішення або домовленості між батьками. Так, позивачем заявлено неустойку (пеню) від суми заборгованості по аліментам за минулі роки за період з 01.11.2016 року по 15.06.2018 року, що протирічить наведеному в позові її розрахунку за період з 01.01.2017 року по 15.06.2018 року в сумі 24 858 грн. При цьому, позивачем при обрахунку неустойки (пені) за період з 01.01.2017 року по 15.06.2018 року взято щомісячно суму заборгованості зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) в розмірі 24 858 грн., яку відповідачем було сплачено 08.12.2016 року, про що свідчить квитанція №78259541 /а.с. 118/. Тому, суд не може погодитись з механізмом обчислення суми неустойки наданим стороною позивача. Однак, враховуючи, що 30.06.2016 року виконавче провадження №51534317 відкрито з приводу виконання виконавчого листа №2-683/2006 року виданого 24.06.2015 року, тобто після досягнення повноліття сином сторін, та щодо стягнення саме заборгованості по аліментам за минулі роки в сумі 33 953,05 грн., яка обрахована державним виконавцем за період з січня 2008 року по червень 2015 року; позивачем не надано доказів на підтвердження розміру заборгованості зі сплати аліментів по конкретних місяцях (місячний платіж) та роках за період з 01.11.2016 року по 15.06.2018 року для розрахунку пені, оскільки розмір пені відповідно до положень ч.1 ст.196 СК України не може бути більшим, ніж 100 відсотків заборгованості по аліментах, а відтак суд позбавлений можливості самостійно здійснити розрахунок неустойки (пені) зі сплати аліментів, в зв`язку з чим у задоволенні заявлених вимог слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». За таких підстав, приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 6 ст.141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed