Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» (далі - ТОВ «Агрофірма Вісла») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Арбузинська районна державна адміністрація Миколаївської області про визнання договору оренди землі недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що між ТОВ «Агрофірма Вісла» та [PERSON] було укладено договір оренди землі, належної відповідачу [PERSON] на праві власності відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 14,24 га, розташованої на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області строком на 10 років, який зареєстрований у Книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії від 29.05.2006 року за № 040600500815. 27 вересня 2007 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Вісла» було укладено додатковий договір до договору оренди землі від 29 травня 2006 року, зареєстрований у Державному реєстрі земель від 16 січня 2008 року за № 040800500023, яким збільшено строк договору оренди з 10 років до 15 років. 24 серпня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Вісла» було укладено інший додатковий договір оренди землі до вказаного договору, зареєстрований у Арбузинському реєстраційному секторі № 5 за № 040800500048 від 16 вересня 2008 року, яким збільшено строк договору оренди з 15 років до 25 років. В березні 2018 року ТОВ «Агрофірма Вісла» стало відомо, що [PERSON] уклав та зареєстрував з відповідачем [PERSON] договір оренди землі строком на 10 років. Позивач зазначає, що укладений договір оренди землі порушує права позивача на використання земельної ділянки, оскільки його укладено в період дії договору оренди землі від 29.05.2006 року, тобто відповідач [PERSON] двічі розпорядилась своїм майном. Посилаючись на те, що одна й та сама земельна ділянка не може бути об'єктом оренди двох договорів оренди землі, укладених з різними орендарями та не може бути передана в користування без припинення права попереднього користувача (орендаря), на один об'єкт оренди зареєстровано право оренди за двома особами, внаслідок чого має місце подвійна реєстрація прав оренди на земельну ділянку за різними правонабувачами, позивач просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений 21 липня 2016 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 05 серпня 2016 року державним реєстратором Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області. Провадження за вимогами позивача було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області 23 липня 2018 року. У серпні 2018 року відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Агрофірма Вісла» про визнання припиненим договору оренди землі та визнання недійсними додаткових договорів оренди земельної ділянки, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 14,24 га, розташованої на землях Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області (кадастровий номер [NUMBER]). Вона не заперечує той факт, що між нею та ТОВ «Агрофірма Вісла» було укладено договір оренди землі строком на 10 років. Вказаний договір припинив свою дію 30 травня 2016 року у зв'язку із закінченням строку, на який його укладено. Однак, вона заперечує факт підписання нею додаткових договорів від 27 вересня 2007 року за №040800500023 та від 24 серпня 2008 року за № 040800500048 та стверджує, що про їх існування їй стало відомо тільки з позовної заяви позивача. Посилаючись на викладене, просила визнати припиненим договір оренди землі, укладений у 2005 році між нею та ТОВ «Агрофірма Вісла», зареєстрований 29 травня 2006 року у Книзі державної реєстрації договорів оренди Миколаївської регіональної філії за № 040600500815, визнати недійсним додатковий договір № 449 до договору оренди землі № 449 від 29 травня 2006 року, укладений 27 вересня 2007 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Вісла», зареєстрований 16 січня 2008 року у Арбузинському реєстраційному секторі № 5 за № 040800500023, а також визнати недійсним додатковий договір № 389 до договору оренди землі, укладений 24 серпня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Вісла», зареєстрований 16 вересня 2008 року у Арбузинському реєстраційному секторі № 5 за № 040800500048. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 серпня 2018 року зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла» про визнання додаткових угод недійсними та припинення договору оренди землі прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об'єднано в одне провадження з вимогами за первісним позовом. Ухвалою суду від 19 вересня 2018 року витребувано докази по справі та продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву ТОВ «Агрофірма Вісла», який надано до суду 09 серпня 2018 року, просив відмовити у задоволенні первісного позову та зазначив, що дію договору оренди землі, укладеного між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Вісла» було припинено 30 травня 2016 року у зв'язку із закінченням строку, на який він укладений. Після припинення вказаного договору 21 липня 2016 року між ним та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, який зареєстровано у встановленому законом порядку. Представником ТОВ «Агрофірма Вісла» Рибаковою Л.А. 11 вересня 2018 року подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено, що оспорювані додаткові договори оренди землі, укладені між ТОВ «Агрофірма Вісла» та [PERSON] є чинними та виконувалися обома сторонами у період 2007 - 2017 років. ТОВ «Агрофірма Вісла» використовувало належну відповідачу земельну ділянку, а відповідач отримував орендну плату. Просила застосувати до заявлених вимог за зустрічним позовом строк позовної давності, оскільки відповідач [PERSON] жодних претензій ТОВ «Агрофірма Вісла» щодо виплати орендної плати та умов договору протягом дії договору оренди не виявляла. Підтвердженням того факту, що відповідачу [PERSON] було відомо про існування договору є її особистий підпис у акті підтвердження особи орендодавця. Вважає, що строк позовної давності для [PERSON] розпочався з 2013 року, однак з позовом вона звернулась до суду тільки у 2018 році, пропустивши 3-річний строк позовної давності. Просила відмовити у задоволенні зустрічного позову. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2018 року підготовче провадження було закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 16 січня 2019 року провадження у справі за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла» до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Арбузинська районна державна адміністрація Миколаївської області про визнання договору оренди землі недійсним закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв'язку з відмовою від позову. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала через канцелярію суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. У судове засідання представник ТОВ «Агрофірма Вісла» не з'явився, надав через канцелярію суду заяву про визнання зустрічного позову та обставин, зазначених у ньому, просив задовольнити зустрічний позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] та представник третьої особи без самостійних вимог - Арбузинської РДА Миколаївській області в судове засідання не з'явились, про його дату, час і місце повідомлені належно, причин свого неприбуття не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та визнаних відповідачем обставин, оцінивши наявні докази, приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 29 грудня 2001 року Новоселівською сільською радою, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 14,24 га, розташованої на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. [PERSON] у 2005 році було укладено договір оренди цієї земельної ділянки з ТОВ «Агрофірма Вісла» на строк 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір зареєстровано у Миколаївській регіональній філії 29 травня 2006 року за № 040600500815, про що свідчить запис у Книзі державної реєстрації договорів оренди землі Миколаївської регіональної філії. 27 вересня 2007 року між цими сторонами було укладено додатковий договір № 449 до договору оренди землі № 449 від 29 травня 2006 року, терміном на 15 років, який був зареєстрований 16 січня 2008 року за № 040800500023 у Арбузинському районному відділі регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах». Також, 24 серпня 2008 року між цими сторонами було укладено додатковий договір № 389 до договору оренди землі терміном на 25 років, який був зареєстрований 16 вересня 2008 року у Арбузинському реєстраційному секторі № 5 за № 040800500048. Відповідно до ч. 2 ст. 793 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Так, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Він підлягає державній реєстрації і після цього набирає чинності (ст.ст.14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції чинній на момент укладення Договору) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності після його державної реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених названою статтею, а також порушення вимог ст.ст. 4-6,11,17,19 зазначеного Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.ч.1, 2, 4 ст.206 ЦПК України). Оскільки представник відповідача по зустрічному позову визнав зустрічний позов та обставини, зазначені у останньому, у поданій суду відповідній письмовій заяві, з урахуванням того, що обставини, викладені у зустрічній позовній заяві не викликають у суду сумнів щодо їх достовірності та добровільності визнання позову, а також того, що визнання зустрічного позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за відсутності заперечень третьої особи, суд на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України приходить до висновку про те, що позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню.

Outcome: approved