Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просив суд визнати за ним право власності на нерухоме майно в житловому будинку літ. А-5, прибудові А1-1 вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення №77 магазин продовольчих товарів, що знаходиться в м. Дніпропетровську (м. Дніпро) по вул. Богдана Хмельницького, буд. 25-Б. Представник позивача в судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 20.10.2006 року ТОВ ІІ «НЗ-ІНВЕСТ» набуло право власності на нежитлове приміщення №77 в житловому будинку (літ.А-5) загальною площею 175,8 кв.м, що знаходиться в м. Дніпропетровську (Дніпрі) по вул. Богдана Хмельницького, буд. 25-Б. В подальшому позивачем було здійснено прибудову нежитлового приміщення (літ. А1-1) для використання у власних цілях. Після будівництва прибудови, що здійснено силами позивача за власні кошти, було замовлено в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради проведення інвентаризації була заведена інвентаризаційна справа №1900, присвоєно реєстровий номер КВ644 №9125417 та виготовлено технічний паспорт від 17.07.2007 року. Відповідно до технічного паспорту від 17.01.2007 року, виготовленого КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, в житловому будинку літ.А-5, прибудові А1-1 вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення №77 магазин продовольчих товарів, що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Богдана Хмельницького, буд. 25-Б має наступні технічні характеристики: нежитлова будівля літ А1-1 загальною площею 48,1 кв.м., що складається з поз. 8 агрегатна загальною площею 3,4 кв.м., поз.9 приміщення загальною площею 35,6 кв.м; поз. 10 моєчна загальною площею 1,9 кв.м, поз. 11 холодильна камера загальною площею 3,9 кв.м.; поз. 12 холодильна камера загальною площею 3,3 кв.м; а ганок. Відповідно до технічного паспорту даний об?єкт нерухомості в житловому будинку літ. А-5, прибудови літ. А1-1 прибудовано-вбудованого нежитлового приміщення №77 магазин продовольчих товарів, а-ганок підлягає введенню в експлуатацію та узаконеню 17.01.2007 року, про що свідчить штамп на першому розвороті сторінки технічного паспорту. Між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди, строком на три місяці, а саме до 01.05.2016 року. Однак, відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов?язань щодо звільнення приміщення після спливу строку встановленого договором оренди та не визнає право власності позивача на прибудову. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації; якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved