Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулася у суд із позовом до [PERSON] про з реєстрації місця проживання спільної дитини, сина [PERSON], без згоди відповідача. Вимогу обґрунтувала тим, що у 2005 році розірвала шлюб із відповідачем, син залишився проживати з нею. Близько року вона разом із сином [PERSON] проживає не за зареєстрованим місцем проживання на [ADDRESS]. Там дитини забезпечена належними умовами проживання, навчається, відвідує гуртки. Через відсутність реєстрації місця проживання дитини у вказаному населеному пункті вона позбавлена можливості повною мірою забезпечити інтереси дитини. Відповідач відмовляється добровільно надати згоду на зміну реєстрації місця проживання дитини. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив його задовольнити. Пояснив, що позивач після розлучення з відповідачем створила нову сім'ю, разом із сином [PERSON], іншою малолітньою дитиною, народженою у новому шлюбі, проживає в помешканні чоловіка у місті Луцьку. Проживаючи та навчаючись у вказаному населеному пункті без реєстрації місця проживання, син сторін [PERSON] позбавлений можливості повною мірою реалізовувати свої права на відвідування закладів культури, охорони здоров'я тощо. Позивач бажає зареєструвати місце проживання дитини та своє місце проживання за фактичним місцем проживання - у місті Луцьку. Відповідач позов визнав та пояснив, що не заперечував проти зміни реєстрації місця проживання сина [PERSON], але позивач на надала йому доказів щодо забезпечення дитини житлом у іншому місці. Представник органу опіки та піклування не заперечував проти позову. Третя особа подала заяву про слухання справи у відсутності її представника. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам цивільного законодавства та відповідає інтересам дитини сторін. З копій свідоцтв про розірвання шлюбу, про народження (серія [NUMBER] від 03 квітня 2006 року, серія [NUMBER] від 03 лютого 2004 року) встановлено, сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі та [INFO] народили сина [PERSON]. 30 серпня 2005 року шлюб між ними розірвано, а у березні 2014 року позивач втупила у новий шлюб. Син сторін [PERSON] та позивач зареєстровані у [ADDRESS], але фактично проживають разом з чоловіком позивача - [PERSON], у помешканні, належному останньому в [ADDRESS]; відповідач зареєстрований та проживає за іншою адресою. Вказані обставини визнані сторонами та підтверджуються матеріалами справи. Згідно з довідкою Комунального закладу «Луцький НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів №22 Луцької міської ради» від 30 жовтня 2014 року №319 [PERSON] навчається у 5 класі вказаного навчального закладу. Спору про визначення місця проживання дитини між сторонами не має - дитина проживає з матір'ю, але не за зареєстрованим їх місцем проживання у [ADDRESS]. Відповідач відмовляється добровільно надати згоду на зміну реєстрації місця проживання дитини. Статтею 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відносини щодо місця проживання фізичної особи регулюються також Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (надалі - Закон). Цим Законом введений режим реєстрації фізичних осіб при зміні місця їх проживання або перебування. Відповідно до статей 3, 13 указаного Закону місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрацією - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Щодо осіб, які не досягли 14-річного віку, обмежується вільний вибір місця проживання. Статтею 6 Закону визнаний обов'язок протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Таким чином, позивач має право зареєструвати своє та дитини фактичне місце проживання. Згідно зі статтею 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Тобто, за відсутності згоди іншого законного представника дитини - [PERSON] - позивач [PERSON] позбавлена можливості зняти з реєстрації дитину. У ході розгляду справи встановлено, що позивач та син сторін [PERSON] тривали час не проживають у [ADDRESS], а проживають у [ADDRESS], де забезпечені належною житловою площею. Ненадання відповідачем згоди в реєстраційних органах на зміну реєстрації місця проживання дитини порушує передбачене законом право дитини на реєстрацію місця проживання. Тому, суд приходить до висновку про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання неповнолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та реєстрацію фактичного місця проживання без письмової згоди батька [PERSON]. Отже, позов підлягає до задоволення. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі ст. 29 ЦК України, ст. ст. 3, 6, 7, 11, 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved