Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

У липні 2020 року позивач ЖБК «АРХІТЕКТОР» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , відповідача 2: [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просив суд: стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2017 року по 01.05.2020року з урахуванням інфляційного нарахування та 3% річних у розмірі 22683,68 грн., витрати на правову допомогу та судовий збір. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач1 є власником квартири [ADDRESS] , відповідальним за її особовим рахунком та споживачем житлово-комунальних послуг. Відповідач-2 є повнолітнім членом сім`ї відповідача-1 та фактично мешкає за вказаною адресою. Проте відповідачі своєчасно та у повному обсязі не сплачували за надані їм житлово-комунальні послуги, внаслідок чого за період з 01.10.2017року по 01.05.2020року утворилася заборгованість у розмірі 19013,65грн. інфляційного нарахування 2611грн та 1059, -3% річних і загалом заборгованість складає 22683,68 грн. Оскільки відповідачі у добровільному порядку борг не погашають, позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати та 3,0 % річних. 05.10.2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 03.02.2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, поданого представником позивача Білоног О.О . За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3. ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до довідки ЖБК «Архітектор», б/д, б/н., відовідач-1 [PERSON] фактично мешкає та є власником квартири [ADDRESS] . Крім цього, відповідач -2 [PERSON] станом на 20.12.2019року фактично мешкає за вказаною адресою. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів наявну суму заборгованості за період із 01.10.2017 р. по 01.05.2020 р., у зв`язку з тим, що відповідачі будучи власником та користувачем квартири [ADDRESS] відмовляються її сплатити. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). За змістом ч. 1, 3 ст. 156 ЖК УРСР, Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. В силу ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України). Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги щодо наявної суми заборгованості, сторона позивача посилалася на розрахунок заборгованості по комунальним платежам складений Головою Правління позивача. Однак у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, яким чином обраховувалась вказана сума заборгованості, з яких платежів за житлово - комунальні послуги складається ця сума заборгованості, відповідні тарифи, а також, з якої кількості проживаючих осіб в квартирі здійснено розрахунок заборгованості. Довідка, видана позивачем, про право власності та фактичне проживання відповідачів у зазначеній вище квартирі судом оцінюються критично, оскільки ця довідка без дати складання та вихідного номеру. Крім цього, вказана довідка не може бути доказом права власності на вказану квартиру. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено належними і допустимими доказами наявність суми заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка підлягає стягненню так і те що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] , а тому позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів на свою користь, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати та 3,0 % річних також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від основного грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідачів не підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: dismissed