Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

У липні 2021 року позивачка звернулася до суду з зазначеним вище позовом, в якому просила встановити факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] та визнати за нею, як спадкоємицею за заповітом після померлої [PERSON], право на земельну частку (пай). Позов обґрунтований тим, що [PERSON] була особою з інвалідністю з дитинства та проживала з 1960 років у житловому будинку своєї тітки [PERSON] та перебувала на її утриманні, оскільки не могла працювати та самостійно отримувати дохід. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON], так як на момент смерті проживала разом з нею, інших спадкоємців вона не мала. У подальшому [PERSON] до своєї смерті у 2000 році проживала разом з [PERSON], яка прийняла спадщину після [PERSON] згідно заповіту. На ім'я [PERSON] було видано сертифікат про право на земельну частку (пай), розміром 4,3 га, що перебувало у колективній власності агрофірми «Новомихайлівська», оригінал якого був втрачений. У 2010 році рішенням Решетилівського районного суду було визнано відумерлою спадщину, а саме, земельну частку (пай) розміром 4,3 га. Постановою Полтавського апеляційного суду від 11.01.2021 скасовано рішення Решетилівського районного суду про визнання спадщини [PERSON] відумерлою та залишено без розгляду заяву прокурора про визнання спадщини відумерлою. У липні 2021 року позивачка звернулася до Решетилівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, а саме, сертифікату про право на земельну частку (пай). Посилаючись на вищезазначені обставини позивачка звернулася до суду з даним позовом та просила його задовольнити. Ухвалою судді від 27.07.2021 у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 31.08.2021. 31 серпня 2021 року ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті на 12.10.2021. У судове засідання 12 жовтня 2021 року позивачка [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивачки адвокат Беркута В.Л., посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомив (а.с.71). Розгляд справи було відкладено на 01 листопада 2021 року у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача. За клопотанням представниці відповідача Прудкої І.О. судове засідання було відкладено на 08 листопада 2021 року та на 12 листопада 2021 року. В судовому засіданні 12 листопада 2021 року представник позивачки адвокат Беркута В.Л. позов підтримав. Представниця відповідача Прудка І.О. в судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що позивач в позові посилається на сертифікат на право на земельну частку (пай), однак оригінал даного сертифікату відсутній, жодних спроб відновити його зроблено не було. Крім того в матеріалах справи відсутні будь - які підтвердження факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] Так статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Жодних дій [PERSON] вчинено не було. Крім того [PERSON] померла в 2000 році, однак свідоцтво про право на спадщину [PERSON] отримала лише в 2002 році, тобто через досить значний період часу. Посилаючись на викладені обставини, просила відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов [PERSON], від імені та в інтересах якої діє адвокат Беркута В.Л., про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітомпідлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним не менше одного року. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, що підтверджується особистою справою № 6 одержувача щомісячної допомоги [PERSON] Відповідно до протоколу №10, комісія про призначення пенсій при виконкомі Решетилівської ради депутатів трудящих Полтавської області, розглянувши 11 січня 1968 року заяву про визначення щомісячної допомоги інваліду з дитинства ІІ групи [PERSON], яка народилася [INFO], вирішила призначити [PERSON] з 11 січня 1968 року «пожизнено» щомісячну допомогу в сумі 16 крб (а.с. 11-23). Відповідно до довідки, виданої ПАФ «Подоляка» Диканського району Полтавської області, [PERSON] дійсно працювала в колгоспі імені Калініна Решетилівського району Полтавської області з 1960 по 1984 роки (а.с.38), її дохід значно перевищував суму щомісячної допомоги [PERSON] Як зазначено у довідці за вих. № 02-44/503, виданій 06.11.2019 Виконавчим комітетом Новомихайлівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, [PERSON], [INFO], дійсно проживала з племінницею [PERSON], 1933 року народження, з 1961 року та по день смерть [PERSON], [INFO], згідно погосподарської книги № 4 особовий рахунок № [NUMBER] (за 1961-1964 роки), погосподарської книги № 8 особовий рахунок № [NUMBER] за 1996-2000 роки (а.с. 25). Згідно довідки за вих. № 02-44/507, виданої 07.11.2019 Виконавчим комітетом Новомихайлівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, [PERSON], [INFO], була інвалідом ІІ групи та перебувала на утриманні своєї тітки [PERSON], [INFO], та проживала разом з нею до її смерті в с. Потеряйки Решетилівського району Полтавської області. Після смерті [PERSON] [INFO] в подальшому перебувала на утриманні своєї племінниці [PERSON] в с. Нова Михайлівка Решетилівського району Полтавської області (а.с. 26). Відповідно до довідки за вих. № 01-26/800, виданої 25.02.2021 Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради, [PERSON], [INFO] дійсно була інвалідом дитинства ІІ групи, що підтверджується «Особовою справою №6». [PERSON] проживала та перебувала на утриманні у своєї тітки [PERSON], [INFO], в її будинку в с. Потеряйки Новомихайлівської сільської ради до смерті тітки, що підтверджується записами в погосподарських книгах (а.с.28) Зазначених обставини також підтверджуються витягами з погосподарських книг за особистими рахунками № [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (а.с. 46, 47, 48, 49). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона працювала секретарем Новомихайлівської сільської ради, їй відомо, що [PERSON] була інвалідом та не могла працювати. Вона проживала та була на утриманні у своєї тітки [PERSON] Проживали вони разом з 1960 - х років, більше з ними ніхто не проживав. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона народилася та проживає в с. Потеряйки Решетилівського району Полтавської області. Їй відомо, що [PERSON] була особою з інвалідністю та проживала в своєї тітки [PERSON] Жили вони вдвох, оскільки чоловік [PERSON] загинув на війні. [PERSON] утримувала [PERSON], так як та в силу своїх фізичних вад не могла працювати. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона приїхала в с. Потеряйки у 1987 році. На той момент [PERSON] та [PERSON] вже проживали вдвох в будинку [PERSON], яка доглядала [PERSON], оскільки та була інвалідом. Жили вони до смерті [PERSON] вдвох. [PERSON] була племінницею [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що він є чоловіком позивачки. [PERSON] та [PERSON] він знав з 1983 року. [PERSON] була інвалідом та жила у своєї тітки [PERSON], яка її доглядала. 3 1997 року [PERSON] проживала з ними до своєї смерті. Отже, з досліджених вище доказів, судом встановлено, що позивачкою належними та достатніми доказами доведено факт спільного проживання та перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] по день смерті останньої. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Згідно Витягу зі Спадкового реєстру № 61704548, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 24). Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась до набрання чинності ЦК України, то застосування підлягають норми ЦК УРСР, які були чинними на той момент. Згідно положень ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 531 ЦК УРСР передбачено, що до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Приписами статті 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно положень ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном Суд не погоджується з посиланням представниці відповідачка Прудкої І.О. на те, що в матеріалах справи відсутні докази прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] та щодо дати отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину через значний період часу з наступних підстав. Як зазначено у довідці за вих. № 01-16/7, виданій 09.01.2020 Решетилівською державною нотаріальною конторою, після смерті [INFO] [PERSON] спадщину після неї прийняла [PERSON] шляхом спільного проживання із спадкодавцем (довідка Новомихайлівської сільської ради № 02-44/503 від 06.11.2019) (а.с. 27). Тобто, дану обставину було встановлено нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М., при цьому правомірність дій нотаріуса не є предметом розгляду даної справи, як і підстави для видачі позивачці [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. Крім того слід зазначити, що відповідно до пункту 113 Глави 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, що була чинною на момент смерті [PERSON], свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу (1540-06). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця. Тобто, та обставина, що [PERSON] перебувала на утриманні [PERSON] на момент смерті останньої та згідно чинного на той момент ЦК УРСР прийняла спадщину після [PERSON] підтверджується сукупністю досліджених доказів по справі. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). Відповідно до заповіту, посвідченого 19.02.2000 Новомихайлівською сільською радою, [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого не складалося, заповіла племінниці [PERSON] (а.с.29) Спадщину після [PERSON] прийняла [PERSON], що підтверджується довідкою за вих. № 01-16/7, виданою 09.01.2020 Решетилівською державною нотаріальною конторою (а.с. 27). Відповідно до листа Виконавчого комітету Новомихайлівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 13.01.2020 №02-44/8, адресованого [PERSON], земельна ділянка (пай) кадастровий номер 5324282800:00:008:0028 площею 7,564 га перебуває у комунальній власності сільської ради згідно рішення Решетилівського району Полтавської області від 16 червня 2010 року (а.с.32). Відповідно до копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0173997 [PERSON] мала право на земельну частку (пай) розміром 4,3 в умовних кадастрових гектарах, як члену колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Новомихайлівська», що розташована на території Новомихайлівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області на підставі розпорядження Решетилівської райдержадміністрації від 17 січня 1997 року №8, на звороті якого зазначено: «Право на земельну частку (пай) передано територіальній громаді Новомихайлівської сільської ради на підставі рішення Решетилівського районного суду від 16 червня 2010 року» (а.с. 31). Оригінал зазначеного сертифікату на право на земельну частку (пай) було втрачено. Як вбачається зі змісту постанови Полтавського апеляційного суду від 11.01.2021 у справі № 546/581/20, рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 16.06.2010 було визнано відумерлою спадщину [PERSON], а саме, земельну частку (пай) розміром 4,3 га, що розташована на території Новомихайлівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та належала [PERSON], яка померла [INFO]. Цією ж постановою Полтавського апеляційного суду від 11.01.2021 скасовано рішення Решетилівського районного суду про визнання спадщини [PERSON] відумерлою та залишено без розгляду заяву прокурора про визнання спадщини відумерлою (а.с. 33-36). Постановою державного нотаріуса Решетилівської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної контори за вих. № 02-31/683 від 20.07.2021 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) після померлої [INFO] [PERSON], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с. 40). Відповідно до положень ст. 534 ЦК УРСР (який був чинний на момент смерті [PERSON]), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами загального провадження. Відповідно до абз. 3 ч. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність», паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно зі ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом (п. 10). При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону (п. 11). Як встановлено судом, [PERSON] мала право на земельну частку (пай) та їй було виписано сертифікат про право на земельну частку (пай) розміром 4,3 га, однак за життя не встигла оформити своє право на зазначену земельну ділянку. Після її смерті спадщину прийняла [PERSON], яка на момент смерті [PERSON] проживала з останньою та перебувала на її утриманні. За життя [PERSON] не встигла оформити своє право на земельну частку (пай) площею 4,3 га, яке отримала після померлої [PERSON], оскільки у 2000 році померла. Спадщину після померлої [PERSON] прийняла [PERSON], проте оформити своє право на земельну частку (пай) площею 4,3 га не змогла, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане майно. Однак, враховуючи перехід права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом до позивачки після смерті [PERSON] та втрату сертифіката, який підтверджував таке право спадкодавця, належним способом захисту прав позивачки на спірне спадкове майно є визнання за нею права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції про сплату судового збору № 0.0.2206264917.1 від 22.07.2021 встановлено, що позивачкою [PERSON] при зверненні до суду із позовом було сплачено судовий збір в розмірі 2367,66 грн (а.с. 1), враховуючи кількість позовних вимог та вартість земельної ділянки - 145964,89 грн (а.с.39). Враховуючи вищезазначене та у зв'язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача Решетилівської міської ради Полтавської області в розмірі 2367,66 грн на користь позивачки [PERSON] Враховуючи вищевикладене, та

Outcome: approved