Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

У липні 2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУПФУ) про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.04.2011 у справі № 2-а-8488/2011 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Бердянськ Запорізької області, правонаступником якого є відповідач, здійснити позивачеві перерахунок та виплату пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи із встановленої законом мінімальної пенсії за віком, починаючи з 14.08.2010 по 04.04.2011. Зазначено, що постанова підлягає негайному виконанню. На виконання цієї постанови відповідач провів перерахунок та нарахував до виплати позивачеві грошові кошти в сумі 30 951,55 грн. У січні 2017 року позивачу було виплачено заборгованість на виконання постанови суду від 06.04.2011 у справі № 2-а-8488/11. Також, постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.12.2011 у справі № 2-а-17947/2011, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2013, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Бердянськ та Бердянському районі Запорізької області, правонаступником якого є відповідач, здійснити позивачеві перерахунок та виплату пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи із встановленої законом мінімальної пенсії за віком, починаючи з 17.02.2011 по 22.07.2011 з урахуванням раніше виплачених сум. Постанова набрала законної сили 17.09.2013. На виконання цієї постанови відповідач провів перерахунок та нарахував до виплати позивачеві грошові кошти в сумі 15 027,80 грн. Однак вказана сума заборгованості позивачу так і не була фактично виплачена. Крім того, постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.11.2014 у справі № 310/8575/14-а, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2015, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Бердянськ та в Бердянському районі Запорізької області, правонаступником якого є відповідач, призначити позивачеві пенсію та провести перерахунок його виплат державної пенсії та додаткової пенсії з 17.04.2014 по 17.10.2014 з розрахунку державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про прожитковий мінімум» з урахуванням фактично сплачених сум. Постанова набрала законної сили 20.04.2015. На виконання цієї постанови відповідач провів перерахунок та нарахував до виплати позивачеві грошові кошти в сумі 29 455,60 грн. У березні 2020 року позивачу було виплачено заборгованість на виконання постанови суду від 24.11.2014 у справі № 310/8575/14-а. Оскільки відповідач своєчасно не виплатив позивачеві вказані суми пенсії, позивач, посилаючись на положення ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних за період з 06.04.2011 по 31.12.2016 на суму заборгованості, нараховані на виконання постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.04.2011 по справі № 2-а-8488/11 у загальній сумі 37 538,28 грн., з яких 32 206,28 грн. інфляційні втрати та 5 332,00 грн. три проценти річних, а також просив стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати та три проценти річних за період з 17.09.2013 по 31.05.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.12.2011 по справі № 2-а-17947/11 у загальній сумі 28 380,98 грн., з яких 25 356,98 грн. інфляційні втрати та 3 024,00 грн. три проценти річних, та просив стягнути інфляційні втрати та три проценти річних за період з 20.04.2015 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.11.2014 по справі № 310/8575/14-а у загальній сумі 19 706,89 грн., з яких 15 409,89 грн. інфляційні втрати та 4 297,00 грн. три проценти річних. Ухвалою судді від 03.07.2020 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Відповідач ГУПФУ в особі представника головного спеціаліста - юрисконсульта відділу представництва інтересів в судах та органах № 2 юридичного управління Смірнової Н.І. із позовними вимогами [PERSON] не погодився. 23.07.2020 відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Як зазначив представник у відзиві, на виконання постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.04.2011 по справі № 2-а-8488/2011 позивачу було нараховано до виплати 30 951,55 грн. На виконання постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.12.2011 по справі № 2-а-17947/2011 позивачу було нараховано до виплати 15 027,80 грн. З метою реалізації пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Кабінетом Міністрів України було затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою від 03.09.2014 № 440, відповідності до пункту 20 якого погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Таким чином, відповідач зазначає, що судові рішення по справам № 2-а8488/11 та № 2-а-17947/11 мають виконуватися за постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440, яка набрала законної чинності 23.09.2014, якою затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, тому позовні вимоги щодо стягнення з ГУ ПФУ у Запорізькій області нарахованих інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 06.04.2011 по 31.12.2016 на суму заборгованості, нараховану на виконання постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.04.2011 по справі № 2-а-8488/11, у загальній сумі 37 537,28 грн. та за період з 17.09.2013 по 31.05.2020 на суму заборгованості, нараховану на виконання постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.12.2011 по справі № 2-а-17947/11, у загальній сумі 28 380,98 грн. відповідач не визнає. Щодо виконання постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.11.2014 по справі № 310/8575/14-а, відповідач зазначив, що на виконання вказаного рішення суду згідно із розпорядженням від 07.05.2015 та протоколу від 25.05.2015, позивачеві нараховано до виплати 29 282,88 грн. 19.03.2020 вказана грошова сума була виплачена [PERSON] . Виконання вищезазначеної постанови суду було здійснено відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», якою затверджено Порядок погашення заборгованості з виплат за рішеннями суду (далі - Порядок 649), так як згідно ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок державного бюджету. Оскільки Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, то і не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання. Крім того, відповідач вважає, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а тому на них не розповсюджуються норми ст. 625 ЦК України. На думку представника відповідача, вказаний спір повинен розглядатися в порядку Кодексу адміністративного судочинства. 05.08.2020 від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, доводи, викладені у відзиві вважає безпідставними. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.04.2011, у справі № 2-а-8488/11 адміністративний позов [PERSON] задоволено. Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного Фонду України в м. Бердянськ Запорізької області в перерахунку пенсії та додаткової пенсії [PERSON] з урахуванням мінімальної пенсії за віком. Встановлено, що [PERSON] має право на отримання пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи із встановленої законом мінімальної пенсії за віком. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Бердянськ Запорізької області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи із встановленої законом мінімальної пенсії за віком з 14.08.2010 по 04.04.2011. Визначено, що постанова підлягає негайному виконанню. На виконання постанови суду відповідним органом Пенсійного фонду здійснено перерахунок пенсії [PERSON] та нарахована доплата у розмірі 30 951,55 грн. за період з 14.08.2010 по 04.04.2011, що підтверджується листом Управлінням Пенсійного фонду України в м. Бердянську та Бердянському районі Запорізької області від 02.09.2014 № 152/к-4. У січні 2017 позивачу було виплачено заборгованість на виконання постанови суду від 06.04.2011 у справі № 2-а-8488/11. Крім того, постановою Бердянського міськрайонного суду від 19.12.2011, у справі № 2-а-17947/11, адміністративний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Бердянськ та Бердянському районі Запорізької області в перерахунку пенсії та додаткової пенсії [PERSON] з урахуванням мінімальної пенсії за віком. Зобов`язано Управління пенсійного фонду в м. Бердянську та Бердянському районі здійснити перерахунок та виплату [PERSON] пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком виходячи із встановленої законом мінімальної пенсії за віком з 17.02.2011 по 22.07.2011 з урахуванням раніше виплачених сум. Ухвалою колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2013 року, постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.12.2011 року - залишено без змін. На виконання постанови суду відповідним органом Пенсійного фонду здійснено перерахунок пенсії [PERSON] та нарахована доплата у розмірі 15 027,80 грн. за період з 05.04.2011 по 22.07.2011, що підтверджується листом Управлінням Пенсійного фонду України в м. Бердянську та Бердянському районі Запорізької області від 02.09.2014 № 152/к-4. На момент звернення [PERSON] до суду з цим позовом кошти, нараховані за постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.12.2011, у справі № 2-а-17947/11, йому не виплачені, що не заперечується відповідачем у відзиві на позов. Крім того, постановою Бердянського міськрайонного суду від 24.11.2014, у справі № 310/8575/14-а, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління пенсійного Фонду України в м. Бердянську та Бердянському районі по відмові [PERSON] в перерахунку пенсії і додаткової пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії. Зобов`язано Управління пенсійного фонду в м. Бердянську та Бердянському районі призначити пенсію та провести перерахунок виплат [PERSON] державної пенсії та додаткової пенсії з 17.04.2014 по 17.10.2014 з розрахунку державної пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про прожитковий мінімум» з урахуванням фактично сплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2015 року, постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.11.2014 року - залишено без змін. На виконання постанови суду відповідним органом Пенсійного фонду здійснено перерахунок пенсії [PERSON] та нарахована доплата у розмірі 29 455,60 грн. за період з 17.04.2014 по 17.10.2014, що підтверджується листом Бердянського об`єднаного управління ПФУ в Запорізькій області від 19.10.2018 № 534/К-4. Вказані грошові кошти були виплачені відповідачем [PERSON] 19.03.2020, що визнається відповідачем у відзиві на позов. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.2011 № 803 «Про утворення територіальних органів Пенсійного фонду України» утворено управління Пенсійного фонду України в місті Бердянську та Бердянському районі Запорізької області шляхом злиття управління Пенсійного фонду України в м. Бердянську Запорізької області та управлінні Пенсійного фонду України в Бердянському районі Запорізької області (ЄДРПОУ 37963785). Новоутворене управління є правонаступником всіх прав та обов`язків припинених управлінь. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», управління Пенсійного фонду України в місті Бердянську та Бердянському районі Запорізької області перейменовано в Бердянське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 628 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», здійснено заходи щодо припинення діяльності Бердянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорозькій області шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке є правонаступником всіх прав та обов`язків припиненого управління. Отже, відповідач ГУ ПФУ в Запорізькій області є правонаступником прав і обов`язків Бердянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорозькій області у спірних правовідносинах. Звернення [PERSON] до суду з цим позовом пов`язано із несвоєчасним виконанням постанов суду, ухвалених на його користь, у зв`язку із чим позивач у позові просив на підставі статті 625 ЦК України стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати. Відповідно до положень ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Верховний Суд, серед іншого, при вирішенні спорів з питання тривалого невиконання судового рішення державою, посилався на усталену практику ЄСПЛ, зауваживши, що ефективне правосуддя включає право на виконання судового рішення без зайвих затримок. ЄСПЛ з цього приводу зазначає, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, що перебувають у державній власності, чи які контролює держава, виконувались відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Важливо й те, що невиконання судових рішень державою не може бути виправдано нестачею коштів. Тим більше, забезпечення достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим зобов`язанням саме держави. Ураховуючи зазначені вище обставини, а також те, що відповідачем порушено строки виконання грошових зобов`язань, встановлених рішеннями суду, суд доходить висновку, що у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (KECHKO v. UKRAINE, № 63134/00, § 26, ЄСПЛ, від 08.11.2005). Також, суд вважає помилковим посилання відповідача у відзиві на позов на те, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а тому приписи ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягають, оскільки така позиція суперечить вищенаведеним положенням законодавства та правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду. Що стосується того, що у постановах суду, якими задоволено позов [PERSON] , суд не визначав конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню, а тому таке зобов`язання не є грошовим, суд зазначає наступне. Так, предметом позовів у справах, що розглядалися Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, було неправильне нарахування державної та додаткової пенсії позивачу [PERSON] як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, і судами зобов`язано пенсійний орган здійснити перерахунок та виплатити йому перераховану пенсію. В цьому сенсі суд зазначає, що суд не міг стягнути суму недоплаченої пенсії, оскільки її розмір спочатку мав бути визначений шляхом перерахунку пенсійним органом, в чому неправомірно відмовлялось позивачу, а тому те, що в постановах не мається такого способу захисту як порушеного права як стягнення конкретної суми, а мається вказівка на зобов`язання виплатити перераховану суму пенсії, не робить такий обов`язок безгрошовим, оскільки перерахована пенсія саме і має грошовий вираз у грошовій одиниці України - гривні, а також не створює підстав для виконання такого грошового обов`язку як виплата перерахованої суми пенсії у віддаленому майбутньому, а не одразу після набрання рішенням суду законної сили. Відтак, суд ще раз зазначає, що на спірні правовідносини поширюються вимоги статті 625 ЦК України, а тому позивач має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Зазначаючи про те, що Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України, відповідач у відзиві вказує, що відповідальність лежить на державі в особі Державного казначейства. У той же час, постановами суду обов`язки з нарахування та виплати основної та додаткової пенсій [PERSON] покладені саме на орган ПФУ, а не на Державне казначейство. До того ж, саме орган ПФУ як суб`єкт владних повноважень вчинив протиправні дії, які призвели до порушень прав позивача на своєчасне отримання пенсій у визначеному законом розмірі, що і було встановлено вищезазначеними постановами суду, з огляду на що твердження відповідача про те, що відповідальність за несвоєчасну виплату пенсій позивачеві лежить на Державному казначействі, є неспроможними. Сам по собі факт відсутності бюджетного фінансування не може вважатися законною підставою для не виплати позивачеві належних йому сум грошових коштів. До того ж, ст. 625 ЦК України не пов`язує підстави для застосування встановленої нею відповідальності із наявністю чи відсутністю бюджетного фінансування боржника. Суд вважає також необґрунтованим посилання відповідача у відзиві на позов на Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду. виконання яких гарантується державою № 440, як на підставу встановлення особливого порядку виконання рішень суду, що ухвалені до 01.01.2013, оскільки цей Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними. Відповідно до частин 1-2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави по виконанню судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Отже, вказаним Законом передбачається виконання саме рішень про стягнення коштів з державного органу. Натомість, постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.04.2011 по справі № 2-а-8488/11, від 19.12.2011 по справі № 2-а-17947/11 та від 24.11.2014 по справі № 310/8575/14-а, виплати по яким на цей час не проведені, стосувались зобов`язання УПФУ в м. Бердянську та Бердянському районі нарахувати та виплатити основну та додаткову пенсію позивачеві за певні періоди. Згідно розрахунків позивача, за несвоєчасне виконання постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.04.2011 по справі № 2-а-8488/11 за період з 06.04.2011 по 31.12.2016 позивачем нараховано інфляційній втрати в сумі 32 206,28 грн. та три проценти річних в сумі 5 332,00 грн., а всього 37 538,28 грн. За несвоєчасне виконання постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.12.2011 по справі № 2-а-17947/11 за період з 17.09.2013 по 31.05.2020 позивачем нараховано інфляційній втрати в сумі 25 356,98 грн. та три проценти річних в сумі 3 024,00 грн., а всього 28 380,98 грн. За несвоєчасне виконання постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.11.2014 по справі № 310/8575/14-а за період з 20.04.2015 по 28.02.2020 позивачем нараховано інфляційній втрати в сумі 15 409,89 грн. та три проценти річних в сумі 4 297,00 грн., а всього19 706,89 грн., і саме вказані суми просив стягнути позивач у справі на його користь за невиконання зазначеного рішення суду. Перевіривши розрахунки позивача, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вказані розрахунки відповідачем не спростовані, сумнівів у їх обґрунтованості у відзиві на позов не наведено. Отже, суд, перевіривши дані розрахунки, знаходить їх правильними та обґрунтованими. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Таким чином, з урахуванням наведених обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] , а тому їх слід задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача інфляційні втрати та 3% річних, нараховані за період невиконання та несвоєчасного виконання постанов Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.04.2011 по справі № 2-а-8488/11, від 19.12.2011 по справі № 2-а-17947/11 та від 24.11.2014 по справі № 310/8575/14-а. Крім того, оскільки на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору як громадянина, віднесеного до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд вважає за необхідне в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за ставкою п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону.

Outcome: approved