Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом у якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 01.04.2011 року у розмірі 1 018 799 доларів США 77 центів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.04.2011 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] безвідсоткову позику у сумі 5 663 540 грн. готівкою, а відповідач у свою чергу зобов`язався повернути отриману суму в строки і в порядку, зазначеному в даному договорі. На підтвердження укладення договору позики від 01.04.2011 відповідачем власноруч була написана розписка, якою підтверджено факт отримання від [PERSON] грошової суми в розмірі 5 663 540 грн. Грошові кошти останній зобов`язався повернути до 29.04.2014. 08.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого [PERSON] , як первісний кредитор, передав позивачу, а останній прийняв на себе право вимоги, що належить первісному кредитору. Позивач вказує, що 08.04.2016 року відповідачу на адресу реєстрації був направлений рекомендований лист з претензією про сплату боргу, однак, вказаний лист повернувся за закінченням установленого строку зберігання, тобто не був отриманий відповідачем. Позивач вказує, що відповідач зобов`язання не виконав, тому загальна сума, що підлягає стягненню з останнього становить 1 018 799 доларів США 77 центів, яка складається з суми основної заборгованості - 711 500 дол. США, пені - 259 697 дол. США 50 центів, 3% річних 147 602 дол. США 27 центів, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 22.06.2016 (1 долар США = 24,892558) становить 25 357 926 грн. 30 коп. В судових засіданні представник позивача та позивач підтвердив позовні вимоги і надали суду для огляду оригінал договору позики від 01.04.2011 року та розписку з підписом здійсненим від імені [PERSON] 14.04.2011 року. [PERSON] та його представник категорично заперечили проти позову ставлячи під сумнів достовірність підписів відповідача у договорі та розписці про отримання коштів. Ухвалою Оболонського районного суду від 05.04.2019 року призначено по даній справі судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського НДІСЕ (03057, вул. Смоленська, 6). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та просив задовольнити їх у повному обсязі, звертав увагу суду на зловживаннях відповідачем клопотаннями про відкладення судового розгляду та свідомому, на їх думку, затягуванню розгляду справи. Відповідач та його представник у судове засідання в черговий раз не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомили. За таких обставин, з огляду на позицію представника позивача, наявність у справі відповіді з Київського НДІСЕ, відсутність доказів поважності чергової неявки в судове засідання відповідача, суд вважає можливим проводити і завершити розгляд справи за відсутності останнього на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. 01.04.2011 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] безвідсоткову позику у сумі 5 663 540 грн. готівкою, а відповідач у свою чергу зобов`язався повернути отриману суму в строки і в порядку, зазначеному в даному договорі (а.с.10-12). На підтвердження укладення договору позики від 01.04.2011 відповідачем власноруч була написана розписка, якою підтверджено факт отримання від [PERSON] грошової суми в розмірі 5 663 540 грн. Грошові кошти останній зобов`язався повернути до 29.04.2014 (а.с.13-14). Відповідно до п. 1 ч. 1 cт. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 08.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого [PERSON] , як первісний кредитор, передав позивачу, а останній прийняв на себе право вимоги, що належить первісному кредитору. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. За ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Із висновку експерта Київського НДІСЕ від 24.07.2019 року №17-3/591 вбачається, що підписи від імені [PERSON] у договорі позики від 01.04.2011 року, виконанні [PERSON] , а також підписи у розписці від імені [PERSON] виконані [PERSON] (а.с.156-162). Вказаний вище висновок експерта спростовує твердження відповідача щодо недостовірності його підписів у договорі та розписці про отримання коштів. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов`язання. З огляду на ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За умовами п. 2.3 договору позики від 01.04.2011 повернення отриманої суми здійснюється позичальником в національній валюті України за курсом Національного банку України на день здійснення повернення або в доларах США частками відповідно до встановленого графіка. Повернення отриманої частини суми повинно було здійснюватись відповідно до графіка, визначеного п. 2.3 вищезазначеного договору позики. Зокрема, відповідно до даних графіка, отримана сума мала повертатись у відповідно встановлених розмірах 10-го числа кожного місяця, починаючи з травня 2011 року по березень 2014 року. Направлення претензії від 08.04.2016 року до позичальника з вимогою добровільного повернення боргу підтверджується копією листа та конверта з відміткою поштового відправлення (а.с. 17-19). З огляду на зазначене вимога [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики у розмірі 711 500 дол. США основної заборгованості законна та обґрунтована. Ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно п. 3.3 договору позики від 01.04.2011 року, у випадку порушення позичальником графіка повернення отриманих сум, зазначених у п. 2.3 даного договору, більше ніж на 30 календарних днів, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню з розрахунку 0,1% від вчасно неповернених сум позики за кожний день прострочення. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. З урахування вказаного, вимога позивача про стягнення пені за період з 22.06.2015 року по 22.06.2016 року, що становить 259 697 дол. США 50 центів (711 500 дол. США - сума основної заборгованості х 0,1% відсоткова ставка, встановлена п. 3.3 договору позики х 365 днів прострочення) - законна та обґрунтована. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту вказаної статті вбачається, що кредитор вправі вимагати 3% річних від простроченої суми та інфляційні витати, якщо інший розмір відсотків не передбачений договором. Положення договору позики від 01.04.2011 року передбачають можливість нарахування пені та штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, які стягуються позивачем, що виключає можливість нарахування штрафних санкцій в порядку ст. 625 ЦПК України. Таким чином, вимога про стягнення з позичальника 3% річних у розмірі 47 602 дол. США 27 центів - не підлягає задоволенню. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики від 01.04.2011 року підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 711 500 дол. США основної заборгованості та 259 697 дол. США 50 центів нарахованої пені, що в сумі разом, відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 22.06.2016 року (1 долар США=24,892558), складає 24 175 590 грн. 10 коп. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial