Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до суду в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , з позовом до [PERSON] , [PERSON] , де треті особи - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилаючись на те, що на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування з 30.01.2019 перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] . Батьками дитини є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за №45 від 23.01.2019 «Про реєстрацію народження малолітньої дитини», [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ст. 133 СК України. 03.12.2019 малолітнього [PERSON] , [INFO] , з Київської міської дитячої клінічної лікарні №2 було переведено до Київського міського будинку дитини імені Городецького. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №435 від 03.06.2019, малолітнього [PERSON] , [INFO] , влаштовано під опіку [PERSON] та [PERSON] . Батьки дитини, які є відповідачами по справі, до служби у справах дітей та сім`ї жодного разу не з`являлися, життям та здоров`ям дитини не цікавилися, будь-яких зв`язків із дитиною не підтримували, моральної та матеріальної підтримки не надавали. Враховуючи зібрані по справі докази, позивач просив суд - позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, на користь опікунів [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, на користь опікунів [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, який діє в інтересах малолітнього [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , де треті особи - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів передано за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська для подальшого розгляду (а.с.37). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2020 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.41). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду (а.с.47). 07 квітня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судове засідання представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, рішення просив прийняти з урахуванням інтересів малолітньої дитини та чинного законодавства. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, рішення просив прийняти з урахуванням інтересів малолітньої дитини та чинного законодавства. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №296 (а.с.6 ). Відповідно до Акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 22 листопада 2018 року малолітній [PERSON] , [INFO] , був покинутий в Київській міській дитячій клінічній лікарні №2 (а.с.13). Відповідно до Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за №45 від 23.01.2019 «Про реєстрацію народження малолітньої дитини», [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ст. 133 СК України (а.с.8-9, 10). 03 грудня 2019 року малолітнього [PERSON] , [INFO] , з Київської міської дитячої клінічної лікарні №2 було переведено до Київського міського будинку дитини імені Городецького. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві держаної адміністрації №98 від 06.02.2019 «Про надання статусу малолітній дитині», [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.12). Відповідно до Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №168 від 04.03.2019 малолітній [PERSON] , [INFO] , влаштовано до Київського міського будинку імені Городецького на повне державне забезпечення. Батьки дитини, які є відповідачами по справі, до служби у справах дітей та сім`ї жодного разу не з`являлися, життям та здоров`ям дитини не цікавилися, будь-яких зв`язків із дитиною не підтримували, моральної та матеріальної підтримки не надавали. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №435 від 03.06.2019 малолітнього [PERSON] , [INFO] , влаштовано під опіку [PERSON] та [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації було розглянуто питання доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1978 року народження, [PERSON] , 1985 року народження, відносно їх дитини - [PERSON] , [INFO] . Члени вищезазначеної комісії прийшли до висновку, що мати - [PERSON] , 1985 року народження, та батько - [PERSON] , 1978 року народження, ухиляються від виховання та утримання свого сина, а в цілому, ухиляються від виконання батьківських обов`язків та рекомендувала Органу опіки та піклування підготувати та надати до суду позовну заяву про позбавлення їх батьківських прав. При цьому, зібраними по справі письмовими доказами встановлено факт свідомого ухилення відповідачів [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню їх сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Місце перебування батьків - [PERSON] та [PERSON] не відоме. Як вбачається з відповіді Головного управління у Дніпропетровській області Амур-Нижньодніпровського районного відділу у місті Дніпрі від 19.12.2018, [PERSON] отримала новий паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Амур-Нижньодніпровським РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України у Дніпропетровській області у зв`язку з втратою паспорту серії [NUMBER] (а.с.15, 16). Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме нехтування батьками: [PERSON] , 1978 року народження, [PERSON] , 1985 року народження, своїми батьківськими обов`язками. У справі «Хант проти України» ЄСПЛ вказав, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, проаналізувавши встановленні обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, а саме слід позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх сина [PERSON] , [INFO] . За змістом ч.2 ст.166 СК України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки відповідачі є батьками [PERSON] , [INFO] , вони зобов`язані надавати матеріальну допомогу на його утримання, відповідно до ст.ст.180-184 СК України, згідно яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення ним повноліття. Частина 1 ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платників аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про можливість відповідачів сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 30 липня 2019 року до його повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно зі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи з [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840,80 грн. та за вимоги про стягнення аліментів - 840,80 грн., а всього в розмірі по 1681 грн. 60 коп. з кожного.

Outcome: approved