Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, 16.03.2020 року збільшив позовні вимоги в яких просив стягнути з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на його користь 5208,0 гривен матеріальної шкоди та 45000,0 моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22 липня 2016 року Приморським районним судом міста Одеси було відкрито провадження по справі № 522/13308/16 за позовом [PERSON] до Прокуратури Одеської області, прокуратури Суворовського району м. Одеси, Головного управління державного казначейства України в Одеській області про стягнення моральної шкоди. 16 листопада 2016 року, за клопотанням позивача витребувано з комунальної установи «Міський психіатричний диспансер», довідку про стан здоров`я [PERSON] відомості чи знаходиться він на обліку комунальної установи «Міський психіатричний диспансер» з якого часу та з яким діагнозом, а також висновок епікриз лікаря психіатра під час обстеження [PERSON] 09.09.2013 року, 11.09.2014 року та 28.08.2015 року. Дану ухвалу було виконано, відомості направлено до суду. 26 червня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси задовольнив клопотання [PERSON] про проведення експертизи, винісши ухвалу про призначення судової психологічної експертизи. Проведення експертизи доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі - «ОНДІСЕ»). Обов`язок оплати покладено на [PERSON] , експертній установі за даною ухвалою виділено строк на проведення експертизи протягом трьох місяців. 01 вересня 2017 року, позивач [PERSON] , оплатив рахунок ОНДІСЕ № 17-3439-41 від 14.08.2017 року на суму 5 208,0 гривень. Керівництвом ОНДІСЕ проведення експертного дослідження було доручено судовому експерту - психологу Еберт Н. М. і, після оплати позивачем 01.09.2017 року рахунку № 17-3439-41 за проведення експертизи повинно було розпочатися експертне дослідження. 25 січня 2018 року, тобто після спливу майже п`яти місяців після оплати позивачем рахунку від ОНДІСЕ позивачем було направлено скаргу на ім`я директора ОНДІСЕ Ріпенко А. І. стосовно порушення процесуальних строків на проведення експертизи. 12 лютого 2018 року позивачем також було подано скаргу до Головного територіального управління юстиції в Одеській області з того ж приводу. Згодом, позивачем було отримано відповідь ГТУЮ в Одеській області від 13.02.2018 за № Х-195-03, у якій вказано про те, що питання затягування строків експертною установою не належать до компетенції ГТУЮ в Одеській області із повідомленням про направлення за належністю. Міністерство юстиції України надало відповідь на направлену ГТУЮ в Одеській області скаргу, згідно якої скаргу направлено для розгляду директором ОНДІСЕ. 20 березня 2018 року директором ОНДІСЕ Ріпенко А. І. було надано відповідь № X - 5 - 2 - 18 вих. на зазначену скаргу, у якій було зазначено, що встановлення причинно-наслідкових зв`язків між діями та шкодою здоров`ю виходять за межі компетенції експерта - психолога. При цьому пропонується спочатку провести судово-медичну та судово-психічну експертизу. З моменту призначення та оплати позивач експертизи минуло більше року, тому затягування експертною установою строків проведення експертизи по-перше призвело до безпідставного затягування розгляду справи, позивач змушений був постійно звертатись до експертної установи, суду та інших установ щодо надання роз`яснень з приводу розгляду його справи та дій керівництва експертної установи. Крім того, позивачем понесені матеріальні збитки в сумі 5208,0 грн., як оплати за експертизу, яка більше року не виконувалась та які на думку позивача мають бути стягнуті з експертної установи на його користь. Крім того, позивач зазначає, що йому було завдано моральної шкоди, яка проявляється в душевних стражданнях та переживаннях яких він зазнав у зв`язку із тривалим невиконанням експертною установою експертизи, що мало місце неодноразово, постійного порушення його прав, зокрема відсутністю будь-яких повідомлень щодо експертизи протягом року, з послідуючої відмовою суду у виконанні ухвали від 26.06.2017 року по справі № 522/13308/16-ц, викликаючи тим самим сумнів не тільки в неупередженості проведення експертизи, а й взагалі в її легітимності. Таким чином, свою моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 45000,00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача Юнку І.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав відзив. Пояснив, що відповідач є державною установою, яка може повернути кошти тільки за заявою позивача с визначенням рахунку на який слід перерахувати кошти. Дослідивши матеріали справи, вивчивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, а також докази, якими вони підтверджуються, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 22 липня 2016 року Приморським районним судом міста Одеси було відкрито провадження по справі № 522/13308/16 за позовом [PERSON] до Прокуратури Одеської області, прокуратури Суворовського району м. Одеси, Головного управління державного казначейства України в Одеській області про стягнення моральної шкоди. 26 червня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси задовольнив клопотання [PERSON] про проведення експертизи, винісши ухвалу про призначення судової психологічної експертизи. Проведення експертизи доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. Обов`язок оплати покладено на [PERSON] 14 серпня 2017 року ОНДІСЕ виставив рахунок за проведення експертизи. 01 вересня 2017 року, позивач [PERSON] , оплатив рахунок ОНДІСЕ № 17-3439-41 від 14.08.2017 року на суму 5 208,0 гривень, що підтверджується копією квитанції. 25 січня 2018 року, тобто після спливу майже п`яти місяців після оплати позивачем рахунку від ОНДІСЕ позивачем було направлено скаргу на ім`я директора ОНДІСЕ Ріпенко А . І . стосовно порушення процесуальних строків на проведення експертизи. 12 лютого 2018 року позивачем також було подано скаргу до Головного територіального управління юстиції в Одеській області з того ж приводу. Згодом, позивачем було отримано відповідь ГТУЮ в Одеській області від 13.02.2018 за № Х-195-03, у якій вказано про те, що питання затягування строків експертною установою не належать до компетенції ГТУЮ в Одеській області із повідомленням про направлення за належністю. Міністерство юстиції України надало відповідь на направлену ГТУЮ в Одеській області скаргу, згідно якої скаргу направлено для розгляду директором ОНДІСЕ. 22.02.2018 року ОНДІСЕ повернув матеріали цивільної справи з тих підстав, що питання, які ставить суд виходять за межі компетенції судового експерта. При цьому експерт зазначив, що проведення судової психологічної експертизи буде можливо після призначення судово-медичної та судово-психіатричної експертиз. Таким чином суд встановлює, що відповідачем не було відмовлено в проведенні призначеної та оплаченої позивачем експертизи, а висловлена умов щодо подання додаткових матеріалів (висновків інших судових експертиз). Згідно з п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 строк проведення експертизи встановлюється залежно від складності дослідження з урахуванням експертного навантаження фахівців керівником експертної установи (або заступником керівника чи керівником структурного підрозділу) у межах: 10 календарних днів - щодо матеріалів з невеликою кількістю об`єктів та вирішуваних питань і простих за характером досліджень; 30 календарних днів - щодо матеріалів із середньою кількістю об`єктів та вирішуваних питань або середньої складності за характером досліджень; 60 календарних днів - щодо матеріалів з великою кількістю об`єктів та вирішуваних питань або складних за характером досліджень; понад 60 календарних днів - щодо матеріалів із великою кількістю об`єктів та вирішуваних питань (більше десяти), виходячи з фактично необхідного для експерта часу або особливо складних за характером досліджень (досліджень з використанням криміналістичного обладнання (лазерного, оптичного, електронного), проведення експериментальних досліджень, застосування декількох методів); понад 90 календарних днів - якщо експертиза є особливо складною чи багатооб`єктною, потребує вирішення більше десяти питань або вирішення питань, які потребують декількох досліджень, чи налічує понад п`ять томів матеріалів справи або є комплексною чи потребує залучення фахівців з інших установ (у тому числі судово-медичних), підприємств, організацій і не може бути виконана в зазначені строки. Більший розумний строк установлюється за письмовою домовленістю з органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), після попереднього вивчення експертом наданих матеріалів. У разі значного завантаження експерта та знаходження в нього на виконанні одночасно понад десяти експертиз, у тому числі комісійних та комплексних, вказані терміни можуть бути переглянуті або встановлені додатково з урахуванням необхідного реального часу на їх виконання. З матеріалів справи вбачається, що з моменту призначення та оплати експертизи минуло більше року. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. ( ст. ст. 610, 611 ЦК України) Статтею 1166 ЦК України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Згідно вимог зазначеної статті шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1212 ЦК України міститься в главі 83 книги 5 ЦК України та передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, на виконання зобов`язань, позивачем за проведення експертизи здійснена оплата в повному обсязі, у свою чергу відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав, експертизу у визначений законом строк не провів, минула потреба у проведенні експертизи, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне стягнути з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз 5208,0 гривен на користь [PERSON] . Позивач у своїй позовній заяві зазначає про завдання йому моральної шкоди внаслідок невиконання експертизи Одеським науково-дослідницьким інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України. При цьому посилається на те, що рішенням по справі № 522/13308/16-ц від 04.10.2018 року за позовом [PERSON] до Прокуратури Одеської області, прокуратури Суворовського району м. Одеси, Головного управління державного казначейства України в Одеській області про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,0 гривен на користь [PERSON] було стягнуто 1000,0 гривен, замість. Постановою Одеського апеляційного суду від 14.01.2020 року від 27.02.2020 року рішення суду переглянуто, визначено стягнути моральну шкоду у розмірі 5000,0 гривен. Таким чином позивач зазначає, що оскільки ОНДІСЕ не провів експертизу, позивач зміг довести свою моральну шкоду лише частково, оскільки для визначення моральної шкоди у повному обсязі був необхідний висновок експерта. Частинами першою та другою статті 1167ЦК України закріплено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають встановленню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Статтями 12і 81ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст.ст.76-80ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд враховує, що неправомірності дій відповідача щодо, повернення справи без проведення експертизи з умовою надання додаткових матеріалів (висновків судово медичних експертиз) по справі не доведена позивачем. В судовому засіданні позивач підтвердив що не звертався до Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України згідно ухвали від 11.07.2018 року по справі № 522/6090/18. Таким чином, встановивши, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт спричинення відповідачем позивачу моральних страждань, позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, суду не надав, суд вважає, що підстави для задоволення вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 45000,00 гривень відсутні.

Outcome: partial