Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У липні 2014 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2007 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей.. Сімейне життя з [PERSON] не склалось, в них постійно виникають сварки. Тому шлюб був розірваний в 2013 році. За час шлюбу ними нажите спільне майно: житловий будинок площею 50,0 кв.м, незакінчений будівництвом житловий будинок загальною площею 100,0 кв.м та автомобіль. Добровільно розділити майно не можуть. Вказала також, що діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач аліменти не сплачує, тому при поділі майна слід відступити від рівності сторін, виділивши їй та дітям 2/3 будинку. Просила суд виділити їй у власність 2/3 житлового будинку загальною площею 50,0 кв.м разом з відповідною частиною земельної ділянки для обслуговування будинку, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лука, вул. Леніна, 24; стягнути з [PERSON] ? вартості будівництва (будівельних матеріалів) на спорудження незакінченої будівництвом одноповерхової будівлі загальною площею 100,0 кв.м, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лука, вул. Леніна, 24; стягнути з [PERSON] на її користь ? частину вартості автомобіля Hyundai Tucson, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер шасі/кузова KMHJN81ВP9U945972; судові витрати покласти на відповідача. При розгляді справи відповідач [PERSON] подав суду зустрічну позовну заяву. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належали дві квартири, які були ними продані. За кошти, вилучені від продажу, він та його дружина придбали земельну ділянку та невеликий житловий будинок, кошти в розмірі 70\~000 грн. виділені на купівлю автомобіля. Також він взяв в борг кошти в розмірі 200\~000 грн., які витрачались на будівництво нового будинку. Тому дане майно є його особистою власністю. Просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок, земельну ділянку, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лука, вул. Леніна, 24, та автомобіль Hyundai Tucson, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер шасі/кузова KMHJN81ВP9U945972; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, проти доводів зустрічного заперечували. Суду пояснили, що дійсно від продажу двох квартир вони придбали земельну ділянку, житловий будинок та на автомобіль виділили 70\~000 грн., а решту кошті надали її батьки, продали її гараж. У старому будинку вони зробили значні поліпшення, провели всі комунікації, тому вартість даного будинку значно збільшилась і воно є спільним майном подружжя. У подальшому вони вирішили будувати новий будинок. З 2010-2011 років почали будівництво, але не завершили, бо в липні 2013 року вони розлучились. При поділі майна просила відступити від ідеальних часток та виділити на її користь 2/3 частини старого будинку, врахувавши інтереси двох неповнолітніх дітей та те, що будинок купувався для проживання сімї. Також пояснила, що за час спільного проживання, вона мала більш високий дохід та фактично утримувала сімю, а чоловік мав періодичні заробітки. Вартість майна визначали з аналізу ринку нерухомості. Просила суд задоволити позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову. У судовому засідання відповідач та його представник проти доводів позову заперечували, вимоги за зустрічним позовом підтримали. Суду пояснили, що йому на праві власності належали дві квартири. Вони вирішили їх продати та купити житловий будинок з земельною ділянкою. Від продажу квартири кошти в сумі 70\~000 грн. також були виділені на купівлю машини. Решту коштів для автомобіля, косметичного ремонту старого будинку, будівництво нового були взяті в борг у [PERSON] в розмірі 200\~000 грн. За час спільного проживання був збудований лише фундамент, решту робіт були виконані після припинення шлюбних відносин за власні кошти. Тому дане майно є його особистою власністю. Просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] та задоволити його зустрічний позов. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та вимоги за зустрічним позовом [PERSON] слід задоволити частково, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 08 червня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві. Від спільного проживання сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 березня 2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] При розгляді даної справи судом встановлено, що сторони з 25 липня 2013 року не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин. Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 30 липня 2008 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 46,6 кв.м з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лука, вул. Леніна, 24. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20674007 від 23 жовтня 2008 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок №24 по вул. Леніна в с. Лука Києво-Святошинського району Київської області. 30 липня 2008 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1696га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лука, вул. Леніна, 24 (кадастровий номер 3222482003:04:005:0035). Рішенням виконавчого комітету Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №4/5 від 28 квітня 2011 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо будівництва індивідуального житлового будинку та господарчих будівель згідно з нормами забудови на земельній ділянці площею 0,1696га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лука, вул. Леніна, 24 (кадастровий номер 3222482003:04:005:0035). Будівництво будинку провадити за індивідуальним проектом на 6 кімнат, житловою площею 77,8 кв.м, загальною площею 145,4 кв.м. У 2011 році був також виготовлений проект житлового будинку в с. Лука по вул. Леніна, 24. З пояснень сторін встановлено, що будівництво житлового будинку розпочато в 2011 році. Разом з тим, встановити що було побудовано до липня 2013 року, що було збудовано після, визначити частки, вартість робіт, не вбачається можливим. При розгляді справи, судом було розяснено право сторін на призначення експертизи для визначення питань, які потребують спеціальних знань. Відповідних клопотань сторони не заявили. Тому в даній частині позовних вимог [PERSON] суд відмовляє. 18 серпня 2008 року між ТОВ «Паритет-Моторс» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу № 18/8/2008-4145 автомобіля Hyundai Tucson, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер шасі/кузова KMHJN81ВP9U945972. У п. 4.1 договору визначено, що ціна автомобіля з урахуванням додаткового обладнання, становить 141 100 грн. Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на ча,с розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Також судом встановлено, що [PERSON] на праві особистої приватної власності належало нерухоме майно. А саме: квартира [ADDRESS], яка була відчужена за договором купівлі-продажу від 30 липня 2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], за ціно 100 000 грн.; та квартира [ADDRESS], яка була відчужена 24 липня 2008 року за договором купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] за ціною 445 344,40 грн. Відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі. При розгляді справи сторонами по справі визналось те, що за кошти, отримані від продажу вищевказаних квартир, було придбано житловий будинок та земельну ділянку, а також кошти в розмірі 70\~000 грн. були виділені на купівлю спірного авто. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року правочини щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, підписуються всіма співвласниками цього майна або уповноваженими ними особами. При посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо правовстановлюючий документ оформлений на імя одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Правочин щодо розпорядження майном може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з правовстановлюючого документа, договору, укладеного між подружжям, акта цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо. Про перевірку цих обставин нотаріус робить відмітку на примірнику правочину, що залишається в матеріалах нотаріальної справи, з посиланням на реквізити відповідних документів, якщо ці документи не приєднуються до примірника такого правочину. При посвідченні нотаріусом правочинів щодо відчуження майна від імені особи, у якої немає чоловіка або дружини (неодружена /неодружений, удова/удівець), відчужувач подає відповідну заяву, у якій також зазначається, що майно, яке є предметом цього правочину, не є спільною сумісною власністю. Нотаріус доводить зміст такої заяви до відома другого учасника правочину та зазначає про це в його тексті. Така заява повинна виходити особисто від відчужувача, а в разі вчинення правочину через представника - від представника, якщо відчужувач надав йому право при оформленні правочину подавати від його імені заяву про належність йому (відчужувачу) майна на праві особистої приватної власності. На підтвердження того факту, що майно набуто одним із подружжя під час окремого проживання з другим з подружжя у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, подається копія рішення суду, що набрало законної сили, про визнання особистою приватною власністю одного з подружжя майна, що є предметом цього договору. Враховуючи викладене, враховуючи вартість спірного майна, суд вважає, що житловий будинок та земельна ділянка придбані за кошти, що належали відповідачу та є особистою приватною власністю позивача за зустрічним позовом [PERSON]. Оскільки автомобіль коштував 141\~100 грн., 70\~000 грн. були кошти з продажу квартир, тому частка [PERSON] як особистого майна, становить ? частина. Інша ? частина автомобіля є спільним майном подружжя. Пояснення позивача, що старий житловий будинок за рахунок сімейних коштів був істотно збільшений у його вартості, вартість майна визначали з аналізу ринку, суд оцінює критично, оскільки дані обставини мають підтверджуватись належними доказами, не заявлено клопотань про витребування доказів в разі складнощів в їх отриманні, не заявлено клопотань про призначення експертизи. Не надано доказів щодо вартості, обємів проведених робіт в старому будинку. Також не подано суду підтвердження перебування у власності позивачки гаражу, його продаж та вкладення коштів у придбання майна. За ч.2,3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року - рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області з [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей. З пояснень представників сторін встановлено, що після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишились проживати разом з позивачкою, перебувають на її утриманні, аліменти з відповідача стягуються. Разом з тим, позивачем не подано доказів того, що відповідач не виконує рішення суду та не сплачує аліменти, не подано доказів того чи відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, розмір заборгованості по сплаті аліментів. Крім того, не подано доказів і того, що розмір присуджених аліментів є недостатнім для утримання дітей. Враховуючи дані обставини, при визначенні часток подружжя суд не знаходиться обґрунтованих підстав для відступу від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, визначає частку [PERSON] ? частини, та частку [PERSON] ? частини (1/2+1/4 частини з врахуванням збільшеної частки через вкладення особистих коштів). Оскільки на час розгляду справи кошти за автомобіль не були внесені на рахунок суду, тому вимоги підлягають до часткового задоволення та суд визнає право власності на автомобіль за сторонам відповідно до зазначених часток. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення поданих позовів.

Outcome: dismissed