Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернулась до суду з позовною заявою (а.с.3), з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.69) просила ухвалити рішення, яким скасувати заповіт [PERSON], яка померла у [INFO] року, яка проживала у квартирі [ADDRESS], як такий, що суперечить Конституції України та ст.50,54 Житлового кодексу України. В обґрунтування позову вона вказала на те, що у суміжній з нею кімнаті 12 кв.м. комунальної квартири [ADDRESS] проживала [PERSON]. В черзі на покращення житлових умов позивач перебуває з 1982 року. У [INFO] року померла [PERSON]. Виконавчий комітет Красногвардійського району м.Дніпропетровська відмовив у вирішенні питання та надання позивачу зазначеної кімнати. [PERSON] за життя склала заповіт, згідно якого, право власності на кімнату 12 кв.м. комунальної квартири [ADDRESS] отримала медична сестра «Червоного хреста» [PERSON], яка доглядала стареньку по обов'язку служби. Через незадовільний стан здоров'я та матеріальні нестатки сім'ї у позивача не було можливості доглядати померлу, у зв'язку з чим, позивач вимушена звернутись до суду з позовною заявою. У судовому засіданні позивача підтримала заявлені та уточнені позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, заперечувала проти їх задоволення, зазначивши, що позивачем був пропущений строк звернення до суду з позовною заявою. Представник відповідача - Красногвардійського виконкому м.Дніпропетровська в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на сплив позовної давності при зверненні до суду із зазначеними позовними вимогами, тому, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача - Управління житлового господарства міськради м.Дніпропетровська в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник відповідача - Третьої державної нотаріальної контори м.Дніпропетровська у судове засідання не з'явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника нотконтори. Вислухавши позивача, відповідача [PERSON] та представника Красногвардійського виконкому м.Дніпропетровська, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом частини 2 статті 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить 58/100 частин в комунальній квартирі [ADDRESS] (а.с.10-14). У суміжній з нею кімнаті 12 кв.м. комунальної квартири [ADDRESS] проживала [PERSON], якій належало 42/100 частин в комунальній квартирі [ADDRESS] (а.с.94-99). 22 грудня 2004 року померла [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с.102). [PERSON] за життя склала заповіт, згідно якого, 42/100 частин в комунальній квартирі [ADDRESS] заповіла [PERSON] (а.с.100). Згідно частини 2 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як було з'ясовано в судовому засіданні, позивач, знаючи про існування заповіту, і можливість його скасування, мала право на звернення до суду з позовною заявою про скасування заповіту. З цього дня - 22.12.2004 року, коли померла [PERSON], відповідно до частини 2 статті 261 ЦК України, і починається перебіг строку позовної давності, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Отже, строк позовної давності, сплинув 23 грудня 2007 року. З огляду на це, позивач звернулась до суду з позовною заявою про скасування заповіту тільки 20 листопада 2013 року, згідно вхідного штампу канцелярії суду (а.с.9). Таким чином, позивачем був пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав. Інші посилання позивача суд не приймає до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Згідно частини 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про скасування заповіту [PERSON], яка померла у [INFO] року, яка проживала у квартирі [ADDRESS], як такого, що суперечить Конституції України та ст.50,54 Житлового кодексу України, є незаконною, правового значення для вирішення зазначеного матеріально-правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів, не має, вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, оскільки позивачем не було заявлено вимоги про стягнення судових витрат, зазначене питання судом не вирішувалось. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed