Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 11252503000 від 20.11.2007 року у розмірі 143 950,03 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 20.06.2014 року складає 1 705 790,15 грн. перед позивачем звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. В подальшому, у грудні 2014 року позивач змінив предмет позову, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором № 11252503000 від 20.11.2007 року у розмірі 143 950,03 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 20.06.2014 року складає 1 705 790,15 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 20.11.2007 року [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір № 11252503000, відповідно до умов якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 80 000 доларів США, які зобов'язувалась повернути в строк до 20.11.2017 року. 08.12.2011 року до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. У зв'язку із порушенням умов кредитного договору та невиконанням зобов'язання, у позичальника [PERSON] утворилась заборгованість, у розмірі 143 950,03 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 20.06.2014 року складає 1 705 790,15 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях, також просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20.11.2007 року між АКіБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 11252503000, відповідно до умов якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 80 000 доларів США, які зобов'язувалась повернути в строк до 20.11.2017 року. В подальшому 08.12.2011 року право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ПАТ «Дельта Банк» згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Позивач в обґрунтування позовних вимог, зазначає, що позичальником [PERSON] порушено умови кредитного договору в частині їх виконання позичальником, внаслідок чого утворилась заборгованість, у розмірі 143 950,03 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 20.06.2014 року складає 1 705 790,15 грн. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судовим розглядом встановлено та стверджується матеріалами цивільної справи, зокрема, вимогою від 15.04.2009 року № 26-93/302 на адресу [PERSON](т. 1 а.с. 161), що заборгованість у позичальника [PERSON] утворилась ще 15 квітня 2009 року, а з позовом до суду про її стягнення позивач звернувся до суду лише 01 липня 2014 року. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги(стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо). Відповідачем в судовому засіданні подано заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст. 257 ЦП України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 р. (справа № 6-14 цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Така позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 22.10.2014 р. №6-127цс14, яка є обов'язковою для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України. Таким чином, на час звернення позивача до суду у позивача сплинув строк позовної давності по вимогах про стягнення до основної вимоги, оскільки заборгованість за вказаним кредитним договором виникла 15.04.2009 року, а тому строк, встановлений ст. 257 ЦК України сплинув 15.04.2012 року. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплинула і до додаткової вимоги. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі, що також зазначалося у Інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10-70/0/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності» від 16.01.2013 р. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. Є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Виходячи з матеріалів справи заборгованість у позичальника [PERSON] утворилась станом 15.04.2009 року, у зв'язку з чим, починається дія трирічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів, таким чином, строк позовної давності сплинув 15.04.2012 року, а позивач звернувся до суду з позовом лише 01.07.2014 року. Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом поза строком позовної давності, а відповідач заявив клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Такі висновку суду, як цього вимагає ст. 60 ЦПК України, позивачем спростовано не було. Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Outcome: dismissed