Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

У листопаді 2012 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, посилаючись на те, що 28.09.2004 року між публічним акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №KIVPPK0000035п. Відтак, з огляду на неналежне виконання позичальником кредитних зобов'язань, позивач просить стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 117.23 доларів США і судові витрати. Крім того, банк заявив вимогу і про солідарне стягнення заборгованості з товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія» та [PERSON], як поручителів позичальника. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Представник [PERSON] проти задоволення позову заперечував. Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія», заперечуючи проти позовних вимог, подав зустрічну позовну заяву про визнання договору поруки припиненим. Свою вимогу мотивує тим, що положеннями договору поруки передбачено, що Банк повинен узгодити із поручителем збільшення основного кредитного зобов'язання позичальника. Відтак, позивач за зустрічним позовом посилається на положення ч. 1 ст. 559 ЦК України, відповідно до якого, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки не повідомила; про час та місце судового розгляду неодноразово повідомлялась належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним первісний і зустрічний позови задовольнити частково, виходячи із наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 28.09.2004 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №KIVPPK0000035п (а.с. 18 - 21), за умовами якого відповідачу було надано кредитні кошти на суму 29 155,00 доларів США, на строк до 28 вересня 2007 року, із процентною ставкою за користуванням кредиту - 1,34%. 28 вересня 2004 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №KIVPPK035п, за яким [PERSON] зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов'язань перед ПАТ КБ «Приватбанк» за вказаним кредитним договором (а.с.28 - 29). Крім того, 28 вересня 2004 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань, відповідачем - [PERSON], між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Траєкторія» було укладено договір поруки № 452/1-і, за яким ТОВ «Траєкторія» зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов'язань перед ПАТ КБ «Приватбанк» за вказаним кредитним договором (а.с.36 - 37). Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України). Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 611 ЦК України встановлює такий правовий наслідок порушення зобов`язання як сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 ЦК України). Згідно з частиною 3 статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за договором кредиту у [PERSON] утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 03.09.2012 року склала 47 117,23 доларів США, що еквівалентно 376 466,67 грн.; загальний розмір заборгованості позичальника складається із 44 751,30 дол. США боргу за кредитом, 1 776,37 дол. США боргу за відсотками за користування кредитом і 559,59 дол. США пені за прострочення кредитних зобов'язань. Перевіривши здійснений кредитором розрахунок заборгованості позичальника, суд вважає його обґрунтованим і таким, що підтверджується наявними у матеріалах справи наданих банком розширеним розрахунком боргу позичальника, виписками з особових рахунків [PERSON] і примірників меморіальних ордерів за спірний період (а.с. 136-180). При цьому суд відхиляє посилання представника [PERSON] на припинення вказаного договору поруки №KIVPPK035п від 28.09.2004 року в силу положення частини 4 статті 559 ЦК України, у зв'язку із тим, що Банк не звертався до нього із вимогою про виконання основного зобов'язання протягом строку, що перевищує шість місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Так, за змістом частини 4 статті 559 ЦК України Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Водночас, пунктом 12 договору поруки №KIVPPK035п від 28.09.2004 року сторони дійшли згоди про те, що порука за цим договором припиняється після закінчення трьох років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором (а.с. 29). Разом із цим за змістом додаткової угоди № 7 до договору кредиту № KIVPPK0000035п від 28.09.2004 року сторони погодили, що кінцевим строком повернення кредиту є 28 вересня 2015 року; при цьому обсяг зобов'язань за основним договором сторонами договору кредиту не було збільшено, оскільки за даною додатковою угодою відсоткова ставка за користування кредитом була встановлена на рівні 0,01% на місяць. Поряд із цим, за укладеною між [PERSON] і Банком додатковою угодою № 6 від 26.09.2008 року до договору кредиту № KIVPPK0000035п від 28.09.2004 року, сторонами договору було збільшено основне зобов'язання за кредитним договором у частині збільшення відсоткової ставки оплати за користування кредитом - до 1,42% на місяць. При цьому, суд враховує те, що за додатковою угодою № 5 від 26.09.2008 року до договору поруки №KIVPPK035п від 28.09.2004 року, [PERSON], як поручитель, погодився на відповідне збільшення основного кредитного зобов'язання [PERSON] перед банком. Із викладеного вбачається відсутність підстав для визнання договору поруки №KIVPPK035п від 28.09.2004 року припиненим. Наведене свідчить про наявність законних підстав для солідарного стягнення з [PERSON] і [PERSON] на користь банку заборгованості за договором кредиту № KIVPPK0000035п від 28.09.2004 року у розмірі 47 117,23 долари США, що за курсом НБУ станом на 03.09.2012 року, становило 376 466,67 грн. Що стосується вимог банку про стягнення з ТОВ «Траєкторія» вказаної кредитної заборгованості, як з поручителя [PERSON], а також щодо вимог зустрічного позову, то при вирішенні цієї частини спору суд виходить із такого. Заперечуючи проти позову і обґрунтовуючи зустрічний позов, поручитель - ТОВ «Траєкторія» посилається на те, що із товариством не узгоджувалось збільшення основного зобов'язання за договором кредиту № KIVPPK0000035п від 28.09.2004 року із укладенням між [PERSON] і Банком додаткових угод до кредитного договору № 5 від 28.09.2007 року і № 6 26.09.2008 року. Так, між [PERSON] і Банком, 19.01.2007 року було укладено додаткову угоду № 4 до договором кредиту № KIVPPK0000035п від 28.09.2004 року, за якою, окрім іншого, було встановлено кредитну ставку на рівні 1,25 % на місяць оплати за користування позичальником кредитних коштів (а.с. 25). Внесення вказаних змін до кредитного зобов'язання було погоджено із ТОВ «Траєкторія», шляхом підписання між товариством і ЗАТ КБ «Приватбанк» додаткової угоди № 4 до договору поруки № 452/1-і від 28.09.2004 року, що був укладений між закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» і товариством з обмеженою відповідальністю «Траєкторія», з метою забезпечення виконання [PERSON] кредитних зобов'язань за договором кредиту № KIVPPK0000035п від 28.09.2004 року (а.с. 36-39, 42). Водночас, укладеними між [PERSON] і Банком додатковими угодами № 5 від 28.09.2007 року і № 6 від 26.09.2008 року до договором кредиту № KIVPPK0000035п від 28.09.2004 року, сторонами договору було збільшено основне зобов'язання за кредитним договором у частині збільшення відсоткової ставки оплати за користування кредитом - до 1,33% на місяць і до 1,42% на місяць відповідно (а.с. 26, 27). При цьому відповідні додаткові угоди до вказаного договору поруки № 452/1-і від 28.09.2004 року із ТОВ «Траєкторія» не укладались. Крім того, Банком не було надано належних і допустимих доказів того, що ТОВ «Траєкторія», як поручитель, будь-яким іншим чином надало свою згоду на збільшення основного кредитного зобов'язання [PERSON]. Відтак, суд погоджується із доводами зустрічного позову поручителя до банку, виходячи із того, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Відтак і без заявлення відповідного позову поручителя суд може за власною ініціативою за вказаними підставами визнати договір поруки припиненим. Отже, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим. Відтак, з огляду на те, що банком не було отримано згоди поручителя на збільшення процентної ставки за договором кредиту, враховуючи положення частини 1 статті 559 ЦК України, суд вбачає наявність достатніх правових підстав для визнання договору поруки № 452/1-і від 28 вересня 2004 року припиненим (визнання поруки припиненою). При поданні позовної заяви позивач сплатив судові витрати у розмірі 3 219,00 грн., які відповідно до статей 81,88 ЦПК України підлягають стягненню порівну з [PERSON] та [PERSON]. На підставі зазначеного,

Outcome: partial