Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 30000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання. В обгрунтування позову послався на те, що 31.07.1979 року прийнятий машиністом гірничих виймальних машин V розряду на шахту № 10 «Великомостівська». 18.11.1985 року переведений на посаду підземного машиніста гірничих виймальних машин VI розряду. 08.06.1994 року звільнений за власним бажанням. 13.06.1994 року прийнятий машиністом гірничих виймальних машин VI розряду на шахту № 2 «Червоноградська». 16.12.1996 року переведений по стану здоров'я на посаду учня гірничого робітника на поверхні та направлений на матеріальний склад. 17.06.1997 року звільнений за власним бажанням. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього значно погіршився стан здоров'я, внаслідок чого останній неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Відповідно до повідомлення МСЕК актом № 95 від 23.01.1997 року позивачу вперше встановлено 55 % втрати профпрацездатності та III групу інвалідності; актом № 172 від 29.01.1998 року встановлено 55% втрати профпрацездатності та III групу інвалідності; актом № 154 від 27.01.2000 року встановлено 55% втрати профпрацездатності та III групу інвалідності. Відповідно до довідки МСЕК від 21.01.2002 року позивачу встановлено 55% втрати профпрацездатності та III групу інвалідності. Довідкою МСЕК від 20.01.2004 року останньому встановлено 55% втрати профпрацездатності. Довідкою МСЕК від 17.01.2006 року позивачу безтерміново встановлено 60% втрати профпрацездатності. Згідно довідки МСЕК від 17.01.2006 року останньому безтерміново встановлено III групу інвалідності. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що внаслідок важкої та шкідливої роботи на шахті має три професійних захворювання, а саме: радикулопатія, вібраційна хвороба, бронхіт. Просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив повністю, пояснив, що максимальнаий розмір відшкодування моральної шкоди може становити 3000,00 грн. Просить позов задовольнити саме в такому розмірі. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Установлено, що позивач 31.07.1979 року прийнятий машиністом гірничих виймальних машин V розряду на шахту № 10 «Великомостівська». 18.11.1985 року переведений на посаду підземного машиніста гірничих виймальних машин VI розряду. 08.06.1994 року звільнений за власним бажанням. 13.06.1994 року прийнятий машиністом гірничих виймальних машин VI розряду на шахту № 2 «Червоноградська». 16.12.1996 року переведений по стану здоров'я на посаду учня гірничого робітника на поверхні та направлений на матеріальний склад. 17.06.1997 року звільнений за власним бажанням (згідно копії трудової книжки [PERSON]). У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Відповідно до повідомлення МСЕК № 155 від 14.08.2013 року, [PERSON] вперше був оглянутий Обласною МСЕК № 3: акт № 95 від 23.01.1997 року встановлено: III група профзахворювання 55 %. Дата переогляду 13.01.1998 року; акт № 172 від 29.01.1998 року встановлено: III група профзахворювання 55 %. Дата переогляду 29.01.2000 року; акт № 154 від 27.01.2000 року встановлено: III група профзахворювання 55 %. Дата переогляду 19.01.2002 року; акт № 111 від 21.01.2002 року встановлено: III група профзахворювання 55 %. Дата переогляду 18.01.2004 року; акт № 43 від 20.01.2004 року встановлено: III група профзахворювання 55 %. Дата переогляду 19.01.2006 року; акт № 42 від 17.01.2006 року встановлено: III група профзахворювання 60 % на безтерміново. Відповідно до довідки МСЕК серії 2-18 АИ № 020795 від 29.01.1998 року позивачу встановлено 55% втрати профпрацездатності, з яких: 30% - хронічний пиловий бронхіт, 15% - вібраційна хвороба, 10% - хронічна радикулопатія. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 016941 від 21.01.2002 року останньому встановлено 55% втрати профпрацездатності, з яких: 30% - хронічний пиловий бронхіт, 15% - вібраційна хвороба, 10% - хронічна радикулопатія. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 005766 від 20.01.2004 року позивачу встановлено 55% втрати профпрацездатності, з яких: 30% - хронічний бронхіт, 15% - вібраційна хвороба, 10% - радикулопатія. Як видно з довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 013291 від 17.01.2006 року останньому встановлено 60% втрати профпрацездатності, з яких: 30% - хронічний бронхіт, 15% - вібраційна хвороба, 15% - радикулопатія. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві вперше було передбачено Законом України «Про охорону праці», який введено в дію 24.11.1992 року (згідно Постанови Верховної Ради України від 14.10.1992 року № 2695-XII) і який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Такий порядок був передбачений Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 22.06.1993 року № 492, введеними в дію з 01.07.1993 року (далі - Правила). Згідно з абзацом 5 пункту 4 цих Правил за наявності факту моральної шкоди потерпілому відшкодовується така. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди, а отже, право на її відшкодування, підтверджується наявними у справі копіями медичних документів, що підтверджують втрату ним професійної працездатності унаслідок професійних захворювань. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, судом ураховано таке. Відповідно до пункту 38 Правил право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Ураховуючи, що стійку втрату професійної працездатності унаслідок професійних захворювань позивачеві вперше було встановлено 23.01.1997 року, а розмір відшкодування моральної шкоди на цей час, згідно з частиною 2 пункту 11 зазначених Правил, не міг перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати, розмір якої на цей час становив 15 грн. (Указ Президента України №762/96 «Про грошову реформу в Україні» від 25.08.1996 року), беручи до уваги тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоров'я, тяжкість професійних захворювань, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування у сумі 3000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 30000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище. Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню лише з відповідача та у сумі 30,00 грн. (10% від 300) за правилами ч. 3 ст. 88 ЦПК України пропорційно до відхиленої частини вимог.

Outcome: partial