Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором б/н від 12.01.2007 року, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до договору від 12.01.2007р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами станом на 31.10.2013р. обсяг невиконаних зобов'язань відповідача складає 19638,00 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 4999,50 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 7732,07 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 5495,10 грн., а також штрафи відповідно до умов п. 8.6 Договору: 500,00 грн. - фіксована частина, 911,33 грн. - процентна складова, які позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду. Представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі, у судове засідання 06.11.2014р. не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач, його представник проти позову заперечували, просили у задоволенні позову відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Заслухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір б/н від 12.01.2007 року., відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9% в місяць (22,8% на рік) з розрахунку 360 днів в році, на суму залишку заборгованості за кредитом, що зазначено у заяві позичальника, яка разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складає кредитний договір. Так, у заяві позичальника зазначено, що підписана відповідачем заява разом з Умовами надання банківських послуг і Правилами користування платіжною картою і Тарифами складає між відповідачем і банком договір про надання банківських послуг. Також відповідач своїм підписом засвідчив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою і Тарифами банку. Позичальнику була видана відповідна платіжна картка [NUMBER], дата відкриття рахунку - 18.01.2007р. Відповідно до положень п. 3.2, п.3.3 Умов і Правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, шо кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою держателя щодо прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. З виписки по особовому рахунку вбачається, що 20.04.2007р. Банком було збільшено кредитний ліміт до 5000,00 грн. (а.с.26-31). Відповідачем не заперечується виконання банком умов договору і отримання відповідачем кредитних коштів у загальному розмірі 4999,50 грн., а також невиконання ним своїх зобов'язань за договором по погашенню кредиту, сплаті процентів. Відповідно до п.6.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» передбачено розмір щомісячних платежів (які включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн. і не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, що слідує за звітним. Також передбачено комісію за несвоєчасне погашення заборгованості (при виникненні прострочення на суму більше 50,00 грн.) у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, але не менше 10,00 грн. в місяць. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31.10.2013р. загальна сума боргу становить 19638,00 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 4999,50 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 7732,07 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 5495,10 грн., а також штрафи відповідно до умов п. 8.6 Договору: 500,00 грн. - фіксована частина, 911,33 грн. - процентна складова. На підтвердження цього позивачем надано розрахунок заборгованості, яким підтверджено наявність боргу за кредитом у сумі 4999,50 грн. Правильність розрахунку заборгованості за процентами у загальному розмірі 7732,07 грн. позивачем не доведена. Так, в заяві позичальника і в тарифах зазначено, що базова процентна ставка в місяць становить 1,9% (22,8% річних). Згідно розрахунку, проценти за користування кредитом на поточну та прострочену заборгованість розраховані відповідно до умов укладеного договору за процентною ставкою 22,8% на рік за період з 15.05.2007р. по 31.12.2012р., загальна сума заборгованості по процентам за вказаний період становить 6482,88 грн. Наявність заборгованості по процентам за період з 01.01.2013р. по 31.10.2013р. у сумі 1249,19 грн. позивачем не доведена. Так, всупереч умовам договору, з 01.01.2013р. проценти нараховувалися за процентною ставкою 30% на рік. Як пояснив представник позивача, Банком зміни до кредитного договору не вносилися, про підстави, з яких банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку з 01.01.2013р., не відомо. З метою з'ясування вказаних обставин або для надання розрахунку процентів відповідно до умов договору за клопотанням представника позивача розгляд справи неодноразово відкладався, однак в судове засідання 06.11.2014р. представник позивача не з'явився, звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності, при цьому жодних додаткових документів не надав. Згідно розділу 2 Умов і правил надання банківських послуг, тарифи - це розмір винагороди за послуги Банку, вони являються невід'ємною частиною договору, їх перелік може змінюватися або доповнюватися, про що держатель карти повідомляється у відповідності з Умовами і правилами. Право банку і порядок здійснення змін тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків, встановлені п. 5.3 Умов і правил надання банківських послуг. Позивачем всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду доказів на підтвердження правомірності нарахування з 01.01.2013р. процентів за підвищеною процентною ставкою. Згідно розрахунку, заборгованість по комісії за користування кредитом становить 5495,10 грн., розмір щомісячної комісії розрахований згідно тарифів банку. Штрафи у сумі 500,00 грн. і у сумі 911,33 грн. розраховані відповідно до умов п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг. Враховуючи, що процентна складова штрафу у сумі 911,33 грн. становить 5% від загального розміру заборгованості по кредиту, процентам і комісії, визначеного позивачем у сумі 18226,67 грн., тому з урахуванням доведеного позивачем розміру заборгованості по процентам у сумі 6482,88 грн. та відповідно загального розміру заборгованості у сумі 16977,48 грн., процентна складова суми штрафу становить 848,87 грн. Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено наявність заборгованості відповідача по кредитному договору від 12.01.2007р. за тілом кредиту у сумі 4999,50 грн., по процентам у сумі 6482,88 грн., по комісії у сумі 5495,10 грн., а також штрафу у сумі 500,00 грн. фіксована складова і штрафу у сумі 848,87 грн. процентна складова. Разом з тим, за наявності доведеної позивачем заборгованості по кредитному договору, відповідачем надано заяву про застосування до правовідносин сторін позовної давності, у зв'язку з чим він просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.70-71). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно умов договору, строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії кредитної картки. Відповідно до пункту 3.1.1 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Згідно п. 5.4 Правил користування платіжною карткою, строк погашення по кредиту по платіжним картам без встановленого мінімального обов'язкового платежу здійснюється в наступному порядку: погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що строк дії картки, яка була видана [PERSON] у січні 2014 року, становить два роки, строк дії кредитної картки не продовжувався. Ці пояснення узгоджуються з поясненнями відповідача, що у січні 2007 року йому була видана карта, строк дії якої становив два роки. Вказані обставини визнаються сторонами, у зв'язку з чим не підлягають доказуванню. Таким чином, оскільки картка була видана відповідачу у січні 2007 року і строк її дії становив два роки, кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії цієї картки (січень 2009 року). Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа №6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Судом встановлено, що відповідач не виконував взятих на себе зобов'язань щодо сплати щомісячних платежів для погашення кредиту, повинен був повернути кредит в повному обсязі до останнього дня строку дії картки, тобто у Банку виникло право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору з лютого 2009 року, проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 26 листопада 2013 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed