Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 грудня 2000 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. У березні 2017 року вони припинили шлюбні стосунки через різні погляди на подружнє життя. Відсутність взаєморозуміння призвела до того, що між ними часто виникали сварки та скандали, які відбуваються в присутності їхніх дітей, що негативно впливає на їх психологічний стан. Спілкування з відповідачем перетворилось на зясування стосунків, в результаті вони втратили один до одного почуття любові та взаємоповаги. З огляду на викладене, позивач просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі та задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив суд розглянути справу без його участі. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді від 29 листопада 2017 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 грудня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 02 грудня 2000 року зроблено відповідний актовий запис за № 747. Прізвище [PERSON] після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.7). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5,6). Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушення права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, [PERSON] скористалась даним правом та звернулась до суду з таким позовом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач в заяві вказала, що шлюбні відносини фактично припинили в березні 2017 року. Відповідач в поданій до суду заяві визнав позовні вимоги в повному обсязі та підтвердив викладені в позовній заяві обставини. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім'я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Outcome: approved