Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що 23.04.2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у справі, який було зареєстровано Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 197. Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Протягом останніх років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що призвело до припинення шлюбних відносин. Причиною припинення сімейних відносин є відсутність взаємопорозуміння, різні погляди на життя, втрата почуттів любові та поваги один до одного. Посилаючись на те, що наразі шлюбні відносини між сторонами припинені, більше одного року вони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї є недоцільним, примирення та відновлення шлюбних відносин є неможливим, позивач просила суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, залишивши їй прізвище [PERSON]. В судове засідання сторони не з'явились, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позов підтримує. Відповідач позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 23.04.2004 року між сторонами по справі було укладено шлюб, який зареєстровано Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено актовий запис № 197. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через те, що фактично шлюбні відносини та сумісне проживання між подружжям припинено, спільне господарство не ведеться та збереження шлюбу є неможливим. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved