Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS] . В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником зазначеного житлового будинку відповідно до договорів купівлі-продажу частини житлового будинку від 05 жовтня 2012 року та 02 квітня 2013 року, в якому також зареєстрований відповідач, але фактично не проживає з 03 листопада 2017 року, який не сплачує комунальні витрати, не несе ніяких витрат по утриманню будинку, чим чинить їй перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном, а тому втратив право користування ним. Ухвалою судді від 07 серпня 2020 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи. Позивачка у судове засідання не з`явилася, яка письмово у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач також у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відзиву на позов відповідачем не подано. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS] відповідно до договорів купівлі-продажу частини житлового будинку від 02 квітня 2013 року (а.с. 5-6, 7) та 05 жовтня 2012 року (а.с. 8-9, 10, 11). Відповідно до акту, складеного комісією за участю депутата Ічнянської міської ради Залізного С.А. та сусідами [PERSON] та [PERSON] від 23 липня 2020 року, [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживає з моменту реєстрації 03.11.2017 року по даний час (а.с. 12). Із довідки виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області № 1684 від 23.07.2020 року вбачається, що [PERSON] зареєстроваийа у житловому будинку [ADDRESS] разом із [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення (негаторний позов). Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Outcome: approved