Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В підтвердження позовних вимог позивач вказав, що на підставі Свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER], виданого 20.04.2013 року Держсільгоспінспекцією у Київській області, йому належить трактор колісний, реєстраційний номер [NUMBER], марки БЕЛАРУС-82.1, 2013 року випуску. 05.07.2016 року, згідно усної домовленості, позивач передав відповідачу у безоплатне тимчасове користування вказаний трактор. Оскільки між ними не був обумовлений строк користування, то 07 і 17 жовтня 2016 року позивач направив відповідачу вимоги про повернення трактора. 29 жовтня 2016 року позивач втретє звернувся до відповідача з вимогою повернути трактор, але і цьому випадку отримав відмову. З урахуванням наведеного, просить зобов'язати відповідача передати власнику - позивачеві зазначений трактор колісний, стягнути з відповідача на його користь судові витрати. У судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали, посилаючись на викладені вище обставини, при цьому позивач не заперечив, що у березні 2013 року вирішив придбати трактор вартістю 165000 грн., власних коштів мав 82500 грн. і він звернувся до відповідача з проханням позичити грошові кошти, на що останній погодився. При оформленні представником постачальника, [PERSON], документів на придбання трактора, сплаті грошових коштів у банку, відповідач був присутнім. У квітні 2013 року позивач отримав Свідоцтво про реєстрацію трактора. За домовленістю сторін у 2013 - 2016 р. відповідач за потреби користувався спірним трактором, проте з весни 2016 року почав вимагати зробити його співвласником. Позивач стверджує, що до оплати за трактор, з відповідачем не обумовлювали умови його спільного придбання, користування. Визнає, що кошти, які передав йому відповідач - це позика. Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що весною 2013 року вирішили спільно придбати з позивачем трактор. Оскільки він не мав відповідних навиків тракториста, оформили видаткову накладну, оплату коштів у банку на [PERSON] При цьому стверджує, що сплатив більшу частину вартості трактора. У квітні 2013 року дізнався, що позивач є одноосібним власником спірного трактора. Визнає, що до оплати за трактор, із позивачем не обумовлювали умови його спільного придбання, користування. 07, 17 та 29 жовтня 2016 року отримував від позивача вимоги про повернення трактора, який знаходиться в технічно-справному стані в господарстві матері, [PERSON], по [ADDRESS]. Трактор відмовляється повернути, вважає, що є співвласником, перешкод для звернення до суду з самостійними вимогами про вирішення спору не мав. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами, що на підставі Свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER], виданого 20.04.2013 року Держсільгоспінспекцією у Київській області, [PERSON] належить трактор колісний, реєстраційний номер [NUMBER], марки БЕЛАРУС-82.1, 2013 року випуску (а.с.9). 05.07.2016 року, згідно усної домовленості, позивач передав відповідачу у безоплатне тимчасове користування вказаний трактор. Оскільки між ними не був обумовлений строк користування, то 07 і 17 жовтня 2016 року позивач направив відповідачу вимоги про повернення трактора. 29 жовтня 2016 року позивач втретє звернувся до відповідача з вимогою повернути трактор, але і цьому випадку отримав відмову (а.с.14-18). Допитаний судом свідок [PERSON] показав, що березні 2013 року відповідач звернувся до нього з проханням допомогти придбати йому з родичем трактор, на що він погодився та 19.03.2013 року оформив видаткову накладну на трактор БЕЛАРУС-82.1. У видатковій накладній, за вказівкою [PERSON], покупцем було зазначено [PERSON] Допитаний судом свідок [PERSON] показав, що весною 2014 року за домовленістю з [PERSON], [PERSON] обробляв його присадибну земельну ділянку в [ADDRESS]. Йому не відомо про домовленість сторін щодо умов придбання, користування спірним трактором. Допитаний судом свідок [PERSON] показав, що весною 2013 року у домогосподарстві [PERSON] по [ADDRESS], допомагав у налагодженні трактора БЕЛАРУС-82.1, 2013 року випуску. Йому відомо, що трактор зареєстрований за позивачем. Обставини умов придбання, користування спірним трактором невідомі. 29 жовтня 2016 року близько 9 год. зазначений трактор було виявлено у домогосподарстві матері відповідача, на вимогу позивача повернути трактор, відповідач відмовився, при цьому поставив вимогу переписати трактор на нього, про що було складено відповідний акт. Допитана судом свідок [PERSON] показала, що позивач у справі - рідний брат, а відповідач - чоловік. Зі слів [PERSON] їй відомо, що сторони спільно придбали трактор. Влітку 2013 року від чоловіка дізналася, що позивач є одноосібним власником спірного трактора. Особисто коштів на придбання спірного трактора сторонам не давала. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Згідно ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 399 ЦК України п раво володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. Статтею 400 ЦК України передбачено, що недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України. Судом на виконання положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснювалось сторонам право на подання необхідних доказів в обґрунтування та заперечення позовних вимог. Поряд з цим, відповідач не довів обставини обумовлення, до проведення оплати, сторонами умови спільного придбання, користування та розпорядження спірним трактором, на які він посилається як на підставу своїх заперечень та свідчать про правомірність дій відповідача. За ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача 1826,60 грн. судових витрат.

Outcome: approved