Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення. Свої вимоги обгрунтовує тим, що в квітні 2016 року він не зміг потрапити до квартири [ADDRESS], в котрій він проживає та був зареєстрованим з 14.01.1991. Мати позивача - [PERSON] в цей день змінила дверні замки на вхідних дверях в даній квартирі, в якій він проживає з 1991 року, і відмовлялась впускати до неї свого сина [PERSON]. Разом з цим у даній квартирі залишилися особисті речі позивача. Позивач посилався на те, що згідно довідки КП КМР Київське Міське Бюро Технічної Інвентаризації від 21.02.2017, ? даної квартири, на праві власності, зареєстрована на [PERSON], а згідно довідки від 02.12.2016 ЖЕД №901 в даній квартирі проживають та зареєстровані троє осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] У зв'язку з наведеним, просив вселити його до у квартиру [ADDRESS], зобов'язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні даним житлом, а також просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. Ухвалою судді від 14 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Відповідач подала відзив на позовну заяву, зазначивши, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі згідно позовної заяви з наступних підстав: у квітні 2016 року вона не змінювала дверні замки на вхідних дверях, оскільки замок був встановлений разом з металевою конструкцією - 25.09.2009 і більше ні двері, ні замки не змінювалися по сьогодення; також позивачу ніколи не перешкоджали у користуванні житлом та ніколи не чинили перешкод у вселенні, про що свідчить відсутність заявок до поліції Солом'янського району. Позивачу було відмовлено у продажі цієї квартири та у вселенні інших невідомих людей у дану квартиру; також зазначено, що позивач проживав у спірній квартирі після розлучення зі своєю дружиною- [PERSON], але у 2015 році він зійшовся з нею знову. Відповідач стверджує, що позивач сам, свідомо, зібрав всі свої речі і віддав ключі від даної квартири особисто в руки відповідачу і жодних прохань віддати йому особисті речі або ключі - не було, оскільки він майже все перевіз до іншої оселі. Також пояснено, що у 2016 році позивач проживав з дружиною у неї вдома і проживає там по сьогодення. Крім того, відповідач посилався на те, що позивач зареєстрований у [ADDRESS] з 1991 року, проте жодного разу не оплачував комунальні платежі по даній квартирі згідно своєї частки. 02.10.2018 представник позивача подав до суду заяву, в якій просив не розглядати питання з приводу розподілу судових витрат. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнала позов. Третя особа в судовому засіданні просила задовольнити позов. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради Київське міське бюро технічної інвентаризації № 5946 від 21.02.2017, ? квартири [ADDRESS] в м. києві на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва 16.10.1998, розпорядження №20675, зареєстрованого в бюро 23.10.1998 за реєстровим №5268 в реєстровій книзі д.363-24. Згідно наявної в матеріалах справи довідки Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» структурного підрозділу ЖЕД № 901, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачем пояснено, що відповідач чинить перешкоди у користуванні належним йому майном, у зв'язку з чим він змушений був звернутися до суду, на що суд зазначає наступне. За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст.ст. 356, 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. За нормою ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом враховано, що відповідачем визнано позов, а відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є тим допустимим та законним способом захисту порушених прав та інтересів, та усунення відповідачем перешкод у користуванні майном, які полягають в обмеженні останнім права позивача до доступу та користування належною йому на праві власності частиною квартири. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON], про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення підлягає задоволенню.

Outcome: approved