Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

У листопаді 2015 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа Управління Держземагентства у [PERSON] районі Київської області, про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що 27 вересня 2012 року розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації Київської області № 2375 [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 1,7930 га, що розташована в адміністративних межах [PERSON] сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, цільове призначення земельної ділянки-для ведення особистого селянського господарства. 10 жовтня 2012 року нею отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 889039, виданий на ім»я [PERSON] про набуття права власності на земельну ділянку площею 1,7930 га, що розташована в Київській області, [PERSON] районі, [PERSON] сільська рада, кадастровий номер 3222481200:03:001:5003. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 322240001007413, що підтверджує виникнення права власності на зазначену земельну ділянку. У 2015 році у неї виникла необхідність відчуження даної земельної ділянки. Проте, на момент відчуження земельної ділянки Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 889039 нею був втрачений, про що публіковано в оголошенні в газеті «Час Київщини» від 19 червня 2015 року за № 22 (165). Втрата оригіналу державного акта на право власності на земельну ділянку позбавляє її права розпоряджатися своєю земельною ділянкою на власний розсуд, зокрема, укладати цивільно-правові угоди щодо її відчуження. Дотримуючись Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 17 жовтня 2013 року № 868, вона звернулась до Управління Держземагентства у [PERSON] районі Київської області із заявою від 02 липня 2015 року надати завірену копію примірника втраченого державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 889039. У відповідь 31 липня 2015 року нею отримано лист Управління Держземагентства у [PERSON] районі Київської області за № 31-1012-0.3.-1672/2-15, яким заперечується факт видачі та реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 889039 (у відповіді вказано серії ЯМ № 889041) на ім»я [PERSON], і зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222481200:03:001:5003 зареєстрована за третьою особою, за номером державної реєстрації права власності № 322240001007413 зареєстровано земельну ділянку, але не на ім»я [PERSON]. Таким чином, право власності за [PERSON] на земельну ділянку не визнається, що є підставою для такого визнання у судовому порядку. Враховуючи викладене, представник позивача [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 16, 316, 317, 392 ЦК України просив визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,7930 га, що розташована в Київській області, [PERSON] районі, [PERSON] сільська рада, кадастровий номер 3222481200:03:001:5003, цільове призначення земельної ділянки- для ведення особистого селянського господарства. У грудні 2015 року представник позивача [PERSON] подав суду позовну заяву (уточнену), в якій зазначав, що у позивача виникла необхідність заміни первісного відповідача. Так, земельну ділянку площею 1,7930 га, що розташована в адміністративних межах [PERSON] сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, передано у власність [PERSON] розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації Київської області від 27 вересня 2012 року № 2375. Вказана земельна ділянка знаходиться в адміністративних межах [PERSON] сільської ради за межами населеного пункту с. Віта-Поштова, Києво-Святошинського району, Київської області. Таким чином, право розпорядження вказаною земельною ділянкою надано [PERSON] районній державній адміністрації Київської області, а тому є всі підстави для заміни первісного відповідача на належного відповідача [PERSON] районну державну адміністрацію Київської області. Щодо суті заявлених позовних вимог, то представник позивача зазначив наступне. 27 вересня 2012 року розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації Київської області № 2375 [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 1,7930 га, що розташована в адміністративних межах [PERSON] сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, цільове призначення земельної ділянки-для ведення особистого селянського господарства. 10 жовтня 2012 року нею отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 889039, виданий на ім»я [PERSON], про набуття права власності на земельну ділянку площею 1,7930 га, що розташована в Київській області, [PERSON] районі, [PERSON] сільська рада , кадастровий номер 3222481200:03:001:5003. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 322240001007413, що підтверджує виникнення права власності на зазначену земельну ділянку. У 2015 році у неї виникла необхідність відчуження даної земельної ділянки. Проте, на момент відчуження земельної ділянки Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 889039 нею був втрачений, про що публіковано в оголошенні в газеті «Час Київщини» від 19 червня 2015 року за № 22 (165). Втрата оригіналу державного акта на право власності на земельну ділянку позбавляє її права розпоряджатися своєю земельною ділянкою на власний розсуд, зокрема, укладати цивільно-правові угоди щодо її відчуження. Дотримуючись Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 17 жовтня 2013 року № 868, вона звернулась до Управління Держземагентства у [PERSON] районі Київської області із заявою від 02 липня 2015 року надати завірену копію примірника втраченого державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 889039. У відповідь 31 липня 2015 року нею отримано лист управління Держземагентства у [PERSON] районі Київської області за № 31-1012-0.3.-1672/2-15, яким заперечується факт видачі та реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 889039 (у відповіді вказано серії ЯМ № 889041) на ім»я [PERSON], зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222481200:03:001:5003 зареєстрована за третьою особою, за номером державної реєстрації права власності № 322240001007413 зареєстровано земельну ділянку, але не на ім»я [PERSON]. Таким чином, право власності за нею на земельну ділянку не визнається, що є підставою для такого визнання у судовому порядку. Враховуючи викладене, представник позивача [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 16, 316, 317, 392 ЦК України просив визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,7930 га, що розташована в Київській області, [PERSON] районі, [PERSON] сільська рада, кадастровий номер 3222481200:03:001:5003, цільове призначення земельної ділянки- для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред»явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. В судовому засіданні 23 грудня 2015 року за клопотанням представника позивача [PERSON] ухвалено замінити первісного відповідача [PERSON] сільську раду Києво-Святошинського району Київської області на [PERSON] районну державну адміністрацію Київської області. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. У судове засідання представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Київської області не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Управління Держгеокадастру у [PERSON] районі Київської області, не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з»ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З наявних матеріалів справи вбачається, що Розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації Київської області від 27 вересня 2012 року № 2375 «Про передачу у власність 3-ом громадянам України (згідно додатку) земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за межами населеного пункту» вирішено : 1.Затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність 3-ом громадянам України земельних ділянок загальною площею 5,3793 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; 2. Передати безоплатно у власність 3-ом громадянам України (згідно додатку) земельні ділянки загальною площею 5.3793 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; 3. Виготовити 3-ом громадянам України (згідно додатку) державні акти на право власності на земельні ділянки загальною площею 5,3793 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; 4. Проект землеустрою щодо відведення у власність 3-ом громадянам України (згідно додатку) земельних ділянок загальною площею 5,3793 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (1 книга) передати на постійне зберігання в Управління Держкомзему у [PERSON] районі Київської області; 5. Управлінню Держкомзему у [PERSON] районі Київської області внести відповідні зміни в земельно-облікові документи; 6. Забороняється використання земельних ділянок до встановлення меж цих ділянок в натурі (на місцевості), одержання документів, що посвідчують права на них, та державної реєстрації. В Додатку до розпорядження виконувача обов»язків голови райдержадміністрації від 27 вересня 2012 року № 2375 вказано список громадян України, яким передано у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району за межами населеного пункту, в якому вказано [PERSON], адреса землевласника: м. Донецьк. [ADDRESS], площа земельної ділянки-1,7931 га. Як зазначав представник позивача [PERSON], 10 жовтня 2012 року нею було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 889039, виданий на ім»я [PERSON], про набуття права власності на земельну ділянку площею 1,7930 га, що розташована в Київській області, [PERSON] районі, [PERSON] сільська рада, кадастровий номер 3222481200:03:001:5003. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 322240001007413, що підтверджує виникнення права власності на зазначену земельну ділянку. У 2015 році у неї виникла необхідність відчуження даної земельної ділянки. Проте, як вказував представник позивача, на момент відчуження земельної ділянки Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 889039 [PERSON] був втрачений, про що публіковано в оголошенні в газеті «Час Київщини» від 19 червня 2015 року за № 22 (165). Представник позивача зазначав, що втрата оригіналу державного акта на право власності на земельну ділянку позбавляє [PERSON] права розпоряджатися своєю земельною ділянкою на власний розсуд, зокрема, укладати цивільно-правові угоди щодо її відчуження. Однак, слід зазначити, що в матеріалах справи також міститься лист Управління Держземагентства у [PERSON] районі Київської області від 31 липня 2015 року, в якому зазначено, що згідно наявних даних Державний акт серії ЯМ № 889041 на ім»я [PERSON] Управлінням не реєструвався та не видавався. Відповідно до даних Управління та інформації Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 3222481200:03:001:5003 зареєстрована за третьою особою. Також у вказаному листі Управлінням Держземагентства у [PERSON] районі Київської області було зазначено, що в поданій представником позивача [PERSON] ксерокопії державного акту вказано номер держаної реєстрації права власності 322240001007413, за зазначеним номером зареєстровано право власності на земельну ділянку, але не на ім»я [PERSON]. Також відповідно до наданої суду інформації в листах від 25 грудня 2015 року, від 29 грудня 2015 року Управління Держгеокадастру у [PERSON] районі Київської області повідомив суду, що за результатами інвентаризації документація із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером 3222481200:03:001:5003 та державний акт на ім»я [PERSON] не виявлені. Згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В поданій до суду позовній заяві представник позивача [PERSON] на підставі вимог ст. ст. 16, 316, 317, 392 ЦК України просив визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,7930 га, що розташована в Київській області, [PERSON] районі, [PERSON] сільська рада, кадастровий номер 3222481200:03:001:5003, цільове призначення земельної ділянки- для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій, сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що представник позивача [PERSON] не надав суду достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 1,7930 га, що розташована у Київській області, [PERSON] районі, [PERSON] сільська рада, кадастровий номер 3222481200:03:001:5003, цільове призначення земельної ділянки-для ведення особистого селянського господарства. Судом на підставі тих доказів, які надав представник позивача [PERSON] в обгрунтування заявлених вимог, та які витребувані судом за клопотанням представника позивача, не встановлено порушення прав позивача [PERSON] у звязку із зверненням до суду з даним позовом. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed