Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

У квітні 2019 року позивач Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТРАМП» (надалі - ОСББ «ТРАМП») звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості у розмірі 38 830,47 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги вказує, що відповідач користується та отримує в повному обсязі послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак не виконує свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг. У зв`язку з чим станом на лютий 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 38 830,47 грн., з яких 18 158,24 грн. - борг за опалення, 20 672,23 - борг за надання інших послуг з управління будинком та прибудинковою територією. Заочним рішенням суду від 16.12.2019 року позов задоволено, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь ОСББ «ТРАМП» заборгованість у розмірі 38 830 грн. 47 коп., судовий збір в розмірі 1 921 грн. 00 коп. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.01.2020 року заява відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення від 16.12.2019 року у вказаній цивільній справі розподілена для розгляду судді Батрин О.В. (т. 1 а.с. 90). Ухвалою суду від 26.01.2021 року вказане заочне рішення суду скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (т.2 а.с. 63). Суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Судом встановлено, що 16.10.2013 року забудовником багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яким є Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», передано Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «ТРАМП» (правонаступником якого є Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТРАМП») за актом приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс житловий будинок за вказаною адресою. З 16.06.2014 року відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності, а до цього моменту була інвестором будівництва вказаного будинку, маючи, відповідно відносини з цього питання із забудовником даного об`єкта. Після завершення будівництва будинку, між відповідачем та забудовником підписаний акт приймання-передачі квартири від 04.06.2014 року, яким забудовник передає готовий об`єкт відповідно до договору інвестування між ним та відповідачем. Питання внутрішнього оздоблення квартири не були розглянуті ані договором інвестування, ані актом приймання-передачі квартири від 04.06.2014, однак передбачено, що обов`язки сторони забудовника не в повному обсязі виконані перед замовником, а отже, договір в цій частині діє до повного виконання. Відповідно до статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Крім того, відповідно до п. 7 Правил користування будинку та прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, на власника, наймача житлового приміщення, покладено обов`язок сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із наведеними нормами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Такі ж вимоги передбачені в п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45. За змістом статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з пунктом 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Нарахування за опалення по житловим квартирам в будинках, в яких не встановлено будинковому засобу обліку теплової енергії, виконується виходячи з вартості опалення в поточному місяці та опалювальної площі квартири. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відповідно до акту огляду квартири [ADDRESS] від 17.06.2014 року, складеного в присутності власника квартири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та голови КОЖСК «Трамп» [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] не виконані роботи по стяжці підлоги, штукатурка стін та стелі, по розводці електрики на освітлення та розетки, по розводці холодного та гарячого водопостачання та каналізації, по розводці центрального опалення, батареї відсутні, не встановлені електроплита, унітаз, раковина, мийка, ванна, відсутні міжкімнатні перегородки та двері, квартира є недобудованою та непридатною до проживання (т. 1 а.с. 169), відсутність радіаторів опалення також підтверджується фотознімком (т. 1 а.с. 168). Голова КОЖСК «Трамп» [PERSON] від підписання вказаного акту огляду квартири відмовився, що підтверджується актом від 17.06.2014 року в присутності власника квартири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т. 1 а.с. 170). При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви позивачем не заперечується відсутність елементів оздоблення квартири щодо опалення та водопостачання, тобто фактично відповідач [PERSON] послуги з опалення не отримувала. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказів того, що відповідач отримувала послуги з постачання опалення належній їй на праві власності квартири [ADDRESS] , матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що відсутність радіаторів опалення в квартирі є наслідком вини відповідача, оскільки вказані радіатори не були встановлені забудовником. Посилання позивача, що відсутність батареї не є доказом відключення квартири від мережі централізованого теплопостачання, оскільки не було здійснено дотримання вимог Наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 та не було встановлено індивідуального (автономної) системи опалення, суд не бере до уваги, оскільки в даному випадку відсутнє самовільне відключення відповідача від мереж централізованого опалення. Звертаючись до суду з позовом ОСББ «Трамп», на підтвердження наявності заборгованості у відповідача за надані житлово-комунальні послуги, а саме за опалення та надання інших послуг з управління будинком та прибудинковою територією, надано акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.11.2013 року по 01.03.2019 року, довідку про рух коштів по особовому рахунку [NUMBER] за період з 01.11.2013 року по 28.02.2019 року, рахунки на сплату внеску та інших платежів, які суд не бере до уваги як належні та допустимі докази, виходячи з наступного. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні! в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.11.2013 року по 01.03.2019 року, довідку про рух коштів по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.11.2013 року по 28.02.2019 року, рахунки на сплату внеску та інших платежів не відповідають вимогам, встановленим для первинних бухгалтерських документів, які підтверджують розмір заборгованості, оскільки такі документи не містять належних відомостей, які б свідчили про правильність оформлення розрахунків. Також акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.11.2013 року по 01.03.2019 року не підписаний відповідачем [PERSON] . При цьому, розрахунок заборгованості позивачем до суду не надавався. Враховуючи наведене, оскільки позивач належних і допустимих доказів на підтвердження заборгованості за житлово-комунальні послуги та отримання відповідачем таких послуг не надав, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed