Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON], від імені якої на підставі довіреності діє представник [PERSON], звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним. В обгрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень від 27 жовтня 2014 року, зазначила, що [INFO] року померла її мати [PERSON]. Позивач мала на руках заповіт від 11 липня 2012 року, посвідчений секретарем Зазимської сільської ради [PERSON], за яким мати належне їй майно заповіла двом своїм дітям - позивачці та її брату [PERSON] Після смерті матері від нотаріуса, до якого позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини, довідалася, що за 4 дні до смерті - [INFO] року [PERSON] заповіла все своє майно онуку [PERSON] Позивач вважає, що заповіт підлягає визнанню недійсним, оскільки при його укладенні волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, а також посвідчення було проведено з порушенням визначеного законом порядку. Позивач зазначила також, що вона з 1996 року постійно проживає в Італії, а мати проживала у [ADDRESS] тому за дорученням позивача догляд за матір'ю здійснювала [PERSON], оскільки мати потребувала постійного догляду та контролю, і через дуже явні для оточуючих психічні розлади її поведінка часто була непередбачуваною. Брат позивачки та племінник не виявляли бажання доглядати матір, тому позивачка прийняла рішення помістити її в Броварський районний територіальний центр соціального обслуговування одиноких непрацездатних громадян, в якому мати знаходилася рік, після чого [PERSON] забрав її до себе у м. Київ і вона 4 місяці до смерті проживала у нього. За 4 дні до смерті матері [PERSON] привіз [PERSON] в с. Зазим'є, і посвідчення заповіту відбувалося не в приміщенні сільської ради, а біля будівлі сільської ради, [PERSON] з машини не виходила, секретар сільради сам сідав у машину до заповідача з паперами. Позивач вказала, що в заповіті не зазначено місце та час його складання: години та хвилини, що нотаріальна дія вчинялася поза приміщенням сільської ради, в автомобілі, заповіт було підписано не самою [PERSON], а іншою особою - [PERSON], в тексті заповіту не зазначено внаслідок якої хвороби або фізичної вади заповідач не підписала його власноруч, натомість секретар сільської ради вказав, що через фізичні вади [PERSON] на її прохання та за її дорученням і в її присутності текст заповіту підписано [PERSON], але позивач заперечує, що заповідач мала фізичні вади, просто вона була хворою, і підпис могла поставити, окрім того, на думку позивача, на момент посвідчення заповіту [PERSON] не усвідомлювала своїх дій та не могла ними керувати, тому просила суд визнати заповіт [PERSON], посвідчений [INFO]р. Зазимською сільською радою Броварського району, на ім'я [PERSON], недійсним. 26 листопада 2014 року позивач звернулася до суду з заявою про зміну предмету позову, в якій зазначила, що посвідчення заповіту [PERSON] [INFO] року проведено секретарем Зазимської сільської ради [PERSON] з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, встановлених нормами ст.1251 ЦК України, ст. 37 ЗУ «Про нотаріат» та п.1.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом МЮ України №3306/5 від 11.11.2011р., тому просила визнати недійсним та нікчемним заповіт [PERSON] посвідчений [INFO]р. Зазимською сільською радою Броварського району на ім'я [PERSON] На підставі заяви представника позивача від 02 грудня 2014 року позовні вимоги [PERSON] щодо визнання заповіту [PERSON] від [INFO] року недійсним судом залишені без розгляду. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги щодо визнання заповіту [PERSON] від [INFO] року нікчемним підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснили, що посвідчення цього заповіту відбулося з порушенням щодо його форми та посвідчення, що є підставою для визнання його нікчемним. Зазначили, що останні чотири місяці перед смертю [PERSON] проживала у м. Києві в квартирі сина, а заповіт був посвідчений в с. Зазим'є, тому секретар Зазимської сільської ради [PERSON] не мав повноважень посвідчувати вказаний заповіт. Представники посилалися на ст.1247 ЦК України, якою встановлено загальні вимоги щодо форми заповіту: заповіт складається у письмовій формі із зазначення місця та часу його складання, має бути особисто підписаний заповідачем, а якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст.207 ЦК України. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині 3 цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Заповіт був посвідчений поза межами приміщення Зазимської сільської ради, на вулиці. Зазначили, що [PERSON] особисто заповіт не підписувала, під час судового розгляду справи не було встановлено наявності у неї фізичних вад, які б не дозволили їй власноручно підписати заповіт, окрім того, вказали, що заповіт [PERSON] був зареєстрований у Спадковому реєстрі 28 лютого 2014 року - через 26 днів після її смерті, тобто на момент відкриття спадщини він не був зареєстрований, таким чином вимоги закону щодо форми заповіту порушені. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, проти його задоволення заперечували. Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що за змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним є такий правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Вважає, що заповіт [PERSON] від [INFO] року вважати нікчемним немає підстав. Заповіт складався, як пояснили свідки, зі слів заповідача, яка розуміла, з якою метою вона приїхала до сільради і висловила свою волю заповісти все належне їй майно онуку [PERSON]. Заповіт [PERSON] був складений у письмовій формі, зазначена дата його складання - [INFO] року, і складений він на бланку Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, що дає можливість ідентифікувати місце його складання. Замість [PERSON] за її дорученням і на її прохання заповіт підписувала [PERSON], з якою [PERSON] була знайома тривалий час. Просила суд звернути увагу, що, [PERSON] не підписала заповіт, бо сказала, що не слухаються руки, і що секретар сільради розцінив це як фізичну ваду, а не хворобу, і саме так зазначив у заповіті. Посвідчення заповіту відбулося у присутності двох свідків, які орендують будинок [PERSON], з якими вона за життя спілкувалася. Про посвідчення заповіту у присутності свідків є відповідний запис у заповіті, секретар виконкому Зазимської сільради вніс до заповіту прізвище, ім'я, по батькові свідків, реквізити паспорта з зазначенням дати його видачі, зареєстроване місце проживання. В заповіті дійсно не вказано дати народження свідків, але просила суд взяти до уваги, що дати видачі паспортів, засвідчують ту обставину, що свідки є повнолітніми особами. Представник відповідача заперечувала проти позиції позивача, що реєстрація заповіту у Спадковому реєстрі після настання смерті заповідача є підставою для визнання такого заповіту нікчемним. На думку представника відповідача, секретар виконкому Зазимської сільської ради мав право посвідчувати заповіт від імені [PERSON], яка на законних підставах на день своєї смерті була зареєстрована у належному їй будинку [ADDRESS], яке є місцем її постійного проживання. Та обставина, що з жовтня 2013 року по день своєї смерті вона мешкала у квартирі свого сина у м. Києві, слід розцінювати як її не постійне, а тимчасове місце проживання відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за якою місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Третя особа [PERSON], допитаний як свідок, пояснив суду, що він є сином покійної [PERSON] Позивач по справі його сестра, яка більше п'ятнадцяти років постійно мешкає в Італії. Раніше приїздила в Україну кожного року, але останні шість років в Україні не була, що дуже засмучувало матір. Пояснив, що [PERSON] близько сімнадцяти років тому перенесла інсульт, але в результаті лікування у неї була збережена і пам'ять, і мова, вона грала на баяні, писала вірші, в тому числі і під час перебування у будинку престарілих, в якому вона знаходилася з жовтня 2012 року по жовтень 2013 року. У будинок престарілих матір помістила подруга позивачки [PERSON], він матір регулярно відвідував, а з жовтня місця 2013 року до дня своєї смерті мати проживала у нього. Оскільки мати висловила бажання заповісти своє майно онуку [PERSON], він домовлявся про посвідчення заповіту з секретарем Зазимської сільської ради, а також на власному автомобілі возив маму з Києва до села Зазим'є, по відстані це близько двадцяти кілометрів. Мати до останніх днів мала ясний розум, але була слаба, руки її не слухалися, тому розписатися так, щоб підпис був схожий на той, який вона ставила у своєму паспорті, у неї не виходило, тому і розписувалася за неї родичка [PERSON] Допитані у судовому засіданні за клопотанням представників позивача свідки: [PERSON] пояснив, що працює на посаді секретаря виконкому Зазимської сільської ради Броварського району Київської області і на нього покладено обов'язок вчиняти нотаріальні дії. З приводу посвідчення заповіту від імені [PERSON] до нього звертався її син, якому він роз'яснив процедуру посвідчення, в тому числі повідомив, що у разі неможливості заповідачкою розписатися на заповіті, має бути особа, яка буде ставити підпис замість заповідача, також необхідні свідки. Він спілкувався з [PERSON], яка сиділа у машині, запитав, чи впізнає вона його, а отримавши ствердну відповідь, запитав, з якою метою вона приїхала до сільради. [PERSON] відповіла, що хоче хату заповісти [PERSON], і на уточнююче запитання, якому [PERSON], сказала, що онуку [PERSON], а потім добавила, що все своє майно заповідає на [PERSON]. Він декілька раз уточнив у неї, чи дійсно вона вирішила все майно заповісти онуку [PERSON], на що отримав ствердну відповідь. Руки у [PERSON] трусилися, тому було зрозуміло, що вона не зможе поставити підпис на заповіті, він розцінив це як фізичну ваду. Текст заповіту він пішов виготовляти у приміщення сільської ради, а після виготовлення зачитував його вголос для [PERSON], яка сиділа у машині, поряд з ним стояли також свідки. [PERSON] пояснила, що є кумою позивачки [PERSON] і тому дуже близька до родини [PERSON]. Повідомила суду, що опікувалася [PERSON] після від'їзду [PERSON] до Італії, допомагала по господарству. Чоловік [PERSON] помер близько чотирьох років тому, вона залишилася сама, сину вона не була потрібна. Питання про перебування [PERSON] у будинку для престарілих вона вирішувала за дорученням позивачки. [PERSON] психічно була нормальною, але мала важкий характер. В той час, коли посвідчували заповіт, вона бачила [PERSON] біля сільради, але він не повідомив її про мету свого перебування у сільраді, але ввечері того ж дня вона дізналася, що [PERSON] переписала заповіт. [PERSON] повідомила, що з [PERSON] вона разом працювала у школі, що відвідувала її під час хвороби, допомагала, психічно [PERSON] була здорова. [PERSON] пояснила,, що вона працює у медамбулаторії, вікна якої виходять на двір сільради, бачила з вікна, що біля сільради стояла машина, біля машини стояли квартиранти [PERSON], двері в автомобілі були відчинені. [PERSON] повідомила, що є медичним працівником і допомагала оформляти [PERSON] у будинок престарілих. Свідки з боку відповідача: [PERSON] розповіла про обставини посвідчення заповіту, повідомивши, що є племінницею матері відповідача, [PERSON] знає тривалий час, бо часто гостювала у неї у селі. Десь за тиждень до посвідчення заповіту їй телефонувала мати [PERSON] і просила поставити підпис у заповіті замість [PERSON]. У Зазимську сільську раду вона приїхала разом з [PERSON] на автомобілі батька [PERSON]. Була присутня при розмові секретаря Зазимської сільської ради з [PERSON], яка відбувалася в машині перед сільрадою. Підпис на заповіті вона ставила на колінах у [PERSON] [PERSON] пояснив, що проживає у належному [PERSON] будинку у с.Зазим'є разом з дружиною як квартиранти. З [PERSON] спілкувався у листопаді 2013 року, коли був вдома у [PERSON] з приводу ремонту комп'ютеру. [PERSON] попросив його бути свідком при посвідченні заповіту у сільраді, він дав на це згоду. З розмови секретаря сільської ради з [PERSON], яка відбувалася на стоянці перед сільрадою, він зрозумів, що це буде новий заповіт, який змінює попередній, і що все майно [PERSON] заповідає онуку [PERSON]. Секретар сільської ради зачитував заповіт вголос, потім поклав його на коліна [PERSON], вона його читала, і навіть намагалася читати вголос, але була слабою. Підпис на заповіті ставила замість [PERSON] [PERSON], заповіт лежав на колінах у [PERSON]. [PERSON] пояснила, що бути свідком при підписанні заповіту її попросив [PERSON] за тиждень до посвідчення заповіту. Розмова [PERSON] та секретаря сільської ради відбувалася у її присутності на стоянці перед приміщенням сільради, [PERSON] була у машині. [PERSON] підписувала заповіт замість [PERSON] на вулиці, а вони з чоловіком [PERSON] - у приміщенні сільради. Свідок [PERSON] пояснив, що був знайомий з [PERSON] і бачився з нею в останні місяці її життя. Вона любила спілкуватися, давати поради, розум був ясний. Говорила, що заповість майно онуку [PERSON], бо діти між собою не поділяться. Свідок [PERSON] повідомив, що він є родичем сім'ї [PERSON], двоюрідним братом покійної [PERSON] Сестра дуже журилася, що донька останні п'ять років до неї не приїздила, але скаржитися на це вона схильна не була, бо мала незалежний характер, була творчою людиною. Навіть тоді, коли їхала у будинок престарілих, то захотіла взяти з собою баян. Бачився з [PERSON] останній раз у середині січня 2014 року. Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] померла [INFO] року у віці 78 років у м. Києві, що посвідчується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 03 лютого 2014 року відділом реєстрації смерті у м. Києві. Згідно заповіту, посвідченого [INFO] року секретарем виконкому Зазимської сільської ради Броварського району Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 07, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON]. З матеріалів спадкової справи № 3/2014 до майна померлої [PERSON], відкритої 15.02.2014 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу [PERSON] вбачається, що з заявами про прийняття спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON] звернулися відповідач [PERSON], позивач [PERSON], третя особа - [PERSON] Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За вимогами ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Частиною четвертою ст. 1248 ЦК України передбачено, що якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Також заповіт, як встановлено ст. 1253 ЦК України, може бути посвідчений при свідках на бажання заповідача. Твердження представників позивачки, що посвідчення заповіту [PERSON] проведено посадовою особою органу місцевого самоврядування з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, встановлених нормами ст. 1251 ЦК України, ст. 37 Закону України «Про нотаріат» та п.1.1. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011р. №3306/5, спростовується встановленими судом обставинами. Судом встановлено, що [PERSON] на день посвідчення заповіту від [INFO] року була зареєстрована за своїм місцем проживання у належному їй житловому будинку [ADDRESS]. Твердження представників позивача, що місцем проживання [PERSON] була квартира її сина [PERSON] у Деснянському районі м. Києва, а відтак секретар виконкому Зазимської сільської ради Броварського району Київської області не мав права посвідчувати заповіт з огляду на вимоги ст. 37 Закону України «Про нотаріат», не ґрунтуються на фактичних обставинах та законі. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 26.02. 2014 року за № 190, на день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS]. В матеріалах спадкової справи №3/2014, відкритої до майна померлої [PERSON], наявна заява позивача [PERSON] від 05 лютого 2014 року про прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті матері [PERSON], посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], в якій [PERSON] зазначає, що останнє місце проживання матері - [ADDRESS]. У лікарському свідоцтві про смерть [PERSON] за № 334/2 від 03.02.2014 року зазначено місце проживання померлої: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України у редакції, чинній на час смерті [PERSON], місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. У квартирі сина [PERSON] у м. Києві [PERSON] тимчасово проживала чотири місяці: з жовтня 2013 року по [INFO] року у зв'язку з необхідністю догляду за нею. Суд вважає місцем постійного проживання [PERSON] на час посвідчення заповіту зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання за адресою: [ADDRESS]. Заповіт [PERSON] складений у письмовій формі на бланку Зазимської сільської ради із зазначенням дати його складання - [INFO] року, що на думку суду, свідчить про місце його складання. Відповідно до п.2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами місцевого самоврядування, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011р. №3306/5, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися у зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчиненими поза вказаним приміщенням. Як встановлено судом, [PERSON] [INFO] року приїхала для складання заповіту до Зазимської сільської ради, але у зв'язку з слабкістю з автомобіля не виходила і до приміщення сільської ради не заходила. Автомобіль знаходився біля приміщення сільради. Секретар виконавчого комітету Зазимської сільської ради [PERSON] з'ясовував її волю щодо змісту заповіту шляхом безпосереднього спілкування з нею у присутності свідків посвідчення заповіту [PERSON] та [PERSON], при цьому [PERSON] сиділа в автомобілі на задньому сидінні, двері автомобіля були відчинені, секретар виконкому стояв поряд з нею. З'ясувавши волю заповідачки заповісти все належне їй майно онуку [PERSON], [PERSON] у приміщенні сільради надрукував заповіт, з яким знову вийшов до автомобіля, в якому знаходилася [PERSON], зачитав заповіт [PERSON] у присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON], та поклав його на коліна [PERSON], яка, як пояснював свідок [PERSON], читала його і при цьому намагалася читати вголос, після чого на колінах у [PERSON] замість неї підпис на заповіті поставила [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. У тексті заповіту зазначено, що у зв'язку з фізичними вадами [PERSON] не може власноручно підписати заповіт. Судом встановлено, і ця обставина не заперечується стороною позивача, що [PERSON] на момент посвідчення заповіту була дуже кволою, як пояснювали свідки, заповідачка говорила, що не зможе підписати заповіт, бо не слухаються руки. Секретар виконкому розцінив це як фізичну ваду, а не хворобу, і саме так зазначив у заповіті. Свідки посвідчення заповіту [PERSON] та [PERSON] ставили свої підписи на заповіті у приміщенні Зазимської сільської ради, секретар виконкому Зазимської сільської ради [PERSON] всі інші дії, пов'язані з посвідченням заповіту [PERSON], також виконував у приміщенні сільради. Посилання позивача на те, що у тексті заповіту [PERSON] не вказано дати народження свідків посвідчення заповіту [PERSON] та [PERSON], а також та обставина, що вони фактично проживають не за місцем своєї реєстрації, а в належному [PERSON] будинку по [ADDRESS], не може бути підставою для визнання заповіту нікчемним, оскільки судом встановлено, що у тексті заповіту наявні дані про видачу вказаним особам паспортів громадян України: [PERSON] паспорт видано 15.08.1998 року, [PERSON] - 17.02.2004 року, що свідчить, що на момент посвідчення заповіту особи були повнолітніми, як цього вимагає ч. 3 ст. 1253 ЦК України, і в тексті заповіту вказано місце реєстрації проживання вказаних осіб. Стосовно державної реєстрації заповіту відповідно до вимог ч. 4 ст. 1247 ЦК України, з Витягу зі Спадкового реєстру вбачається, що він був зареєстрований у Спадковому реєстрі 28 лютого 2014 року. Процедура внесення відомостей про заповіти, визначена Порядком державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011р. № 491, передбачає, що посадові особи органів місцевого самоврядування вносять до спадкового реєстру відомості шляхом подання Держінформ'юсту або його філіям заяв про реєстрацію, заяви надсилаються реєстратору в день вчинення відповідної нотаріальної дії, а реєстратор здійснює державну реєстрацію у день отримання заяви про реєстрацію. Законодавством України не передбачено визнання нікчемності заповіту у зв'язку з тим, що смерть спадкодавця настала раніше, ніж відомості щодо заповіту внесені у Спадковий реєстр. З огляду на наведене суд не вбачає підстав для визнання заповіту [PERSON] від [INFO] року, посвідченого секретарем виконкому Зазимської сільської ради Броварського району Київської області [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за №07, нікчемним. На підставці викладеного та

Outcome: dismissed