Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

У липні 2014 року позивач, Дарницьке РУ ГУ МВС України в м. Києві звернувся до суду з позовом про виселення [PERSON] та її неповнолітньої доньки [PERSON] з кімнати [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Позовні вимоги мотивовано тим, що на балансі Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві перебуває гуртожиток по [ADDRESS]. [PERSON] працював на посаді міліціонера водія сектору ресурсного забезпечення територіального відділу Дарницького управління, у зв`язку з чим йому було надано ордер на вселення в кімнату [ADDRESS]. [PERSON] разом із донькою [PERSON], як члени родини працівника Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві [PERSON] проживали та були зареєстровані у гуртожитку. Згодом [PERSON] припинив проживати у спірній кімнаті та виселився з неї. У зв'язку з напругою, яка утворилася щодо забезпечення житлом працівників ОВС (зокрема Дарницького РУ ГУМСВ України в м.Києві), які проживають в гуртожитках підприємств та організацій не підпорядкованих Головному управлінню МВС України в м. Києві та відповідно до затвердженого першим заступником начальника ГУ МВС України в м. Києві «Плану заходів по усуненню соціальної напруги щодо забезпечення житлом працівників ОВС, які проживають в гуртожитках підприємств та організацій не підпорядкованих ГУ МВС в м. Києві» комісією з соціально-побутових питань Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві прийнято рішення про виселення осіб, які не перебувають у трудових відносинах з нашою установою та інших осіб, які проживають у відомчому гуртожитку з порушенням порядку поселення. Відповідачка у трудових відносинах із позивачем не перебуває, а тому проживає у гуртожитку Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві без правових підстав, у зв'язку з чим, звернулися до суду з позовом просили виселити [PERSON] та її неповнолітню доньку [PERSON] з кімнати [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Представник відповідачів проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, зазначивши, що [PERSON] зареєстрована з 2002 року у відомчому гуртожитку Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві на той час як дружина працівника Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві [PERSON]. Разом з батьками у гуртожитку була зареєстрована їх неповнолітня донька - [PERSON] Згодом подружнє життя між подружжям не склалося і шлюб між ними було розірвано. [PERSON], який є батьком неповнолітньої [PERSON] на сьогодні залишається працівником ГУ МВС України в Київській області, відповідачі не мають іншого житла, а їх виселення з кімнати [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення порушить їх права. Спираючись на ці обставини, просив у задоволенні позову відмовити. Представник служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надіслав до суду свої письмові пояснення, в яких просив суд провести засідання без його участі та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розпорядження представника президента України в м. Києві № 575 від 09.12.1994 року «Про передачу гуртожитку комерційного центру «Альтернатива» на баланс Харківського РУВС» гуртожиток по [ADDRESS] був переданий на баланс Харківського районного управління внутрішніх справ на умовах оренди для забезпечення житлом співробітників Харківського РУВС. Наказом МВС України від 06.10.2001 року № 860 «Про реорганізацію органів внутрішніх справ ГУ МВС України в м. Києві відповідно до нового адміністративно-територіального поділу міста» Харківське РУ ГУ МВС України в м. Києві було ліквідовано та утворено Дарницьке РУ ГУ МВС України в м. Києві. Гуртожиток по [ADDRESS] перебуває на балансі Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві. З матеріалів справи вбачається, що до спірної кімнати [ADDRESS] [PERSON] поселився під час служби в Харківському РУ ГУ МВС України в м. Києві. [PERSON] разом із донькою [PERSON], як члени родини працівника Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві [PERSON] проживали та були зареєстровані у гуртожитку. Відповідно до витягу з наказу Головного управління МВС України в м. Києві від 09.11.2011 року, № 676 о/с старшину міліції [PERSON], наказано відрядити у розпорядження ГУ МВС України у Київській області, звільнивши його з посади міліціонера - водія сектору ресурсного забезпечення територіального відділу міліції Дарницького РУ з 11 листопада 2011 року на підставі листа ГУ МВС України у Київській обл. від 25.10.2011 року № 3001 (а.с.8). Згідно з витягом з наказу № 1452 о/с від 30.11.2011 року старшину міліції [PERSON], який прибув з Головного управління МВС України в м. Києві, призначено на посаду помічника оперативного чергового (за рахунок посади начальника конвою відділення конвойної служби міліції) чергової частини штабу Баришівського районного відділу з 11 листопада 2001 року. Згідно довідки, виданої начальником СКЗ, капітаном міліції від 27.11.2014 року [PERSON] дійсно проходить службу в Баришівському РВ (з обслуговування Баришівського району та м. Березань) ГУ МВС України в Київській області на посаді помічника чергового чергової частини по теперішній час (а.с. 47). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] припинив проживати в спірній кімнаті [ADDRESS] та виселився з неї, що також було підтверджено відповідачем. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.08.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Відповідно до довідки, виданої завідуючим гуртожитку по [ADDRESS] [PERSON], [INFO] зареєстрована та проживає у гуртожитку Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві по [ADDRESS]. Разом з нею проживає та зареєстрована донька [PERSON], [INFO] (а.с.7). У зв'язку з напругою, яка утворилася щодо забезпечення житлом працівників ОВС (зокрема Дарницького РУ ГУМСВ України в м.Києві), які проживають в гуртожитках підприємств та організацій не підпорядкованих Головному управлінню МВС України в м. Києві та відповідно до затвердженого першим заступником начальника ГУ МВС України в м. Києві «Плану заходів по усуненню соціальної напруги щодо забезпечення житлом працівників ОВС, які проживають в гуртожитках підприємств та організацій не підпорядкованих ГУ МВС в м. Києві» комісією з соціально-побутових питань Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві 15.05.2014 року прийнято рішення про виселення [PERSON] та членів її сім`ї, яка не перебуває у трудових відносинах з районним управлінням та проживають у відомчому гуртожитку з порушенням порядку поселення (а.с.10). 20.05.2014 року позивач направляв на адресу відповідачів попередження про звільнення займаної ними кімнати у зв'язку з тим, що вони не перебувають з ним у трудових відносинах (а.с.11-12). Відповідно до статті 127 Житлового кодексу України і пункту 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 року № 208, гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Згідно зі ст. ст. 128, 129 ЖК України та п. 10 Примірного положення про гуртожитки, жила площа у гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної чи іншої організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі у гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» указав, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. Вселення [PERSON] до гуртожитку по [ADDRESS] відбулось з порушенням встановленого законом порядку, за відсутності рішення адміністрації підприємства і профспілкового комітету про надання жилої площі у гуртожитку та спеціального ордеру на вселення, оскільки докази того, що адміністрація позивача приймала спільне з профспілковим комітетом рішення про надання [PERSON] житлової площі в гуртожитку, та на підставі цього рішення видавала спеціальний ордер, в матеріалах справи відсутні. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] ніколи не перебувала і не перебуває з позивачем у трудових відносинах, і вселилась у спірне житлове приміщення без законних правових підстав, ордер на вселення до гуртожитку їй не видавався. Відповідно до ч. 3 ст. 116 Житлового Кодексу України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Тривалість користування зайнятим приміщенням та оплата відповідачами за проживання в гуртожитку не можуть бути визнані підставами, що породжують право користування гуртожитком. Доводи представника відповідача про неможливість виселення відповідачів на підставі того, що [PERSON], залишається працівником ГУ МВС України в Київській області є безпідставними, оскільки [PERSON] припинив проживати в спірній кімнаті та виселився з неї, крім того, шлюб між подружжям було розірвано. В цьому разі право користування жилим приміщенням у гуртожитку такого члена сім'ї (або колишнього члена сім'ї) є похідним від права особи, якій у встановленому порядку виданий спеціальний ордер для проживання на період роботи. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно із чч. 2,3 ст. 132 ЖК Української РСР працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, передбачених ст. 125 ЖК України цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Отже, за змістом наведеного ст. 125, ч. 3 ст. 132 ЖК України РСР застосовуються до житлових правовідносин, одним із суб'єктів, яких є особа, яка перебувала з підприємством, установою чи організацією у трудових відносинах. Таким чином, закріплені в ст. 125 та ч. 3 ст. 132 ЖК Української РСР гарантії не можуть бути застосовані при вирішенні спору про виселення з гуртожитку громадян, які не перебували чи не перебувають з організацією у трудових відносинах. Крім того, суд критично ставиться до поданої представником відповідача заяви про застосування строку позовної давності, оскільки зазначений у ст.268 ЦК перелік вимог, на які не поширюється позовна давність, не є вичерпним. У законі можуть бути передбачені й інші вимоги, на які позовна давність не поширюється. Так, не поширюється давність на вимоги власника або іншого володільця про усунення будь-яких порушень його права, хоча ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння. Оскільки названі порушення мають триваючий характер, то постійно відсувається початковий момент перебігу позовної давності з кожним новим порушенням права власника або іншого володільця, тому позовна давність до спірних правовідносин застосуванню не підлягає. Враховуючи положення ч.1 ст.127 ЖК України про те, що гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців, студентів у період їх роботи або навчання, та що відповідачі не є працівниками Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві і не належить до переліку осіб, які не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення (ст.125 ЖК України) та беручи до уваги те, що вселення відповідачів у спірне житлове приміщення відбулося без законних правових підстав, суд дійшов висновку, що [PERSON] та неповнолітня [PERSON] підлягають виселенню з кімнати [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у розмірі 243 грн. 60 грн.

Outcome: approved