Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

У квітні 2019 року позивач подав до Шевченківського районного суду м. Києва з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 24 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним частково, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.08.2018 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту №501055900. Відповідно до умов договору кредиту банк надає позичальнику кредит споживчий у сумі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень, під 16,99 % річних строком на 36 місяців. Відповідно до умов договору кредиту п. 1. (б) Під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, визначені цим пунктом та договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода, а саме за обслуговування кредиту 2.25 % від суми кредиту, зазначені в цьому акцепті без ПДВ що в грошовому еквіваленті становить 40500,00 грн. Тому позивач просить суд визнати недійсним пункт 1 (б) договору кредиту №501055900 від 16.08.2018 року укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа-Банк». У судове засідання позивач не з`явилась, нею було подану заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. 16.08.2018 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту №501055900. Вказаний договір укладено шляхом акцептування банком оферти-пропозиції позивача. Відповідно до умов договору кредиту банк надає позичальнику кредит споживчий у сумі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень, під 16,99 % річних строком на 36 місяців. Відповідно до умов договору кредиту п. 1. (б) Під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, визначені цим пунктом та договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода, а саме за обслуговування кредиту 2.25 % від суми кредиту, зазначені в цьому акцепті без ПДВ. Сторони погодили, що погашення кредиту буде здійснюватися черговими платежами до 16 числа кожного місяця у розмірі 2907,39 грн., до даного платежу включена сума погашення кредиту проценти за користування кредитом та платіж за додаткові та сукупні послуги банку, а також погодили, що до суми щомісячного платежу включено 1125,00 грн. за послуги банку. При цьому загальна сума за послуги банку, що має сплатити позивач за строк користування кредитом становить - 40 500,00 грн. У додатку №1 зазначена реальна процентна ставка становить - 73,47%. Позивач отримавши споживчий кредит у розмірі - 50 000,00 грн., за користування кредитом сплачує відсотки 16.99 % на загальну суму 14165,95 грн., а також сплачує на користь банка додаткові та супутні послуги на загальну суму 40 500.00 грн. У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Згідно із ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку доказам, що містяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що встановлення окремої плати за додаткові та супутні послуги є незаконним, а тому позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved