Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

у липні 2020 р. до суду надійшла зазначена позовна заява, в якому позивач просив встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши у корисування йому житлові кімнати 12.% кв. м. та 17,1 кв.м, лоджію площею 2, 1 кв. м., у користування [PERSON] , житлову кімнату площею 10,4 кв.м., залишивши у спільному користування кухню площею 5,9 кв. м., ванну кімнату 2, 2 кв. м., вбиральню 1,2 кв.м., коридор 5,9 кв. м., кладову 1,1 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що йому та відповідачу, на праві спільної часткової власності належить право власності на вищезазначену квартиру. Оскільки виділити в натурі ізольовані приміщення неможливо, а у сторін виникає спір щодо оплати комунальних послуг, позивач звернувся з позовом про встановлення порядку користування жилим приміщенням. Ухвалою судді від 29.04..2021 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У судовому засіданні, до початку розгляду справи по суті, сторони заявили спільне клопотання про врегулювання спору за участі судді. Ухвалою суду від 23.06.2021 року, зупинено провадження в справі до припинення врегулювання спору за участю судді. 25.06.2021 року до суду від сторін по справі надійшланадійшли зави від відповідача про визнання позову, від відповідача заява про відмову від стягнення на його користь судових витрат. Ухвалою судді від 25.06.2021 року, відновлене провадження та справа призначена до підготовчого засідання. Суд, ознайомившись із матеріалами справи і дослідивши надані докази, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 2/3 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 23.01.2019 (а.с. 13-14) Іншими 1/3 частини спірної квартири володіє відповідач по справі [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.031996 (а.с. 15). Також встановлено, що спірна квартира складається із трьох ізольованих житлових кімнат. Згідно з технічним паспортом, квартира є трьохкімнатною, житловою площею - 40,0 кв.м., у т.ч. кімната - 10,4 кв.м., кімната - 17,1 кв.м. та кімната - 12,5кв.м,. кухня - 5,9 кв.м.,наступні приміщення: вбиральню - 1,2 кв.м., ванну кімнату - 2,2 кв.м., коридор - 5,9 кв.м., кладової- 1,1 кв.м, лоджією 2,1 кв.м (а.с. 23,24) Позивач та відповідач фактично проживають у цій квартирі. Як вбачається із пояснень сторін, у них виникає спір щодо оплати та користування спірним приміщенням. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні права власності власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди Відповідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року, судам роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позов визнав, сторони досягли згоди між собою щодо порядку володіння та користування квартирою, позовні вимоги в частині встановлення порядку користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. На підставі наведеного суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. Питання судових витрат по сплаті судового збору позивач залишив за позивачем. На підставі зазначеного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, та надані сторонами пояснення по справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів,

Outcome: approved