Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником житлового будинку №13, розташованого по вул.Льотній в м.Маріуполі. У будинку також зареєстрована відповідачка [PERSON], яка з липня 2016 року фактично в ньому не проживає, , не оплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні будинку. Ніякого майна відповідача у будинку не має. Реєстрація відповідача тягне за собою збільшення оплати за комунальні послуги та не дозволяє їй оформити субсидію. На підставі викладеного просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком №13, розташованого по вул.Льотній в м.Маріуполі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила, що відповідачка доводиться їй дочкою, відносини з нею не підтримують. Останні раз бачила відповідачку у серпні 2016 року, де вона проживає невідомо. Онук проживає разом з нею та чоловіком, будь-яких коштів на утримання дитини [PERSON] не надає. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] належить будинок №13 по вул.Льотній в м.Маріуполі, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського бюро технічної інвентаризації. У відповідності до акту №87 від 18.10.2017 року, складеного членами комісії КСН «Азовє», відповідачка [PERSON] зареєстрована у [INFO], але липня 2016 року по теперішній час в ньому не мешкає, особові речі останньої а будинку відсутні, місце її знаходження невідоме. Також, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], пояснили, що доводяться позивачці сусідами, відповідачку по справі [PERSON] не бачили за місцем реєстрації більше трьох років, її речі в будинку відсутні. Вихованням та утриманням онука займається позивачка зі своїм чоловіком. Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачка не проживає за адресою: [INFO], з липня 2016 року, тобто понад один рік без поважних причин, що підтверджується актом КСН «Азовє» та поясненнями свідків. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування будинком №13, що розташований по вул.Льотній в м.Маріуполі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved