Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

У квітні 2019 року АТ КБ «Приват Банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 25.02.2014 року між сторонами був укладений договір №б/н; 25.02.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1200 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Таким чином, відповідач не надав своєчасного Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, в зв`язку із чим позивач просить стягнути заборгованість, яка станом на 19.03.2019 року перед банком становить 11560,31 грн. та складається з: 1551.41 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 6832,22 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2150,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. штраф (фіксована частина) та 526,68 грн. штраф (процентна складова), та судовий збір. 29.05.2019 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було, також до суду не надходило клопотань про слухання справи у порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, знаходить позов підлягаючим до часткового задоволення з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що 25.02.2014 року між сторонами був укладений договір №б/н; 25.02.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1200 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] уклали кредитний договір шляхом приєднання останнього до запропонованих позивачем Умов і Правил надання банківських послуг (далі - Умови і Правила), які разом із заявою від 25.02.2014 року, Пам`яткою клієнта і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Подавши ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву, [PERSON] приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах Умовах і правилах надання банківських послуг, тарифах. Сторони підписали названі документи, які містять усі істотні умови кредитного договору. При цьому відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування. Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. Відповідно до п. 2.1.1.2.12 Умов і правил надання банківських послуг після настання зазначеного на Картці останнього місяця терміну її дії Банком випускається картка на новий термін, за що клієнтом вноситься плата згідно діючих тарифів. Для здійснення грошових операцій за кредитним договором банк видав відповідачу кредитні картки № [NUMBER] зі строком її дії до листопада 2017 року, [NUMBER] зі строком її дії до грудня 2020 року, [NUMBER] зі строком її дії до грудня 2020 року. Даний факт підтверджується банківською випискою по картковому рахунку, довідкою про видану кредитну картку. Відповідач зобов`язувався повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, вносячи їх на рахунок у банку до 25-го числа місяця, що слідує за звітним. Банк свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі. Сторони домовилися, що за невчасне погашення кредиту та/або процентів [PERSON] повинен був сплатити банку пеню. У випадку порушення відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, позичальник зобов`язався сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих прострочених процентів. Згідно п. 2.1.1.7.6 вказаних Умов, при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. Згідно ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п.3 ч.1ст.611 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на 19.03.2019 року перед банком становить 11560,31 грн. та складається з: 1551.41 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 6832,22 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2150,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. штраф (фіксована частина) та 526,68 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується наданим розрахунком. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Таким чином, як встановлено судом та стверджується матеріалами справи, відповідач не здійснював обслуговування кредиту належним чином, що стало підставою звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Разом з тим відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто за змістом ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Пеня і штраф, як різновиди неустойки, обчислюються у відсотках саме від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, можливість нарахування одного виду неустойки на інший виключається. Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж саме порушення договірного зобов`язання (прострочення виконання грошового зобов`язання), що суперечить вимогам частини 1 ст. 61 Конституції України та частині 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Саме до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003 цс 15, яка згідно ч.2 ст. 214, ст.360-7 ЦПК України, є обов`язковою для суду. Згідно ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, за таких обставин, оскільки розмір пені перевищує суму заборгованості. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 4654,23 грн.,а саме: 1551.41 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 1551.41 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1551.41 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 4654,23 гривень. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 11560,31 грн.та задоволено на суму 4654,23 грн., тобто на 40,3% (4654,23 х 100: 11560,31). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 774,16 грн. (1921 х 40,3:100). На підставі викладеного,

Outcome: partial