Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] (далі по тексту - Позивач) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просить визнати за позивачем майнові права на об'єкт будівництва - житловий комплекс за будівельною адресою: [ADDRESS], в частині однокімнатної квартири, будівельний номер № 415, що розташована на 16 поверсі, заг. пл. 54,07 кв.м. з мотивів виконання умов договору від 29.03.2015 р. купівлі-продажу майнових прав. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник Григорук Леонід Іванович, який діє по договору про надання правової допомоги (а.с. 28-29) позов підтримали та на його обґрунтування суду пояснив, що Позивач повністю виконав свої зобов'язання за договором від 29.03.2015 р. про купівлі-продажу майнових прав, тому має право на визнання за ним майнового (речового) права на отримання в натурі з подальшим оформленням у власність проінвестованого ним об'єкта, відповідно до умов укладеного договору. Відповідач ТОВ «Інтер-Преміал» надав до суду заяву про слухання справи за відсутності свого представника, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с. 25). Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 25 червня 2003 року між ТОВ «Градострой» та ДП ПКДЗ «Буревісник» було укладено Договір № 93/400/40-27 про будівництво житлового будинку та Додаткову угоду № 1 від 25 червня 2005 року, Додаткову угоду № 2 від 20 липня 2004 року до даного Договору, відповідно до яких ДП ПКДЗ «Буревісник» надав територію для капітального будівництва та доручив ТОВ «Градострой» організувати та профінансувати будівництво. 01 грудня 2014 року було укладено договір № 13-10/15-ПР про участь у будівництві та передачі функцій Замовника між ТОВ «Градострой» та ТОВ «Інтер-Преміал» (а.с. 35- 42). 29 березня 2015 року було укладено договір № ПР 547-5 купівлі-продажу майнових прав між ТОВ «Інтер-Преміал» та [PERSON] (а.с. 5-11). Відповідно до п.п. 2.1., 2.2 договору ТОВ «Градострой» продає, а покупець купує майнові права на об'єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим Договором. Сторонни домовились, що об'єктами нерухомості, майнові права на які передаються за даним договором, є об'єкти нерухомості, розтошовані в об'єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] які мають наступні характеристики: квартира, яка складається з однієї кімнати, розташована на 16-му поверсі, заг.пл. 54,07 кв.м., за адресою: [ADDRESS] Отже, Позивач всі взяті на себе зобов'язання, згідно договору виконав в повному обсязі, повністю оплатив відповідний пакет облігацій, що підтверджується платіжним дорученням від 30.03.2015 р. (а.с. 12), довідкою № 64 від 31.03.2015 р. (а.с. 13), а відповідачем не зважаючи на те, що строк закінчення будівництва встановлено - 2 квартал 2015 року, проте, станом на даний час об'єкт будівництва недобудований та не зданий в експлуатацію відповідно до укладеного договору. Відповідач взяті на себе зобов'язання по Договору купівлі-продажу майнових прав від 29.03.2015 р. не виконав, чим порушив умови договору. На момент звернення [PERSON] до суду об'єкт інвестування і досі знаходиться в процесі будівництва. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ч. 1 ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами. Положеннями ст. 876 ЦК України передбачено, що власником об'єкта будівництва або результату будівельних робіт, є замовник, якщо інше не передбачено договором. У відповідності до ч. 2. ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Ч. 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» передбачено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Ч. 1 ст. 18 Закону України «Про інвестиційну діяльність» держава гарантує стабільність умов здійснення інвестиційної діяльності, додержання прав і законних інтересів її суб'єктів. Статтею 19 Закону України «Про інвестиційну діяльність» держава гарантує стабільність умов здійснення інвестиційної діяльності, додержання прав і законних інтересів її суб'єктів. Згідно зі ст. 20 Закону України «Про інвестиційну діяльність» при недодержанні договірних зобов'язань суб'єкти інвестиційної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, передбачену законодавством України і укладеними договорами. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами визнаються будь - які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності, а також інші специфічні права та права вимоги. Згідно з положеннями ст. 190 ЦК України майном, як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю, майнові права визнаються речовими правами. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно ст. 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» об'єктом інвестування є квартира або приміщення в об'єкті будівництв, яке після завершення будівництва стає окремим майном. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Вищезазначений об'єкт будівництва набуває статусу нового створеного нерухомого майна лише після прийняття його в експлуатацію та здійснення державної реєстрації права власності на нього. Таким чином, квартира є об'єктом інвестування в об'єкті будівництва, яка після завершення будівництва стане окремим майном. До завершення будівництва проінвестованого об'єкта нерухомого майна та прийняття його до експлуатації інвестору належить не право власності на цей об'єкт, а майнові права на нього. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що, оскільки, позивачем профінансовано однокімнатну квартиру, будівельний номер № 415, загальною площею 54,07 кв.м., що розташована на 16-му поверсі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у даному незавершеному будівництвом об'єкті, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання майнового права позивача на об`єкт будівництва є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з Відповідача на користь Позивача судовий збір у розмірі 6 090,00 грн. Під час розгляду справи представник позивача заявив клопотання про компенсацію витрат на правову допомогу, оскільки [PERSON] змушений був звернутися за правовою допомогою до адвоката Григорука Л.І. за захистом своїх прав (а.с. 43-44). Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Як вбачається з матеріалів справи 12.11.2015 р. між адвокатом Григорук Л.І. та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги № М-Пр-11-15ц (а.с. 28, 30, 31). В розрахунку вартості правової допомоги від 14.01.2016 р. розписано скільки часу було витрачено Григорук Л.І. на послуги з надання правової допомоги. Відповідно до квитанції від 14.01.2016 р. [PERSON] за правову допомогу сплатив адвокату Григорук Л.І. 2 000,00 грн. (а.с. 46). З урахуванням кількості годин, витрачених на складанням позову та участі в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення заяви про компенсацію витрат на правову допомогу та необхідність стягнення з ТОВ «Інтер-Преміал» на користь [PERSON] понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Outcome: approved