Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02 лютого 2002 року вона із відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, відсутнє порозуміння між подружжям. На протязі останніх декількох років сімейне життя між сторонами погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. 01.08.2017 року від представника позивача надійшло клопотання, відповідно до якого останній просив суд при розгляді справи вважати виправленою допущену описку у вступній та резолютивній частині позовної заяви, що стосується реквізитів позивача, а саме, при складанні позовної заяви було помилково зазначено реквізити позивача [PERSON], замість вірного прізвища, ім'я та по батькові [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явилася, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував та просив суд розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02 лютого 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №55 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved