Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

У липні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Оскільки [PERSON] добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, позивач, посилаючись на ст. ст. 180-183 Сімейного кодексу України, вимагає стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримали позов повністю, посилаючись на обставини, викладені у заяві, не заперечують проти постановлення заочного рішення. Оповіщена у встановленому порядку про час і місце розгляду справи відповідач [PERSON] двічі у судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, письмових заперечень проти позову не надіслала. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача [PERSON] на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Тому 02.09.2016 р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи (ч. 4 ст. 169, ст. ст. 224-225 ЦПК України). Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких підстав. Як вбачається із наданих позивачем доказів, сторони з 12 січня 2013 р. по листопад 2015 р. перебували у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину: [PERSON], 24.05.2013 р. н. Зі змісту позовної заяви витікає, що відповідач про дитину не дбає, не цікавиться нею, будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини з квітня 2016 р. не надає. За довідкою Миролюбівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області неповнолітня перебуває на утриманні позивача. Згідно довідки КЗ «Новомиргородський центр первинної медико-санітарної допомоги» неповнолітня не перебуває на «Д» обліку. Згідно вимогам Сімейного кодексу України: ст. 180 батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; ч. 1 ст. 183 частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. ч. 1 ст. 192 розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідач, не дивлячись на свій материнський обовязок, участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на її утримання з квітня 2016 р. не надає, у звязку з чим з неї необхідно стягнути аліменти в примусовому порядку у зазначеному позивачем розмірі. У даному випадку при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) відсутність у платника аліментів іншої дитини, відсутність у неї непрацездатних батьків, чоловіка; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). Тому позов [PERSON] слід задовольнити повністю. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України Про судовий збір, ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 551,20 грн., від сплати якого позивач був звільнений у встановленому законом порядку, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Ураховуючи наведене, на підставі ст. ст. 180-183, 191-192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved