Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Державним нотаріусом Першої Словянської державної нотаріальної контори [PERSON], запис в реєстрі № 2-801 від 19.06.2018 року, належить квартира № 1 по вулиці Вокзальна м. Словянськ. На момент продажу квартири в ній був зареєстрований [PERSON] який не мешкає в квартирі з червня 2017 року. Позивач намагався звязатися з відповідачем з метою врегулювання ситуації, але останній на контакт не іде, зніматися з реєстрації не бажає. Оскільки відповідач добровільно знятися з реєстрації бажання не виявляє, а його реєстрація в будинку створює перешкоди в реалізації позивачем своїх прав, як власника майна, він вимушений був звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою № 1 по вулиці Вокзальна м. Словянськ. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник позивача адвокат - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, заяв про перенесення судового засідання або про поважність неявки, суду не надав. За таких обставин суд вважає можливим розглядати справу у його відсутність. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, що договір купівлі-продажу був укладений фіктивно з метою позбавлення [PERSON] житла, якого попередні власники незаконно вигнали з приміщення. На даний час у провадженні суду перебуває цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним. Позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, оскільки факт зміни власника житлового приміщення не тягне за собою скасування права користування цим приміщенням іншими особами. Вислухавши думку осіб, що беруть участь по справі, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Суд виходить з вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] є власником квартири № 1 по вулиці Вокзальна м. Словянськ, що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 19 червня 2018 року, посвідченим Державним нотаріусом Першої Словянської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 2-801, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 128744037 від 23.06.2018 року (а.с.10-12). У судовому засіданні встановлено та вказаний факт не заперечується сторонами, що у квартири № 1 по вулиці Вокзальна м. Словянськ є зареєстрованим [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту, складеного керівником ОСББ «Ентузіаст», [PERSON] з 26.08.2017 року не проживає у [INFO], його особисті речі у квартирі відсутні (а.с.13). Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За змістом ст.ст.\~391,\~396 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Частиною першою\~статті 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Правова позиція ВСУ у справі № 6-158 цс- 14 передбачає, що «Право члена сім'ї власника будинку на користування існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника». З оглядом на зазначені норми Закону та того факту, що [PERSON] не є членом родини [PERSON], суд набуває висновку про не обґрунтованість твердження представника відповідача, що [PERSON], як член родини колишнього власника, має правом користування квартирою, власником якої на даний час є [PERSON] Доводи представника відповідача про фіктивність договору купівлі-продажу квартири [PERSON] судом не приймаються до уваги, оскільки вони є недоведеними та, взагалі, не відносяться до предмету спору даного судового розгляду. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому, відповідач [PERSON] має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки його право користування спірним житловим будинком перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, на підставі ст. 141 ЦПК України, на користь позивача судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., що підтверджено відповідним платіжним дорученням.

Outcome: approved