Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з указаною заявою, зазначаючи, що рідний батько, [PERSON], покинув її з матір'ю менш ніж через рік після народження. Матеріальної допомоги на її утримання не надавав, життям не цікавився. 19 лютого 2004 року між її матір'ю та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Понад 10 років вони мешкають однією родиною в належному [PERSON] будинку. Всі ці роки він її утримував, виховував і виростив. Вона називає його татом, він приймав активну участь у її житті, повністю матеріально забезпечує, задовольняє всі необхідні витрати, пов'язані з оздоровленням, духовним і розумовим розвитком. [PERSON] є достатньо забезпеченою людиною, тому має всі можливості для іі усиновлення. На цей час її рідний батько не підтримує з нею стосунки, аліменти не сплачує, участі в її вихованні не приймає, має іншу родину. Вона комфортно почуває себе в новій сім'ї, при цьому розуміє та усвідомлює факт і наслідки усиновлення. Її мати не проти цього усиновлення, оскільки вважає, що такі формальності ніби трохи роз'єднують їхню родину. На даний момент місце перебування її біологічного батька невідомо. Посилаючись на викладене, [PERSON] просила визнати [PERSON] її усиновлювачем та внести зміни до актового запису про її народження, а саме: записати [PERSON] її батьком, а також змінити прізвище з «[PERSON]» на «[INFO]» і змінити по батькові з «[PERSON]» на «[INFO]». У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON], кожен окремо, заяву підтримали та просили її задовольнити. У судовому засіданні заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, заяву підтримали та просили її задовольнити. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є вчителем Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 8 Криворізької міської ради у Дніпропетровській області, пояснила, що вона була вчителем [PERSON] з 5 класу, а з 9 класу була класним керівником. За весь час навчання вихованням та утриманням заявника займалися [PERSON] та [PERSON] Також до школи заявника приводила бабуся. [PERSON] закінчила школу із золотою медалю, її фото було розміщено на дошці пошани. Вважає, що всі ці заслуги заявника були завдяки відповідної турботи [PERSON] та [PERSON] Рідного батька заявника вона жодного разу не бачила. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є подругою мами заявника, пояснила, що знає [PERSON] із самого її народження. Рідний батько після народження заявника залишив сім'ю та матеріальної допомоги на її утримання не надавав. Вихованням та утриманням заявника займалися [PERSON] та [PERSON] Заслухавши пояснення заявника, її представника, заінтересованих осіб та показання свідків, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження [PERSON] від 13 липня 1995 року № 506 остання народилась [INFO] року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 16 травня 1996 року № 147 шлюб між батьками заявника було розірвано. 19 лютого 2004 року [PERSON] та [PERSON], заінтересовані особи, одружились. У характеристиці, виданій головою Дзержинської районною у місті Кривому Розі Дніпропетровської області ради, [PERSON] характеризується тільки позитивно. Згідно із технічним паспортом [PERSON] належить домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, судом достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рідний батько заявника добровільно самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо її виховання та матеріального забезпечення. [PERSON] має всі необхідні умови для проживання, виховання та утримання заявника. При цьому, судом враховано як думку вже повнолітньої [PERSON], так і її матері [PERSON] Між [PERSON] і заявником склались гарні стосунки, остання вважає та називає його своїм батьком. [PERSON] її любить, турбується й піклується про неї, створює всі належні умови для розвитку, утримує, виховує та ставиться до неї як до своєї рідної дитини. Відповідно до ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Частинами 2, 3 ст. 208 СК України передбачено, що у виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування. У цьому разі суд бере до уваги сімейний стан усиновлювача, зокрема відсутність у нього своїх дітей, та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 211 СК України у разі усиновлення повнолітньої особи різниця у віці не може бути меншою, ніж вісімнадцять років. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що у зв'язку із включенням у СК України правових норм про усиновлення повнолітньої особи необхідно брати до уваги, що така особа може бути усиновлена лише у виняткових випадках, зокрема якщо вона є сиротою або була позбавлена батьківського піклування до досягнення повноліття. Враховуючи винятковий характер права на усиновлення повнолітньої особи, суди мають установлювати при розгляді справ цієї категорії додаткові обставини, зокрема необхідність усиновлення і неможливість оформлення іншого правового зв'язку між особою, яку бажають усиновити, та особою, яка хоче це зробити (складення заповіту тощо). При цьому звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлене бажанням досягти іншого правового наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв'язку (можливо, вже наявного фактично). Слід також з'ясовувати наявність чи відсутність в усиновлювача своїх дітей. Закон не встановлює заборони на усиновлення повнолітньої особи тією, яка має власних дітей, проте на цей факт необхідно зважати виходячи з обставин, що визначають можливість рідних дітей бути спадкоємцями. У кожному конкретному випадку суд при вирішенні питання про усиновлення повнолітньої особи може врахувати й інші обставини. У СК України не встановлено максимального віку повнолітньої особи, яка може бути усиновлена, однак визначено мінімальну різницю у віці між нею та усиновлювачем - не менше вісімнадцяти років. Відповідно до ч. 2 ст. 219 СК України усиновлення дитини може бути проведено без згоди повнолітніх батьків, якщо судом буде встановлено, що вони, не проживаючи з дитиною понад шість місяців без поважних причин, не проявляють щодо неї батьківської турботи та піклування, не виховують та не утримують її. У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що усиновлення без згоди повнолітніх батьків на підставі частини другої статті 219 СК України можливе у випадку, коли суд установить, що вони, не проживаючи з дитиною понад шість місяців без поважних причин, не проявляють щодо неї батьківської турботи та піклування, не виховують і не утримують її. Факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що заява [PERSON] є достатньо обґрунтованою, тому її слід задовольнити. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved