Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

У липні 2020 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов вказаний позов. У позові [PERSON] зазначила, що вона на підставі договорів купівлі-продажу від 17.06.2020 № 2055 та № 2057, посвідченим приватним нотаріусом, є власницею житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . За вищевказаною адресою зареєстрований [PERSON] , 1966 року народження, однак за місцем реєстрації не проживає, особисті речі в будинку відсутні. Факт реєстрації відповідача у зазначеному будинку чинить позивачці перешкоди в реалізації її права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на вищевикладене позивач, посилаючись на ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, зазначає, що реєстрація відповідача у її будинку, заважає вільно ним користуватись, у зв`язку з чим просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . У судове засідання позивачка та її представник не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином. Представник позивачки надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності, без фіксування процесу технічними засобами. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується роздруківками з офіційного веб-сайту суду з оголошенням про його виклик до суду, які містяться в матеріалах справи. Причини неявки суду не повідомив.Відзив, у передбачений ухвалою суду строк, суду не надав. Представник третьої особи до суду не з`явивсь, про дату, час і місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, надав заяву про розгляд справи без його участі. На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копій договорів купівлі-продажу від 17.06.2020 № 2055 та № 2057, посвідченими приватним нотаріусом Якіб`юк Ю.А., позивач по справі [PERSON] є власницею житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-17). Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 212857566 від 17.06.2020 (а.с.10). Згідно з Довідкою № 1463 від 08.09.2020, виданої виконавчим комітетом Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, за адресою: [ADDRESS] . зареєстрований [PERSON] , [INFO] , але згідно з твердженнями сусідів і депутата селищної ради, не проживає з 2016 року по теперішній час. Відповідно до Акту обстеження фактичного проживання громадянина за адресою його реєстрації від 07.09.2020, комісія в складі депутата Кушугумької селищної ради [PERSON] , сусідів [PERSON] та [PERSON] встановили факт того, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2016-2017 років. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Разом з цим, згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з позиціями Верховного Суду України, зазначеними у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-158цс14 та від 15 травня 2017 року № 6-2931цс16, а також Верховного Суду, зазначеної у постанові від 22 травня 2019 року № 180/1388/17, право членів сім`ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням існує лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідач не є членом сім`ї позивача, між ними відсутні будь-які договірні відносини щодо користування спірним будинком, а тому фактом реєстрації відповідача у належному позивачці будинку створюються перешкоди позивачці у користуванні її житлом. Беручи до уваги те, що позивачка є власником будинку [ADDRESS] , а відповідач не проживає за вказаною адресою, тим самим порушує право позивачки на вільне користування зазначеним будинком, у суду є всі підставі для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved