Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 11 березня 2018 року в м. Вишневе, Києво-Святошинського району, Київської області сталася ДТП за участі автомобілів: «Honda Civic» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , «JAC S2», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , « Daewoo Lanos », д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. Вказав, що водій транспортного засобу «Honda Civic» [PERSON] допустив зіткнення з попутним автомобілем марки «JAC S2». В результаті ДТП автомобіль «JAC S2» контактував передньою частиною із задньою частиною автомобіля « Daewoo Lanos ». Внаслідок ДТП пасажиру автомобіля «Honda Civic» були нанесені тілесні ушкодження середньої тяжкості, та в подальшому відкрито кримінальне провадження № 12020110200001421 та [PERSON] визнаний потерпілим, яке в подальшому було закрито у зв`язку з примиренням. Внаслідок вищезазначеного ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, в результаті чого [PERSON] зазнав матеріального збитку у зв`язку з необхідністю усунення пошкоджень. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «СГ «ТАС». На підставі протоколу огляду пошкодженого автомобіля позивача, АТ «СГ «ТАС» перерахувала суму страхового відшкодування в розмірі 90\~604 грн. В подальшому позивачем було замовлено звіт про визначення матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту склала 199\~857,35 грн. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 109\~253 грн., відшкодування за оплату експертного дослідження у розмірі 2 300 грн., судовий збір у розмірі 1\~092 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 15\~000 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2020 року відкрито провадження по справі та справу до розгляду призначено за правилами загального позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суд подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суд подав заяву про визнання позову. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.206\~ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Враховуючи, що відповідачем особисто подано заяву про визнання позову,суд констатує про обізнаність особи про наслідки вчинення відповідної процесуальної дії. Відповідно до частини 3 статті 200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 11 березня 2020 року, близько 18 години 35 хвилин, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Honda Civic» реєстраційний номер [NUMBER] , рухався в місті Вишневе Києво-Святошинського району Київської області по вулиці Київська зі сторони міста Боярка у напрямку міста Києва. Рухаючись у вказаному напрямку, при наближенні до регульованого перехрестя вулиць Київська та Промислова, водій [PERSON] перед початком маневру випередження попутного транспортного засобу проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, та не переконавшись в безпечності свого маневру перелаштувався з правої смуги руху в ліву, де здійснив зіткнення із попутним автомобілем марки «JAC S2» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] , який пропускаючи зустрічний транспорт зупинився в межах перехрестя для виконання повороту ліворуч на вулицю Промислова. В результаті зіткнення автомобіль «JAC 82», реєстраційний номер [NUMBER] , контактував передньою частиною із задньою частиною попутного автомобіля марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] , який також зупинився попереду пропускаючи зустрічний транспорт для виконання маневру лівого повороту на вулицю Промислову. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки «Honda Civic» реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON] , [INFO] , отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому лівого наколінника, що згідно висновку судово-медичної експертизи №94/Е від 14.04.2020 відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Своїми діями [PERSON] порушив вимог п.п. 1.5, 2.3 «б», 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, що стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.06.2020 року, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку з примиренням його з потерпілою, кримінальне провадження № 12020110200001421 від 12.03.2020 року, закрито. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] належить транспортний засіб «JAC S2» реєстраційний номер [NUMBER] , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . З поданого звіту про визнання вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 3993 від 01.06.2020 року вбачається, що вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу КТЗ «JAC S2» д.н.з. [NUMBER] складає 199\~857,35 грн. Так відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Honda Civic» д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в АТ «СК «ТАС» відповідно до полісу АО6111686. З матеріалів справи вбачається, що позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 90\~670, 76 грн., що підтверджується роздруківкою з рахунку. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. При визначенні розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу «JAC S2» реєстраційний номер [NUMBER] , суд приймає до уваги поданий позивачем звіт. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вартість матеріального збитку власнику автомобіля «JAC S2» реєстраційний номер [NUMBER] , складає 199\~857,35 грн. Також страховою компанією було відшкодовано в позивачу страхове відшкодування у розмірі 90\~670,76 грн. Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлюють такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до положень п. 1.12. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За правилами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За правилами ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, зокрема, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до вимог п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та вимог п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з вимогами п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Згідно з вимогами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оскільки завдані збитки саме відповідачем [PERSON] , тому відповідач зобов`язаний відшкодувати завдані його неправомірними діями збитки. Враховуючи межі позовних вимог з відповідача слід стягнути завдану матеріальну шкоду в розмірі 109 253 грн. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказав, що крім завданого матеріального збитку транспортному засобу, він також поніс витрати пов`язані зі оплатою експертного дослідження 2300 грн. На підтвердження даних доводів позивач надав квитанцію від 01.06.2020 року на підтвердження сплати послуг в розмірі 2300 грн. Тому дані витрати також підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до частин першої-третьої ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах), задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яких доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення ЄСПЛ від 10 січня 2010 року у справі «Дубовик проти України», рішення ЄСПЛ від 18 лютого 2010 року у справі «Гуриненко проти України»). Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 27 червня 2018 р. у справі № 826/1216/16, відповідно до якого склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Позивач просить стягнути з відповідача судові витрати понесені на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Однак матеріали справи не містять доказів того, що позивач перераховував дані кошти адвокату, а тому суд відмовляє в задоволенні даних позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі1 092,00 грн. підлягають задоволенню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково.

Outcome: partial