Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказує, що його батьками є [PERSON] і [PERSON]. На підставі договору дарування від 22.09.2000 позивач [PERSON] і його батько [PERSON] прийняли у дар від [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] в рівних частках, по ? частці кожен. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є його дружина [PERSON] та син [PERSON] На час смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав разом з сином за адресою [ADDRESS]. Позивач 10.09.2002р. звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до Алуштинської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Інший спадкоємець - [PERSON] у встановлений строк не звернулася до нотаріальної контори. Свідоцтво про право на спадщину у порядку спадкування за законом на ? частку квартири позивач не отримував, при цьому продовжував утримувати квартиру, сплачувати всі необхідні платежі, підтримувати у належному стані всю квартиру. Отримати свідоцтво про право на спадщину за місцем заведення спадкової справи не можливо, оскільки 22.09.2014 на окупованій території АР Крим окупаційною владою було захоплено документи Державного нотаріального архіву АР Крим. У серпні 2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коновалової Л.С. за місцем знаходження спадкового майна, однак у прийнятті заяви та видачі свідоцтва було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. З наведених підстав, відповідно уточненої позовної заяви, позивач просить суд відповідно до положень ст.ст. 548-549 ЦК України 1964 року визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS] після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO]. В судовому засіданні позивач, його представник вимоги позову підтримали та просили задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, 16.08.2017р. звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, оскільки знаходиться за межами м. Запоріжжя. Вказує, що із позовною заявою сина ознайомилася, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим ВРАЦС Алуштинського міського управління юстиції АР Крим 25.02.2002. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з ? частини квартири [ADDRESS]. Вказана квартира була придбана на підставі договору дарування від 22.09.2000, згідно якого позивач [PERSON] і його батько [PERSON] прийняли у дар від [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] в рівних частках, по ? частці кожен. Належність квартири [ADDRESS] позивачу [PERSON] та спадкодавцю [PERSON] на праві спільної часткової власності підтверджується договором дарування від 22.09.2000, реєстраційним написом про реєстрацію права власності Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №34564 від 25.09.2000р. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості щодо спірного об'єкта нерухомого майна відсутні. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Отже, при розгляді цієї справи суд вважає, що слід користуватись законом, який існував на час виникнення спірних відносин, тобто Цивільним кодексом УРСР 1964 року. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК УРСР 1964 року - часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини останнє постійне місце його проживання. Спадкоємцями у відповідності зі ст. 527 ЦК УССР 1964 року є особи, які є живими на момент смерті спадкодавця. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР 1964 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, чоловік та батьки померлого. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1964 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично втупив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. [PERSON] за життя не склав заповіт, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), а тому спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та син [PERSON] На час смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав разом з сином за адресою [ADDRESS], що підтверджено довідкою ВП ЖЕД №2 м. Алушти №3161 від 05.12.2014р. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), позивач 10.09.2002 звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до Алуштинської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, на підставі його заяви Алуштинською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу. Інший спадкоємець - [PERSON] у встановлений строк не звернулася до нотаріальної контори. Позивач в силу ст. 549 ЦК УРСР також фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки, являючись співвласником квартири, продовжував користуватися усією квартирою, утримувати її, укладати договори про надання комунальних послуг за вказаною адресою та здійснювати повну оплату вартості комунальних послуг до теперішнього часу, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні копіями договору про користування електричною енергією на ім'я позивача від 05.12.2014р., актом про виконання робіт по збереженню пломб від 26.07.2013р., актом технічного обстеження водогону від 17.05.2013р., актом введення в експлуатацію квартирного приладу обліку гарячої води від 28.12.2011р., квитанціями про оплату комунальних послуг за останні три роки по жовтень 2017 року включно. Таким чином, позивач довів, що він вступив в управління та користування спадковим майном. Свідоцтво про право на спадщину у порядку спадкування за законом на ? частку квартири [ADDRESS] позивач не отримував, що вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру. На теперішній час отримати свідоцтво про право на спадщину за місцем заведення спадкової справи не можливо, як і витребувати копію спадкової справи, оскільки з 22.09.2014 на тимчасово окупованій території АР Крим було захоплено документи Державного нотаріального архіву АР Крим. Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. У серпні 2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Коновалової Л.С. за місцем знаходження спадкового майна щодо отримання свідоцтва про право на спадщину. Нотаріус повідомив, що перевіркою встановлено наявність заведеної раніше спадкової справи №328 від 10.09.2002 Алуштинською державною нотаріальною контрою, у зв'язку з чим нотаріус не може зареєструвати другу спадкову справу і рекомендує звернутися до суду для оформлення права на спадщину. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 3005.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки [PERSON] обставини справи і вимоги позову визнала в повному обсязі, її визнання позовних вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку, однак позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька шляхом звернення до нотаріальної контори з наведених вище підстав. На підставі викладеного,

Outcome: approved