Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати ухвалу Секретаріату НСПУ від [INFO] про його звільнення з посади голови військово-шефської Комісії як безпідставну та незаконну; зобов'язати Секретаріат НСПУ опублікувати рішення суду про скасування ухвали від [INFO] у газеті «Літературна Україна» на тому ж місці, де були надруковані офіційні повідомлення з рішеннями Секретаріату НСПУ та на сайті НСПУ; зобов'язати Секретаріат НСПУ опублікувати офіційне вибачення перед позивачем за опублікування щодо нього недостовірної інформації в газеті «Літературна Україна» на тому ж місці, де були надруковані офіційні повідомлення з незаконними рішеннями Секретаріату НСПУ щодо [PERSON] та на сайті НСПУ; стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди за завдані моральні страждання та погіршення стану здоров'я у сумі 100000 грн. В обґрунтування позову вказано, що [INFO] ухвалою Секретаріату НСПУ позивача було звільнено з посади у Комісії НСПУ з військово-патріотичної літератури, повідомлення про що опубліковано у друкованому засобі - газеті «Літературна Україна» (випуск [NUMBER]) від [INFO]). Позивач зазначив, що через Інтернет була розіслана копія ухвали Секретаріату НСПУ (протокол № 15 § 2.2), у якій голова НСПУ підкреслив у своєму виступі, що [PERSON] знятий у зв'язку з претензіями до його роботи, що позивач сприймає як пряме його звинувачення у професійній непридатності або у несумлінності, яке він вважає необґрунтованим і таким, що паплюжить його в очах колег-письменників, колег-військових, принижує його честь, гідність і ділову репутацію. У судовому засіданні позивач підтримав позов та просив суд задовольнити у повному обсязі, посилаючись на викладені у ньому доводи. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, вказуючи на доводи, викладені у своїх письмових запереченнях. Суд, заслухавши обґрунтування позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 10.02.2015 Секретаріатом НСПУ ухвалено створити військово-шефську комісію НСПУ, співголовами якої призначено позивача та [PERSON] /а. с. 64/. Наказом № 21-к від 31.03.2015 на позивача покладено обов'язки Київської обласної організації НСПУ на громадських засадах з 01.04.2015 /а. с. 65/. Відповідно до ухвали Секретаріату НСПУ від 25.06.2015, внесено зміни до ухвали про заснування військово-шефської комісії НСПУ та тимчасово призначено позивача головою військово-шефської комісії, рішення якої вмотивовано тим, що співголова [PERSON] перебуває у зоні АТО, що унеможливлює повне виконання ним своїх обов'язків /а. с. 66/. Ухвалою Секретаріату НСПУ від [INFO] скасовано ухвалу від 25.06.2015 (протокол 11, п. 12) щодо тимчасового призначення позивача головою військово-шефської комісії, затверджено головою [PERSON] /а. с. 13/. Встановлено судом, що повідомлення про прийняте Секретаріатом НСПУ рішення за вказаною ухвалою від [INFO] було опубліковано прес-службою НСПУ у випуску газети «Літературна Україна» (випуск [NUMBER]) від [INFO]), у статті під назвою «[INFO]» /а. с. 12/. Основним Законом України проголошено найвищою соціальною цінністю людину, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпеку, кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28 Конституції України). Згідно з положеннями статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя, згідно з приписами статті 34 Конституції України. Згідно з ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно з положень частин 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до частин 1-2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. За змістом частини 1 ст. 277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Верховний суд України у пункті 18 постанови Пленуму роз'яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно з роз'ясненнями Пленуму ВСУ у пункті 15 постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Верховним судом України наголошено у пункті 19 вказаної постанови Пленуму, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням - висловлюванням, яке не містить фактичних даних, за виключенням винятком образи чи наклепу, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Кваліфікація поданої в тексті негативної інформації як фактологічної (ствердної) або суб'єктивно-оцінної (суб'єктивна думка, припущення, оцінне судження) має значення для з'ясування підстав юридизації спірного тексту, наявність або відсутність його елементів у площині правового регулювання. Як встановлено судовим розглядом, у випуску газети «Літературна Україна» (випуск [NUMBER]) від [INFO]) під заголовком «[INFO]» опубліковано статтю про ухвалене рішення та надання низки доручень Секретаріатом НСПУ на черговому засіданні членів Секретаріату. У цитаті статті з приводу постановленої [INFO] ухвали відображено зміст її резолютивної частини: «Секретаріатом було прийнято рішення скасувати тимчасове призначення [PERSON] головою військово-шефської комісії. Затвердити [PERSON] головою військово-шефської комісії та доручити йому у місячний термін внести на розгляді затвердження Секретаріату пропозиції щодо персонального складу комісії». У наведеній фразі, які і у статті в цілому, не міститься наклепу, образи, критики або оцінки дій позивача. Зміст статті під назвою «[INFO]» відображає рішення Секретаріату від [INFO] (протокол № 15 § 2.2), тобто є фактичною інформацією, що відповідає дійсності, не містить неповних або перекручених даних, образ, наклепу, критики або оцінки дій, інших висловлювань, котрі несуть негативне повідомлення про позивача. Таким чином поширена прес-службою НСПУ у газеті «Літературна Україна» інформація не є недостовірною, а також такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON] Доказів поширення, а власне й існування в мережі Інтернет, на сайті НСПУ, копії ухвали Секретаріату НСПУ від [INFO] (протокол № 15 § 2.2) позивачем не надано. З ухвали Секретаріату НСПУ від [INFO] (протокол № 15 § 2.2) вбачається, що Головуючий на засіданні [PERSON] під час свого виступу зауважив, що є претензії до роботи позивача, у зв'язку з чим запропонував скасувати ухвалу секретаріату щодо тимчасового призначення [PERSON] головою військово-шефської комісії. Вказівку Голови НСПУ [PERSON] на наявність претензій до роботи позивача, останній визначає як звинувачення у професійній непридатності, несумлінності у діяльності, таким, що його паплюжить та принижує його честь, гідність і ділову репутацію. Проте висловлювання Головуючого [PERSON]., зазначене в ухвалі Секретаріату від [INFO] є оціночними судженнями, висловленим у формі критики, а відтак, такі судження не підлягають спростуванню і особа, яка висловила не може бути притягнута до відповідальності. Національна спілка письменників України є всеукраїнською творчою спілкою, суб'єктом творчої діяльності, що діє на основі Загальної декларації прав людини, Конституції України, чинного законодавства України, в тому числі Закону України «Про професійних творчих працівників та творчі спілки», Статуту Національної спілки письменників України, інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність творчих спілок /а. с. 15-19/. Відповідно до пп. д) п. 3.8 Статуту НСПУ, член Спілки має право утворювати творчі асоціації та об'єднання, що не суперечать цьому Статуту. За пунктом 4.2 Статуту, в основу організаційної будови НСПУ покладено принципи виборності і колегіальності спілчанських структур усіх рівнів, їхньої періодичної звітності перед членами НСПУ. За умовами пп. д) п. 4.14 Статуту, Правління НСПУ ухвалює рішення про створення, реорганізацію або ліквідацію обласних (територіальних) організацій НСПУ, а також постійних комісій НСПУ. Разом з тим, військово-шефська комісія за організаційною формою не є асоціацією, об'єднанням, структурним підрозділом Спілки, була утворена відповідно до ухвали Секретаріату НСПУ від 10.02.2015 (протокол № 3) для виконання доручень і завдань у частині співробітництва з Міністерством оборони України та не зареєстрована як юридична особа, рішення якої можуть бути оскарженні до керівного органу Спілки або до суду /а. с. 64/. Доводи позивача у частині вимог позову про скасування ухвали Секретаріату НСПУ як безпідставної і незаконної не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Позивач вказав у позові, що рішенням про зняття його з посади, публікаціями на сайтах Інтернету та у шанованій газеті українських письменників «Літературна Україна» відповідач принизив ділову репутацію, завдав відчутних матеріальних і моральних збитків, проте на підтвердження своїх доводів про завдані моральні страждання та погіршення стану здоров'я позивачем не надано допустимих та належних доказів. Обставини, викладені у позові, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому суд відмовляє у його задоволенні у повному обсязі. На підставі встановлених судом обставин, що мають вирішальне значення у справі,

Outcome: dismissed