Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

У квітні 2019 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Дніпро. В обґрунтування поданої заяви, заявник вказав на те, що він є онуком [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Однак відсутні будь-які документи, які свідчать про її смерть. Згідно відповіді Чечелівського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 17.04.2019 року, актовий запис про смерть громадянки [PERSON] , [INFO] , відсутній. Перевірку проведено з 29.06.1997 року по 29.06.2004 року по поточній державній реєстрації та з 30.06.2004 року по теперішній час по поновленій державній реєстрації. Встановлення факту смерті [PERSON] викликана необхідністю реалізації спадкових прав після її смерті, у зв`язку чим заявник вимушений звернутись до суду. У судовому засіданні заявник підтримав заяву в повному обсязі, просив її задовольнити, посилаючись на обставини, які зазначені у заяві, зазначивши, що на час смерті бабусі у неї загубився паспорт і тому відсутні документи про її смерть та поховання. Представник заінтересованої особи - Чечелівського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та повністю покладалась на рішення суду. Вислухавши заявника, свідка, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним. Відповідно до положень ч.2 ст.49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи; згідно з положеннями частинами 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] заявник - [PERSON] є сином [PERSON] (арк.с.6), та як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] (арк.с.7). Згідно листа Чечелівського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області від 17.04.2019 року заявнику було повідомлено про відсутність актового запису про смерть громадянки [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (арк.с.13). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона є невісткою померлої [PERSON] та ховала останню її свекруха. У момент смерті паспорт [PERSON] було втрачено, а тому ніяких документів на поховання не видавали. Наразі в онука померлої виникло питання про прийняття спадщини, оскільки троє дітей [PERSON] вже померли. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» (з внесеними змінами від 09.09.2011року), підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі, якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у статті 315 ЦПК України. Пунктом 8 частини 1 цієї статті визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до статті 17 Закону України від 01.07.2010, № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Проте, заявником не надано жодного доказу (довідка про смерть, лікарське свідоцтво) на підтвердження факту смерті померлої [PERSON] . Відповідно до п.2.1 Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма N 106/о), затвердженої Наказом МОЗ України від 08.08.2006 року №545, перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов`язалися поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається в закладі охорони здоров`я. Видача трупа без лікарського свідоцтва про смерть забороняється. У разі поховання померлого закладом охорони здоров`я - останній обов`язково заповнює лікарське свідоцтво про смерть і передає його в органи реєстрації актів цивільного стану не пізніше трьох діб з дня смерті. Крім того, Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженої Наказом МОЗ України від 08.08.2006 року №545, встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2); у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3); забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4). Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому, видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. Однак, заявником не додано доказів, а саме лікарського свідоцтва про смерть за формою №106/о, яке відповідно до законодавства необхідно родичам померлого для поховання. Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 81 цього Кодексу. Відповідно до вимог статей 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Доказами в розумінні ст.76 ЦПК України є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Посилання заявника на те, що документи, які додані до заяви можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності, а тому факт смерті [PERSON] , на думку заявника, підтверджується актом від 25 березня 2019 року, завіреним головою квартального комітету №60 [PERSON] . та фотознімком пам`ятника [PERSON] з цвинтаря, суд не приймає до уваги, оскільки з поданих документів не можливо достовірно встановити поховання особи. Тому, зазначене, суд не приймає до уваги, оскільки такі посилання не можуть бути підставою для встановлення факту смерті [PERSON] , а отже, заявником не надано належних доказів, що є порушенням вимог ст.77 ЦПК України. Крім того, заявником на підтвердження заявлених вимог щодо факту смерті [PERSON] , не надано доказів про поховання, в розумінні ст.77 ЦПК України, зокрема довідки про поховання, фотокарток з місця поховання саме [PERSON] із зазначенням дати поховання (число, місяць, рік), місця поховання та номеру могилки. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, викладені заявником, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та не ґрунтуються на вимогах закону; докази, надані заявником не можуть бути прийняті судом за достовірні, тобто, як такі, які достовірно свідчать про смерть особи. Враховуючи викладене, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок заявника. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed