Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

У липні 2016 року керівник Миколаївської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації звернувся до суду із даним позовом до відповідачів - Миколаївської міськради, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в обґрунтування якого вказав наступне. Пунктом 57 розділу 1 рішення Миколаївської міськради № 38/30 від 01.10.2009 року [PERSON] було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1 000 кв.м., за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] Пунктами 35 та 35.2 розділу 4 рішення Миколаївської міськради № 47/51 від 25.06.2010 року було затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 1 000 кв.м. за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство», для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд по [ADDRESS] На підставі вищевказаних рішень [PERSON] отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.08.2010 року, з кадастровим номером [NUMBER]. В подальшому, 01.09.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір № 2191 купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, згідно якого остання стала власником цієї земельної ділянки, та отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 22.12.2010 року. 17.10.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір № 1654 купівлі-продажу, згідно якого останній став власником спірної земельної ділянки. На підставі цього договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис № 7375832 про право власності [PERSON] на дану земельну ділянку. У жовтні 2014 р. прокуратура Корабельного р-ну м. Миколаєва звернулась до суду із позовом про скасування вказаних вище рішень міськради, визнання недійсними правовстановлюючих документів та витребування земельної ділянки. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.10.2014 р. були вжиті заходи забезпечення позову, зокрема, накладено арешт на спірну земельну ділянку та заборонено [PERSON] та будь-яким іншим особам вичняти будь-які дії із земельною ділянкою, у тому числі укладати правочини щодо спірної земельної ділянки. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.06.2015 р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 10.09.2015 р. позов прокурора був задоволений у повному обсязі. Ухвалою ВССУ від 17.02.2016 р. рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.06.2015 р. та ухвала Апеляційного суду Миколаївської області від 10.09.2015 р. були залишені без змін. Однак, не дивлячись на встановлену судами незаконність набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку та вжиті судом заходи забезпечення позову, 17.10.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу № 1654, згідно якого останній став власником земельної ділянки. Прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка, яка є державною власністю, була відчуджена особою, яка не мала права її відчуджувати, тому її слід витребувати у [PERSON] та передавти у власність держави. Посилаючись на таке, прокурор просить: -витребувати із незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 1 000 кв.м. по [ADDRESS], з кадастровим номером [NUMBER] та передати її у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації. Ухвалою Корабельного районного судуд м. Миколаєва від 02.02.2017 р. провадження у даній справі в частині відповідачів Миколаївської міськради, [PERSON], [PERSON] було закрито. У судовому засіданні прокурор підтримав позов у повному обсязі з вищезазначених підстав та просив його задовольнити. Представник позивача - Миколаївської обласної державної адміністрації підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, заперечував проти його задоволення через його необгрунтованість, письмові заперечення долучені до матеріалів даної справи. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ДП «Миколаївське лісове господарство» подала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Виконком Миколаївської міськради у судове засідання свого представника не направив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, та дослідивши надані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.06.2015 р. (цивільна справа № 488/5412/14-ц), яке було залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 10.09.2015 р. та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ від 17.02.2016 р., - був задоволений позов прокурора Корабельного району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської ОДА та ДП «Миколаївске лісове господарство» до Миколаївської міськради, [PERSON] та [PERSON] Зазначеними судовими рішеннями було вирішено: -визнати незаконним та скасувати п. 57 розділу 1 рішення Миколаївської міськради № 38/30 від 01.10.2009 року, яким [PERSON] було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1 000 кв.м., за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку з наданням адреси: [ADDRESS] -визнати незаконними та скасувати пункти 35 та 35.2 розділу 4 рішення Миколаївської міськради № 47/51 від 25.06.2010 року, якими було затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 1 000 кв.м. за рахунок земель ДП «Миколаївське лісове господарство», для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд по [ADDRESS] -визнати недійсним договір № 2191 від 01.09.2010 р. купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, який був укладений між [PERSON] і [PERSON], та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурією С.А.; -визнати недійсним виданий [PERSON] Державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 22.12.2010 року; -витребувано із незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку, площею 1 000 кв.м. з кадастровим номером [NUMBER], по [ADDRESS] у власність держави в особі Миколаївської ОДА та у користування ДП «Миколаївське лісове господарство». Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що спірна земельна ділянка площею 1 000 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] була надана [PERSON] за рахунок земель державного лісового фонду, які перебували у користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство» (урочище «Жовтневе» Миколаївського лісництва). Судами встановлено, що при передачі спірної земельної ділянки у власність [PERSON] Миколаївською міськрадою була порушена передбачена законодавством процедура щодо її вилучення у користувача - ДП «Миколаївське лісове господарство» та зміни її цільового призначення, а також були допущені інші порушення законодавства. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що [PERSON] не мала права відчуджувати спірну земельну ділянку, оскільки набула право власності на неї незаконно, і її правовстановлюючий документ на землю - Державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 22.12.2010 року був скасований рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.06.2015 р. Із наявної у матеріалах даної справи інформаційної довідки № 60696858 від 06.06.2016 р. вбачається, що 17.10.2014 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурією С.А. був посвідчений договір № 1654 купівлі-продажу спірної земельної ділянки, згідно якого власником спірної земельної ділянки став [PERSON] Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчуджувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Доводи представника відповідача про неможливість витребування спірної земельної ділянки у відповідача як у добросовісного набувача на думку суду, не заслуговують уваги через те, що вони суперечать положенням ст. 388 ЦК України, яка визначає добросовісного набувача та підстави витребування майна у нього. Також суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про те, що позбавлення відповідача права власності на спірну земельну ділянку за відсутності з його боку будь-яких порушень закону, є непропорційним втручанням у його конституційне право на мирне володіння своїм майном виходячи із такого. Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Стаття 14 Конституції України визначає, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, який був ратифікований Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За змістом наведеного вбачається, що держава поважає право приватної власності на землю, однак підтримує розумний баланс між публічним інтересом у сфері лісового господарства для задоволення інтересів та потреб населення України у лісових ресурсах, їх збереження і відтворення, оптимізації споживання природних ресурсів, запобігання та ліквідації наслідків шкідливої дії вирубки лісів та їх незаконного використання. При цьому інтереси однієї людини не можуть переважати над публічними інтересами суспільства, порушувати конституційні права інших громадян на користування лісовими ресурсами, збереження та відтворення таких природних ресурсів. За такого суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved