Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

У липні 2014р. [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з уточненим та доповненим позовом до Одеської обласної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні власністю, скасування арешту, посилаючись на те, що [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Власником другої частини квартири була [PERSON], яка померла [INFO]., єдиною спадкоємицею після смерті якої є [PERSON] Зазначали, що вищевказана квартира була придбана 24.06.2004р. на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 24.06.2004р. Сьомою одеською державною нотаріальною конторою. 12.07.2004р. право власності на квартиру було зареєстровано в у КП «ОМБТІ та РОН». Позивачі вказували, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Спадкоємиця - [PERSON] своєчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право власності нотаріусом їй було відмовлено, у зв'язку із наявністю арешту (заборони) відчуження на зазначене нерухоме майно. Згідно витягу з Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області на будинок [ADDRESS] в м.Одесі було зареєстровано обтяження за реєстраційним номером 24751 (підстава обтяження - заява про накладення заборони, 78, 27.05.2004р. Приватним нотаріусом [PERSON], власник [PERSON].) та реєстраційний номер обтяження 1576124 на будинок [ADDRESS] в м.Одесі, підстава обтяження - рішення, 85, 21.02.1984, виконком Одеської області. Зареєстровано 29.10.2008 реєстратором Першою одеською державною нотаріальною конторою. Додаткові дані: Архівний номер 10230Odessa1, архівна дата 22.02.1998р., дата виникнення 21.02.1984 № реєстру 1498-27. Позивачі зазначали, що наявність заборони (обтяження) перешкоджає їм, як власником квартири, яка розташована у будинку [ADDRESS] в м.Одесі, розпоряджатися належним майном. Посилаючись на вищевикладене, [PERSON] та [PERSON] просили суд винести рішення, яким скасувати арешт (обтяження) на будинок [ADDRESS] в м.Одесі, реєстраційний номер обтяження 8125872 на будинок [ADDRESS] в м.Одесі, підстава обтяження - рішення, 85, 21.02.1984, Виконкому Одеської області зареєстровано 29.10.2008 реєстратором Першою одеською державною нотаріальною конторою, об'єкт обтяження будинок [ADDRESS] в м.Одесі. Додаткові дані: Архівний номер 10230Odessa1, архівна дата 22.02.1998р., дата виникнення 21.02.1984 № реєстру 1498-27. Ухвалою суду від 15 вересня 2014р. участі у справі в якості співвідповідача було залучено Одеську міську раду (а.с.44). Представник позивачів, діюча за ордером та випискою із договору від 15.07.2014р., у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, розглянути справу за її відсутності та відсутністю позивачів (а.с.9,20,88). Представники відповідачів Одеської обласної державної адміністрації та Одеської міської ради у судове засідання не з'явились, належним чином про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.53,54,60,61,64,70,71). Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 2004р. [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру під [ADDRESS] Право власності на вищевказану квартиру було з зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» 12.07.2004р., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого квартира №37 належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, по 1/2 частині кожному (а.с.5). [INFO]р. [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що спадкоємицею після смерті [PERSON] є її донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). Судом встановлено, що [PERSON], з метою прийняття спадщини після смерті [PERSON], у встановлений законом строк, звернулась до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Листом державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори №2825/02-14 від 06.08.2014р., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири під [ADDRESS], що належала [PERSON], у зв'язку із тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було виявлено запис про заборону (архівний запис) на будинок під [ADDRESS], який був зареєстрований на підставі рішення №85 Виконкому Одеської області від 21.02.1984 (реєстраційний номер обтяження: 8125872, архівний номер: 10230Odessa1, архівна дата 22.02.1998р., дата виникнення 21.02.1984 № реєстру 1498-27 (а.с.23). З листа Одеської обласної державної адміністрації від 11.08.2014р. №Ко-2412-вз/п- 02 вбачається, що рішенням виконкому Одеської обласної ради народних депутатів від 21.02.1984р. №85 було затверджено рішення виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 05.01.1984р. №26 та дозволено знесення низки житлових будинків, що перебували у приватній власності громадян, у тому числі будинку за адресою: [ADDRESS] Заборону на відчуження, обмін квартир в одноповерховому житловому будинку по [ADDRESS], було встановлено у зв'язку з виділенням земельної ділянки ВО ім. Січневого повстання під будівництво гуртожитку для малосімейних. ВО ім. Січневого повстання (в подальшому ВАТ ХК «Краян») після відселення мешканців та знесення одноповерхової споруди, на яку було передбачено заборону, побудувало на вказаній земельній ділянці багатоповерховий будинок, під гуртожиток для малих сімей. Новому будинку було присвоєно поштову адресу, що була у знесеного будинку: [ADDRESS](а.с.57). Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 21.02.1998р. №221 було змінено статус гуртожитку для малих сімей, розташованого за адресою: м.Одеса, [ADDRESS], на статус житлового будинку та доручено ВАТ ХК «Краян» відкрити особові рахунки громадянам, які проживають і прописані в зазначеному будинку, уклавши договори найму приміщення (а.с.31). Тобто, матеріалами справи встановлено, що заборона була накладена на приватний будинок [ADDRESS] в м.Одесі, який підлягав зносу та за адресою якого згодом було збудовано багатоквартирний будинок, у якому розташована квартира позивачів, що підтверджується рішенням №85 від 21.02.1984р. та додатком до нього (а.с.33,36). Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що приватного будинку №4, що знаходився за адресою: [ADDRESS] на який на підставі рішення виконавчого комітету Одеської області від 21.02.1984 №85 була накладена заборона (реєстраційний номер обтяження: 8125872, архівний номер: 10230Odessa1, архівна дата 22.02.1998р., дата виникнення 21.02.1984 № реєстру 1498-27, на даний час не існує, а тому відпала необхідність у зберіганні вказаної вище заборони. Відповідно до листа виконавчого комітету Одеської міської ради від 06.06.2013р. №02-03-628 виконавчий комітет Одеської міської ради не заперечує проти прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS], тобто виконавчим комітетом Одеської міської ради фактично не заперечується, що необхідність в збережені заборони на будинок №4 за даною адресою відпала (а.с.32). Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України). Згідно ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власник розсуд. За таких обставин суд дійшов до висновку, про відсутність будь-якої необхідності в збережені заборони. Суд вважає, що рішення виконкому про накладення заборони на відчуження, обмін, реєстрацію нерухомості, розташованої по [ADDRESS] в м. Одесі перешкоджає позивачу [PERSON] у здійсненні її права на отримання свідоцтва про право власності на спадщину, а саме на 1/2 частину квартири, що належала її матері та перешкоджає позивачу [PERSON] у розпорядженні належною йому часткою квартири №37, що розташована в будинку, на який накладено заборону. Згідно ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх відповідне задоволення.

Outcome: approved