Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати заяву-пропозицію №СІК-130420/064-00 від 13.04.2020 про укладення кредитного договору (далі Заява-Пропозиція), укладеного між нею та банком, недійсною. Первісні позовні вимоги обґрунтовані тим, що навесні 2020 року від представника банку Стрельцова отримала пропозицію про надання їй коштів в сумі 41 640 грн. на картковий рахунок, на отримання яких вона погодилась, так як вважала це благодійною допомогою. Кошти витратила на своє лікування, оскільки є інвалідом ІІІ групи і потребує постійного догляду. Пізніше з`ясувалось, що це був кредит на споживчі цілі. Внаслідок характеру свого захворювання та постійного вживання специфічних лікарських препаратів, станом на 13.04.2020 (дату укладення кредитного договору) Стрельцова не могла повністю усвідомлювати значення своїх дій, належним чином не прочитала Заяву-Пропозицію, неправильно сприйняла фактичні обставини правочину і уклала договір з банком під впливом помилки та тяжких обставин через свій незадовільний стан здоров`я. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила у відповідності до положень ч.3 ст.203, ст.ст.229, 233 ЦК України визнати недійсним кредитний договір, а саме Заяву-Пропозицію, укладену між нею та банком, оскільки її волевиявлення при укладенні правочину не було вільним, не відповідало її внутрішній волі і, маючи незадовільний стан здоров`я, вона помилилась щодо обставин, вчиняючи його. У жовтні 2020 року банком було подано зустрічний позов до Стрельцової про стягнення з неї кредитної заборгованості за договором від 13.04.2020 в розмірі 49 899,38 грн./Т.1, а.с.43-49/ Зустрічний позов\~мотивовано тим,\~що 13.04.2020між сторонамибув укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого [PERSON] отримала 41 640 грн. строком на 60 місяців зі сплатою 18.99 % річних. Підписуючи Заяву-Пропозицію, яку [PERSON] у своєму первісному позові просить визнати недійсною, вона підтвердила, що ознайомлена, розуміє і згодна з усіма умовами договору про надання споживчого кредиту, правилами та умовами кредитування. Банк свої зобов`язання перед Стрельцовою виконав в повному обсязі. Остання, в свою чергу, не повертає отримані кредитні кошти і станом на 26.10.2020 має заборгованість у розмірі 49 899,38 грн., яку банк просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою суду від 25.02.2021 зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом /Т.2, а.с.6-7/. В судовому засіданні представник Стрельцової первісні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Стверджувала, що кредитний договір підписано її довірителькою, коли вона знаходилася в такому стані, що не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. При цьому вона не усвідомлювала, що фактично отримала кредитні кошти, які змушена буде в подальшому повернути банку разом із відсотками, її волевиявлення не було вільним, оскільки в момент підписання договору вона не розуміла, який саме документ підписує, які наслідки підписання такого документу. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити, мотивуючи тим, що кредит укладений на вкрай невигідних умовах. Стрельцова у поясненнях, даних суду під час слухання справи 04.08.2021, зазначила, що раніше до банків не зверталась, а кредитні кошти, отримані нею у квітні 2020 року, вона взяла собі на лікування, які й витратила. При цьому оформити кредит її змусили працівники банку. Представник банку пояснив суду, що при укладанні договору про надання споживчого кредиту були дотримані всі вимоги діючого законодавства. Стрельцова отримала грошові кошти, які використала на погашення заборгованості за іншими кредитними договорами, укладеними із банком від 12.07.2019 та 08.01.2020. Зазначене свідчить, що вона раніше неодноразово користувалась банківськими послугами в сфері кредитування і в повній мірі розуміла природу кредитних договорів. Окрім того, Стрельцова до 21.09.2020 частково сплачувала банку суми погашення відсотків та комісії. Вважає, що нібито помилка, що відбулась на думку Стрельцової при укладенні кредиту, жодним чином не знижувала цінність або можливість використання за цільовим призначенням кредитних грошових коштів, не мала істотного значення, а отже не може призводити до недійсності правочину. Обидві сторони на момент укладання договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Жодних доказів вчинення Стрельцовою спірного договору під впливом помилки чи тяжких обставин не подано, у зв`язку з чим просиввідмовити з задоволенні первісного позову. Зустрічний позов представник банку підтримавз підстав, викладених у ньому. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступного висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При розгляді справи суд керується принципом верховенства права. Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст. 3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 статті 626 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб (ст.16 ЦК України). Недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимоги, передбаченої ч.3 ст.203 ЦК України, згідно якої волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, є підставою визнання його недійсним. Відповідно до\~ст.229\~ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення\~\~правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів про наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Правочин, який оспорюється на підставі ст.233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Підставами визнання правочину недійсним в такому випадку та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах. Відсутність хоча б одного з цих двох елементів є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання ст.233 ЦК України. Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах. Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі ст.233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин. Статтями 1049,\~1050,\~1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, встановлено, що 13.04.2020 [PERSON] звернулася до банку з заявою-анкетою на отримання споживчого кредиту та цього ж дня підписала Заяву-Пропозицію, за умовами якої їй було надано кредитні кошти в сумі 41 640 грн. на строк 60 місяців зі сплатою 18,99 % річних. Остання разом Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у банку складають договір про надання споживчого кредиту. Стрельцовою було підписано також паспорт споживчого кредиту, графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки. З зазначеними документами [PERSON] ознайомилася, погодилася з їхніми умовами, правилами, тарифами банку, які їй були зрозумілі та не потребували додаткового тлумачення. Укладаючи кредитний договір, [PERSON] зобов`язалася безумовно виконувати його умови, щомісяця сплачувати платежі в розмірі та в термін, зазначені графіком. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, що підтверджується виписками про рух коштів по рахунку [PERSON] . Стрельцова вважала,\~що при укладенні спірного договору було узгоджено надання їй банком благодійної допомоги на лікування, і фактично вона помилилася відносно правової природи правочину. Незадовільний стан її здоров`я вплинув на можливість правильного сприйняття нею певних фактів та обставин. До тяжких обставин, для усунення яких необхідно було укласти кредит, [PERSON] відносить наявність її хвороби, дороге лікування, можливу необхідність\~термінового отримання\~значної суми\~коштів,\~на підтвердження\~чого долучила\~до первісного\~позову медичну документацію. З останньої вбачається, що у 2016-2019 роках [PERSON] було поставлено діагноз змішані розлади особистості, невротичні розлади, що потребувало довготривалого медикаментозного лікування, а у 2020 році вегетосудинна дистонія, тривожно-депресивний розлад. Зазначені в документації діагнози, на думку [PERSON] , дають беззаперечні підстави вважати, що вона під час укладення оспорюваної угоди не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Водночас обставин, які б свідчили про те, що на момент укладення кредитного договору вона неправильно сприймала фактичні обставини цього правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна б було вважати, що правочин не був би вчинений, судом встановлено не було. Так, з лікарських довідок та консультативних висновків спеціалістів вбачається, що [PERSON] має захворювання нервової системи, але не визнана у встановленому законом порядку недієздатною або обмежено дієздатною. Під час слухання даної справи ні представником Стрельцової, ні нею самою 04.08.2021 не було доведено абсолютну неспроможність саме 13.04.2020 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при укладенні оспорюваної угоди. Між тим, надаючи пояснення в минулому судовому засіданні, [PERSON] не заперечила сам факт укладення нею кредитного договору, отримання грошових коштів та їх використання. А отже, презюмується правомірність, а відтак чинність правочину, доки не буде доведено зворотнього. Принагідно зазначити, що [PERSON] неодноразово брала кредит в банку і в повній мірі розуміла природу кредитних договорів, що підтверджується заявами-пропозиціями від 12.07.2019, 08.01.2020, 18.02.2020, підписаними нею, меморіальними ордерами про отримання коштів та записами телефонних розмов із співробітниками банку, які були досліджені судом. З останніх вбачається, що причиною оформлення кредиту у квітні 2020 року була реструктуризація попередніх кредитів, скрутне матеріальне становище Стрельцової, введений карантин у країні та відсутність у неї роботи. Погодження процентних ставок, обговорення умов кредитування, погашення попередніх заборгованостей у розмові із представниками банку свідчить про факт розуміння та усвідомлення [PERSON] своїх дій та відсутність з її боку помилки. При цьому будь-яких прохань про благодійну допомогу вона не зазначала. Таким чином, наведені [PERSON] обставини укладення оспорюваного правочину не можуть бути підставою для застосування статей 229, 233 ЦК України з огляду на недоведеність того, що кредитний договір укладено внаслідок помилки, під впливом тяжкої для неї обставини та на вкрай невигідних умовах. Отже, з огляду на зібрану у справі доказову базу суд приходить до висновку про недоведеність своїх позовних вимог [PERSON] , а тому підстав для задоволення первісного позову немає. Наявними у справі доказами підтверджується, що перед укладенням Заяви-ПропозиціїСтрельцовабулавільноюв погодженні всіх умов кредитування в банку. Належним чином не виконуючи умови кредитного договору, станом на 26.10.2020 її загальна заборгованість склала 49 899,38 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 2191,59 грн.; прострочена заборгованість за комісією 4510,72 грн.; прострочена заборгованість за процентами 3232,77 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту 39448,41 грн.; строкова заборгованість за процентами 515,89 грн. Правильність проведеного банком розрахунку [PERSON] не спростована, будь-яких клопотань на його спростування не заявлено, як і не було надано власного розрахунку. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента. Таким чином факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується кредитним договором (який є чинним). Оскільки сторони досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання кредитного договору ЦК України та уклали цей договір, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, [PERSON] не виконалаумови кредитного договору та на день подачі зустрічної позовної заяви заборгувала банку грошові кошти. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону, а тому суд вважає, що зустрічні позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та задовольняє їх в повному обсязі. Відтак, в задоволенні первісного позову слід відмовити за недоведеністю, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Зі Стрельцової також належить стягнути судовий збір на користь банку в сумі 2102 грн., понесений ним при подачі зустрічного позову, та на користь держави в сумі 2102 грн. при зверненні до суду з первісним позовом.

Outcome: approved