Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

У листопаді 2015 року представник [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, у якому просив стягнути з відповідача грошову компенсацію за автомобіль [NUMBER]; також просив суд зобов'язати відповідача надати копії договору про надання кредиту зі змінами до нього у результаті коливання курсу на купівлю автомобіля, документів страхування автомобіля. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 квітня 2010 року по 25 серпня 2015 року. Під час шлюбу, 11.07.2012 року, подружжя придбало автомобіль [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу «[NUMBER] від 11.07.2012 року. При зверненні до суду представником позивача були заявлені такі позовні вимоги: визнати за позивачем право на користування автомобілем ЗАЗ модель ТР698К 2012 р. випуску, сірого кольору державний номер [NUMBER] на правах спільної власності до прийняла судом рішення; визначити порядок користування майном, до прийняття судом рішення, стягнути з відповідача грошову компенсацію, що становить 1/2 вартості автомобіля ЗАЗ модель ТР698К 2012 р. випуску, державний номер [NUMBER] сірого кольору. Водночас, у ході розгляду даної справи представником позивача не було, із посиланням на норми матеріального права, наведено суду доводів щодо підстав стягнення із відповідачки грошової компенсації у розмірі ? вартості спільного автомобіля. Крім того, у ході розгляду даної справи не було сформульовано вимог даного позову щодо грошового вираження розміру компенсації, яку позивач просить стягнути із відповідача. Разом із тим, подане представником позивача через канцелярію суду, 24.03.2016 року, клопотання «Про визнання недійсним відчуження спільного набутого майна» не можна вважати заявою про зміну позовних вимог, оскільки його зміст не містить чітких матеріально-позовних вимог із способом захисту, передбаченого статтею 16 Цивільного кодексу України. Викладене свідчить про безпідставність і невмотивованість вимог даного позову, які не ґрунтуються на нормах матеріального права, що зумовлює відсутність підстав для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed