Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, враховуючи зменшення позовних вимог (а. с. 2-4, 43), просив стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики від 06 травня 2015 року в розмірі 115000 грн. В обґрунтування позову зазначав, що 06 травня 2015 року між ним і [PERSON] був укладений договір позики грошей, за умовами якого він передав відповідачу під розписку грошові кошти в розмірі 115000 грн., які [PERSON] зобов'язувався повернути йому в строк до 06 червня 2015 року. Проте своїх зобов'язань належним чином він не виконав, вказану суму позики йому до цього часу не повернув. Позивач [PERSON] у суді позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеному, просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у суді позов визнав частково та пояснив, що отримав від позивача під розписку на один місяць грошові кошти в сумі 115000 грн. на купівлю запчастин до автомобілів, які придбав на суму 113862 грн. та передав [PERSON], що може підтвердити свідок. Письмові документи, які б підтверджували передачу ним запчастин позивачу, відсутні. Про те, що він отримує кошти на закупівлю запчастин у розписці нічого не вказано, це було обумовлено між сторонами лише в усній формі. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 06 травня 2015 року між [PERSON] (далі - Позикодавець) і [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу строком на один місяць грошові кошти в сумі 115000 грн., які Позичальник зобов'язувався повернути Позикодавцеві в строк до 06 червня 2015 року. Факт укладення сторонами договору позики, його умов та одержання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у розмірі 115000 грн. підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою від 06 травня 2015 року та останнім не заперечується. У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У ч. 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд встановив, що всупереч вимогам закону та умовам укладеного сторонами договору позики [PERSON] своїх зобов'язань за договором позики від 06 травня 2015 року не виконав, грошові кошти в розмірі 115000 грн. у визначений розпискою строк до 06 червня 2015 року [PERSON] не повернув, що підтверджується наявним у позивача борговим документом - розпискою відповідача про отримання грошей. Будь-яких письмових доказів на підтвердження того, що у рахунок погашення суми боргу за договором позики [PERSON] передавав [PERSON] придбані за їхньою домовленістю запчастини до автомобілів на суму 113862 грн., відповідачем у суді не доведено. Цих обставини позивач у суді не визнав та категорично заперечував. Оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором позики, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах закону, тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума позики в розмірі 115000 грн. Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1150 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved