Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

у липні 2020 року позивач ПАТ «НАСК «ОРАНТА» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просило стягнути з останнього в порядку регресу суму страхового відшкодування у розмірі 15 988 грн. 48 коп., а також понесені судові витрати у розмірі 2 102грн. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено про те, що 31 жовтня 2018 року між сторонами у справі укладеного договір № АМ9544915, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу марки «Опель» державний номер [NUMBER] . 14 липня 2019 року на автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Опель» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу марки «Тойота» державний номер [NUMBER] . Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 21 серпня 2019 року до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» звернувся власник транспортного засобу марки «Тойота» державний номер [NUMBER] із заявою про виплати суми страхового відшкодування за страховим випадком. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснило виплату на користь власника транспортного засобу марки «Тойота» державний номер [NUMBER] , суму страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 14 липня 2019 року, у розмірі фактично завданих збитків у розмірі 31 976, 96 грн. Позивач просить стягнути з відповідача 50% виплаченого страхового відшкодування у розмірі 15 988,48 грн. на підставі п. 13.2 ст. 13 та п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статей 1187, 1191 ЦК України. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 5 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції, про причини неявки або їх поважність суду не повідомив. З`ясовано відсутність відзиву на позов. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що31 жовтня 2018 року між ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та [PERSON] укладеного договіробов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АМ9544915, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу марки «Опель» державний номер [NUMBER] , згідно якого страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн., франшиза становить 1 000 грн., зі строком дії до 29 жовтня 2019 року включно. 14 липня 2019 року приблизно о 16 год. 00 хв. на автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Опель» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу марки «Тойота» державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказана обставина стверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 2.3б), 10.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та піддано адміністративному стягненню. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, винність дій [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 14 липня 2019 року, є доведеною. 21 серпня 2019 року до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» власник транспортного засобу марки «Тойота» державний номер [NUMBER] , [PERSON] звернулась із заявою про виплати суми страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 14 липня 2019 року. 29 серпня 2019 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» складено страховий акт № ОЦВ-19-14-11088/1 та розрахунок суми страхового відшкодування до нього, згідно якого сума страхового відшкодування становить 31 976, грн. 10 вересня 2019 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснило виплату на користь власника транспортного засобу марки «Тойота» державний номер [NUMBER] , суми страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 14 липня 2019 року, у розмірі 31 976, 96 грн., що стверджується платіжним дорученням № 46417 від 10.09.2019 року. За змістом ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна норма міститься у положеннях ст. 27 закону України «Про страхування». Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50%, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід ІІ групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до І категорії або ІІ категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об?єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або багажу. Однак, згідно положень п. 38.1.1 ст. 38 Закону, у разі якщо страховик здійснив виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж зазначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 ст. 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосування такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов?язана компенсувати страховику 50% виплаченого страхвоого відшкодування. Доказів на підтвердження факту належності відповідача до зазначеного у п. 13.2 ст. Закону пільгового переліку громадян, матеріали справи не містять. Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним та зважаючи на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 14 липня 2019 року, набрала законної сили і на підставі даного рішення позивачем потерпілій [PERSON] відшкодована матеріальна шкода у розмірі 31 976,96 грн., у позивача виникло право зворотної вимоги до [PERSON] у розмірі 50% від суми виплаченого страхового відшкодування, що становить 15 988,48 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved