Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 05 травня 2011 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитно-заставний договір №АN2IRX33700058, при укладанні якого банку була надана інформація, що є персональними даними позивача, які відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» оприлюднив, чим порушив його права. Тому просив суд визнати дії відповідача неправомірними та стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду у розмірі 212 113 гривень (а.с.1-15). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2014 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовлено (а.с.91-94). В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення (а.с.70-80). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду змінити з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що неправомірними діями відповідачів було порушено його право на захист персональних даних, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню і вимоги щодо відшкодування моральної шкоди. Однак, із вказаними висновками суду у повній мірі погодитись неможливо з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що кредитно - заставний договір №АN2IRX33700058 від 05 травня 2011 року укладено між позивачем ПАТ «Акцент-Банк» (а.с.43-44), який до участі у справі не притягався, і позовні вимоги до нього не заявлялись. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, згідно із ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави і не повинен робити інших висновків, щодо обставин справи не пов'язаних із встановленням належності відповідача. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не є належним відповідачем по даній справі. Тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду від 31 липня 2014 року - змінити у частині обґрунтування мотивів відмови у задоволенні позову, оскільки судом 1 інстанції порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору (п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України).

Outcome: partial