Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позов обґрунтовує тим, що йому на підставі договору на побудування та надання земельної ділянки від 11 серпня 1981 року належить будинок [ADDRESS]. В будинку з 18 березня 2005 року зареєстрована його донька - [PERSON], [INFO]. З весни 2014 року вона не проживає у будинку, оскільки переїхала жити до свого чоловіка, добровільно знятися з реєстрації відмовляється, у зв'язку з чим він позбавлений можливості розпоряджатися на власний розсуд своїм майном. Особистих речей відповідачки у будинку немає, участі в утриманні будинку вона не приймає, комунальні платежі не сплачує. Відповідач [PERSON] пояснень щодо позову, а також заяв і клопотань до суду не надала. Від представника третьої особи Марганецької міської ради пояснень щодо позову, а також заяв і клопотань до суду не надходило. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.5-6). В будинку [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується копією домової книги (а.с.7-10). Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджується також довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 21 серпня 2018 року (а.с.17). 30 липня 2018 року в присутності мешканців [ADDRESS] - [PERSON] (будинок [NUMBER]), [PERSON] (будинок [NUMBER]) складено акт про те, що [PERSON], [INFO], не проживає в [ADDRESS] з весни 2014 року (а.с.11). За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Ухвалюючи рішення, суд зважає на те, що позивач є власником будинку [ADDRESS], а відповідач, хоча і зареєстрована в будинку, однак не проживає в ньому з 2014 року, тобто більше чотирьох років. Факт реєстрації в будинку відповідачки, яка в ньому не проживає, порушує права позивача як власника. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню, оскільки підтверджені наявними у справі доказами. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved