Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідно до Рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 27 липня 1984 року за № 336/14, а також Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 09 серпня 1984 року, виданого відділом комунального господарства виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська домоволодіння №168 по вулиці Сафонова у м. Дніпропетровська належить [PERSON]. Разом з нею в спірному домоволодінні зареєстрований [PERSON], який є чоловіком позивача та син позивача [PERSON], однак в домоволодінні не проживають, не користуються ним, не несуть витрат на його утримання, тому позивач звернулася до суду та просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням домоволодінням №168 по вулиці Сафонова у м. Дніпропетровську. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надавши заяву з проханням слухати справу у його відсутність, на задоволенні позову наполягав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, надавши суду заяву з проханням слухати справу у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 09 серпня 1984 року, виданого відділом комунального господарства виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська домоволодіння №168 по вулиці Сафонова у м. Дніпропетровська належить [PERSON]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] залишаються зареєстрованими в домоволодіння №168 по вулиці Сафонова у м. Дніпропетровська, однак тривалий час в домоволодінні не мешкають без поважних причин, особистих речей в ньому не мають, оплату комунальних послуг не здійснюють, що підтверджується наданими доказами та визнано відповідачами у наданій заяві. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] та [PERSON] втратили право користування спірним житлом. Вирішуючи відповідно до вимог ст.88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved