Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - відповідач), третя особа: Первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що починаючи з 18.06.2013 року позивач працював на посаді провідного юрисконсульта відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «Адміністрація морських портів України». 16.04.2015 року ДП «Адміністрація морських портів України» видано наказ від 16.04.2015 року № 121-к 3-1 «Про припинення трудового договору», в якому зазначено, що позивача звільнено з посади провідного юрисконсульта відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи з 16.04.2015 року, відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці. Підставами звільнення, є наказ № 18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників», заява від 14.04.2015 року, повідомлення № 02-03/22 від 26.01.2015 року та подання № 02-03/141 від 07.04.2015 року. Крім того, позивач зазначає, що Працівниками ДП «АМПУ» 12.03.2014 було створено Первинну профспілкову організацію ДП «Адміністрація морських портів України» та позивача було обрано членом виборного органу - профкому Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ» про що відповідач повідомлявся двічі, листом ПО ДП «АМПУ» від 19.05.2014 № 2 та листом ППО ДП «АМПУ» від 23.01.2015 № 2. На час видання відповідачем наказу № 18-к, повідомлення про наступне звільнення від 26.01.2015 року № 02-03/20, з яким позивача ознайомлено 03.03.2015 року, позивач був та є членом профспілкового органу Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ». Однак, відповідач взагалі не надавав Первинній профспілковій організації ДП «АМПУ» для попереднього ознайомлення наказ від 23.01.2015 № 18-к, на підставі якого змінювались умови трудового договору позивача та інших членів профкому Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ». Отже, наказ № 18-к передбачає зміну умов трудового договору позивача, який є членом профспілкового комітету, але прямо суперечить вимог законодавства України, в тому числі через те, що був виданий без погодження із Первинною профспілковою організацією ДП «АМПУ» членом профспілкового комітету якої є позивач. Окрім того, у наказі № 121-к 3-1 від 16.04.2015 року «Про припинення трудового договору» зазначено,що однією з підстав звільнення є заява від 14.04.2015 року, однак жодних заяв позивач відповідачу не надавав. Відповідачем було грубо порушено право позивача надати згоду на зміну істотних умов праці та безпідставно з порушенням чисельних норм законодавства України розірвано трудовий договір з позивачем. Тому позивач просив суд визнати недійсним наказ державного підприємства «Адміністрація морський портів України» № 121-к 3-1 від 16.04.2015 «Про припинення трудового договору», поновити [PERSON] на посаді провідного юрисконсульта відділу організації закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи державного підприємства «Адміністрація морських портів України», допустити негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді провідного юрисконсульта відділу організації закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи державного підприємства «Адміністрація морських портів України», визнати недійсним запис № 13 в трудовій книжці [PERSON] про звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці та стягнути з державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі. До матеріалів справи долучено заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до якої просила ухвалити рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, у зв`язку з пропущенням строку позовної давності. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ч.1 ст.43 Конституції України). Судом встановлено, що 23.01.2015 року головою ДП «АМПУ» був прийнятий наказ № 18-К «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників». Даний наказ був прийнятий з метою оптимізації управлінської діяльності апарату управління ДП «АМПУ» та забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами з найбільш наближеного до них регіону України, створення умов для підвищення продуктивності праці працівників апарату управління ДП «АМПУ» шляхом розміщення їх робочих місць у приміщеннях, закріплених за ДП «АМПУ» у м. Одесі, а також забезпечення економного та раціонального використання матеріальних і фінансових ресурсів підприємства. Так, наказом було вирішено провести в апараті управління ДП «АМПУ» зміни в організації виробництва і праці шляхом переведення підрозділів та робочих місць працівників апарату управління ДП «АМПУ» служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи і інспектора з запобігання і протидії корупції, які розміщуються в орендованих приміщеннях за адресою: м. Київ, пр-т. Перемоги, 14, до приміщень будівлі ДП «АМПУ» за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1. У зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, зазначеними в п.1 оскаржуваного наказу, було вирішено перенести робочі місця, які розташовані за адресою: м. Київ, пр-т. Перемоги, 14 до приміщень будівлі ДП «АМПУ» за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1. Відповідно до вказаного наказу на службу управління персоналом було покладено обов'язок ознайомити під особистий підпис всіх працівників служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи і інспектора з запобігання і протидії корупції, робочі місця яких за посадами визначені за адресою м. Київ, пр-т. Перемоги, 14, з цим наказом та повідомленням про наступну зміну істотних умов, а у разі незгоди працівників від продовження роботи в нових умовах праці здійснити заходи по припиненню трудового договору згідно з законодавством. На виконання п.3 наказу ДП «АМПУ» № 18-К від 23.01.2015 року позивача [PERSON], який працював на посаді провідного юрисконсульту відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи, було повідомлено про відповідні зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці (повідомлення №02-03/22 від 26.01.2015р., про яке позивача було ознайомлено 03.03.2015р. під особистий підпис). Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. При цьому за змістом ч.1 та ч.2 вказаної статті Кодексу переведення працівника в іншу місцевість відбувається за його згодою. Пунктом 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці. Отже, зі змісту зазначених норм вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці, а не лише повідомлення працівника в установлений законом строк. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.07.2012 року у справі N 6-59цс12. Як вбачається з тексту наказу №18-к від 23.01.2015р. зміна в організації виробництва і праці та зміна істотних умов праці працівників ДП «АМПУ» проводиться з метою оптимізації управлінської діяльності апарату управління ДП «АМПУ» та забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами з найбільш наближеного до них регіону України, в результаті чого і прийнято рішення щодо переміщення робочих місць з м. Києва до м. Одеса. Суд в даному випадку приходить до висновку, що в ДП «АМПУ» відбулась зміна в організації виробництва і праці шляхом переведення підрозділів та робочих місць певних працівників апарату Управління підприємства з м. Києва на м. Одесу. Доводи позивача, що наказ №18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» суперечить вимогам ч.2 ст.252 КЗпП України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» суд вважає безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Отже, є виключні підстави погодження з виборним профспілковим органом, серед яких, відсутнє погодження наказу про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників. Правових підстав для застосування вказаної норми Кодексу саме до наказу №18-к, на незаконність якого позивач посилається як на підставу позову, судом в даному випадку не встановлено. Щодо посилання позивача на те, що наказ №18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» на стадії проекту не був погоджений та завізований головою профспілкового комітету, що суперечить Порядку погодження проектів розпорядчих документів ДП «АМПУ», затвердженому Наказом ДП «АМПУ» від 23.07.2014р. №155, судом встановлено, що до підпункту 2 пункту 1 вказаного наказу щодо візування проектів розпорядчих документів з питань управління персоналом були внесені зміни наказом від 26.12.2014р. №283. Після внесення змін вказаний підпункт Порядку викладено в редакції, яка містить чіткий перелік питань, з яких проекти розпорядчих документів потребують візування певних служб, в тому числі і голови профспілкового комітету. Необхідність погодження всіх проектів розпорядчих документів з питань управління персоналом даним Порядком (зі змінами) не передбачена, а також на відміну від попередньої редакції не міститься посилання про необхідність візування проектів документів «…інших питань з особового складу, організації праці…». Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що наказ відповідача №18-к, на який позивач посилається як на підставу позову, містить зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці, про що є достатні на те обґрунтування. Згідно п.6 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Представник відповідача в своїх запереченнях зазначив, що 14.04.2015 року позивачем подана заява з проханням звільнити його з 16.04.2015 року у зв'язку з відмовою від зміни істотних умов праці. 16.04.2015 року ДП «Адміністрація морських портів України» видано наказ № 121-к 3-1 «Про припинення трудового договору», на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України з 16.04.2015р. у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці. При цьому судом витребовувся оригінал заяви позивача від 14.04.2015 року, але відповідно до акту складеного працівниками ДП «Адміністрація морських портів України» від 08.02.2017 року, вбачається, що в особовій картці міститься сканована копія даної заяви, яка була направлена [PERSON] засобами електронного зв'язку та передана до служби управління персоналом через в.о. начальника служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи Терпіловського О.М. За інформацією працівників служби управління персоналом оригінал заяви [PERSON] не передавав, однак з наказом ДП «Адміністрація морських портів України» від 16.04.2015 року № 121-к ознайомився та трудову книжку отримав. Крім того, позивач разом з позовною заявою надав клопотання про поновлення процесуального строку на звернення до суду, обґрунтовуючи його тим, що його звільненню передували постійні погрози Голови ДП «Адміністрація морських портів України», заступника голови ДП «Адміністрація морських портів України» з фінансів та інших посадових осіб, звільнити позивача за п.п. 3 або 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України без наявності таких підстав, що призвело б до значних перешкод при подальшому працевлаштуванні, а тому позивач не звертався до суду для захисту його законних прав та інтересів стосовно незаконного звільнення до відсторонення Голови ДП «Адміністрація морських портів України» від займаної посади та звільнення заступника голови ДП «Адміністрація морських портів України» з фінансів. Проте, на даний час Голова ДП «Адміністрація морських портів України» відсторонений від посади та перебуває під слідством, а тому не зможе здійснювати тиск на позивача. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Позивач був ознайомлений з наказом про припинення трудового договору та отримав трудову книжку 16.04.2015 року, з даним позовом до суду звернувся 10.11.2016 року. У судовому засіданні долучено заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропущення строку звернення до суду з даним позовом. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, позивачем пропущено встановлений строк позовної давності.

Outcome: dismissed