Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

у липні 2019 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 12035 грн. 08 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 03.08.2005, з яких: 4741 грн. 17 коп. заборгованість за тілом кредиту; 2238 грн. 17 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3189 грн. 06 коп. пені за прострочене зобов`язання; 817 грн. 39 коп. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 549 грн. 29 коп. штраф (процентна складова). При цьому посилається на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в зв`язку з чим підписала заяву б/н від 03.08.2005, згідно з якою їй було надано кредит у розмірі 5500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідач\~\~не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, її заборгованість разом із штрафними санкціями складає 12035 грн. 08 коп.. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судовий збір у розмірі 1921 грн.. За відомостями, що надані 23.08.2019 р. відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 26.03.1993 по 16.10.2018. На даний час на території Тернівського району міста Кривого Рогу не зареєстрована. Згідно з відомостями відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 18.08.2019 р., що надійшли до суду 13.09.2019 р., [PERSON] , [INFO] , 16.10.2018 р [INFO] знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Зареєстрованою не значиться. Відповідно до ч. 9 ст. 28 УПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Ухвалою від 19.09.2019 відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 29.10.2019 і відповідно до ч.11 статті 128 ЦПК України здійснено виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Ухвалою від 29.10.2019 розгляд справи було відкладено в зв`язку з першою неявкою відповідача. Відповідач 16.12.2019 у судове засідання повторно не з`явилась, її виклик здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача у позовній заяві виклав клопотання про розгляд справи в його відсутність та надав згоду на заочний розгляд справи. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. [PERSON] (далі відповідач) звернулась до ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі позивач) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 03.08.2005, та отримала кредит у розмірі 5500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (а.с. 13). У цій заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.14, 15-29). Відповідач [PERSON] , отримавши кредитні кошти, взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту не виконала, у повному обсязі кредит не сплатила. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 5-8, 9-12) відповідач має заборгованість перед позивачем станом на 09.07.2019 у розмірі 12035 грн. 08 коп., яка складається з: 4741 грн. 17 коп. заборгованість за тілом кредиту; 2238 грн. 17 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3189 грн. 06 коп. пені за прострочене зобов`язання; 817 грн. 39 коп. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 549 грн. 29 коп. штраф (процентна складова). Відповідно до положень ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 03.08.2005 у вигляді заяви, підписаної сторонами та наданий суду, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Крім того, з копії зазначеної заяви взагалі не можливо визначити умови надання кредитної картки в зв`язку з неналежною якістю її виготовлення. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 6979 грн. 34 коп., що становить суму заборгованості за тілом кредиту та простроченій заборгованості за тілом кредиту, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо нарахування пені та штрафів (фіксованої та процентної) частини суд зазначає наступне. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Позивач, заявляючи вимоги про погашення кредиту, просив суд у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Проте, у заяві, підписаній сторонами 03.08.2005, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також не зазначена відсоткова ставка за договором. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими довідкою про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» Умовами та Правилами надання банківських послуг (Витяг з яких, доданий до позовної заяви) відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Також суду не подано доказів, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) саме у зазначеному розмірах і порядках нарахування, що викладені в цих документах, доданих до позовної заяви. Роздруківку із сайту позивача з Умовами та Правилами надання банківських послуг суд оцінює критично, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Також суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, яка регулює правовідносини по договору приєднання, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період із часу виникнення спірних правовідносин (03.08.2005) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.08.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком довідка про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Зазначений висновок узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог у частині заявлених штрафних санкцій, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 5055 грн. 74 коп. (3189 грн. 06 коп. пені за прострочене зобов`язання; 817 грн. 39 коп. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн., а також 500 грн. штраф (фіксована частина); 549 грн. 29 коп. штраф (процентна складова),\~а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог на суму 6979 грн. 34 коп. простроченої заборгованості за кредитом, відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню (згідно з розміром задоволених вимог) понесені останнім судові витрати, а саме: 1114 грн. 02 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial