Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

у липні 2020 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовним вимогами, просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у особистому спілкуванні з дітьми будь-якими засобам зв`язку, а також в утриманні, вихованні, участі в навчальному процесі, оздоровлені та отриманні інформації про здоров`я доньки [PERSON] , [INFO] , та визначити такі способи участі батька [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , встановивши наступний графік систематичних побачень без присутності матері: необмежене спілкування батька особисто з доньками засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми; батько має право на відвідування доньок на території навчальних та дошкільних закладів, додаткових занять (кружків, секцій) в яких вони навчатимуться; вихідні І, ІІІ, V, тижня місяця з 09 год. 00 хв. суботи до 20 год. 00 хв. Неділі; щорічно 1, 7, 31 січня, 08 березня, 18 квітня, 25 грудня (з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.); спільний відпочинок протягом всіх канікул: перша половина осінньо-зимово-весняних канікул, а також протягом періоду з 10 червня по 20 липня діти мають право проводити з батьком, включаючи спільні поїздки в межах України; мати зобов`язана надати оригінали свідоцтв про народження дітей для поїздки; у разі хвороби безперешкодного відвідування дитини за місцем проживання чи фактичного перебування дитини; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір по справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.11.2008 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, в якому у них народилося дві доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , за час спільного проживання була придбана квартира [ADDRESS] , а також позивач протягом подружнього життя намагався забезпечити належне та достойне життя його дружини та дітей, не зважаючи на те, що у подружжя виникали конфліктні ситуації , які брали свій початок від втручання в їх сімейне життя матері відповідача, тому після чергового такого втручання відповідач забрала старшу доньку і поїхала до своїх батьків, а молодшу доньку залишила з позивачем, проте після повернення відповідач себе вела не зрозуміло, дуже скритно та агресивно налаштована. 23.10.2019 позивач повертаючись додому побачив порожню квартиру, з якої дружина вивезла абсолютно все спільне майно і виїхала в невідомому напрямку. Вивезла спільних дітей, грубо порушуючи їх права, а тому на думку позивача, відповідач не керується інтересами та потребами дітей. Ухвалою судді Києво-Святошинського суду Київської області справу передано за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва на підставі ст. 31 ЦПК України (а.с. 39). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 25.08.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків (а.с. 47). Ухвалою судді від 11.09.2020 справу прийнято до свого провадження та призначено загальне позовне провадження (а.с. 57). 09.11.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що спочатку відносини у родині були добрими, згодом чоловік почав її ображати нецензурними словами, вести себе агресивно, як виявилось позивач має великі проблеми з контролем гніву, невмінням керувати своїми емоціями та діями на підстав чого було призначено стаціонарне лікування у м. Вінниця де йому були призначені медичні препарати, однак у вересні 2019 позивач на очах відповідача та дітей інсценував суїцид з сьомого поверху, а також відповідач неодноразово зверталася на гарячу лінію щодо захисту від домашнього насилля та до психологів за допомогою. Позивач створив умови, які унеможливлювали знаходження відповідача та спільних дітей поруч з ним, що підтверджується тим, що відповідач зверталася з приводу психологічного насилля вчиненого позивачем до служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинського РДА у м. Києві з повідомленням про вчинення по відношенню до неї та дітей кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. Також позивач стверджує, що він любить та дбає про своїх дітей, матеріально забезпечує, піклується про них, проте ним жодного доказу не було надано, що він матеріально забезпечує та піклується про спільних дітей результаті чого відповідач звернулася із позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (а.с. 63-69). Ухвалою суду від 16.12.2020 замінено третю особу ООП в особі ССДС Києво-Святошинського РДА Київської області на належну третю особу ССДС Святошинської РДА у м. Києві (а.с. 154). 01.04.2021 ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду (а.с. 185). 19.04.2021 від представника відповідача надійшов відзив по справі на позовну заяву в (новій редакції), в яких просила не враховувати позовні вимоги, а врахувати інтереси дітей, проте у матеріалах справи відсутні уточнення позовних вимог позивача, який не надав екземпляр призначений для суду, атому відзив не береться судом до уваги (а.с. 194-200). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, просили відмовити у повному обсязі, оскільки вважають, що позивач може негативно впливати на дітей, через його нестійке психологічне здоров`я. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 4 т. 2), однак на виконання ч. 5 ст. 191 СК України просила долучити до матеріалів справи висновок Святошинської РДА у м. Києві (а.с. 6 т. 2). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 28.11.2008 між сторонами укладено шлюб у Центральному ВРШ м. Києва, актовий запис №3308 (а.с. 15 т. 1). У вказаному шлюбі у сторін народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 16, 17). Із наданої характеристики незалежної помісної церкви Євангельських християн вих.№54 від 03.12.20109, встановлено, що [PERSON] є членом церкви з 2003 року. Він та його дружина спочатку приймали активну участь у житті церви. До [PERSON] ніколи не застосовувались засоби церковної дисципліни. Оточуючі відзначали його позитивним та готовність допомагати (а.с. 18 т. 1). Згідно довідки №200 лікаря-нарколога від 28.11.2019 [PERSON] в наркологічному кабінеті КНП «Муровано-куриловецька ЦРЛ» на «Д» обліку не знаходиться і за медичною допомогою не звертався (а.с. 22 т. 1). Згідно довідки №270 від 28.11.2019 встановлено, що [PERSON] з приводу психічних захворювань в психіатричний кабінет КНП «Мурованокуриловецька ЦРЛ» не звертався, під наглядом психолога не знаходиться (а.с. 23 т. 1). Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертався із заявою Києво-Святошинської РДА Київської області з метою встановити спосіб участі батька у вихованні малолітніх дітей (а.с. 24), а також звертався до відділу поліції ГКНП в Київській області із заявами, про те, що його дружина [PERSON] перешкоджає спілкуватися, бачитися із дітьми, приховує їх місце перебування, не відповідає на телефонні дзвінки (а.с. 25, 26 т. 1). Згідно листа Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 06.07.2020 №526/02-26, відповідним фахівцем із соціальної роботи, було здійснено три візити щодо з`ясування місця проживання малолітніх дітей, що було зафіксовано відповідними актами, згідно яких рекомендовано звернутись до працівників ЮП Києво-Святошинського РВП у Київській області (а.с. 27-30). [PERSON] 11.03.2014 було госпіталізовано у добровільному порядку для стаціонарного лікування,згідно направлення м. Вінниця ПНО ім. О.І. Ющенка Психоневрологічний диспансер до лікаря психіатра (а.с. 70 т. 1). Крім цього, 12.11.2019 від [PERSON] прийнято заяву №55544 інспектором СКЗ Києво-Святошинським ВП про вчинення фізичного та психологічного насильства збоку її чоловіка (а.с. 71 т. 1) на підставі чого з [PERSON] було проведено профілактичну бесіду на право виховну тематику щодо недопущення в подальшому вчинення відносно [PERSON] неправомірних дій (а.с. 74 т. 1). Також відповідач у період 2019 року неодноразово зверталася до Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області щодо вчинення кримінального правопорушення з боку її чоловіка [PERSON] , який вчиняв проти неї протиправні дії, проте на момент закінчення перевірки підстав для внесення відомостей до ЄРДР немає, оскільки матеріали не містять кримінального правопорушення (а.с. 72, 73 т. 1). Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02.09.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, стягнено з [PERSON] аліменти на утримання доньок у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн 00 коп. щомісячно, їх подальшою індексацією, починаючи з 13.11.2019 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 81-83 т. 1). [PERSON] за даними облікової документації наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що підтверджується довідкою №438045 від 28.10.2020 КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» (а.с. 89т. 1). [PERSON] згідно медичної довідки №45299, 2Серія ААН №044055 виданої КНП «Київський міський психоневрологічний диспансер №4» від 29.10.2021, встановлено,що психотип. патолог. не виявлено. На обліку не перебуває (а.с. 90 т. 1). Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» виявлено, що в [PERSON] , [INFO] , яка була оглянута 03.02.2020 стан після гострої реакції на стрес (а.с. 91 т. 1), що також підтверджується довідкою КНП «Консультативно-діагностичним центром» 03.02.2020 (а.с. 92 т. 1). Згідно висновку дослідження психоемоційного стану [PERSON] та оцінки дитячо-батьківських відносин, який проведений психологом ГО «Вірю в тебе» Шулімової Ю.М. виявлено, що дівчинка вразлива, чуттєва, надемоційно сприймає все, має міцний емоційний зв`язок з матір`ю, проте боїться батька та ставиться до нього із пересторогою з огляду на його непередбачувану та незрозумілу їй поведінку. Не бачить в ньому опори та захисту. Дитина не хоче з ним спілкуватися, тому перебування з батьком на одинці матимуть негативний вплив на психоемоційний стан дитини (а.с. 125-132 т.1). У судовому засіданні також були допитані свідки, а саме мати відповідача [PERSON] , яка зазначила, що старша онука розказувала їй про агресивну поведінку батька та про його спробу самогубства, тому діти бояться його, на підставі чого зверталися до психолога. Свідок [PERSON] , яка давно знайома з відповідачем по справі у судовому засіданні пояснила, що старша донька відповідача їй розповідала про агресію з боку батька та спробу його самогубства. Згідно висновку Святошинської РДА у м. Києві від 29.10.2021 №107-40/6249 про вирішення питання щодо участі батька у вихованні малолітніх дітей встановлено, що позивач не надає відповідного дозволу на реєстрацію дітей за адресою: [ADDRESS] , про свідчить відмова у реєстрації. Родина не перебуває у складних життєвих обставинах, мати здатна виконувати батьківські обов`язки, діти забезпечені усім необхідним. Також було взяти до уваги висновок незалежного психологічного дослідження малолітньої Емілії, складеного приватним психологом [PERSON] від 05.10.2020 де зазначено, що дитина виявляє тісну, надійну й позитивну прихильність до матері. Має великий страх до батька, ставиться до нього із пересторогою з огляду на його непередбачувану та незрозумілу їй поведінку, не бачить у ньому опори та захисту, не почувається з безпечно. Батькам було запропоновано скористатися послугою сімейної медитації, проте роботу було зупинено у зв`язку із пропуском строків. На підставі зазначених обставин комісія з питань захисту прав дитини, Святошинської РДА у м. Києві, як орган опіки та піклування, рекомендує визначити такий порядок участі громадянина [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у присутності матері, громадянки [PERSON] , а саме: І та ІІ субота з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв; ІІ та IVнеділя з 16 год. 00 хв до 18 год. 00 хв. (а.с. 7-11 т. 2). Статтею 153 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України). Згідно із ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Позивачем в порушення вимог цивільно-процесуального законодавства не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів того, що відповідачем чиняться йому перешкоди у спілкуванні із дітьми. Звернення позивача поліції не свідчить про чинення відповідачем перешкод у спілкуванні батька із доньками. У силу ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини. Згідно із ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами. Сторонам надавався строк для можливого врегулювання спору мирним шляхом та вирішення питання у спосіб взаємних поступок. Разом з тим, домовленості між ними не досягнуто, що підтверджується вищезазначеним висновокм Святошинської РДА у м. Києві. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне вирішення порядку та способу спілкування батьків, такий спосіб та порядок участі у спілкуванні та вихованні визначає суд. Згідно із ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Вирішуючи спір щодо способу участі у спілкуванні батька із малолітніми дітьми , суд в першу чергу враховує інтереси дітей, приймає до уваги їх вік, умови життя батьків, їхнє ставлення до дітей та особливості у ставленні до батьків, психологічний нестабільний стан батька. Надаючи оцінку способу та порядку спілкування доньок з батьком, визначений висновком Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, суд приходить до висновку, що запропонований Службою у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації порядок та спосіб спілкування з дітьми відповідатиме їх інтересам. Суд вважає, що такий порядок участі батька у спілкуванні та вихованні з дітьми буде достатнім у обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; забезпечить можливість батьку надавати дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей; сприятиме засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі. Тобто, відповідатиме інтересам дітей і не порушуватиме права батьків на спілкування з ними. З огляду на означене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Що стосується вимоги про стягнення судових витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (Стаття 133 ЦПК України) Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Так, при зверненні до суду позивач в якості доказів щодо надання правової допомоги надав договір про надання правової допомоги від 30.06.2021 згідно якого у п. 2.3 зазначено, що клієнт зобов`язаний сплатити гонорар Адвокату у розмірі, що передбачений конфеденційною додатковою угодою, що є додатком до даного договору (а.с. 33-35) А на підтвердження сплати зазначений послуг позивачем надано квитанції до прибуткового касового ордера №5, згідно якої позивач сплатив дві тисячі гривень та №7 сума сплати якої складає п`ятсот гривень (а.с. 36, 37), в загальному складає 2500 грн 00 коп. Проте, на підтвердження таких послуг позивачем не долучено до матеріалів справи конфеденційну додаткову угоду, що є додатком до даного договору на підставі якої визначався гонорар для адвоката, не надано належних доказів сплати такої суми, оскільки сам прибутковий касовий ордер не є належним доказом сплати грошових коштів, не надано до суду доказів, які б підтверджували надання такої праової допомоги, а тому вказана вимога не підлягає задоволенню з підстав недоведеності та не обгрунтованості.

Outcome: partial