Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив зняти арешт зі всього належного йому майна, яке накладено 26.02.2014, реєстраційний номер запису обтяження №14205930, реєстратор: Державне підприємство «Інформиаційний центр «Міністерства юстиції України» на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №42174981, 21.02.2014, Відділом державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі виконавчого листа №2-5698/13, виданого Солом`янським районним судом м. Києва від 18.02.2014 державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №42174981 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 1964 грн. Зазначив, що виконавче провадження №42174981 з примусового виконання виконавчого листа №2-569843, виданого 18.02.2014, закінчене у зв`язку із повним виконанням, а арешт з майна боржника не знятий, що підтверджується витягом з Державного Реєстру обтяжень рухомого майна. Позивач вказав, що арешт накладений на транспортний засіб «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] , який належить йому на право власності. Пояснив, що 06.08.2018 він звернувся до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві з письмовою заявою невідкладно зняти зазначений вище арешт, накладений на його майно, на що листом від 16.08.2018 Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві йому було відмовлено в знятті арешту з посиланням на те, що виконавче провадження №42174981 було знищено у зв`язку з закінчення строку його зберігання, і арешт з майна зняти неможливо. На підставі викладеного просить позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.04.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Копія ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви надіслано відповідачам у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Відповідачі відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, [PERSON] звертаючись до суду з даним позовом, просить зняти арешт з автомобіля марки «Фольксваген», синього кольору, державний номер [NUMBER] . Судом встановлено, що рішенням Солом`янським районним судом м. Києва від 09.12.2013 вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 1464 грн. та моральну шкоду в сумі 500 грн., а всього стягнути 1964 грн. На виконання рішення видано виконавчий лист «2-5698/13 від 18.02.2014. Встановлено, що на підставі виконавчого листа №2-5698/13, виданого Солом`янським районним судом м. Києва від 18.02.2014, державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №42174981 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 1964 грн. Як вбачається з витягу Державного реєстру речових прав на рухоме майно, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів рухомого майна ДП «Інформаційний центр» зареєстровано обтяження номер 14205930 від 26.02.2014 - арешт на все рухоме майно позивача, на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, номер: № 4217981 від 21.02.2014. Так, [PERSON] просить зняти арешт накладений на транспортний засіб «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , який належить йому на право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, наявність арешту майна порушує права позивача, як власника на власний розсуд розпоряджатися та користуватися своїм майном.. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved