overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду за заявою про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Заява мотивована тим, що [PERSON] більше року не проживає в належному йому житловому будинку під номером [ADDRESS]. Місцеперебування [PERSON] невідомо та встановити в цей час неможливо. Вирішення питання про визнання особи безвісно відсутньою заявнику необхідно для отримання матеріальної допомоги на утримання дітей. У судовому засіданні [PERSON], та її представники - [PERSON], [PERSON], доводи заяви підтримали та просили заяву задовольнити. Крім того, [PERSON] пояснила суду, що її син [PERSON] та заявник проживали без реєстрації шлюбу та мають двох неповнолітніх дітей. 26 листопада 2012 року [PERSON] зник на рибалці при невстановлених обставинах, його місцезнаходження розшуковими заходами не встановлено Представник управління праці та соціального захисту у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, заслухавши заявника та його представників, суд дійшов наступних висновків. Згідно з частиною 1 статті 43 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Із матеріалів справи та пояснень учасників судового процесу вбачається, що місце проживання [PERSON] зареєстровано у будинку під номером [ADDRESS]. 26 листопада 2012 року [PERSON] разом із жителями села Глинка Сакського району АР Крим відправився рибалити на човні на озеро Сасик-Сиваш Сакського району, однак, додому не повернувся, розшуковими заходами, вжитими Сакським МВ ГУМВС України в АР Крим, його місцезнаходження до цього часу не встановлено. У підтвердження доводів заяви заявник надала суду таки докази: - довідку Вересаєвської сільської ради від 15 листопада 2013, згідно з якою [PERSON] проживав у будинку під номером [ADDRESS] (а.с.14); - витяг з кримінального провадження про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12012130350000171 (а.с.11); - довідку Сакського міського відділу ГУМВС України в АР Крим №67/13264 від 12 листопада 2013 року, згідно з якою місцезнаходження [PERSON], який зник 26 листопада 2012 року, до цього часу не встановлено (а.с.12). Таким чином, суду надані докази про відсутність протягом одного року відомостей про місце перебування [PERSON] за останнім відомим місцем його проживання. При таких обставинах заява про визнання особи безвісно відсутньою підлягає задоволенню, підстав для відмови у задоволенні заяви судом не встановлено. Враховуючі наведене, на підставі статті 43 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 17.01.2014 року на підставі заяви позивачки її позовні вимоги до [PERSON], [PERSON] про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житлом, та вимоги до Бердичівського РС Управління державної міграційної служби про зобов'язання зняти відповідачів з реєстраційного обліку залишені без розгляду. Позивачка просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування будинком [ADDRESS], який належить їй на праві власності з тих підстав, що відповідачі з 2006 року не проживають за вказаною адресою, своєю реєстрацією порушують її права як власника. Зокрема, вона позбавлена можливості оформити субсидію. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, підтвердила обставини зазначені в позовній заяві. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явилися. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, судом ухвалено, провести заочний розгляд справи. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 24 лютого 2005 року [PERSON] належить 1/3 частки будинку [ADDRESS] (а.с.10). За адресою [ADDRESS] з 2006 року зареєстровані сестра позивачки - [PERSON], [INFO], та племінниця - [PERSON], [INFO] ( а.с. 6,7). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає неподалік від позивачки. Їй відомо, що [PERSON] та племінниця [PERSON] не проживають в будинку позивачки. Вони лише один раз приїздили на день-народження. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідачі без поважної причини відсутні по місцю своєї реєстрації, не проживають у будинку з 2006 року, а їх реєстрація в будинку порушує охоронюване законом право власності позивачки та позбавляє можливості у повному обсязі розпорядитися своїм майном, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] слід визнати тямкими, що втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS]. Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] та [PERSON] в дохід держави 114, 7 гривень судового збору в рівних частках з кожної. Куруючись ст.ст.10,11,60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності архівних довідок. Свою заяву мотивує тим, що заінтересована особа відмовила їй у проведенні перерахунку пенсії у зв'язку із тим, що в спірних архівних довідках наявні розбіжності у написанні її дошлюбного прізвища. На зазначених підставах просила задовольнити заяву. У судове засідання [PERSON] не прибула, натомість подала заяву з проханням справу розглянути у її відсутності. Заінтересована особа в судове засідання свого представника не направила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки. Суд перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що заявник згідно паспорта громадянина України [NUMBER] має ім'я [PERSON], [INFO]. Дошлюбним прізвищем заявника було [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу. 20 жовтня 1972 року [PERSON] була видана трудова книжка. Із архівної довідки № 3 від 11 січня 2013 року, виданої [PERSON] архівним відділом Адміністрації Междуреченського муніципального району Вологодської області слідує, що [PERSON] було направлено на навчання у Вологодський навчально-виробничий комбінат з 1 вересня 1972 року строком на 12 місяців для навчання професії майстер по пошиттю верхнього жіночого одягу. Із архівної довідки № 210 від 18 липня 013 року, виданої [PERSON] архівним відділом Адміністрації Междуреченського муніципального району Волгоградської області слідує, що в особових рахунках працівників та службовців Междуреченського комбінату побутового обслуговування населення за 1973-1974 року значиться [PERSON] та їй нараховувалася заробітна плата за вказані роки. Із наведено вбачається, що ім'я та по батькові особи, про яку йдеться мова у спірних довідках, співпадає із аналогічними відомостями заявника. Прізвище зазначеної особи є співзвучним із дошлюбним прізвищем [PERSON] Відомості про час, місце навчання та роботи [PERSON] співпадають з відомостями вказаними у трудовій книжці заявника. Зазначене вище свідчить про те, що у спірних документах йдеться мова про навчання та нарахування заробітної плати саме заявнику. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє їй претендувати на перерахунок призначеної пенсії. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON], який було зареєстровано 23 червня 1995 року Ново-Дофінівською сільською Радою Комінтернівського району Одеської області, актовий запис № 9. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримала і в їх обґрунтування послалася на наступне. У шлюбі з відповідачем вони перебувають з 23 червня 1995 року. Шлюб для обох перший. Разом подружнім життям вони прожили дев'ятнадцять років. За час шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Причиною припинення їхніх сімейних відносин стала несумісність характерів і поступова втрата почуття любові й взаємоповаги один до одного, а також те, що відповідач зловживає спиртними напоями та постійно її принижує. З вересня 2013 року вони припинили подружні стосунки і живуть кожен своїм життям окремо. Спільного господарства не ведуть. Спору про поділ майна набутого під час шлюбу між ними не існує. До суду вона змушена звернутися тому, що відповідач відмовляється надавати розлучення через органи ДРАЦС. При таких обставинах вважає, що подальше збереження їхнього шлюбу не можливе і просить строк на примирення не надавати. Після розірвання шлюбу бажає залишитися на шлюбному прізвищі. Сплату державного мита, при реєстрації розірвання шлюбу, просить покласти на відповідача. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю і просив його задовольнити по підставам викладеним позивачкою. Також він пояснив, що на сьогоднішній день зберегти їхню сім`ю вже не можливо, тому строк на примирення просить не надавати. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступними підставами. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 23 червня 1995 року Ново-Дофінівською сільською Радою Комінтернівського району Одеської області, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], актовий запис № 9. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON] /а. с. 4/. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з пояснень сторін суд вважає, що збереження їх шлюбу не можливе, оскільки фактично шлюбні відносини між подружжям припиненні з вересня 2013 року і в даний час шлюб носить формальний характер, кожна зі сторін проживає окремо своїм життям, тому позов підлягає задоволеню. На підставі ст.ст. 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON], який було зареєстровано 30 червня 2007 року виконкомом Новомиколаївської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис за № 01, посилаючись на те, що шлюб для них обох другий. Разом подружнім життям вони прожили шість років. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. Причиною припинення їхніх сімейних відносин стала відсутність взаємопорозуміння між ними. Після чергової сварки з чоловіком вона була змушена піти жити до своєї матері, забравши з собою дитину та мешкає там до теперішнього часу. Починаючи з 25.10.2013 року вони не підтримують подружні стосунки й спільного господарства не ведуть. Спору про поділ майна, набутого під час шлюбу, та місце проживання дитини між ними не існує, оскільки дитина проживає разом з нею та перебуває на її утримані. Строку на примирення просить не надавати. Після розірвання шлюбу бажає залишитися на шлюбному прізвищі. За викладених обставин просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав та проти його задоволення не заперечував. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступними підставами. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 30 червня 2007 року виконкомом Новомиколаївської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], актовий запис за № 01. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON] /а. с. 4/. За час подружнього життя у подружжя [PERSON] народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а. с. 5/. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з пояснень сторін суд вважає, що збереження шлюбу не можливе, оскільки фактично шлюбні відносини припиненні з жовтня 2013 року і в даний час шлюб носить формальний характер, тому позов підлягає задоволеню. На підставі ст.ст. 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що 20 березня 1999 року вона з відповідачем уклала шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 144. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинили, як єдина родина не існують, сімейних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Основною причиною розпаду сім'ї стали різні погляди на подружнє життя та ведення домашнього господарства, витрачання коштів, втрата взаєморозуміння та поваги один до одного. По багатьом питанням стосовно сім'ї, спільної мови або компромісів, щодо їх вирішення вони не знаходили. Бажання надалі жити однією родиною, вони не мають. На даний період часу спору про розподіл майна між подружжям не має. Після розірвання шлюбу дитина залишається мешкати разом з нею. Просить позов задовольнити. Позивачка у судове засідання не з'явилася. Надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився. Надав суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав. Згідно зі ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У судовому засіданні було встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Подружні відносини припинили, як єдина родина не проживають. Основною причиною розпаду сім'ї стали різні погляди на подружнє життя та ведення домашнього господарства, втрата взаєморозуміння та поваги один до одного. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачкою. Спору про розподіл майна між подружжям не має. Позивачка вважає, що їхня сім'я розпалась остаточно. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що вона є власником будинку [ADDRESS]. У цьому будинку крім неї зареєстровані рідний брат покійного чоловіка позивачки - [PERSON], його дружина - [PERSON] та їх донька - [PERSON] Оскільки відповідачі не проживають в спірному будинку протягом 20 років, [PERSON] просить суд визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивачка у судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. [PERSON] у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти задоволення позову. [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких зазначають, що позовні вимоги визнають повністю, проти задоволення позову не заперечують. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки визнання відповідачем позову має безумовний характер, не суперечить вимогам закону, а також не порушує прав інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона зареєстрована та проживає у кімнаті [ADDRESS]. В цій кімнаті зареєстровані також її мати [PERSON] та її брат - [PERSON] [PERSON] та [PERSON] по теперішній час зареєстровані в цій кімнаті, однак вони у вказаній кімнаті не проживають більше шести місяців, не сплачують за комунальні послуги. Посилаючись на вище викладене, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: кімнатою [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили. Представник третьої особи не заперечував проти позову. Відповідно до ухвали суду введеться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Відповідно до Довідки ДП ЖЕД «Будівельник» за № 587 від 20.11.2013р., що міститься в матеріалах справи, у кімнаті [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], її матір - [PERSON] та її брат - [PERSON] Актом про не проживання від 20.11.2013р., затвердженим начальником ДП ЖЕД «Будівельник» встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в спірній кімнаті не проживають з квітня 2008р. по теперішній час. В судовому засіданні встановлено, що особистих речей відповідачів в кімнаті не має, вони не сплачують за комунальні послуги. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання відповідачів на протязі більш п'яти років. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнанні судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. Отже, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у кімнаті [ADDRESS], не проживають понад 6 місяців без поважних причин. Таким чином, дослідивши усі докази та оцінивши їх у сукупності, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації, у житловому будинку [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивачка вказує, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 29.04.1987 року №78 позивачка є власником 1/2 частки житлового будинку за адресою [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований відповідач, який є колишнім чоловіком її дочки [PERSON] Шлюб між дочкою позивачки та відповідачем розірвано у 2010 році та вже більше двох років він не проживає за вказаною адресою та не приймає участі у витратах на утримання будинку. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. За таких обставин судом ухвалюється заочне рішення, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] належить позивачці на праві приватної власності. Встановлено, що згідно акта обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 25 листопада 2013 року, [PERSON] з грудня 2011 року за адресою по [ADDRESS] не проживає. Вказані обставини підтверджуються: паспортними даними позивачки; актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 25 листопада 2013 року; довідкою про склад сім'ї від 25.02.2013р. № 354; свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 29.04.1987 року №78. Згідно ч. 2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст.ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у цьому будинку. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Щодо зняття з реєстрації місця проживання [PERSON], то чинним законодавством визначено позасудовий порядок вирішення питання щодо зняття з реєстрації осіб, відносно яких є рішення суду про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial