Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

У липні 2020 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування позову зазначила, що вищевказана квартира належить на праві власності в рівних частках їй та [PERSON] . Спірна квартира складається з чотирьох ізольованих жилих кімнат площею 11,9 кв.м., 12, 0 кв.м., 11,9 кв.м. та 18,1 кв.м. Після смерті матері у позивача з [PERSON] почали виникати конфлікти з приводу володіння та користування квартирою, здійснення витрат на її утримання та сплату житлово-комунальних послуг, які мирним шляхом вирішити неможливо. Будь-які спроби врегулювати конфлікт щодо користування квартирою виявилися марними, в зв`язку з чим, позивач просить встановити порядок користування квартирою, відповідно до якого виділити їй в користування кімнату площею 11, 9 кв.м. з лоджією та кімнату площею 12,0 кв.м. з лоджією, відповідачу- кімнату площею 18,1 кв.м. з лоджією та кімнату площею 11,9 кв.м., а місця загального користування залишити у спільному користуванні співвласників. Позивач та представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтрималаи, просили позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача, позовні вимоги в частині встановлення порядку користування квартирою визнали, щодо вимог про розподіл особових рахунків заперечували, посилаючись на те, що позивач в подільшому може відчужити належну їй частину квартири без їхньої згоди. Вислухавши пояснення учасників процессу, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Спірним жилим приміщенням є чотирьох кімнатна квартира [ADDRESS] , яка належить на праві спільної часткової власності в рівних частках позивачу [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності. (а.с. 13-17). Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] - з одного боку, та відповідачем [PERSON] - з іншого, існує спір з приводу користування квартирою, що визнається сторонами. При вирішенні цього спору суд керується нормами цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, проголошують його непорушність та встановлюють способи здійснення права спільної часткової власності. Так, за приписом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 цього Кодексу, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до положень статті 358 цього Кодексу право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміще ння із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, а конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають їм домовитися про порядок користування квартирою. Частки співвласників у квартирі є рівними і на одержання грошової компенсації їх вартості сторони наразі не погоджуються. Відтак з огляду на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального закону суд дійшов висновку, що вирішити існуючий спір можливо лише шляхом встановлення конкретного порядку користування квартирою. Згідно технічного паспорту спірна квартира складається з чотирьох ізольованих житлових кімнат площею 11,9 кв.м., 12,0 кв.м., 11,9 кв.м. та 18,1 кв.м. та місць загального користування: кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору. Квартира обладнана трьома лоджіями, виходи на які здійснюються з кімнати площею площею 11,9 кв.м., 12,0 кв.м. та кімнати площею 18,1 кв.м. (а.с. 18). Жила площа квартири складає 53,9 кв.м., а отже на кожного з співвласників припадає в користування по 26,95 кв.м. жилої площі. Враховуючи те, що відповідач не заперечував проти заявленного позивачем встановленого порядку користування квартирою, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, оскільки відповідають вимогам закону, частці у спільному майні та такий встановлений порядок не призведе до порушення житлових прав співвласників квартири. Разом з тим, в задоводенні вимог щодо розподілу особових рахунків слід відмовити, оскільки рішення суду про встановлення порядку користування квартирою, після набрання ним законної сили, є підставою для звернення до комунального підприємства, який є балансоутримувачем житлового будинку, для вчинення таких дій в межах компетенції останнього.

Outcome: partial