Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що 15 листопада 2012 року вона уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського управління юстиції у Дніпропетровській області. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. 13 липня 2015 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами було розірвано. Позивачка самостійно, власними силами забезпечує, доглядає та виховує малолітнього сина. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, тому позивачка звернулася до суду та просить стягнути на її користь кошти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на користь позивачки кошти на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач надала суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач надав суду заяву, в якій позов підтримав та просив розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 15 листопада 2012 року уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського управління юстиції у Дніпропетровській області. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Вирішуючи питання про обґрунтованість позову, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 180, 183 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а розмір щомісячних аліментів визначається судом і в жодному разі не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються починаючи від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших утриманців, стан здоровя та матеріальне становище дитини. Відповідно ст. ст. 183, 184 СК України аліменти присуджуються, як правило, у частці від доходу батьків, проте якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити їхній розмір у твердій сумі. Відповідно до ч. 6 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Враховуючи, що відповідач позов визнав повністю та проти його задоволення не заперечував, а також те, що малолітня дитина [PERSON] є його сином, у звязку з чим останній зобовязаний брати участь в її утриманні, суд приходить до необхідності позов задовольнити. Оскільки позивачка від сплати судового збору звільнена, на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved