Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] вернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що з рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.12.2015 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., щомісячно, з 31.08.2015 року до [INFO]. Посилаючись на те, що вибір способу стягнення аліментів віднесено до права того з батьків, з ким проживає дитина, та з моменту винесення рішення про стягнення аліментів пройшло майже три роки і рівень життя за цей час та матеріальне становище змінились, та сума аліментів, яку сплачує відповідач є не достатньою для забезпечення дитини , просила змінити спосіб стягнення аліментів на ? частину від усіх видів заробітків (доходів) відповідача , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка, її представник вимоги підтримали, просили задовольнити, пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідач може приховати свої доходи та надавати аліменти на утримання дитини в більшому розмірі. Відповідач своїм правом подачі відзиву не скористався. В судовому засіданні позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Пояснив, що він офіційно не працює , його дохід нерегулярний, та на даний період йому допомагає коштами його повнолітній син, а тому підстави для зміни способу стягнення з нього аліментів відсутні. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Суд встановив, що сторони в справі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] ( а.с. 7 на звороті), який проживає з позивачкою ( а.с. 5) . Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 грудня 2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на дитину в розмірі 1000,00 грн., щомісячно, починаючи з 31 серпня 2015 року, і до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] ( а.с. 3). Рішення набрало законної сили, сторонами не оскаржувалося, та судом 14.12.2015 року було видано виконавчий лист ( а.с. 4). В суді з»ясовано, що заборгованість по аліментам відсутня. Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів позивач визначила способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу батька. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому, право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років до 18 років, який з 01 січня 2018 року по 30 червня 2018 року становив 1860 ,00 грн., а з 1 липня по 30 листопада 2018 року - 1944 ,00 грн., з 1 грудня 2018 року - 2 027,00 грн. , на одну особу в розрахунку на місяць, який і визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. При цьому, ч.1 ст.141 СК України встановлюється рівність прав та обов'язків обох батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістомст.18 Конвенції про захист прав дитини,прийнятої резолюцією 44/25Генеральної Асамблеї ООН від 20листопада 1989 р.та ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XIIвід 27лютого 1991 р., суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як пояснив відповідач, він офіційно не працює , його дохід нерегулярний, та на даний період йому допомагає коштами його повнолітній син . В свою чергу, позивачка пояснила, що у неї офіційно заробітна плата близько 5000,00 грн. Встановивши, що зміна способу аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов'язком, та може бути застосована при наявності відповідних обставин для цього, та що з грудня 2015 року , коли рішенням суду стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі, та на теперішній час позивачем будь-яких доказів зміни у майновому, сімейному стані, стані здоров»я платника аліментів, дитини, або своєму , суду не надавала, на такі обставини не посилалась, а відповідач офіційно не працює та має нерегулярний дохід, суд вважає, що відсутні підстави для зміни способу стягнення аліментів, оскільки відсутні об»єктивні для цього підстави. Крім того, розмір стягнутих аліментів на день винесення рішення перевищує їх мінімальний, визначений ч. 2 ст. 182 СК України. Таким чином, позов є безпідставним та необґрунтованим, а відтак у його задоволенні слід відмовити. Судові витрати в справі компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed