Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду із зазначеними вимогами мотивуючи їх тим, що 20.01.2015 між нею та відповідачем укладено договір фінансового лізингу №00722 про надання позивачці в лізинг транспортного засобу (трактор) МТЗ КИЙ 440 вартістю 122 900 грн. Згідно з умовами договору позивачка зобов'язалася сплатити на рахунок відповідача авансовий платіж (50% вартості предмета лізингу) та додатків до нього №1 та №2. Додатковою угодою до договору про зміну марки/ моделі предмету лізингу - ТЗ на трактор ХТЗ 3512 та його вартості на загальну суму 220 00 грн. Посилаючись на те, що незважаючи на виконання нею своїх обов'язків за договором, предмет лізингу їй не надано, при укладанні договору фінансового лізингу представники відповідача ввели її в оману щодо умов та правової природи даного зобов'язання, позивачка просила суд визнати вказаний правочин недійсним та застосувати наслідки його недійсності шляхом стягнення з відповідача грошової суми в розмірі 131 409 грн. переданої за договором, стягнути 4200 грн. матеріальної шкоди та зобов'язати її повернути відповідачу предмет лізингу. У судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пославшись на безпідставність вимог позивачки. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог. Судом встановлено, що 20.01.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір фінансового лізингу №000722 про надання позивачці в лізинг транспортного засобу (трактор) МТЗ КИЙ 440 вартістю 122 900 грн. Згідно з умовами договору позивачка зобов'язалася сплатити на рахунок відповідача авансовий платіж (50% вартості предмета лізингу) та додатків до нього №1 та №2. Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов договору позивачка сплатила авансовий внесок, що підтверджується копіює квитанції (а.с. 6). 25.03.2015 берез між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до договору фінансового лізингу №00722 від 20.01.2015 про зміну марки/ моделі предмету лізингу - ТЗ на трактор ХТЗ 3512 та його вартості на загальну суму 220 00 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивачка посилається на те, що оскільки при укладанні даного договору вона була введений в оману працівниками відповідача щодо умов договору, його природи, та предмету договору, вказаний правочин підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 230 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин вважається недійсним. Крім того, відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п.20 постанови від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», на відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, заявляючи вимоги про визнання договору недійсним як такого, що був укладений під впливом обману, позивачка не надала суду достатніх доказів того, що в момент вчинення вказаного правочину представники відповідача навмисно ввели її в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, при укладанні даного договору позивачка була ознайомлена з його змістом та погодилася з умовами зобов'язання, про що свідчить відповідний підпис позивачки на кожній сторінці договору. Посилання позивачки на те, що при укладенні договору сторонами не було досягнуто всіх істотних його умов щодо предмета договору не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки дана обставина не є підставою для визнання у порядку ст. 215 ЦК України договору недійсним на підставі ст. 230 ЦК України. Також не можуть бути прийняті судом до уваги посилання позивачки й на те, що при підписанні оспорюваного договору вона помилився щодо його дійсних умов, з огляду на те, що власна недбалість позивачки не може бути підставою для визнання такого правочину недійсним. Таким чином в ході розгляду справи суду не було надано доказів, які б свідчили про порушення прав позивача з боку відповідача, вимоги про визнання договору недійсним задоволенню не підлягають. Оскільки вимоги про застосування наслідків недійсності договору та відшкодування моральної та матеріальної шкоди є похідними від вимоги про визнання даного договору недійсним, позов в цій частині також задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed