Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

У квітні 2020 року керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в інтересах держави в особі Головного Управління Держгеокадастру у Київській області з позовом до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Позовні вимоги прокурор обґрунтовував тим, що місцевою прокуратурою встановлено порушення вимог земельного законодавства під час надання земельної ділянки, розташованої в межах Горенської сільської ради. Так, при перевірці встановлено, що на підставі рішення 28 сесії 5 скликання Горенської сільської ради від 08.10.2009 року [PERSON] отримала державний акт (серія ЯЖ №939515) на право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,018 га, з кадастровим номером 3222482401:01:010:0256, що розташована по [ADDRESS] . За результатами проведення земельно-технічної експертизи, складено висновок експерта №21954/19-41 від 12.11.2019 року, яким встановлено, що фактичні межі земельної ділянки з кадастровим номером 3222482401:01:010:0256, що розташована по [ADDRESS] не відповідають межам, визначеним технічною документацією із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (приватизація) [PERSON] , виготовленої ТОВ «7-й Меридіан» в 2009 році та накладаються на землі загального користування, площа накладення становить 0,0200 га, а також, що межі земельної ділянки з кадастровим номером 3222482401:01:010:0256, що розташована по [ADDRESS] , визначені технічною документацією із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (приватизація) [PERSON] , виготовленої ТОВ «7-й Меридіан» в 2009 році накладаються на землі загального користування, площа накладення становить 0,0180 га. При цьому, згідно листа ДП «УкрНДІпроцивільсьбуд» №793 від 20.06.2011 року в кварталі садибної забудови, який знаходиться між [ADDRESS] , враховуючи вимоги санітарних норм та правил пожежної безпеки, повинен бути створений безперешкодний доступ шляхом будівництва під`їздів з твердим покриттям шириною не менше 3,5 м. Прокурор зазначає, що вказані докази свідчать про те, що Горенська сільська рада всупереч вимог законодавства передала у приватну власність землі загального користування, що вказує на перевищення передбачених законом повноважень. При цьому, позивач зазначає, що строки позовної давності на звернення до суду порушені ним з поважних причин, оскільки компетентні органи надавати відповіді на запити, які містили ухильні відповіді або відсутність матеріалів, при цьому про наявність порушення очевидно стало лише після отримання висновку земельно-технічної експертизи. Просив суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом; визнати незаконним та скасувати рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 28 сесії 5 скликання б/н від 08.10.2009 року «Про розгляд заяви [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] » на підставі якого [PERSON] отримала державний акт на право власності серії ЯЖ №939515 на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0180 га, з кадастровим номером 3222482401:01:010:0256, що розташована в [ADDRESS] ; визнати недійсним державний акт серії ЯЖ №939515 на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0180 га, з кадастровим номером 3222482401:01:010:0256, що розташована в [ADDRESS] ; витребувати у [PERSON] на користь територіальної громади села ГоренкаКиєво-Святошинського району Київської області в особі Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0180 га, з кадастровим номером 3222482401:01:010:0256, що розташована в [ADDRESS] , а також стягнути з відповідачів судовий збір. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.04.2020 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження. 01.06.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідачки [PERSON] , в якому вона заперечувала проти позовних вимог та обґрунтовувала свої заперечення тим, що експерт у висновку посилається на те, що межі земельної ділянки були змінені після винесення та встановлення в натурі їх на місцевості, а тому підстави для визнання рішення сільської ради про передачу спірної земельної ділянки у власність відсутні. При цьому, вважає наданий у кості доказу висновок експерта неналежним доказом, оскільки він отриманий в рамках кримінального провадження. Також зазначає про те, що не вірно визначений позивач, оскільки ГУ Держгеокадастр не є власником земельної ділянки та не може звертатись до суду із позовними вимогами про витребування земельної ділянки. Крім іншого, також, вказує про те, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 20.10.2010 року по справі №22ц-6310/2010відмовлено у позові [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, державного акту на земельну ділянку, скасування кадастрового номеру, державної реєстрації, визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії. Предметом розгляду виказаної справи був той же предмет, що і справі, яка на даний час розглядається судом. Позивач головне управління Держгеокадастру, в інтересах якого звернувся прокурор до суду у даній справі приймав участь у справі у якості співвідповідача, а отже відповідач вважає, що твердження прокурора у позовній заяві на підставі якого останній просить поновити йому строк є безпідставними, а тому вважає, що суд повинен застосувати наслідки спливу строку позовної давності. 01.06.2020 року від відповідачки [PERSON] також надійшла заява про повернення позовної зави позивачу внаслідок зловживання процесуальними правами в порядку ст. 44 ЦПК України. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.06.2020 року залишено без задоволення клопотання відповідача [PERSON] про повернення позовної заяви позивачу та закриття провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.08.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. У судове засіданні представник Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 27.11.2020 до суду надійшла заява представника Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в які він просить розглядати справу без участі представника сільської ради, а рішення ухвалити відповідно до вимог чинного законодавства. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечувала з підстав викладених у відзиві, наголошувала на застосуванні наслідків пропуску строку позовної давності та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 28 сесії 5 скликання від 08.10.2009 року [PERSON] передано земельну ділянку безоплатну у приватну власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,018 га в [ADDRESS] ; доручено земельно-кадастровій організації виконати інвентаризацію та виготовити державний акт на право власності. 11.12.2009 року [PERSON] отримала державний акт (серія ЯЖ №939515)на право власності на земельну ділянку площею 0,018 га в [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за №010994703448, кадастровий номер земельної ділянки - 3222482401:01:010:0256. За результатами проведення земельно-технічної експертизи, проведеної на підставі постанови старшого слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП України в Київській облалсті капітана поліції Стеценко К.В. від 01.08.2019 року, складено висновок експерта №21954/19-41 від 12.11.2019 року, яким встановлено, що фактичні межі земельної ділянки з кадастровим номером 3222482401:01:010:0256, що розташована по [ADDRESS] не відповідають межам, визначеним технічною документацією із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (приватизація) [PERSON] , виготовленої ТОВ «7-й Меридіан» в 2009 році та накладаються на землі загального користування, площа накладення становить 0,0200 га, а також, що межі земельної ділянки з кадастровим номером 3222482401:01:010:0256, що розташована по [ADDRESS] , визначені технічною документацією із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (приватизація) [PERSON] , виготовленої ТОВ «7-й Меридіан» в 2009 році накладаються на землі загального користування, площа накладення становить 0,0180 га. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.10.2010 року по справі №2-1416/10 частково задоволено позоа [PERSON] до [PERSON] , Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області , Київської регіональної філії Центру державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах про скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку визнано незаконним та скасовано рішення Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 28 сесії 5 скликання від 08.10.2009 року [PERSON] передано земельну ділянку безоплатну у приватну власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,018 га в [ADDRESS] ; визнано недійсним та скасовано державний акт (серія ЯЖ №939515) на право власності на земельну ділянку площею 0,018 га в [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за №010994703448, кадастровий номер земельної ділянки - 3222482401:01:010:0256 та зобов`язано [PERSON] звільнити земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,018 га в [ADDRESS] (рілля) Горенської сільської ради . Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20.10.2010 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.10.2010 року по справі №2-1416/10 скасовано. Як вбачається, під час розгляду даної справи предметом дослідження судів при розгляді справи №2-1416/10 було законність передачі земельної ділянки у приватну власність [PERSON] , яка є предметом розгляду у даній справі. Під час розгляду справи №2-1416/10 року судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що 03.12.2009 року на 30 сесії Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області розглядався протест прокурора Києво-Святошинського району Київської області, яким встановлено, що [PERSON] отримала земельну ділянку площею 0,18 га з порушенням ст. 118 ЗК України. Під час розгляду протесту депутати обговорили питання, поставлене в протесті прокурора та відмовили у його задоволенні, вирішивши, що приватизація земельної ділянки відбулась законно. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивачу ще в 2009 році було відомо про наявність підстав, які на його думку могли би свідчити про порушення законодавства під час виділення спірної земельної ділянки [PERSON] , однак позивач з 2009 року не звертався до суду ані з позовом про оскарження рішення про надання земельної ділянки у приватну власність, ані щодо оскарження рішення про відмову у задоволенні протесту прокурора прокурора Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Дана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі за № 6-68цс15. При цьому відповідно до частин першої та п`ятої ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у справах № 6-152 від 29 жовтня 2014 року, № 6-17 цс 17 від 22 лютого 2017 року. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, зокрема, звертатися до суду з позовом (заявою, поданням). Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 № 907/238/15). Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі № 6-75цс15). Таким чином, прокурору Києво-Святошинського року з моменту оголошення протесту стало відомо про наявність підстав для звернення до суду, однак своїм правом позивач не скористався. Більше того, позивач, звертаючись до суду, діє в інтересах Головного Управління Держгеокадастру у Київській області, при цьому судом встановлено, що Київська обласна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», яка виконувала функції, покладені на даний час на Головне Управління Держгеокадастру в Київській області приймала участь у розгляді справи №21416/10 року у якості відповідача та була ознайомлена про наявність спірного питання відносно земельної ділянки з кадастровим номером 3000482401:01:010:0256. Тобто, прокуратура, починаючи з 2009 року, як єдина централізована система контролю, могла шляхом здійснення нагляду та перевірок отримати інформацію про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення, державного акту та вилучення такої ділянки. При цьому, позивачем не наведено жодної поважної причини, яка б перешкоджала або унеможливлювала здійснити таку перевірку, провести земельно-технічну експертизу та звернутись до суду без пропуску строку позовної давності. Разом з цим, не здійснення прокурором своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими органами місцевого самоврядування рішеннями та перевірки законності таких рішень, є ні чим іншим, як порушенням обов`язку прокуратури, який встановлено статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), а не підставою для поновлення пропущеного строку для звернення до суду. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 по справі №6-152цс14 та від 27.05.2014 у справі №3-23гс14 та у постановах ВГСУ від 02.03.2016 року у справі №922/2958/15, від 24.02.2016 у справі №922/3289/15. За таких обставин, суд вважає доведеними факт про те, що позивачу було відомо про наявність можливих порушень при прийнятті оскаржуваного рішення та факт об`єктивної його спроможності отримати докази таких порушень раніше, а не через 10 років з моменту ухвалення оскаржуваного рішення. Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідачем зазначалось про застосування наслідків спливу строку позовної давності, зокрема шляхом викладення своїх обґрунтувань у відзиві на позовну заяву, так і вказівкою на дану обставину під час судового розгляду справи. Суд зазначає, що прокуратурою, за умови належного виконання покладених на них державою функцій, повинно було і могло бути відомо про порушення права власності громади с. Горенка на землю з часу видачі державного акту на право власності на земельну ділянку. Перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області пред`явив позов в інтересах держави в квітні 2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності. А отже, позовні вимоги не підлягають до задоволення, з підстав спливу трьохрічного строку позовної давності. Відповідно до ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Змістом ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно вимог ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у заявлених позовних вимогах. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed