Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

У листопаді 2013 року КС «Глобинська» звернулась до суду з позовом, у якому зазначала, що 17.11.11 року між спілкою та [PERSON] було укладено кредитний договір №234, за умовами якого останнього було надано кредит для особистих потреб у сумі 3 000,00 грн., строком на 12 місяців, із сплатою 42% річних за користування кредитом. Цього ж дня, з метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, КС «Глобинська» укладено з [PERSON] договір поруки №234. Оскільки позичальник допустив неналежне виконання взятих на себе за кредитним договором зобов'язань щодо повернення коштів та сплати відсотків, позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по сумі неповернутого кредиту у сумі 1 994,06 грн. та заборгованість по відсоткам у сумі 1 018,32 грн. Заочним рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 19 грудня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь КС «Глобинська» заборгованість у сумі 3 012,38 грн. У решті позову відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь КС «Глобинська» витрати, понесені по сплаті судового збору у сумі 229,40 грн. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з поручителя з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і процесуального права та ухвалення у цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог спілки у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Місцевим судом вірно встановлено фактичні обставини укладення між КС «Глобинська» та [PERSON] кредитного договору №234 від 17.11.11 року, за умовами якого кредитною спілкою було надано позичальнику кредитні кошти у сумі 3 000,00 грн. зі сплатою 42% річних та кінцевим строком повернення коштів до 17.11.12 року. Для забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, цього ж дня між КС «Глобинська» та [PERSON] укладено договір поруки №234. Станом на 6.11.13 року заборгованість за кредитним договором №234 від 17.11.11 року по неповернутому кредиту становить 1 994,06 грн., по відсоткам - 1 018,32 грн. Задовольняючи позов частково, місцевий суд вірно виходив з того, що позичальник допустив неналежне виконання умов кредитного договору та має заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку. Між тим, відмовляючи у частині заявлених до поручителя вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо спливу строку пред'явлення цієї вимоги, проте помилився з відрахування строку, коли припиняється порука, вказавши кінцевим строком виконання поручителем взятих на себе зобов'язань 17.11.12 року - дату виконання основного зобов'язання, що не в повній мірі відповідає положенням матеріального права, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною 4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Зобов'язання за кредитним договором №234 від 17.11.11 року, у відповідності до п. 3.1 кредитного договору, підлягало до виконання у строк до 16.11.12 року (а.с. 7). Таким чином, шестимісячний строк пред'явлення вимоги до [PERSON] сплинув 16.05.13 року. У свою чергу, кредитна спілка звернулась до суду з позовними вимогами до поручителя 7.11.13 року, тобто, після того, як зобов'язання [PERSON] за договором поруки припинились у силу п. 4 ст. 559 ЦПК України. Твердження апелянта, що зобов'язання за договором поруки забезпечуються до моменту повного виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не ґрунтується на законодавстві та прямо суперечить положенням ст. 559 ЦПК України, що визначає момент припинення поруки з дотриманням кредитором шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання для пред'явлення вимоги до поручителя. За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, що пред'являлися кредитною спілкою до поручителя, проте невірно визначив момент, з якого припиняється порука, а тому, рішення у цій частині підлягає зміні.

Outcome: partial