Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ У квітні 2021 року до суду звернулось ПАТ «Страхова група «ТАС» з позовом до [PERSON] про стягнення виплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначав, що 22 листопада 2019 року сталася порожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням громадянина [PERSON] . Під час цієї пригоди було заподіяно матеріальну шкоду автомобілю марки «Chevrolet», державний номерний знак [NUMBER] . На момент коли матеріальна шкода була спричинена, діяв договір Обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AO5391331 від 07 травня 2019 року, укладеного ПАТ «Страхова група «ТАС» з власником автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , на пільгових умовах, з лiмiтом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в сумі 100000 грн. та з розміром франшизи 1000 грн. Вказав, що постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 грудня 2019 року у справі № 3/537/1313/2019, яка набрала законної сили 09 січня 2020 року відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного порушення передбаченого ст. 124 КУпАП (порушен учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодж транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів дорожніх споруд чи іншого майна). Позивач, відповідно до умов полісу №АО5391331 від 07 травня 2019 року, в межах ліміту, з урахуванням франшизи, здійснив виплату страхового відшкодування за власнику автомобіля марки «Chevrolet», державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 26994 грн. 25 коп. Оскільки цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована на пільгових умовах (пенсійне посвідчення [NUMBER] від 09 квітня 2009 року видане на ім`я [PERSON] /страхувальник), а на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди за кермом автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] знаходився громадянин [PERSON] /відповідач, чим порушено п.13.2.ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач порушив умови Полісу обов`язкового страхування, тому зобов`язаний компенсувати Позивачу 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі (12 997, 13 грн. + 13 997,12 грн.) х 50% /100 = 13497 грн. 13 коп. Зазначив, що добровільно відшкодувати заподіяний збиток відповідач не бажає.\~ Просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Страхова група «ТАС» суму страхового відшкодування у розмірі 13497 грн. 13 коп. та кошти в рахунок повернення судового збору в розмірі 2270 грн. Ухвалою судді\~від 31\~травня 2021\~року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, залучено сторони до участі у справі та третіх осіб. Ухвалою суду від 02 вересня 2021 року постановлено провести заочний розгляд справи. У судове засідання представник позивача ПАТ «Страхова група «ТАС» не прибув, просив справу розглянути за відсутності представника позивача, позов підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що зазначив у письмовій заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] у судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Судом достовірно встановлено, що постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 грудня 2019 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного порушення передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. в дохід держави. З вказаної постанови постає, що 22 листопада 2019 року сталася порожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням громадянина [PERSON] . Під час цієї пригоди було заподіяно матеріальну шкоду автомобілю марки «Chevrolet», державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суд звертає увагу учасників справи, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, а у випадку передбаченого ч. 6 ст. 82 ЦПК України іншими процесуальними документами щодо обставин місця та часу події, вчинення відповідних дій відповідною особою, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Крім того, преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. З огляду на викладене та відповідно до положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України суд не піддає сумніву та повторному встановленню і доказуванню обставини, встановлених постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 грудня 2019 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до якої відповідача. [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП за обставин та місця вчинення проступку. Крім того, суд враховує, що відповідач не надав жодних належних і допустимих доказів на спростування вини у вчиненні ДТП. Отже, з огляду на викладене, вина відповідача [PERSON] у скоєній дорожньо-транспортній пригоді є доведеною. Шкода життю і здоров`ю водіям учасникам ДТП та/або іншим фізичним особам заподіяна не була. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №15-D/62/2 від 26.12.2019 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER] складає 31418 грн. 91 коп., у тому числі 3424 грн. 65 коп. ПДВ на вартість матеріалів та складових. З матеріалів справи вбачається, що 07 травня 2019 року між ПАТ «Страхова група «ТАС» та власником автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , на пільгових умовах, було укладено поліс Обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AO5391331 з лiмiтом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в сумі 100000 грн. та з розміром франшизи 1000 грн. Даний поліс був чинним на момент вчинення ДТП (а.с.7). 22.01.2020 року третьої особою [PERSON] було подано заяву до ПАТ «Страхова група «ТАС» заяву про відшкодування заподіяної шкоди (а.с.19). Відповідно до платіжних доручень №77745 від 05.02.2020 року та № 84259 від 04 березня 2020 року 2017 року [PERSON] було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 12997 грн. 13 коп. та 13997 грн. 12 коп. відповідно за шкоду заподіяну в результаті ДТП (а.с. 23). Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Отже на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON] правомірно користувався транспортним засобом «Chevrolet», державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розглядами судами цивільних справ про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1997 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов. У ч. 1 ст. 1191 ЦК України зазначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то [PERSON] , як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду. Відповідач [PERSON] не подав належні і допустимі докази на спростування позову. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, у тому числі щодо стягнення коштів у повернення сплаченого судового збору в розмірі 2270 грн. Даний позов розглянуто в межах заявлених ПАТ «Страхова група «ТАС» вимог.

Outcome: approved