Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

У листопаді 2013 р. директор Юридичної фірми «КейС» (далі - Ю.Ф. «Кейс») звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.05.2011 р. задоволено позовні вимоги Ю.Ф. «Кейс» до [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 9 570 грн., суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 3 271,41 грн. та штрафу в розмірі 4785 грн., яке станом на листопад 2013 р. виконано лише в загальній сумі 2 569,56 грн., залишок складає 28 636,19 грн. Оскільки рішення суду не виконано, грошові зобов'язання відповідачем не виконано, просить стягнути з останнього за період з 05.05.2011 р. по 05.11.2013 р.: інфляційні витрати в сумі 1 309,48 грн., три відсотки річних в сумі 2 267,56 грн. та упущену вигоду - доходи, які б він міг отримати від розміщення вказаних грошових коштів на депозитних рахунках у банках України в сумі 5 469,77 грн. У судове засідання 11.03.2014 р. позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.29). Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України, про причину неприбуття не повідомив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача (а.с.27). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.05.2011 р. задоволено позовні вимоги Ю.Ф. «Кейс» до [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 9 570 грн., суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 13 701,03 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 3 271,41 грн. та штрафу в розмірі 4 785 грн. (а.с.6-9). Рішення набрало законної сили 20.07.2011 р. (а.с.28). Згідно даним, наданим позивачем, відповідачем в рахунок погашення заборгованості сплачено: 19.01.2012 р. - 163,3 грн., 21.02.2012 р. - 170,75 грн., 19.03.2012 р. - 164,79 грн., 23.04.2012 р. - 164,79 грн., 22.05.2012 р. - 270,94 грн., 22.06.2012 р. - 196,39 грн., 18.07.2012 р. - 196,39 грн., 20.08.2012 р. - 199,37 грн., 25.09.2012 р. - 200 грн., 19.10.2012 р. - 165,16 грн., 20.11.2012 р. - 200 грн., 21.12.2012 р. - 199,37 грн., 21.01.2013 р. - 155,62 грн., 19.04.2013 р. - 122,69 грн., а усього - 2 569,56 грн. (а.с.10). За положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог закону. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За ч.2 ст. 625 ЦК України кредитор має право на отримання боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також трьох відсотків річних від простроченої суми. Наявність судового рішення про стягнення боргу та передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України грошових сум за інші періоди невиконання боржником зобов'язання за відсутності реального повного виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином, а тому в разі невиконання боржником грошового зобов'язання й після ухвалення рішення про повернення боргу вимоги позивача про стягнення з боржника відсотків за користування грошовими коштами із застосуванням до нього відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України є правомірними, як є і правомірними вимоги щодо стягнення інфляційних витрат від знецінення неповернутих коштів за час до виконання рішення суду про стягнення суми. Разом з цим, не може суд погодитись із розрахунком позивача (а.с.10). Так, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.05.2011 р. з відповідача на користь позивача стягнено, зокрема, суму боргу в розмірі 9 570 грн. та суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 13 701,03 грн., а не самі інфляційні збитки, які з вирахуванням самої суми боргу будуть складати 4 131,03 грн. (13 701,03 - 9 570 грн.). Отже, інфляційні витрати слід розраховувати з суми 21 757,44 грн.(9 570 грн. + 4 131,03 грн. + 3 271,41 грн. + 4 785 грн.), а не з суми 31 327,44 грн., і не з дати ухвалення рішення - 05.05.2011 р., а з дати набрання ним чинності - 20.07.2011 р. При цьому, у виконання рекомендацій Верховного Суду України вважається, що якщо суму внесено за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, вона індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця (лист ВСУ від 03.04.1997 р. № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ»). Сума індексації грошових сум визначається як результат множення грошової суми, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Виходячи з розрахунків суду, інфляційні витрати складають 432,39 грн.: 100,1х100,1х100,2х100.2=100.60; 100.60 х 21 757,44/100=21 887,98 грн.; 21 887,98 - 21757,44 грн.=130,54 грн. (за вересень 2011 р.- січень 2012 р.); - 21 594,14 грн. х 100.2/100 =21 637,32 грн. (43,18 грн. - за лютий 2012); - 21 423,39 грн. х 100,3/100= 21 487,66 грн. (64,27 грн. - за березень 2012 р.); - 20 230,72 грн. х 100,1/100= 20 250,95 грн.(20,22 грн. - за квітень-вересень 2012 р.); - 19 665,56 грн. х 100,2/100= 19 704,89 грн. (39,32 грн. - за жовтень-грудень 2012 р.); - 19 466,19 грн. х 100,2/100= 19 505,12 грн. (38,93 грн. - за січень 2013 р.); - 19 187,88 грн. х 100,1/100= 19 207,06 грн. (19,18 грн. - за лютий- травень 2013 р.); - 19 187,88 грн. х 100,4/100= 19 264,63 грн. (76,75 грн. - за червень-жовтень 2013 р.). Застосування норми ст. 625 ЦК України в частині нарахування трьох відсотків річних, на думку суду, має бути застосована тільки до самої суми боргу - 9 570 грн. Три відсотки річних за період з 20.07.2011 р. по 05.11.2013 р. складає 659,47 грн. ((35 -річних, 0,25 - у місяць, 0,0083 - в день) з 20.07.11 р. по 19.07.2013 р. (2 роки) - 574,20 грн.; з 20.07.2013 по 19.10.2013 р. (3місяці) - 71,77 грн.; з 20.10.2013 р. по 05.11.2013 р. (12 + 5 днів)- 13.50 грн.). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частина 2 ст. 623 ЦК України покладає на кредитора обов'язок по доказуванню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, а ч. 4 цієї норми передбачає, що при визначенні розміру неодержаних доходів необхідно враховувати заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Як роз'яснено у п.11 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких виходив суд при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення упущеної вигоди через недоведеність вказаної вимоги, оскільки позивачем не надано доказів про намір зробити вклад депозитних коштів і отримати реальну можливість одержати доходи за рахунок цих коштів. На підставі викладеного, оскільки відповідач свої зобов'язання щодо повернення грошової суми в повному обсязі не виконав, з останнього на користь позивача, з урахуванням сплачених сум, за період з 20.07.2011 р. по 05.11.2013 р. підлягають стягненню: інфляційні збитки в розмірі 432,39 грн. та три відсотки річних в сумі 659,47 грн. Судові витрати, за правилами ст.88 ЦПК України, стягуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (а.с.1, 17). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial