Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 23.09.2011 між сторонами виникли договірні відносини щодо отримання відповідачкою кредиту у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка отримала кредитні кошти, але не виконує зобовязань з його повернення в результаті чого станом на 31.10.2016 виникла заборгованість в розмірі 13 258,54 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 297,55 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 8 803,44 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 050,00 грн. та штрафів в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та в розмірі 607,55 грн. (процентна складова). Просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість за кредитним договором та сплачені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, заявою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути без участі представника позивача. Відповідачка в судове засідання не зявилася, письмово заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог через неправомірне підвищення процентної ставки, неправильність розрахунку в частині процентів, неправомірне нарахування комісії та штрафу. Також просила застосувати до вказаних правовідносин в частині стягнення штрафу позовну давність. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] 23.09.2011 звернулася до позивача з заявою, в якій просила надати послуги, а саме платіжну картку кредитка «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом 300 грн., з базовою відсотковою ставкою 2,5 % у місяць. У своїй заяві відповідачка підтвердила, що ознайомлена і згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банка. Відповідачка погодилася з тим, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банка є договором між сторонами про надання банківських послуг. Відповідно до положень ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Як вбачається з Умов та Правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010256, банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9 договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови (п. 1.1.3.2.3); зміни в Умови і Правила надання банківських послуг вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку у випадках не заборонених діючим законодавством України (п. 1.1.6.1); зміни внесені в умови і правила діють з моменту їх публікації на сайті, але не пізніше підтвердження змін діями клієнта по користуванню послугами банка (п. 1.1.6.4); строк позовної давності щодо вимог банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагород, неустойки пені, штрафів, витрат банку складає 50 років (п. 1.1.7.31); клієнт дає свою згоду, на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (п. 2.1.1.2.3); позичальник зобовязується погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах передбачених вказаним договором (п. 2.1.1.5.5); у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банка виконати зобовязання по поверненню кредиту (в т.ч. простроченого кредиту та овердрафта), сплату винагород банку (п. 2.1.1.5.6); банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому чи у визначеній банком частці у випадку невиконання держателем своїх боргових чи інших зобовязань за цим договором (п. 2.1.1.12.10); при порушенні клієнтом строкових платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором понад 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від ціни позову (п. 2.1.1.7.6); договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк (п. 1.1.7.12); у випадку виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобовязання передбачені пп. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов і правил клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується як ПЕНЯ = базова процентна ставка по договору / 30 (нараховується за кожен день прострочки кредита) + 50 грн. (єдиноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту (п. 2.1.1.12.6.1). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем станом на 31.10.2016 заборгованість відповідачки перед позивачем складає 13 258,54 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 297,55 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 8 803,44 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 050,00 грн. та штрафів в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та в розмірі 607,55 грн. (процентна складова). Суд не може погодитись з вказаним розрахунком наданим позивачем в повному обсязі, виходячи з наступного. Як вбачається з ч. 2-3 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції яка діяла з початку 2009 року по 16 жовтня 2011 року (день набрання чинності Законом № 3795-VI від 22.09.2011) в т.ч. і в період затвердження Умов та Правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 і на час укладення кредитного договору з позивачкою), встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. За таких обставин положення Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку в частині права банку в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку є нікчемними, тобто недійсними в силу закону і не приймаються судом до уваги. Судом не може бути прийнята до уваги редакція ч. 1-4 ст. 1056-1 ЦК України після жовтня 2011 року згідно якої, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Оскільки у кредитному договорі [PERSON] не зазначено, що процентна ставка за ним є змінюваною, не відображений порядок її розрахунку, її елементи, формула, слід дійти висновку, що відсоткова ставка за вказаним договором є фіксованою. Також позивачем не надано суду доказів на підтвердження обізнаності відповідачки про підвищення процентної ставки. Крім того, з розрахунку позивача вбачається, що заборгованість відповідачки за тілом кредиту становить 297,55 грн., що відповідає розміру кредитного ліміту у 300 грн. Заборгованість з відсотків за користування кредитом станом на 14.12.2013 згідно розрахунку складала 1,92 грн., а за період з вказаної дати до 30.10.2016 банком нараховані відсотки, згідно розрахунку накопичувальним підсумком в розмірі 8 803,44 грн. Разом з тим, навіть якщо взяти максимальний розмір відсотків, згідно розрахунку банку, він складає 43,2 % річних або 3,6 % на місяць. Таким чином 300 грн. (заборгованості) х 35 місяців х 0,036 % = 378 грн., але ніяк не може складати понад 8 000,00 грн. Від правильного нарахування розміру відсотків залежить своєчасність погашення тіла кредиту, відсотків, порядок нарахування та погашення пені, штрафів, тощо та черговість погашення заборгованості за усіма вищевказаними видами платежів. З розрахунку заборгованості по кредиту наведеного у запереченнях відповідачки та долученого до матеріалів позову вбачається, що заборгованість за тілом кредиту складає 297,55 грн., заборгованість з відсотків виходячи з 30% річних складає 267,10 грн. За очевидної неправильності розрахунку банку та відсутності альтернативного розрахунку позивача суд бере за основу вищевказаний розрахунок. Суд не погоджується з доводами відповідачки наведеними у запереченнях про те, що сума 3 050,00 грн. є комісією, оскільки вона передбачена лише за зняття готівки, суд вважає вказана сума є пенею за порушення відповідачкою своїх зобовязань з погашення кредиту. Разом з тим, відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України у цивільній справі № 6-100цс14, за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені, відповідно до статті 253 ЦК України, обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Розмір збитків банку складає 297,55 грн. (заборгованість за тілом кредиту) + 267,10 грн. (заборгованість з відсотків) = 564,65 грн. Розмір неустойки складає пеня 3 050,00 грн., а також штраф в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 607,55 грн. (процентна складова) і більше ніж в 7 разів перевищує розмір збитків, а отже, суд вважає за необхідне скористатися своїм правом зменшити розмір неустойки до розміру збитків, тобто до 564,65 грн. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за строків платежів в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. У той самий час, п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору. Ураховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України викладеній в постанові № 6-2003цс15 від 21.10.2015, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. За таких обставин, суд вважає заявлений позивачем позов таким, що підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідачки на користь позивача заборгованості в розмірі 1 129,30 грн. з яких: 297,55 заборгованості за тілом кредиту, 267,10 грн. заборгованості зі сплати відсотків, 564,65 грн. пені. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, виходячи з суми 1 129,30 грн. Таким чином розмір судових витрат має складати 1 129,30 грн. (задоволені позовні вимоги) / 13 258,54 грн. (заявлені позовні вимоги) Х 1 378,00 грн. (сума сплаченого позивачем судового збору) = 95,71 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial