Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Позов мотивував тим, що він працює на ДП «Триліський спиртовий завод» з 23.09.2019 по сьогоднішній день на посаді тимчасово виконуючого обов`язки директора. З початку роботи на ПД «Триліський спиртовий завод» заробітна плата йому не виплачується з огляду на відсутність коштів передбачених для виплати заробітної плати. Тому, він змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд стягнути з ДП «Триліський спиртовий завод» на його користь заробітну плату в сумі 94491 грн. 00 коп. та компенсацію за невчасну виплату заробітної плати в розмірі 904 грн. 64 коп. за період з 01.09.2019 по 31.05.2020 р. включно. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2020 року у даній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Між тим, через канцелярію суду представником позивача - адвокатом Ковтун Е.О. подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника за наявними в судовій справі № 381/1621/20 матеріалами. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи судом вчасно та належним чином, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Частиною 2 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 2 ст.233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що з 23.09.2019 р. по сьогоднішній день працює на посаді тимчасово виконуючого обов`язки директора ДП «Триліський спиртовий завод». З початку роботи на підприємстві заробітна плата йому не виплачується з огляду на відсутність коштів передбачених для виплати заробітної плати. Тому, він просить суд стягнути з ДП «Триліський спиртовий завод» на його користь заробітну плату в сумі 94491 грн. 00 коп. та компенсацію за невчасну виплату заробітної плати в розмірі 904 грн. 64 коп. за період з 01.09.2019 по 31.05.2020 р. включно. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. За положеннями статті 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. На підтвердження своїх доводів позивачем [PERSON] було надано наказ №140-к Державного концерн спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн «Укрспирт») Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 вересня 2019 року про його призначення тимчасово виконуючим обов`язки директора ДП «Триліський спиртовий завод» з 24 вересня 2019 року по 21 жовтня 2019 року з посадовим окладом згідно штатного розпису. Як вбачається з запису у трудовій книжці [PERSON] серія [NUMBER] , то відповідно до наказу №140-к від 23.09.2019 р. позивача було призначено тимчасово виконуючим обов`язки директора ДП «Триліський спиртовий завод». Згідно із наданої позивачем [PERSON] довідки за №11-3 від червня 2020 року ДП «Триліський спиртовий завод» за підписом т.в.о. директора заводу [PERSON] , за ДП «Триліський спиртовий завод» станом на 01 червня 2020 року рахується борг по виплаті заробітної плати перед [PERSON] , який становить - 95396,64 грн.. Так, з вищевказаної довідки вбачається, що заборгованість із заробітної плати у ДП «Триліський спиртовий завод» перед [PERSON] виникла з вересня 2019 року по травень 2020 року. Оцінючи належність і допустимість єдиного наданого доказу позивачем - копії довідки про наявність заборгованності перед ним підприємства з виплати заробітної плати слід зазначити наступне. У відповідності до ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07 квітня 2003 року ДСТУ 4163-2003 відмітку про засвідчення копії документа складають із слів Згідно з оригіналом, назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Як вбачається по змісту довідки про заборгованність по заробітній платі №11-3, вона завірена підписом позивача із позначкою «копія вірна». Відтак, вимоги ст. 95 ЦПК України щодо письмових доказів позивачем дотримані не були з огляду на неправильність завірення копії довідки (потрібно «згідно з оригіналом»), відсутність дати засвідчення та повноважень посадової особи на вчинення таких дій. За таких обставин, суд не приймає цей доказ до уваги як такий, що обгрунтовує існування заборгованнності з виплати зарплати перед позивачем. Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» визначає також структуру заробітної плати: Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи, та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці (ч. 1 ст. 97 КЗпП України). Згідно положень ст. 97 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про плату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Відповідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про плату праці», мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. За умовами ст. 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Згідно ст.57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством. Відповідно до п.12 Методичних рекомендацій щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, підсумований облік робочого часу кожного працівника здійснюється за табелем виходів на роботу та затвердженим графіком роботи (змінності) за обліковий період. Облік робочого часу по кожному працівнику має провадитись наростаючим підсумком з початку встановленого облікового періоду. Загальна кількість надурочних годин за обліковий період визначається як різниця між фактично відпрацьованим часом і нормою годин за цей період. Проте, стороною позивача не було надано суду жодних доказів тарифних ставок, розміру окладу, доплат, надбавок, перебування останнього на робочому місці, дотримання графіку роботи і табелювання днів виходу його на роботу у спірний період. Більше того, стороною позивача не надано жодного доказу про призначення його як тимчасово виконуючого обов`язки директора ДП «Триліський спиртовий завод» після 21 жовтня 2019 року, та доказів того, що останній працює на вказаній посаді і на даний час, зважаючи на те, що його було призначено на цю посаду лише на період з 24 вересня 2019 року по 21 жовтня 2019 року (наказ №140-к Державного концерн спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн «Укрспирт») Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 вересня 2019 року). Відтак, копія довідки №11-3 про заборгованість по заробітній платі підприємства перед позивачем за період з вересня 2019 року по травень 2020 року суперечить вказаному періоду призначення позивача на посаду, а відтак є суперечливим доказам, що виключає можливість обґрунтування лише нею підстав для задоволення позову. Крім того, стороною позивача до матеріалів справи не надано доказів, з яких би вбачалося, що позивач має повноваження підписувати Довідки про стан заборгованості у ДП «Триліський спиртовий завод» із заробітної плати перед ним же самим при підпорядкуванні вказаного підприємства Державі в особі Міністерства Розвитку економіки. При цьому, судом враховано, що правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду від 11.02.2019 року у справі № 736/675/17, оплата праці не нижче рівня мінімальної заробітної плати не є безумовною гарантією та вимагає від працівника виконання норми праці. Також у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 р. у справі № 408/3267/17, від 10.10.2019 року у справі № 243/2071/18 зазначено правовий висновок про те, що сам по собі факт звільнення позивача не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. За наведених обставин вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому задоволенню не підлягають. Щодо позовної вимоги в частині стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 904,65 грн., то вона є похідною від позовної вимоги щодо стягнення заробітної плати, а отже, задоволенню також не підлягає. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення коштів заробітної плати та компенсації, суд не вбачає. Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: dismissed