Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

у липні 2020 року АТ «Альфа-Банк» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 363 715,90 грн, а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову зазначено, що 06.12.2018 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено угоду про надання особистого кредиту № 501092214, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 300 000,00 грн. В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 06.03.2020 року у нього наявна заборгованість перед позивачем, яка складається із: 228 989,60 грн. - строкова заборгованість, 51 883,39 грн. - прострочена заборгованість, 7 022,39 грн. - строкова заборгованість по нарахованих процентах та комісіях, 69 820,52 грн. - прострочена заборгованість по нарахованих процентах та комісіях, 6 000,00 грн - штрафи. З огляду на неналежне виконання відповідачем взятих зобов`язань, та наявність заборгованості, позивач звернувся до суду. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.08.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву на позовну заяв. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся за місцем проживання, судові повістки повернулись до суду без вручення в зв`язку з відсутністю адресата за даною адресою. В зв`язку з належним повідомленням відповідача в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України про місце і час розгляду справи та його повторною неявкою в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність . Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 06.12.2018 року за Акцептом пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту № 501092214 між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено Оферту на укладання угоди про надання кредиту № 501092214 від 06.12.2018 року, на підставі якого позивач надає відповідачу кредит у розмірі 300 000,00 грн., зі сплатою 13,99% річних на строк до 06.12.2022 року. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. В анкеті-заяві, Оферті на укладення Угоди про надання особистого кредиту № 501092214, Публічній пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов`язань та інші. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В той же час, суд бере до уваги правові висновки, наведені в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168 св 21) за змістом яких: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку від 04.07.2018 № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. В той же час, суд зауважує, що жодного належного доказу, який би свідчив про видачу кредиту та наявність заборгованості відповідача за кредитом, позивачем не надано, однак, надано лише розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем. За аналізу положень ч. 1 ст. 76, ст. 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України випливає те, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами не являється можливим, оскільки, як зазначалось вище, жодних первинних документів, які б свідчили про надання відповідачу кредиту, матеріали справи не містять. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Враховуючи викладене, за наявними в матеріалах справи письмовими доказами суд позбавлений можливості прийти до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки такі вимоги не були доведені позивачем належними і допустимими, достатніми доказами. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України та в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, не підлягають відшкодуванню відповідачем. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.4, 5, 77, 81, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed