Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] пред»явила до суду позов до Семенівської сільської ради, у якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON], [INFO], два місяці, з дня набрання рішенням чинності. В обґрунтування позову вказала, що [INFO] року померла її тітка - [PERSON], [INFO]. Яка за життя, згідно заповіту складного 07 жовтня 1999 року, все своє майно заповіла позивачці. 11 грудня 2009 року між позивачкою та померлою [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого померла передала у власність [PERSON] цілий житловий будинок [ADDRESS] Про існування у померлої ще якогось майна позивачка не знала. Про те, що у [PERSON] у власності є ще земельна ділянка вона дізналась лише 04 липня 2018 року. Коли позивачка звернулася до нотаріуса з тим щоб оформити право власності на вказану земельну ділянку їй було відмовлено у зв'язку з пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини. Сторони в судове засідання не з»явились, на адресу суду надіслали заяви у яких просять проводити розгляд справи у їх відсутності, позивачка позовні вимоги підтримала, представник відповідача - сільський голова Семенівської сільської Бердичівського району [PERSON], позов визнав, третя особа - приватний нотаріус Бердичівського районного нотаріального округу Вовк Г.А. проти задоволення позову не заперечила. Відповідно до вимог статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частини третьої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вимогами статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази, відповідно до статті 206 ЦПК України, суд приймає визнання представником відповідача позову, та задовольняє позов з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], яка за життя усе своє майно заповіла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копією заповіту від 07 жовтня 1999 року(а.с. 12, 18). Згідно договору довічного утримання від 11 грудня 2009 року, витягу з держаного реєстру правочинів, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, укладеного між [PERSON] та померлою [PERSON] посвідченого нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] на умовах вказаного договору довічного утримання передала у власність [PERSON] цілий житловий будинок [ADDRESS] З постанови нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори від 04 липня 2018 року від вбачається, що позивачка пропустила шестимісячний строк звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом(а.с. 21). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - земельна ділянка площею 1, 7394 га, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акта серії [NUMBER] від 05 вересня 2001 року(а.с. 19). Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні, що доводиться витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, заявою [PERSON] та вбачається з постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії(а.с. 20, 21). Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України, можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, суд вважає доведеними об'єктивні, непереборні, істотні труднощі через які позивачка своєчасно не прийняла спадщини. Крім того, суд не застосовує правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, виходячи з принципу справедливості цивільного судочинства, оскільки відповідач - орган місцевого самоврядування позов визнав і таке визнання позову не суперечить закону, та цим не будуть порушені нічиї права, враховуючи, що спадщина не визнана відумерлою та інші спадкоємці відсутні.

Outcome: approved