Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, в якому поставлено питання про стягнення з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №49.29/04260/06-ТК-001100100 від 03.11.2006 р. в розмірі 4277,73 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.11.2006 між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №49.29/04260/06-ТК-001100100, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3848,00грн., зі сплатою 24,00% річних за користування кредитом, строком з 03.11.2006 до 06.05.2008. Як зазначає позивач, зобов'язання в частині надання коштів відповідачу виконані в повному обсязі. В той же час, відповідач не виконує умов договору належним чином, у зв'язку з чим, має заборгованість за кредитом, яка, станом на 01.10.2014, в загальному розмірі складає 4277,73грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача оскільки в добровільному порядку кредит не погашається. В судове засідання представник позивача не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, просив у позовній заяві розглядати справу без його участі, позовні вимоги, підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином про місце, дату та час розгляду справи, надіслав до суду заперечення на позовну заяву з посиланням на пропущення позивачем трирічного строку позовної давності для звернення з позовом до суду, у зв'язку з чим просив застосувати строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України та відмовити у його задоволенні. У відповідності до вимог ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03.11.2006 між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 20.05.2013 та [PERSON] було укладено кредитний договір №49.29/04260/06-ТК-001100100, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 3847,63грн., зі сплатою 24,00% річних за користування кредитом, з остаточним терміном повернення кредиту та сплати процентів не пізніше ніж 06.05.2008 (а.с.4-7). Крім того встановлено, що 20.05.2013 між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) позивачу права вимоги, як існуючі, так і на майбутні, як наявні, так і умовні, у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, а також всі права вимоги ПАТ «Кредитпромбанк» до осіб, які надали забезпечення, за договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні ПАТ «Кредитпромбанк», щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов'язків за кредитними договорами та договорами забезпечення. Відповідно до витягу з Додатку №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 20.05.2013, ПАТ «Кредитпромбанк» відступив позивачу право вимоги за кредитним договором №49.29/04260/06-ТК-001100100, укладеним з відповідачем. Так, згідно із ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Водночас, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1,5 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов кредитного договору строк виконання зобов'язань по поверненню кредитних коштів встановлено 06.05.2008, а позивач звернувся із позовом до суду - 19.11.2014, тобто з пропуском строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України. Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України порушене право підлягає захисту, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності. Втім, позивачем не надано суду доказів наявності поважних причин, які б перешкоджали йому своєчасно та протягом трирічного строку звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Крім того, згідно з ч.1, 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Проте, в матеріалах справи відсутні належні докази сплати відповідачем, у період з 07.05.2008 по 19.11.2014, в рахунок погашення заборгованості, належних до сплати сум, передбачених п.2.1. та 2.1.1 кредитного договору. Крім цього, суд звертає увагу на те, що статтею 262 ЦК України встановлено, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Частиною 1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Про застосування наслідків спливу позовної давності заявлено стороною у спорі, що згідно ч.4 ст.267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності, як підставу для відмови у заявлених позовних вимогах. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed