Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулась до Харківського районного суду Харківської області із позовною заявою до Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, уточнивши її 11 вересня 2019 року, в якій просить суд: -визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, що знаходиться в Садовому товаристві «Гіппократ» під [NUMBER] на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, с.Українське, в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] ; -визнати за [PERSON] право власності на садовий будинок (загальна площа - 111,50 м 2) з надвірними прибудовами, що знаходиться за адресою: с.Українське, Садове товариство «Гіппократ», [NUMBER] , розміщений на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] ; -визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, що знаходиться в Садовому товаристві «Гіппократ» [NUMBER] на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, с.Українське, в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] . Короткий зміст позовних вимог В обґрунтування вимог позовної заяви (враховуючи уточнення 11 вересня 2019 року) [PERSON] зазначено, що рішенням виконавчого комітету Русько-Тишківської сільської ради народних депутатів №141 від 14.08.2001 [PERSON] було надано у приватну власність земельні ділянки [NUMBER] , [NUMBER] площею 0,105 га, розташовані на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, надану для ведення садівництва в садовому товаристві «Гіппократ» с.Українське. На земельній ділянці [NUMBER] було побудовано садовий будинок. [INFO] померла [PERSON] . У визначений законом шестимісячний строк донька померлої - [PERSON] , звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, як спадкоємець першої черги, тоді як чоловік померлої та одночасно батько позивача відмовився від прийняття спадщини на користь позивача. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмолено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на садовий будинок та земельну ділянку. З приводу набуття права на садовий будинок, позивач посилається на пункт 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 20013 №868, згідно якого документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садового) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. У зв`язку з чим, позивач наполягає, що будинок який збудований до 05 серпня 1992 року, навіть якщо самовільно, однак на земельній ділянці, яка перебуває у законному користуванні або у приватній власності, можливо визнати право власності в порядку спадкування на такий будинок за позивачем. Як вбачається з тексту додаткових пояснень до позовної заяви, які надійшли поштою до суду 08 січня 2020 року, позивач наполягає на тому, що згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Також позивачем зазначено, що наявність помилки, в результаті якої Державний акт про право власності на земельну ділянку не був внесений до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, може бути виправлено рішенням суду про визнання права власності на вказану земельну ділянку. Позиція відповідача з приводу вимог позову 09 грудня 2019 року від сільського голови Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області Сікаленко М.В. надійшов лист, в якому останній зазначає, що сільська рада вимоги позову визнає в повному обсязі. При цьому, зауважено, що рішення Виконкому Русько-Тишківської сільської Ради №141 від 14 серпня 2001 року було вилучено із земель запасу землі загальною площею 95,0175 га ріллі та передано у приватну власність земельні ділянки. Так, на підставі вказаного рішення 29 серпня 2001 року [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на земельні ділянки [NUMBER] , [NUMBER] площею 0,105 гектарів, що розташовані на території Русько-Тишківської сільської ради с/т «Гіппократ». Як вбачається з копії вказаного вище Державного акту, «акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1970». Проте, як згодом з`ясувалося, вказаний державний акт не зареєстрований в установленому порядку. Провини позивача не має в тому, що Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ІІ-ХР №041374 не був зареєстрований в Книзі реєстрації, оскільки перевірка факту реєстрації акту не входила до компетенції власника землі, а позивач не мала можливості знати про це. Недовіряти запису на Державному акт на право власності на земельну ділянку Серія ІІ-ХР №041374, про його реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю підстав на той час у позивача не було. Відтак, Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ХР «041374 на ім`я [PERSON] не було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю помилково. Процесуальні дії у справі На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2019 року позов [PERSON] залишено без руху, у зв`язку з недотриманням вимог статей 175, 177 ЦПК України. 01 серпня 2019 року позивачем надано на заяву про усунення недоліків визначених ухвалою суду від 19.07.2019. На підставі ухвали від 05 серпня 2019 року відкрито провадження у даній справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 11 вересня 2019 року позивачем уточнено вимоги позовної заяви. 09 грудня 2019 року від сільського голови Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області Сікаленко М.В. надійшов лист щодо визнання вимог позовної заяви. У відповідності до ухвали від 09 грудня 2019 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 08 січня 2020 року позивачем надано додаткові пояснення до позовної заяви. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Від позивача [PERSON] в матеріалах справи міститься заява, в якій остання просить суд проводити розгляд даної справи у її відсутність та підтримує позов в повному обсязі. Від представника відповідача - селищного голови Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області Сікаленко М. в матеріалах справи міститься заява про розгляд даної справи у відсутність представника сільської ради за наявними в матеріалах справи доказами. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини встановлені судом 29 серпня 2001 року [PERSON] на підставі рішення Виконкому Руськотишківської сільської Ради народних депутатів №141 від 14.08.2001 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,105 гектарів, яка розташована на території Руськотишківської сільської ради с/т «Гіппократ» [NUMBER], [NUMBER], для ведення садівництва (а.с.47, Т.1). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11 січня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції (а.с.46, Т.1). Як встановлено з листа державного нотаріуса Третьої харківської міської державної нотаріальної контори Лебедєвої Н.В. від 13.05.2020 №460/01-16, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка на день смерті проживала за адресою: [ADDRESS] , із заявою про прийняття спадщини звернулась лише [PERSON] . Більше ніхто із заявою про прийняття спадщини до держнотконтори не звертався. Спадкова справа №195/2010 (номер справи у Спадковому реєстрі 49334132) заведена 18 травня 2010 року (а.с. 122, Т.1). З копії постанови державного нотаріуса Третьої харківської міської державної нотаріальної контори Лебедєвої Н.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 липня 2019 року №1194/02-31 вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.55, Т.1), у зв`язку з тим, що: -стосовно садового будинку [NUMBER] з надвірними будівлями, розташованими в садовому товаристві «Гіппократ» в с.Українське Харківського району Харківської області - відсутні дані про те, що спадкодавець набула права власності на нього. Згідно довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 12.07.2019 №372 право власності на вказаний будинок ні за ким не зареєстроване; -з приводу земельних ділянок для ведення садівництва, що знаходяться на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, садове товариство «Гіппократ», ділянки [NUMBER] , [NUMBER] - відсутність кадастрових номерів земельних ділянок та невнесення відомостей до Державного земельного кадастру. У відповідності до інформації Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області вих.№02-18/836 від 05.09.2019 судом встановлено, що садовий (дачний) будинок [NUMBER] , що розташований в садовому товаристві «Гіппократ» в межах села Українське, на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області в погосподарській книзі Циркунівської сільської ради не значиться (а.с.76, Т.1). Згідно копії технічного паспорту на садовий будинок [NUMBER] в садовому товаристві «Гіппократ» с.Українське Харківського району Харківської області , виготовленого Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 04.06.2019 (а.с.48-54, Т.1), житловий будинок (основна частина) літ. «А-1», прибудова літ. «А2», тамбур літ. «а3», ганок літ. «а4», погріб літ. «а4», сарай літ. «Б1» побудовані 1990 року, а мансарда літ. «Мс» - у 1991 році. За інформацією Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області за вих.№1170 від 05.12.2019 встановлено, що земельні ділянки [NUMBER] , [NUMBER], що розташовані території Циркунівської сільської ради (колишня територія Русько-Тишківської сільської ради) с/т «Гіппократ», згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ІІ -ХР №041374 належать [PERSON] . Інформація щодо реєстрації Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ХР №041374 на ім`я [PERSON] в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю на даний час в Циркунівській сільській раді відсутня (а.с.86, Т.1). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 12 ЦПК України). Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). У відповідності до частини першої статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику суду як джерело права. Так, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» № 4909/04, § 58). Щодо положень про спадкування за законом Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом та за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У частині першій статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з положеннями статті 1257 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадщину у разі відсутність спадкоємців попередньої черги, усунення їх від спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Частиною першою статті 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частина третя цієї статті встановлює, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як встановлено з матеріалів справи, позивач є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Щодо вимоги про визнання права власності на земельні ділянки При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Оскільки рішення про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю ухвалено Радою народжених депутатів 14 серпня 2001 року, правовідносини набуття права на земельні ділянки врегульовано положеннями Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII, який втратив чинність 01 січня 2002 року, а також Законом України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII ( в редакції від 11.04.1995). У відповідності до статті 13 Закону України «Про власність» об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Згідно положень частин третьої та четвертої статті 6 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII (в редакції від 12 липня 2000 року) (далі - ЗК України № 561-XII) передбачено, що передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: 1) ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; 2) ведення особистого підсобного господарства; 3) будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу; 4) садівництва; 5) дачного і гаражного будівництва. Аналогічні положення закріплені і у статті 14 Закону України «Про власність». За частиною першою статті 17 ЗК України № 561-XII передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. У відповідності до частини першої статті 22 ЗК України № 561-XII право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України (частини перша та третя статті 23 ЗК України № 561-XII). У відповідності до пункту 1.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 (в редакції від 21.03.2000), право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державним актом: на право приватної власності на землю; на право колективної власності на землю; на право власності на землю; на право постійного користування землею. Пунктами 3.2 та 3.3 вказаної вище Інструкції передбачено, що державні акти на право власності на землю видаються міськими, селищними, сільськими радами, районними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями. Якщо рішення було прийнято обласною адміністрацією, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, то видача державного акта здійснюється районною державною адміністрацією.Державна реєстрація державних актів, що посвідчують право приватної власності на землю або право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) здійснюється районною, міською, селищною, сільською радою; договорів оренди - виконавчим органом міської, селищної, сільської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями; державних актів на право власності на землю - місцевими державними органами земельних ресурсів Держкомзему України. Як вбачається із пункту 3.5 приведеної вище Інструкції, державні акти, що посвідчують право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю або право постійного користування землею реєструються, відповідно, у: Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за формою згідно з додатком 1; Книзі реєстрації державних актів на право колективної власності на землю за формою згідно з додатком 2; Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за формою згідно з додатком 3; Книзі реєстрації державних актів на право постійного користування землею (громадянами) за формою згідно з додатком 4; Книзі реєстрації державних актів на право постійного користування землею (юридичними особами) за формою згідно з додатком 5. Відповідно до частини першої та другої статті 43 ЗК України № 561-XII права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом. Припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою чи її частиною може мати місце лише у випадках, передбачених статтями 27 і 28 цього Кодексу. З огляду на встановлені фактичні обставини у даній справі та приведені вище норми закону, судом не встановлено підстав, які б вказували, що права приватної власності на землю, набуте спадкодавцем на підставі державного акту серії ІІ-ХР №041374, припинено. Разом з тим, обставина відсутності в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, відповідного запису про реєстрацію акту, не свідчить, що право власності не було набуто, тоді як вказану ділянку передано спадкодавцю на підставі рішення Виконкому Русько-Тишківської сільської Ради народних депутатів №141 від 14 серпня 2001 року та в подальшому видано відповідний державний акт. Стосовно відсутності кадастрових номерів земельних ділянок, слід вказати, що за правилами частини четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умови, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Відповідно до пунктів 9, 10 Розділу VII Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» №3613-VI від 07 липня 2011 року до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачою державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Виходячи з обставин даної справи, виникнення права власності на земельні ділянки не залежить від державної реєстрації цього права в Державному земельному кадастрі, оскільки права спадкодавця, як власника зазначеного нерухомого майна, виникли на підставі законодавства, що діяло раніше та посвідчується Державним актом на право приватної власності на землю Серії ІІ-ХР №041374 від 29 серпня 2001 року. Державна реєстрація такого майна за новими правилами лише підтверджує (закріплює) право власності на нього. З врахуванням вищезазначеного, суд вважає, що невнесення спадкодавцем до Державного земельного кадастру земельних ділянок, набутих у власність у 2001 році, не позбавляє спадкоємця прав на таке майно та оформлення його за собою у відповідності з вимогами діючого законодавства. Щодо вимоги про визнання права власності на садовий будинок Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Відтак, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку. Так, особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку визначено статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною другою статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Технічна інвентаризація нерухомого майна в сільській місцевості почала проводитися згідно з Правилами державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056. Облік такого майна здійснювався виключно по погосподарським книгам сільських рад. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного садового будинку (1990 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Згідно з пунктом 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (була чинною до 13 грудня 1995 року), не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5 (втратила чинність 07.07.1994) та пункту 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 19 січня 1976 року № 1/5 (втратила чинність 02.12.2011), підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі повинно бути також зазначено: дані про склад будинку, розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР (вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5; вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 12.05.1985 № 5-24-26) і було обов`язковим. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини шоста статті 81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зважаючи на те, що спірний садовий будинок не був зареєстрований в погосподарській книзі, виходячи з приведених вище положень суд приходиться до висновку, що спадкодавець не набув права власності на спірну будівлю, спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. Висновки суду за результатами розгляду справи Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, здійснивши правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшли висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки судом встановлено, що позивач як спадкоємець за законом після смерті [PERSON] у встановлений законом строк звернулась із заявою про прийняття спадщини, проте у зв`язку із помилкою в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та невнесенням до Державного земельного кадастру вказаних земельних ділянок, позбавлена можливості оформити належним чином право власності на спадкове майно (земельні ділянки). Відтак, в частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки [NUMBER] , [NUMBER] в Садовому товаристві «Гіппократ» на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області (колишня територія Русько-Тишківської сільської ради), с.Українське, суд задовольняє вимоги виходячи з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є ефективний, оскільки спрямований на відновлення її прав на земельні ділянки, відповідає змісту відповідного права й характеру його обмеження Разом з тим, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог позову в частині визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на садовий будинок з надвірними прибудовами, що розташований в Садовому товаристві «Гіппократ», земельна ділянка [NUMBER] на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області (колишня територія Русько-Тишківської сільської ради), с.Українське, оскільки суду не надано доказів того, що спадкодавець набув права власності на спірну будівлю.

Outcome: partial