Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

У липні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 13.11.2010 р. між ним та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 13.11.2010р. Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbanr.ua складає договір про надання банківських послуг. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала. З урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 01.07.2019 р. має заборгованість 21 354,60 грн., з яких: 5 927,43 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5 095,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8 188,91 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 650,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500, 00грн. - штраф (фіксована частина); 993,08 грн. - штраф (процентна складова). 01.03.2021р. позивач звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, у якій вказав, що бажає зменшити розмір позовних вимог та стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 14 863, 14 грн. (10 909,55 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 10 909,55 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 953,50 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625), а також понесені позивачем судові витрати. У судові засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Однак в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача Савіхіної А.М., якою підписана і позовна заява, і заява про зменшення розміру позовних вимог, про розгляд справи без участі представника позивача. За таких підстав суд розглядає справу за відсутності представника позивача, за наявними у справі доказами. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Вовненко І.В. в судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову заперечують. В обгрунтування заперечень проти позову вказують на те, що у підписаній [PERSON] анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування простроченим тілом кредиту; нею також не підписувались надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. Крім того, відповідачка фактично отримала в борг від банку кредит на загальну суму 17 377, 05 грн., а фактично повернула банку коштів на загальну суму 25 806, 06 грн. З урахуванням того, що відповідачка не підписувала надані банком вище вказані Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, підписана нею анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, банк безпідставно спрямував частину із сплачених відповідачкою коштів на погашення відсотків. Вважають, що всі суми, що сплачувались відповідачкою на погашення заборгованості, слід зараховувати на погашення тілу кредиту. Розрахунок сум зроблений особисто відповідачкою на підставі її особового рахунку, у зв`язку з тим, що банк не реагував на прохання відповідачки надати такий розрахунок, не виконав і ухвалу суду про витребування доказів від 15.02.2021р. ( т.1а.с.216). Заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 3 953,50 грн. не підлягає стягненню у зв`язку з тим, що вимога про стягнення заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України не була заявлена у позовній заяві. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлено, що 13.11.2010 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 13.11.2010р. У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. До анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 13.11.2010р. банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «УніверсальнаCONTRACT», «Універсальна GOLD»та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 01.07.2019 р. становить 21 354,60 грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 5 927,43 грн.; заборгованості за простроченим тілом кредиту - 5 095,18 грн.; нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 8 188,91 грн. ; нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 650,00 грн; а також 500, 00грн. - штраф (фіксована частина) та 993,08 грн. - штраф (процентна складова). 01.03.2021 р. позивач звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, у якій вказав, що бажає зменшити розмір позовних вимог та стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 14 863, 14 грн. (10 909,55 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 10 909,55 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3953,50 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625), а також понесені позивачем судові витрати. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У анкеті-заяві від 13.11.2010 р. процентна ставка не зазначена, у тому численне міститься визначення домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом у разі порушення термінів виконання договірних зобов`язань (заборгованість за простроченим тілом кредиту). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ч.6 ст. 81 доказування не може грунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку не можна вважати складовою кредитного договору, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті- заяві, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17 провадження № 14-131цс19). За таких обставин суд вважає, що надані позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13.11.2010 р. шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, у тому числі і при порушенні термінів виконання договірних зобов`язань, а тому відсутні підстави для стягнення з[PERSON] заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 10909,55 грн. Згідно з п. 1.1.1.88. наданого позивачем Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті htpps://privatbank.ua/terms/ прострочений кредит - кредитні кошти, які були надані клієнту і не були повернуті Банку в термін, передбачений Договором. Згідно з п. 1.1.1.54. зазначеного Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку кредит - розмір коштів, що надаються Банком клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності та зворотності. Із вищевказаного можна зробити висновок про ідентичність понять «прострочений кредит» та «прострочене тіло кредиту». З п. 1.1.1.19. наданого позивачем Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку вбачається, що за користування простроченим кредитом власник платіжної картки оплачує банку винагороду відсотки. Стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту, тобто заборгованості за простроченим тілом кредиту передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку (п. 2.1.1.12.2.1. наданого позивачем Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку), які не є складовою кредитного договору, укладеного між сторонами. Також суд зауважує, що стягнення з відповідача разом із тілом кредиту заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі - 10905,18 гривень, правова природа якої позивачем не доведена, не можна визнати обґрунтованим. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язанняабо не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Судом встановлено, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 13.11.2010 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), отже, строк виконання зобов`язання за змістом частини другої статті 530 ЦК України визначається моментом пред`явлення вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, вимогу до позичальника щодо повернення кредиту АТ КБ «ПриватБанк» пред`явлено із поданням даного позову у липні 2019 року, тому посилання позивача на факт прострочення боржника по виконанню зобов`язання з повернення тіла кредиту станом на 01.07.2019 року є безпідставним. Крім того, заборгованість за тілом кредиту не може бути більшою за розмір фактично отриманої суми кредитних коштів 5000 грн., якими користувався відповідач. Відтак, підстав для стягнення з відповідача простроченого тіла кредиту у розмірі 10905, 18 гривень немає. За наведених обставин позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 10905,18 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають. Також у суду відсутні і правові підстави і для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту. Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту, суд виходить з наступного. Тіло кредиту - сума, яку фактично отримав в борг позичальник (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. справа № 342/180/17 провадження № 14-131цс19 а.7). Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за тілом кредиту вказана позивачем на підставі виконаних банком розрахунків заборгованості. Проте виконаний банком розрахунок заборгованості не є належним доказом, який б доводив обгрунтованість вимог позивача. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і є належним і допустимим доказом, який доводить обгрунтованість вимог позивача. Зазначені висновки співпадають з висновками Верховного Суду у постанові від 30 січня 2018 року (справа № 161/16891/15-ц провадження № 61-517св18). Відповідачка [PERSON] неодноразово зверталась до банку з проханням надати розрахунок сум, які вона фактично отримала в борг від банку і фактично повернула банку, зробленому на підставі наданого банком первинного документа - виписки з особового рахунку [PERSON] , однак жодної інформації банк так і не надав. Ухвалою суду про витребування доказів від 15.02.2021р. позивача зобов`язано надати суду письмові докази розрахунок грошових коштів, які [PERSON] фактично отримала в борг у банку (загальної суми тіла кредиту) і розрахунок загальної суми, які вона фактично повернула банку, відповідно до виписки з особового рахунку [PERSON] , проте зазначена ухвала суду так і не була виконана позивачем. У зв`язку із вищезазначеними обставинами відповідачка [PERSON] надала зроблений нею самостійно розрахунок таких сум відповідно до виписки з її особового рахунку. Банк не надав заперечень щодо наданих суду відповідачкою розрахунків. Суд, врахувавши виписку про рух коштів за рахунком, було здійснив розрахунки заборгованості на підставі наданих доказів. З наданого банком первинного документу - виписки з особового рахунку [PERSON] за період з 01.11.2010 до 23.03.2020, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їхнє розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається, що відповідачем [PERSON] фактично отримано в борг від банку та витрачено коштів на загальну суму 17 377 грн.05 коп., а фактично повернуто банку коштів на загальну суму 25 806 грн. 06 коп. Частину із сплачених коштів відповідачем [PERSON] позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків (згідно з наданим банком розрахунком заборгованості на 01.07.2019 погашено заборгованості по пені (штрафам), комісії 3733.95 грн., погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту 5721.13 грн.), між тим, анкета-заява від 13.11.2010 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків. За таких обставин всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах заборгованості за анкетою - заявою від 13.11.2010 року слід зараховувати на погашення тілу кредиту. З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку про відсутність заборгованості [PERSON] перед банком і за тілом кредиту. Вимога банку про стягнення заборгованості з [PERSON] за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 у розмірі 3953,59 грн., яка була заявлена у заяві позивача про зменшення розміру позовних вимог, не підлягає задоволенню з наступних підстав. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншоїс торони чи сторін договору. У частинах 1,3 ст.509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частинипершої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває,замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у своєму рішеннівід 11 липня 2013 року, ухваленому у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону Українивід 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасневиконаннягрошовихзобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору між [PERSON] , та ПАТ КБ «Приватбанк», останній дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. По-перше, із наданих суду доказів та зазначених вище мотивів неможливо зробити висновок, що між відповідачем та АТ КБ «Приватбанк» було досягнуто згоди про встановлення певного строку виконання зобов`язання зі сплати грошових коштів. Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі ст.625 ЦК України, оскільки вимоги ч.2 ст.625 ЦК України передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання у вигляді прострочки його виконання, а судом встановлено, що між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» відсутня домовленість про встановлення певного строку виконання зобов`язання. Окрім цього, згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. У ч.1 ст. 174 ЦПК України вказано, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. У частині 2 цієї статті зазначається, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Незважаючи на те, що позивач надав назву своїй заяві «про зменшення розміру позовних вимог», банк фактично змінив і підстави позову у частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, у розмірі 3 953,59 грн. Так, у заяві про зменшення розміру позовних вимог від 01.03.2021 р. банк вказав, що бажає стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 14 863,14 грн., в т. ч. 3 953,59 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625,хоча у позовній заяві про стягнення заборгованості від 09.07.2019 р. позивач не пред`явив вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Отже, вимога позивача про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 3 953,59 грн. у заяві про зменшення розміру позовних вимог не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що заява про зменшення розміру позовних вимог не є заявою по суті справи згідно із ч.2 ст. 174 ЦПК України; така вимога позивача викладена не у заяві по суті справи, визначених цим Кодексом; при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed