Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

У листопаді 2015 року позивачка [PERSON] в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що після смерті 14 жовтня 2012 року її чоловіка та батька малолітніх [PERSON], [PERSON] [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, в тому числі і на житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Чкалова,7 в с.Горбовичі Києво-Святошинського району Київської області та на земельну ділянку площею 0,1095 га, кадастровий номер 3222488202:02:001:0021, а також на земельну ділянку площею 0,0820 га, кадастровий номер 3222488202:02:001:0069, що розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Горбовичі, вул. Чкалова, 7. За життя померлий [PERSON] житловий будинок в органах БТІ не зареєстрував, державні акти на право власності на земельні ділянки не отримав. За життя [PERSON] заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом на момент відкриття спадщини була вона як дружина померлого, та малолітні діти [PERSON] та [PERSON] Вона як законний представник малолітніх [PERSON] та [PERSON] звернулась в їхніх інтересах до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В свою чергу вона відмовилась від своєї частки на їх користь. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та на земельні ділянки нотаріус їй відмовив через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельні ділянки на імя [PERSON] Оскільки спадкодавець набув право власності на житловий будинок та на земельні ділянки у встановленому законом порядку, інші спадкоємці за законом відсутні, а вона в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] спадщину прийняла, в свою чергу відмовилась від прийняття спадщини, проте малолітні [PERSON] та [PERSON] не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину, тому вважає право малолітніх [PERSON] та [PERSON] порушеним. Просила суд визнати за малолітніми [PERSON] та [PERSON] право власності на спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями,загальною площею 76,4 кв.м., житловою площею 38,0 кв.м., який знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горбовичі, вул. Чкалова,7; земельну ділянку площею 0,1095 га, кадастровий номер 3222488202:02:001:0021, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Горбовичі, вул. Чкалова, 7; земельну ділянку площею 0,0820 га, кадастровий номер 3222488202:02:001:0069, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Горбовичі, вул. Чкалова, 7. У судове засідання позивачка не з`явилася. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Направила до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судове засідання представник Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не зявився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 14 жовтня 2012 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ОК №260309, виданого виконавчим комітетом Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. На час відкриття спадщини спадкоємцями першої черги за законом були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Померлий [PERSON] був чоловіком для [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження виданого 23 листопада 2002 року Відділом РАГС Святошинського районного управління юстиції у м.Києва. Померлий [PERSON] був батьком для [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 04 березня 2006 року Відділом РАЦС Святошинського районного управління юстиції у м.Києва серія І-БК №045708. Померлий [PERSON] був батьком для [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 04 червня 2003 року Відділом РАГС Святошинського районного управління юстиції у м.Києва серія І-БК №210386. За життя [PERSON] заповіту щодо належного йому майна не склав. З матеріалів спадкової справи №8/2013 до майна померлого 14 жовтня 2012 року [PERSON] вбачається, що 05 квітня 2013 року до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] надійшли заяви [PERSON] в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] за №21та №22 про прийняття спадщини після смерті їх батька [PERSON] 05 квітня 2013 року до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] надійшли заяви [PERSON] як дружини померлого [PERSON] та [PERSON] як матері померлого [PERSON] за №23та №24 про відмову від належних частин спадщини на користь малолітніх [PERSON] та [PERSON] У видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок та земельні ділянки, що розташовані в с. Горбовичі по вул. Чкалова,7 , було відмовлено у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельні ділянки на імя померлого [PERSON], що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 жовтня 2015 року. Частиною статті 1233 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до вимог\~ст.1261 Цивільного кодексу України\~у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкоємця, той з подружжя, який його пережив. Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. На підтвердження доводів щодо належності даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [PERSON] позивачкою надано суду: договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями від 03 жовтня 2009 року посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1034, технічний паспорт на будинок, інвентаризаційну справу. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спадкового житлового будинку регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Відповідно до пункту 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, що належали місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності, яка передбачала обов'язкову реєстрацію права власності на будинки лише в містах і селищах. Обов'язку реєстрації будинків в сільській місцевості встановлено не було. При цьому, пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, були відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до\~статті 58 Конституції України\~нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суду необхідно керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Крім цього, пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого\~наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013\~\~№ 95, встановлено, що єдиним документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно,\~є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Статею 1218 Цивільного кодексу України\~визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно\~статті 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення На підставі наданих документів, суд вважає доведеним, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під № 7 по вул.Чкалова в с.Горбовичі виникло у померлого 14 жовтня 2012 року [PERSON] З матеріалів справи встановлено, що за життя [PERSON] був виготовлений державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №710067 на земельну ділянку площею 0,1095 га, кадастровий номер 3222488202:02:001:0021, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Горбовичі, вул. Чкалова, 7. Також, було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №710068 на земельну ділянку площею 0,0820 га, кадастровий номер 3222488202:02:001:0069, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Горбовичі, вул. Чкалова, 7. Проте отримати за життя вищезазначені державні акти [PERSON] не встиг. У видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок та земельні ділянки було відмовлено з підстав ненадання оригіналу правовстановлюючих документів на земельні ділянки та не проведення державної реєстрації на житловий будинок, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 жовтня 2015 року. Відповідно до розяснень, що містяться в інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та розяснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). За ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільсько-господарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. За ст. 125 ЗК України, в редакції чинної на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Позивачка як законний представник малолітніх [PERSON] та [PERSON] спадкове майно прийняла так як, протягом шестимісячного строку подала в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельні ділянки позивачка не може через відсутність реєстрації права власності на будинок та відсутність оригіналів державних актів на земельні ділянки. За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а саме за [PERSON] та [PERSON] необхідно визнати право власності на житловий будинок та земельні ділянки.

Outcome: approved