Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

У липні 2014 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 28.07.2011 року позивач позичив відповідачу 8 000 доларів США, що підтверджується двома розписками, що на час звернення до суду становить 93 200 грн., виходячи з курсу долара США до гривні. Відповідач зобов'язався у найкоротший строк повернути суму боргу, однак до теперішнього часу відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав. На звернення позивача про повернення боргу відповідач ухиляється від виконання зобов'язань. Таким чином, [PERSON] змушений звернутися з позовом до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь 93 200 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити його з викладених у позові підстав. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення з наступних підстави. Для переоформлення документів по передачі належної відповідачу частки в статутному капіталі ТОВ «Калинівкапастранс» в квітні 2011 року [PERSON] в присутності відповідача та [PERSON] передав аванс за переоформлення документів в розмірі 4000 доларів США [PERSON], який займався цим переоформленням. Оскільки він, виступав поручителем у цій справі, то написав [PERSON] розписку, що ніби особисто отримав кошти в сумі 4000 доларів США для переоформлення документів, зазначивши в розписці, що після отримання документів розписка підлягає знищенню. Однак в травні позивач відмовився від отримання частки в капіталі зазначеного товариства і переоформлення документів. На протязі травня-червня 2011 року [PERSON] повернув кошти в розмірі 4000 доларів США , і він вважав, що розписку було знищено. В липня 2011 року на прохання відповідача [PERSON] позичив йому 4000 доларів США, частину з яких взяв у [PERSON], про що відповідач склав розписку на ім'я [PERSON]. У вересні 2011 року він повернув [PERSON] 2500 доларів США, і в серпні 2012 року - решту суми боргу, і [PERSON] запевнив його, що розписка знищена. За таких обставин відповідач вважає даний позов надуманим, а дії [PERSON] і [PERSON] такими, що направлені на незаконне заволодіння його коштами шляхом шахрайства, у зв'язку з чим він звернувся до Васильківської міжрайпрокуратури із заявою про притягнення [PERSON] та [PERSON] до кримінальної відповідальності за ст. 190 КК України. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, та відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом установлено, що відповідно до оригіналу розписки від 28.07.2011 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 4000 доларів США, які зобов'язався віддати в короткий строк (а.с.55). Згідно до оригіналу розписки від 28.07.2011 року [PERSON] взяв 4000 доларів США для оформлення документів на підприємство у [PERSON], після отримання документів розписка має бути знищена (а.с. 54). Таким чином, факт укладення між сторонами договору позики підтверджується розпискою позичальника. Відповідно до довідки АТ «Артем-Банк» від 22.07.2014 р., курс долара США по відношенню до гривні становить 1165,5592 грн. за 100 доларів США (а.с.8). Як встановлено судом, до теперішнього часу на вимогу [PERSON] від 19.08.2014 року про повернення грошових коштів за борговими розписками [PERSON] не повернув позивачу суму позики (а.с.25). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13) письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності через неможливість виконання грошового зобов'язання. Що стосується показів свідків, на які посилається відповідач, як на підставу своїх заперечень проти позову, то рішення суду у даній справі не може ґрунтуватися на свідченнях свідків з наступних підстав. В ч.2 ст. 59 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Аналогічна правова норма міститься в абз. 2 п.1 ст. 218 ЦК України, яким передбачено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. З огляду на зазначене, суд критично ставиться до тверджень відповідача стосовно повернення позивачу коштів в повному розмірі, оскільки зазначена обставина не підтверджується жодними доказами, а спростовується наявністю у позивача оригіналів боргових розписок. Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено, що [PERSON] взяте на себе зобов'язання за укладеним із [PERSON] договором позики не виконав, взяті у борг кошти в обумовлений договором строк не повернув, на підтвердження своїх доводів щодо повернення коштів за договором позики доказів не надав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, і позивач звільнений від оплати судового збору, судовий збір у даній справі необхідно стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved