Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

у листопаді 2012 року позивачка звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], Сімферопольської міської ради АРК про виділ частки зі спільної сумісної власності та про визначення порядку користування земельною ділянкою. Позовні вимоги мотивовані тим, що домоволодіння [ADDRESS] належить на праві сумісної частковій власності їй та відповідачці - [PERSON]. Відповідач є спадкоємцем після померлого [PERSON], котрому належало 38/100 частки вказаного домоволодіння, а також 8/10 частки на підставі рішення суду від другої ділянки у м. Сімферополі від 10.01.1960 року, 30/100 частки домоволодіння на підставі свідоцтва на право спадкування, за заповітом від 28.04.2000 року складеного батьком - [PERSON] Позивачці належало 62/100 частки спірного домоволодіння на підставі договору довічного утримання від 18.10.1994 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] За рішенням Київського районного суду м. Сімферополя віл 26.07.2007 року була збільшена ідеальна частка [PERSON] у вказаному домоволодінні до 44/100 частки, відповідно позивачці стало належати 56/100 частки. Домоволодіння [ADDRESS] на не приватизованій земельної ділянці загальною площею 312 кв. м., та знаходиться у спільному користуванні. Кожна зі сторін користується земельною ділянкою відповідно до розташування часток домоволодіння. На підставі викладеного просила: 1. Виділити їй у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 34,8 кв.м, житловою площею 34,8 кв.м., що складається з: - частина житлового будинку літера «А» (1-ий поверх) - (приміщення №1 - жилу кімнату площею 21,6 кв.м., приміщення № 4 - жилу кімнату площею 13,2 кв.м.); - сарай літера «Б»; - вбиральня літера «У»; - ? входу до підвалу; - частина підвалу під літерою «А1» площею 12,5 кв.м. 2. Співвласнику [PERSON] виділити у власність квартиру № 3: - частина житлового літера «А» (1-ий поверх): жилу кімнату - приміщення № 3 площею 8,1 кв.м.; - прибудову літера «А4»: приміщення №1 - передня кухня площею 7,8 кв.м. квартиру №2: - прибудову литер «А1»: приміщення №5 - жила кімната площею 11,4 кв.м.; №6 жила кімната площею 9,1 кв.м; - прибудову літер «А3»: приміщення №1 - кухня, площею 7,6 кв.м. - тамбур літер «а» приміщення №2 - ванна кімната площею 1,8 кв.м. - частина льоху під літерою «А1»; сарай літера «В»; - ? входу до підвалу. 3. Припинити право спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON]. 4. Визначити порядок користування земельною ділянкою під домоволодінням [ADDRESS] відповідно до висновку експертного дослідження № 90 від 25.11.2011, шляхом виділення [PERSON] на 56/100 частки земельну ділянку площею 137 кв.м. що приходиться на ідеальну частку співвласника, враховуючи площу зайняту під будовами, [PERSON] - 44/100 частки земельну ділянку площею 100 кв.м., що покладається на ідеальну частку співвласника, враховуючи площу зайняту під будови, (у додатку №3 ділянка відзначена синім кольором). У ході судового засідання представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні по мотивах, викладених в позовній заяві і описаним вище, просила здійснити розподіл домоволодіння за будь-яким з варіантів, запропонованим експертом. Адвокат відповідачки [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в суді заперечували проти задоволення позову по мотивах того, що позивачка обманним шляхом здала до експлуатації самовільні побудови на спільній земельній ділянці. Коли їй стало про це відомо, вона звернулася з адміністративним позовом до суду та скасовано рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Сімферополя від 24.07.2007 року, але зазначена самовільна будівля знаходиться на спільній земельній ділянці, закритий проїзд до її частини домоволодіння, що порушує санітарно-пожежні норми. За варіантом проведеної експертизи пропонується такий варіант користування земельною ділянкою, що порушує її інтереси, оскільки вхід до її частини будинку залишається закритим. Більш того, до 2005 року між сторонами існував порядок користування домоволодінням та земельною ділянкою, але позивачка самовільно здійснила реконструкцію належної їй частки домоволодіння, а саме реконструкцію житлового будинку з прибудовою та надбудовою мансардного поверху, при цьому площі житлових приміщень змінені, а кімната №2 відсутня. На даний час фактично відсутні в натурі в літері «А» житлова кімната №1 площею 13,6 кв.м, житлова кімната №2 - 8,6 кв.м., житлова кімната №4 - 14,2 кв.м. Крім того, позивачкою самовільно зруйнована стара прибудова літер «А2», яка була здана до експлуатації та мала ринкову вартість і на її місці зі збільшенням площі забудови самовільно возведена нова прибудова літер «А2», яка значно перевищує за площею попередню прибудову. На підставі викладеного просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Сімферопольської міської ради АРК Ковтонюк Я.М. заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачкою здійснена самовільна перебудова належної їй частки, зокрема шляхом знесення самовільно возведеної будівлі та мансардного поверху. На даний час в Київському районному суді м. Сімферополі розглядається позов виконавчого комітету Київської районної ради м. Сімферополя до [PERSON] про зобов'язання приведення частки домоволодіння у відповідність до технічної документації. Таким чином, за даних умов здійснити розподіл домоволодіння та встановити порядок користування земельною ділянкою, який би враховував інтереси обох співвласників неможливо. Експерт [PERSON] в суді пояснила, що експертиза проведена на підставі наявних документів. При цьому нею був здійснений огляд домоволодіння та земельної ділянки та виявлені самовільні споруди, які при здійсненні варіантів розподілу не враховувалися експертом. Разом з тим, якщо б частка позивачки була приведена у відповідність до технічної документації, варіанти розподілу домоволодіння в натурі між співвласниками були б іншими. Вислухавши представників позивачки та відповідачки, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини витікаючи із спільної часткової власності, а також права особи на розпорядження своєю власністю, що регулюються ЦК України. Згідно договору від 07.12.1961 року визначений порядок користування домоволодінням по пер. Краснооктябрьському, 37 у м. Сімферополі, за яким у користуванні [PERSON] переходить в літері «А» житлові кімнати №1,2,4; ? входу до підвалу та сарай літер «Б». У користування [PERSON] переходить літ. «А» житлова кімната №3. У користування [PERSON] переходить в літері «А» житлова кімната №5, 6, 1/3 підвалу, ? входу до підвалу. (а.с.4). Рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 26.07.2007 року збільшена ідеальна частка [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] у м. Сімферополі до 44/100 часток. (а.с.5). Відповідно до висновку експертного дослідження №104 від 26.10.2012 року [PERSON] пропонується виділити в натурі 56/100 часток домоволодіння [ADDRESS] у м. Сімферополі, а саме приміщення, які фактично знаходяться в її користуванні: частина квартири №1 площею 34,8 кв.м, яка складається з частини житлового будинку літер «А» (1-ий поверх) приміщення №1 та приміщення №4, сарай літер «Б», вбиральня літер «У», ? частка підвалу, частину підвалу під літер «А1» площею 12,5 кв.м. (а.с.10-30). Рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 10.03.2011 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про знесення самочинної прибудови, покладення обов'язку привести земельну ділянку у первинний стан, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено. (а.с.46-47). Постановою Київського районного суду м. Сімферополя від 06.04.2007 року зобов'язано інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю м. Сімферополя оформити правовстановлюючі документи на перебудовану частку домоволодіння [PERSON], розташований у [ADDRESS], без згоди співвласника [PERSON] (а.с.50). 06.05.2005 року позивачці був виданий припис Виконавчим комітетом Київської районної ради м. Сімферополя про негайне припинення будівництва та надання правовстановлюючих документів на самовільно возведені будівлі (а.с.51). Ухвалою Апеляційного суду АРК від 24.09.2007 року встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є співвласниками спірного будинку, і реконструкція будівлі, зроблена [PERSON], безпосередньо зачіпає інтереси [PERSON] (а.с.53). Згідно висновку будівельно-технічної експертизи №130 від 20.09.2013 року виділ в натурі [PERSON] 56/100 часток домоволодіння по [ADDRESS] з урахуванням порядку користування домоволодінням, який склався на даний час, та з частковим урахуванням положень договору про порядок користування від 07.12.1961 року технічно можливий, при цьому експертом запропоновано шість варіантів розподілу домоволодіння. Також експертом запропоновано три варіанти порядку користування земельною ділянкою по [ADDRESS]. З дослідницької частини експертизи вбачається, що при виділі експертом запропоновані варіанти з другим поверхом житлового будинку літер «А» та двоповерховою прибудовою літер «А2» та без урахування другого поверху житлового будинку літер «А» та прибудови «А2». (а.с.71-143). Згідно висновку міжвідомчої комісії виконавчого комітету міської ради варіанти проведеної будівельно-технічної експертизи узгоджені. (а.с.146). Постановою Київського районного суду м. Сімферополя від 29.10.2013 року визнані протиправними та скасовані рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Сімферополя від 24.07.2007 року №151/5 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії виконавчого комітету Київської районної ради [ADDRESS]», а також рішення виконавчого комітету Сімферопольської міської ради від 14.03.2008 року №590 «Про затвердження акту державної приймальної комісії замовника [PERSON]» (а.с. 153-158). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтю 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній часткові власності може бути поділене в натурі співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ст.358 ч.2 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Судом встановлено, що спірне домоволодіння належить сторонам на праві спільної часткової власності, а саме позивачці [PERSON] належить 56/100 частки, відповідачці [PERSON] - 44/100 частки. В свою чергу земельна ділянка по [ADDRESS] знаходиться у спільному користуванні сторін, власником даної земельної ділянки є Сімферопольська міська рада АРК. В ході судового розгляду встановлено, що за даними технічного паспорту станом на 1994 рік домоволодіння по [ADDRESS] складалося з наступних приміщень: літер «А» - житловий будинок, літер «А1» - прибудова, під літерой «А1» льох, літер «А2» - прибудова, літер «А3» - прибудова, літер «А4» - прибудова, літер «а» - прибудова, літер «Б» - сарай, літер «В» - сарай, літер «У» - вбиральня. (а.с.190-194). Фактично у користуванні позивачки станом на 1994 рік знаходились: в літері «А» житлова кімната №1 площею 13,6 кв.м, житлова кімната №2 площею 8,6 кв.м, житлова кімната №4 - 14,2 кв.м, 2/3 льоху «А», ? входу до льоху, сарай літер «Б». Загальна площа житлових кімнат складала 36,4 кв.м. У 2005 році позивачка здійснила самовільну реконструкцію частки домоволодіння, яка знаходиться в її користуванні, а саме здійснила реконструкцію житлового будинку з прибудовою та надбудовою мансардного поверху. Факт самовільного возведення мансардного поверху та перебудови належної позивачці частки домоволодіння підтверджений численними рішеннями судів, зокрема постановою Київського районного суду м. Сімферополя від 29.10.2013 року, рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 10.03.2011 року. Більш того, стороною позивачки в процесі розгляду справи не заперечувався факт проведення реконструкції та відсутності правовстановлюючих документів на прибудову, тому виходячи з положень ч.1 ст.61 ЦПК України зазначена обставина не підлягає доказуванню, оскільки визнана сторонами. В процесі реконструкції частини домоволодіння, що знаходиться у користуванні [PERSON], площі приміщень житлових кімнат №1,4 - змінені, кімната №2 відсутня. Фактично відсутня кімната №1 площею 13,6 кв.м, житлова кімната №2, та житлова кімната №4. Таким чином, площа житлових кімнат складає 34,8 кв.м., що менше площі, яка знаходилася в її користуванні до реконструкції. При порівнянні плану будинку у техпаспорті до реконструкції з відповідним планом у техпаспорті після реконструкції, вбачається, що літера «А2», яка не була самочинною прибудовою та входила у склад домоволодіння, була знесена у 2005 році позивачкою та на її місці зі збільшенням площі возведена самовільна прибудова, у склад якої входить і частина узаконеної будівлі «А2». (а.с.8, 91). Згідно ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таким чином, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364,367 ЦК України. У розумінні ч.1 ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкту, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником отримано право власності. (п. 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05.09.2003 року №146). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Таким чином, в процесі розгляду справи встановлено, що в ході проведення самочинної реконструкції своєї частки домоволодіння позивачкою фактично зруйнована узаконена прибудова літер «А2» та на її місці возведена нова самочинна зі збільшенням площі. При проведенні експертизи самовільні споруди не враховані експертом, а отже узаконена станом на 1994 рік прибудова «А2», яка також входить до складу домоволодіння і впливає на виділ часток в натурі не врахована при розподілі будинку, що суттєво впливає на розмір та площу приміщень, які виділяються кожному зі співвласників на 56/100 та 44/100 часток відповідно. Самовільне знесення узаконеної прибудови «А2» та возведення іншої, більшої за площею, з боку позивачки, впливає на площу приміщень, які приходяться на частку відповідачки, тому за відсутності її згоди, унеможливлює проведення розподілу з урахуванням прав та інтересів кожної зі сторін. Також окрім перебудови літери «А2» у домоволодінні, позивачкою проведено переобладнання належної їй частки шляхом зміни площі житлових приміщень, внаслідок чого деяких кімнат, які позначені у технічному паспорті до 2005 року - фактично не існує. Позивачкою не надано правовстановлюючих документів на зазначені перебудови, тому вони також вважаються самовільними. Разом з тим, проведені [PERSON] перебудови житлових приміщень не узгоджені з відповідними службами на предмет можливості та безпеки таких переобладнань, що також ставить під сумнів можливість проведення розподілу житлового будинку в натурі між співвласниками, та дотримання при цьому інтересів обох сторін. За таких обставин суд приходить до висновку про неможливість поділу домоволодіння в натурі між сторонами до приведення позивачкою частки домоволодіння у відповідність до правовстановлюючих документів чи відповідного оформлення проведених прибудов. Статтею 3 ЦПК України встановлено право кожної особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У розумінні положення ст.3 ЦПК України захисту підлягає лише порушене право. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає вимоги сторін виключно в межах позову й на підставі наданих суду доказів в обґрунтування позову та заперечень до нього. Як випливає з суті позовних вимог [PERSON] просить провести виділ домоволодіння як їй, так і відповідачці. В ході судового розгляду встановлено, що сторона відповідачки категорично заперечує проти виділу їй частки домоволодіння в натурі до приведення його у відповідність до технічної документації, що також кладеться судом в основу висновку про відмову у задоволенні позову. Висновки суду про неможливість розподілу спірного домоволодіння в натурі суд ґрунтує також на дослідницькій частині будівельно-технічної експертизи та поясненнях експерта, наданих у судовому засіданні, згідно яким всі приведені шість варіантів розподілу домоволодіння запропоновані виходячи з внутрішнього виду будинку та господарських споруд, які існують на даний час. У випадку приведення у відповідність позивачкою частки, яка знаходиться в її користуванні, експертом були б запропоновані інші варіанти розподілу домоволодіння. Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог в частині проведення розподілу домоволодіння суд не знаходить. Беручі до уваги, що у задоволенні позовних вимог в частині розподілу домоволодіння в натурі судом відмовляється, підстав для припинення між сторонами права спільної часткової власності суд не знаходить. Розглядаючи позовні вимоги в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою, суд вважає їх також не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Беручі до уваги, що проведення розподілу домоволодіння в натурі між сторонами є неможливим до приведення позивачкою належних їй 56/100 часток домоволодіння у відповідність до технічної документації, визначення порядку користування земельною ділянкою є також неможливим без визначення приміщень будинку в натурі, які виділяються кожному зі співвласників. Крім того, суд приймає до уваги думку відповідача Сімферопольської міської ради, яка є безпосередньо власником земельної ділянки про відсутність підстав для встановлення порядку користування земельною ділянкою між сторонами, оскільки провести розподіл домоволодіння в натурі неможливо. В ході судового розгляду справи суд прийшов до висновку про відсутність встановленого порядку користування земельною ділянкою між сторонами, оскільки за своїм змістом встановлення порядку користування як правова категорія передбачає обов'язкову згоду всіх користувачів на визначення такого порядку. Беручі до уваги, що сторона відповідачки категорично заперечувала проти визначення порядку користування земельною ділянкою, оскільки він порушує її інтереси, підстав вважати, що між сторонами склався такий порядок - немає. Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою у [ADDRESS] - немає. Разом з тим, суд вважає необхідним роз'яснити позивачці її право після приведення належної їй частки домоволодіння у відповідність до технічної документації, чи отримання правовстановлюючих документів на проведені нею перебудови, звернутися до суду з вимогами про виділ їй належної частки домоволодіння в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою. На підставі ст.ст.356,357,368,376 ЦК України, ст.120 Земельного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»,

Outcome: dismissed