Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

У липні 2021 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги позивачка обгрунтувала тим, що 14 березня 2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління Міністерства юстиції у місті Києві було видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Від цього шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільних дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 08.09.2017 серії [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 26.07.2019 серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 26.07.2019 серії [NUMBER] . Починаючи з початку 2020 року, позивач та відповідач разом не проживають, діти проживають з позивачем за адресою реєстрації позивача. Спільне життя Позивача та Відповідача не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Києво-Святошинським районним судом Київської області розглядається справа № 369/10379/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Оскільки сторони позбавлені можливості визначити місце проживання дітей в позасудовому порядку, позивач звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2021 року відкрито загальне провадження у справі № 369/9393/21, призначено підготовче судове засідання на 07 вересня 2021 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2021 року було замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області на Службу у справах дітей Борщагівської сільської ради Київської області (08131, Київська область, Бучанський р-н, с. Софіївська Борщагівка, пров. Шкільний, 5). Підготовче засідання було відкладене на 25 жовтня 2021 року. 23.11.2021 року через канцелярію суду представником відповідача адвокатом Даниленком П.О. було подано заяву про визнання позовних вимог, у якій було зазначено, що [PERSON] підтримує позовні вимоги [PERSON] та визнає їх в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч.ч. 4, 5 ст. 206 ЦПК України). Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що за результатами судового засідання є можливим ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. 14 березня 2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління Міністерства юстиції у місті Києві було видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Від цього шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільних дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 08.09.2017 серії [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 26.07.2019 серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 26.07.2019 серії [NUMBER] . Починаючи з початку 2020 року, позивач та відповідач разом не проживають, діти проживають з позивачем за адресою реєстрації позивача. Спільне життя Позивача та Відповідача не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Києво-Святошинським районним судом Київської області розглядається справа № 369/10379/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно наявного в матеріалах справи Рішення № 622/23 Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 21 жовтня 2021 року про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області затвердила висновок, у якому вважається за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що у справах відносно визначення місця проживання дитини основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України) місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частина 4 ст. 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. За приписами ч. 5 вищезазначеної статті орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи, що на підставі досліджених доказів у справі встановлено, що визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідатиме інтересам дитини, позивачем створено належні умови для проживання, виховання дитини та її розвитку, з урахуванням висновку органу опіки та піклування та враховуючи, що дане визначення місця проживання дитини не позбавлятиме її батька права брати участь у вихованні дитини, її утриманні, спілкуванні з нею, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved