Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

У квітні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суму авансового внеску за розпискою від 23 жовтня 2019 року в сумі 3\~334,00 доларів США з кожного, та понесені судові витрати. В обґрунтування позову вказує на те, що 23 жовтня 2019 року позивач уклав у простій письмовій формі, оформленим як розписка, договір авансового внеску з відповідачами по справі - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до умов договору позивач передав, а відповідачі прийняли, в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, авансовий внесок в розмірі 3 334 доларів США, кожен, в загальній сумі 10 002 доларів США. Відповідно до умов зазначених у розписці, сторони погодились що у строк до 01.02.2020 року, між ними буде укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі (магазину) розташованої за адресою - [ADDRESS] , загальною площею 1012 кв.м. Станом на 25.03.2020 року, договір купівлі-продажу нежитлового приміщення між сторонами не укладено. У зв`язку з тим, що договір-купівлі продажу нерухомого майна не укладено, з причин які не залежали від волі позивача, останній був змушений звернутися до суду з вище вказаним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше. Розгляд справи визначений ухвалою відкладений в зв*язку із подачею апеляційної скарги. Відповідно до ст.274 ч.4 п.1 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами,за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] подані відзиви аналогічні за змістом, в яких заперечуючи проти позову зазначили, що між сторонами фактично укладено договір завдатку, яким сторони досягли згоди щодо умов продажі об`єкту нерухомості. Позивач, в односторонньому порядку з невідомих сторонам договору причин, відмовився від укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі (магазину) розташованої за адресою - [ADDRESS] , загальною площею 1012 кв.м., чим порушив вимоги п. 3,4 розписки від 23.10.2019 року, що є підставою для відмови у позові. Разом із відзивом [PERSON] та [PERSON] подали заяви про виклик свідків та проведення розгляду справи з викликом сторін. Вивчивши клопотання відповідачів, суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки характер спірних відносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. А докази надані сторонами дозволяють ухвалити законне рішення. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обгрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини та громадянина захищаються судом. Згідно до приписів статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Відповідно до норми статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1 ст. 203 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно із ст. 638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що 23.10.2019 року позивач уклав у простій письмовій формі, оформленим як розписка, з відповідачами по справі - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] договір авансового внеску. Згідно договору позивач передав, а відповідачі прийняли, в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, авансовий внесок в розмірі 3 334 доларів США, кожен, в загальній сумі 10 002 доларів США (а.с. 7-9). Відповідно до умов розписки, сторони погодились, що у строк до 01.02.2020 року, між ними буде укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі (магазину) розташованої за адресою - [ADDRESS] , загальною площею 1012 кв.м.(а.с.8). Станом на 25 березня 2020 року, договір купівлі-продажу нежитлового приміщення між сторонами не укладено. Відповідно до п.6 Розписки зазначено, що ця розписка не є борговим документом, а лише підтверджує факт отримання відповідачами коштів від позивача на зазначених в ній умовах. Вказана розписка, укладена 23 жовтня 2019 року, містить в собі інформацію щодо отримання відповідачами коштів в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу між сторонами, та умову укладення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна до 01 лютого 2020 р. Як зазначають в своєму відзиві відповідачі, що позивач з невідомих їм причин перестав підтримувати з ними зв*язок, чим фактично відмовився виконувати умови розписки від 23.10.2019 року, в зв*язку із чим 31.01.2020 року на адресу [PERSON] направлено повідомлення про необхідність його прибуття на наступний день, тобто 01.02.2020 року за адресою - [ADDRESS] . Станом на 01 лютого 2020 року договір-купівлі продажу нерухомого майна не укладено, сума авансового внеску відповідачами не повернута. Разом з цим, доводи відповідачів про односторонню відмову позивача належними доказами не підтвердженні а повідомлення яке направлено позивачу за день до дати укладення договору купівлі-продажу об`єктивно не може підтвердити факт невиконання саме позивачем умов розписки від 23.10.2020 року. Так, статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Крім того, у зв`язку з укладенням зазначеного договору між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», так як вказаний Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживча, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 2 частини1 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про захист право споживачів» встановлено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим Згідно положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, підлягає поверненню особі, яка його сплатила. У разі коли сторони лише домовились про укладення договору купівлі-продажу, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Зазначене підтверджується позицією Верховного суду України, який розглядаючи 13 лютого 2013 року справу №6-176цс12, щодо стягнення коштів, внесених як завдаток за попереднім договором купівлі-продажу, зазначає, що внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу. Зазначена позиція Верховного суду України, ще раз свідчить про те, що у тому випадку коли сторони лише домовилися укласти договір (уклали попередній договір), але не оформили основний договір, сплачені в рахунок виконання договору платежі є авансом, а не завдатком. Відповідно до ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Вищезазначене свідчить те, що укладання основного договору між сторонами в майбутньому неможливо, оскільки позивач, як споживач, втратив довіру до відповідачів, та наполягає на поверненні сплачених коштів. За таких обставин користування відповідачами коштами, які сплатив позивач як аванс, є безпідставними, а тому сплачені позивачем кошти в сумі 10\~002 доларів США підлягають поверненню. Таким чином, з урахуванням наданих сторонами у справі доказів, суд вважає вимоги позивача доведеними, та такими, що підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами по справі, з огляду на все вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенні у повному обсязі. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 2\~489,49 грн., тобто по 829 гривень 83 коп. з кожного.

Outcome: approved