Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

У липні 2020 року позивач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах недієздатного [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] у якому просить: визнати за [PERSON] та [PERSON] право на користування квартирою за адресою: [ADDRESS] ; вселити [PERSON] та [PERSON] у квартиру за адресою : [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач зазначала, що на підставі договору купівлі - продажу серія та номер 253, виданий 13.10.1994 року придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній квартирі проживала та зареєстрована з 22.06.1995 року. [INFO] у позивача народився син [PERSON] , якого 23.01.2006 року визнано недієздатним. На підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05.06.2006 року по справі № 2-0-437/2006 позивача призначено опікуном її недієздатного сина [PERSON] . Позивач вказує, що труднощі матеріального характеру та необхідність проведення лікування сину, спонукали 07.08.2018 року укласти договір позики з [PERSON] на суму 254 355 грн. строком до 07.08.2019 року включно. 26.12.2018 року до договору позики було внесено зміни та збільшено суму позики до 590 364 грн. на тих же умовах повернення частками та строком повернення 11.12.2020 року включно. В забезпечення виконання умов договору позики між сторонами укладено договір іпотеки від 07.08.2018 року та в подальшому, в зв`язку зі змінами договору позики було внесено 26.12.2018 року зміни договору іпотеки. Предметом договору іпотеки стала належна [PERSON] квартира за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] вказує, що всі зобов`язання за договором позики нею виконувалися належним чином та з боку позикодавця не надходило жодних претензій. При цьому, 17.12.2019 року на її адресу проживання, а саме [ADDRESS] прийшли незнайомі особи, які представилися представниками [PERSON] та повідомили, що останній є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу, який було укладено з [PERSON] 16.12.2019 року. Зазначені особи вимагали негайного виселення з квартири. [PERSON] стверджує, що по відношенню до неї та її сина, починаючи з 16.06.2020 року невідомими особами здійснювалися протиправні дії спрямовані на примусове виселення. Зламані замки в квартиру, відключені газопостачання, електропостачання, водопостачання, що привели до аварійної ситуації небезпечної для всього будинку. Позивач вказує, що на даний час її речі та речі сина з квартири представниками [PERSON] вивезено, доступу до квартири вони не мають та фактично опинилися на вулиці. Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник позивача пояснила, що реєстрація місця проживання дає право проживати і користуватися житловим приміщенням у якому особа зареєстрована, при цьому будь-яке виселення людини, якщо вона добровільно не бажає звільнити житлове приміщення, допускається виключно на підставах передбачених законом та має відбуватися тільки в судовому порядку. У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову, вказувала, що позивач на даний час не є власником квартири, а тому не має відношення до спірного помешкання оскільки втратив право власності, а отже і право проживання та користування вказаним житлом. При цьому, представник відповідача не заперечувала факту реєстрації місця проживання [PERSON] та її сина у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА від 07.07.2020 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 22.06.1995 року (а.с.13-14). В судовому засіданні з`ясовано та підтверджено позивачем у справі, що [PERSON] і [PERSON] залишаються бути зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] на час розгляду справи і будь-яких рішень компетентних органів про їх зняття з реєстраційного обліку або ж втрату права користування житловим приміщенням не приймалося. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або за рішенням суду. Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. У 2003 році в Україні прийнято Закон «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», який ввів обов`язковість реєстрації місця проживання. При реєстрації місця проживання, вказана особа отримує право користування вказаним помешканням, адже офіційно - це місце де вона фактично проживає впродовж тривалого періоду. Право власності на квартиру при цьому у вказаної особи не виникає. Таким чином, відповідно до норм житлового законодавства та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у «прописаної» особи виникають житлові права, зокрема право користування вказаним житлом. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З огляду на зазначене право користування житлом для «зареєстрованої особи» не має часових рамок, і припинити це право можливо лише за її згодою. Якщо ж особа добровільно не бажає виселятись, будь-яке виселення людини допускається виключно на підставах передбачених законом та має відбуватися тільки в судовому порядку. Матеріали справи містять акт підписаний мешканцями будинку [ADDRESS] , з якого вбачається що [PERSON] та [PERSON] у помешканні за адресою: [ADDRESS] , не проживають, оскільки не мають змоги туди потрапити у зв`язку з відсутністю ключів до замків, які самовільно замінено невідомими особами. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження втрати [PERSON] та [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] та правомірності їх виселення з помешкання у якому вони залишаються бути зареєстрованими суду не надано. Таким чином, оскільки [PERSON] чинить [PERSON] та [PERSON] перешкоди у праві користування квартирою [ADDRESS] по місцю їх реєстрації, і останні позбавлені можливості потрапити у вказане помешкання, суд вважає, що позовні вимоги потрібно задовольнити у повному обсязі, а саме визнати за [PERSON] та [PERSON] право на користування квартирою за адресою їх місця реєстрації: [ADDRESS] ; вселити [PERSON] та [PERSON] у квартиру за адресою їх місця реєстрації: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: approved