Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

У квітні місяці 2015 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Державного підприємства «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки належних звільненому працівникові сум по день фактичного розрахунку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 08.01.2013 року по 16.02.2015 року він працював на посаді інженера у відділі топографії та геодезії та звільнився з вказаної посади за згодою сторін. Позивач зазначає, що при звільненні, в порушення ст. 116 КЗпП йому не була виплачена заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку. Під час розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 6 901, 35 грн; компенсацію за невикористану відпустку за період з 08.01.2014 року по 16.02.2015 року у розмірі 473, 69 грн; середній заробіток за час затримки належних при звільненні працівникові сум по день фактичного розрахунку за період з 17.02.2015 року по 10.06.2015 року у розмірі 7 632, 53 грн, всього: 15 007, 57 грн Представник відповідача позов визнав. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що з 08.01.2013 року позивач працював на посаді інженера у відділі топографії та геодезії Державного підприємства «дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», та звільнився з вказаної посади 16.02.2015 року за згодою сторін. При звільненні, в порушення ст.. 116 КЗпП, позивачу не була виплачена заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку. Відповідно до ч.1 ст. 15 КЗпП України, ст.. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Зважаючи на те, що заборгованість у відповідача перед позивачем по заробітній платі складає 6 901, 35 грн. та компенсація за невикористану відпустку складає 473, 69 грн., суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану суму заборгованості. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки , підприємство, установа, організація згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 21.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день фактичного постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати , затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Так, як відповідач затримав виплату позивачу заробітної плати, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 7 632, 53 грн Згідно з ч. 4ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Враховуючи викладене вище, зважаючи на те, що представник відповідача позов визнав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved