Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

У квітні 2018р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , третя особа: ТОВ «Профімпорт», в якому просив суд: стягнути солідарно з відповідачів на його користь кошти в загальному розмірі 17 437,87 євро, а саме: 16971,0 євро - суму грошового зобов`язання; 305,01 євро - відсотки (2%), згідно угоди за період з 01 лютого 2017р. по 25 грудня 2017р. (328 днів); 161,87 євро - відсотки (3%) за користування чужими коштами за період з 26 грудня 2017р. по 18 квітня 2018р. (114 днів) у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на день оплати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та відповідачами 01 лютого 2017р. у м. Києві було укладено угоду про неконкуренцію, згідно якої відповідачі повинні були виплатити позивачу кошти у розмірі 16971,0 євро при виконанні позивачем певних умов, які вказані у договорі, та стосовно яких між сторонами цього договору було досягнуто згоди, а саме: позивач не буде провадити особисто, не буде організовувати, не буде засновувати особисто або через родичів/знайомих бізнес, котрий полягає в оптових поставках світильників та/або меблів клієнтам з клієнтської бази третьої особи та подібним типам клієнтів на території України; Позивач не буде наймати для свого бізнесу або нового місця роботи працівників, котрі працюють у третьої особи; не буде працювати на будь-яку компанію-конкурента третьої особи, як у вигляді працівника, так і у вигляді консультанта/радника; не буде розголошувати будь-яку інформацію про стан справ, комерційні умови та будь-яку іншу інформацію щодо третьої особи, доступ до якої був отриманий за увесь час роботи в компанії на будь-якій посаді. Так, згідно з п. 1 угоди кошти у розмірі 16971,0 євро повинні були бути нараховані позивачу на момент звільнення за власним бажанням із ТОВ «Профімпарт». Пунктом 2 згаданої угоди передбачено, що спірна сума буде сплачена позивачу у повному обсязі із нарахуванням процентів як за строковий депозит у розмірі 2% річних у строк до 25 грудня 2017р. Позивач [PERSON] звільнився із займаної посади у третьої особи, 01 лютого 2017р. за власним бажанням, згідно зі ст. 38 КЗпП України. Вважає, що усі пункти угоди, якими визначені його зобов`язання, він виконав. Однак, всупереч угоді відповідачі йому коштів не сплатили, добровільно виконати обов`язок за угодою відмовилися. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 04 червня 2018р. відкрито провадження по справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 17 жовтня 2018р. 18 жовтня 2018р. стороною відповідачів подано відзив на позовну заяву, в якому останні проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні зазначивши, що угода підписана не уповноваженими сторонами і зобов`язання по угоді у відповідачів та третьої особи не виникли, оскільки згідно Статуту третьої особи вбачається, що від імені та в інтересах ТОВ «Профімпорт» може укладати договори (контракти) та чинити юридичні дії лише його Генеральний директор. Вважає, що учасники ТОВ «Профімпорт» відповідачі: [PERSON] та [PERSON] не мали права на укладення угоди від 01 лютого 2017р. зі [PERSON] . Також сторона відповідачів вказала на те, що позивач порушив умови угоди, передбачені пунктами 3.1, 3.2, 3.3 та 3.4, а саме: створив та зареєстрував ТОВ «Лабораторія Вашого дому» (ідентифікаційний код юридичної особи: 41369169, дата реєстрації 01 червня 2017р., адреса місцезнаходження: [ADDRESS] ) з ідентичними ТОВ «Профімпорт» видами діяльності; ТОВ «Лабораторія Вашого дому», на думку відповідача, співпрацює з клієнтом ТОВ «Профімпорт» - Студією архітектури та дизайну О .М. Шумелда , а також вказане товариство намагається налагодити співробітництво та співпрацю з постачальниками ТОВ «Профімпорт»; зазначає, що позивач створив з діючим співробітником ТОВ «Профімпорт», [PERSON] , компанію-конкурента та залучив у свій бізнес родича - свою дружину. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2019р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, просила суд позов задовольнити. Відповідачі, третя особа, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, своїх представників до суду не направили, поважності причин неявки не повідомили. У судовому засіданні було здійснено допит свідка [PERSON] у режимі відеоконференції. Свідок [PERSON] пояснила, що знайома особисто, і з позивачем, і з відповідачами. Відповідачі є її колишніми роботодавцями: у ТОВ «Профімпорт» вона обіймала посаду менеджера з питань регіонального розвитку, була звільнена із займаної посади з 09 червня 2017р. за угодою сторін. На даний момент є співзасновником ТОВ «Лабораторія Вашого дому» разом із позивачем [PERSON] , a також працевлаштована у ТОВ «Лабораторія Вашого дому» на посаді начальника проектного відділу з 03 липня 2018р. Свідок [PERSON] вказала, що предметом діяльності ТОВ «Лабораторія Вашого дому» є роздрібна торгівля освітлювальними приладами. На запитання представника позивача про те, чи займається ТОВ «Лабораторія Вашого дому» оптовою торгівлею меблями та освітлювальним приладдям, відповіла, що вказаним видом діяльності ТОВ «Лабораторія Вашого дому» ніколи не займалося з моменту створення, не займається на даний момент і не планує займатися в майбутньому. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, між позивачем [PERSON] та відповідачами: [PERSON] та [PERSON] 01 лютого 2017р. було укладено угоду про неконкуренцію. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ст. 628 ЦК У країни, передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК У країни, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 3 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Суд вважає, що правочин між позивачем та відповідачами є укладеним. Представник відповідачів у відзиві не заперечив того факту, що угода про неконкуренцію від 01 лютого 2017р. підписана саме відповідачами, відтак така угода створює права та обов`язки для позивача та відповідачів як для фізичних осіб. Суд не погоджується з доводами, наведеними у відзиві, що вищезгаданий правочин створює зобов`язання для третьої особи ТОВ «Профімпорт», оскільки текст угоди не містить жодних положень про те, що грошові кошти мають бути виплачені позивачу саме третьою особою. Суд також звертає увагу, що представник відповідачів у відзиві вказує, що «Угодою передбачається нарахування та виплата Відповідачами бонусів», a отже, відповідачі погодилися, що зобов`язання виникли саме для них особисто, a не для третьої особи ТОВ «Профімпорт». Підстав для визнання такого правочину недійсним (повністю або окремої його частини) чи нікчемним немає. Щодо наявності порушень умов угоди сторонами судом встановлено наступне. Позивач стверджує, що ним було додержано усіх взятих на себе за договором зобов`язань. Відповідачі у відзиві заперечують та вважають, що мав місце ряд порушень угоди з боку позивача. Суд звертає увагу, що аргументи представника відповідачів щодо того, що угода є неукладеною і, разом з тим, порушеною, є взаємовиключними. Судом встановлено, що позивач є співзасновником ТОВ «Лабораторія Вашого дому» (код ЄДРПОУ 41369169), що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності ТОВ «Лабораторія Вашого дому» є КВЕД 47.19 «Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах». В свою чергу, з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Профімпорт» вбачається, що основним видом економічної діяльності є КВЕД 46.47 «Оптова торгівля меблями, килимами та освітлювальним приладдям». Тобто, основні види економічної діяльності ТОВ «Лабораторія Вашого дому» та ТОВ «Профімпорт» не є ідентичними. Із копій податкової звітності, наданих стороною позивача, a саме з копії фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва від 01 січня 2018р. також вбачається, що господарською діяльністю, яку веде ТОВ «Лабораторія Вашого дому», є інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (КВЕД 47.19). Однак видом діяльності, яким [PERSON] зобов`язувався не займатися згідно договору від 01 лютого 2017р., є оптові поставки світильників та/або меблів. Факт того, що ТОВ «Лабораторія Вашого дому» ніколи не здійснювало вказаного виду діяльності, підтвердився у судовому засіданні показаннями свідок [PERSON] . Отже, відсутнє порушення зі сторони позивача умов пункту 3.1 угоди від 01 лютого 2017 р. Суд критично оцінює доводи сторони відповідачів про те, що порушення позивачем умов угоди підтверджується електронними листами від 07 листопада 2017р. та 17 серпня 2018р., a також від 30 листопада 2017р., 02 грудня 2017р. та 17 серпня 2018р., з яких, як стверджує представник відповідачів, вбачається, що представник Студії архітектури та дизайну Шумелда О.М. надсилає лист на електронну адресу представників третьої особи та ТОВ «Лабораторія Вашого дому». Верховний Суд у справі № 922/788/19 вказав, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (п. п. 1, 2 ст. 205 ЦК України). Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (правова позиція Верховного Суду, що наведена у п. 18 постанови від 27 листопада 2018р. у справі № 914/2505/17). При цьому 14 лютого 2019р. Велика Палата Верховного Суду в рамках справи №9901/43/19 (П/9901/43/19) зазначила, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом подання електронного документа. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним. Верховний Суд акцентує увагу, що роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Відповідно до частин 1-2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа. Тому суд вважає, що роздруківка електронної переписки без ЕЦП не може бути використана як доказ у справі, оскільки не відповідає вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оскільки не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення та зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019р. у справі № 904/2882/18 та у справі № 922/1151/18. Відтак роздруківки електронних листів не свідчать про порушення умов угоди позивачем. Крім того, обставини, які, на думку відповідача, підтверджуються вказаними електронними листами, спростовуються показами свідка [PERSON] . Отже, факт співпраці ТОВ «Лабораторія Вашого дому» з клієнтом ТОВ «Профімпорт» - Студією архітектури та дизайну О .М. Шумелда , - а також факт співпраці з постачальниками ТОВ «Профімпорт» не підтверджуються жодними доказами. Суд звертає увагу, що пункт 3.2 угоди вимагає від позивача не наймати для свого бізнесу або нового місця роботи працівників, які працюють у компанії «Профімпорт». Відповідачі не надали суду доказів на підтвердження своїх тверджень, що дружина позивача коли-небудь була працевлаштована у ТОВ «Профімпорт». Як вбачається із показань свідка [PERSON] , вона була працевлаштована у ТОВ «Лабораторія Вашого дому» на посаді начальника проектного відділу з 03 липня 2018р., тобто через понад шість місяців після закінчення строку дії угоди між позивачем та відповідачами. Крім того, факт заснування ТОВ «Лабораторія Вашого дому» [PERSON] спільно з [PERSON] не є порушенням пункту 3.2 вищезазначеної угоди, оскільки умовою договору була саме заборона наймати колишніх працівників ТОВ «Профімпорт» на роботу, а не заборона створювати з ними спільно господарське товариство з іншими видами діяльності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. З інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що надана представником відповідачів разом з відзивом, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] володіють рівними частками у Статутному капіталі ТОВ «Профімпорт» по 50% у розмірі 27250,0 грн. Відтак, суд вважає, що відповідачі: [PERSON] та [PERSON] несуть відповідальність за взятим на себе зобов`язанням порівну, а не солідарно. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіряючи правильність розрахунку сум, що стягуються, наведеного у позовній заяві, суд встановив, що угодою від 01 лютого 2017р. між позивачем та відповідачами встановлено, що сума основного грошового зобов`язання становить 16971,00 євро. Відсотки (2%), передбачені пунктом 2 вищевказаної угоди, за період з 01 лютого 2017р. (дата укладення угоди) по 25 грудня 2017р. (кінцевий термін дії угоди) становить 328 днів, і складає 305,01 євро. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. 625 ЦК України, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 3,0 % річних у розмірі 161,87 євро, за період з 26 грудня 2017р. по 18 квітня 2018р. Таким чином, суд вважає, що з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню по 8718,93 євро. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 2810,16 грн.

Outcome: partial