Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

У квітні\~2021\~року [PERSON] \~звернувся до\~Малиновського районного\~суду м.\~Одеси з\~позовом до\~житлової комісії\~Військової академії\~(м.\~Одеса),\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору:\~Квартирно-експлуатаційний\~відділ м.\~Одеса (далі\~ КЕВ),\~посилаючись на\~те,\~що він проходив військову службу у Збройних силах України. В квітні 1993 року, він прибув на нове місце служби у Військову академію (м. Одеса). На підставі його рапорту, рішенням житлової комісії Військової академії (м. Одеса) його було зараховано на квартирний облік з 08 квітня 1993 року. Позивач зазначав, що 16 жовтня 2018 року набрав чинності наказ Міністерства оборони України №380 від 31 липня 2018 року, яким була затверджена нова «Інструкція з організації забезпеченні військовослужбовців Збройних Сил України ті членів їх сімей жилими приміщеннями» на підставі якої житловою комісією було проведено інвентаризацію облікових справ військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, за висновками якої прийнято рішення про перенос дат зарахування на квартирному обліку. Вказував, що 29 травня 2020 року рішенням житлової комісії Військової академії (м.Одеса) №10 за результатами інвентарізації облікових справ, було перенесено дату зарахування його на квартирний облік з 08 квітня 1993 року на 05 січня 1994 року. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії №10 від 29 травня 2020 року та наказ начальника Військової академії (м. Одеса) №666 від 24 липня 2020 року в частині перенесення дати зарахування на квартирний облік полковника запасу [PERSON] та членів його сім`ї, в загальну чергу з 05 січня 1994 року змістити на дату подачі рапорту 08 квітня 1993 року; зобов`язати житлову комісію (м. Одеса) поновити полковника [PERSON] та членів його сім`ї на квартирному обліку (обліку осіб та членів їх сімей, які набули право та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання (загальна черга) з 08 квітня 1993 року; стягнути з Військової академії (м. Одеса) на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 30 квітня 2021 року по справі відкрите провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 52-53). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 19 липня 2021 року строк підготовчого провадження було продовжено (а.с. 93-94). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 16 вересня 2021 року підговче провадження по справі було закрите та та справа була призначена до судового розгляду (а.с. 110-111). \~ \~ \~ \~Позивач та його представник, діюча за ордером від 28 квітня 2021 року, а також представник діючий за дорученням від 29 червня 2021 року в судове засідання не з`явились, про час і місце судового розгляду справи були повідомлені відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надали заяву про підтримання позовних вимог та просили суд розглянути справу за їх відсудністю (а.с. 113-114, 115, 126, 127). \~ \~ \~ \~Представник відповідача, діючий за довіреністю від 14 січня 2021 року в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Раніше надав відзив на позов, в якому просив суд відмовти в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 84-86, 88, 89, 90). \~ \~ \~ \~Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: КЕВ м. Одеса, діюча за довіреністю від 12 квітня 2021 року в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялась відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, раніше надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 75, 101, 102, 103, 105, 118). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Суд,\~вважає що\~між сторонами\~виникли правовідносини,\~які регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Житловим Кодексом\~Української РСР та Положенням про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України, введеним в дію наказом Міністра оборони України від 23 грудня 1992 року № 220 з наступними змінами, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини. Встановлено, що Військова академія (м. Одеса) є правонаступником Одеського інституту Сухопутних військ, що визнано сторонами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є військовослужбовцем, перебував та проходив військову службу у Збройних силах України. З квітня 1993 року по 10 грудня 2007 року проходив військову службу у Військовій академії (м.Одеса) на посаді начальника кафедри тактики загальновійськового факультету. \~ \~ \~ \~Встановлено, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 28). \~ \~ \~ \~В період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , що підтверджується сівідоцтвом про народження (а.с. 31). \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та члени його сім`ї зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 24 листопада 2010 року, актом обстеження житлових умов та іншими довідками (а.с.32-33, 34-35, 36, 37, 44-45, 46). \~ \~ \~ \~Наказом міністра оборони України (по особовому складу) за №1389 від 10 грудня 2007 року полковник [PERSON] був звільнений з військової служби у запас за п.63 пп. «ґ» (у зв`язку зі скороченням штатів), з правом носіння військової форми одягу (а.с. 43). \~ \~ \~ \~Встановлено, що на підставі рапорту від 08 квітня 1993 року, [PERSON] з 08 квітня 1993 року був внесений в списки військовослужбовців інституту Сухопутних військ, які не мають житлової площі, склад сім`ї одна особа, що підтверджується витягом із протоколу №5 засідання житлової комісії Одеського інституту сухопутних військ від 26 квітня 1993 року (а.с. 16, 17). На підставі рапорту позивача від 16 грудня 1999 року було змінено склад сім`ї [PERSON] в списках військовослужбовців інституту, які не мають житлової площі склад сім`ї три особи, що підтверджується витягом із протоколу №5 засідання житлової комісії Одеського інституту сухопутних військ від 11 січня 2000 року (а.с.19, 20, 21). Наказом Міністерства оборони від 31 липня 2018 року №380 була затверджена Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями. \~ \~ \~ \~Крім того, п. 2 Наказу Міністерства оборони від 31 липня 2018 року №380 було поручено посадовим особам забезпечити проведення перевірок житлових умов та інвентаризації облікових справ осіб, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, у попередні роки, за результатами яких видати накази про зарахування військовослужбовців та членів їх сімей на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, із зазначенням дати зарахування відповідно до наявних документів в облікових справах; - організувати забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями відповідно до вимог законодавства України; - під час переміщення військовослужбовців по службі (звільнення з військової служби в запас або відставку) зазначати в наказах по стройовій частині інформацію про забезпечення (незабезпечення) жилими приміщеннями під час проходження військової служби в цій військовій частині, дату зарахування на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов (у разі перебування). Пунктом 4 Наказу було встановлено, що за військовослужбовцями та членами їх сімей в тому числі звільненими з військової служби в запас або відставку, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим наказом, зберігається дата зарахування на облік для забезпечення житлом для постійного проживання (за результатами інвентаризації облікових справ). Судом встановлено, що 29 травня 2020 року житловою комісією Військової академії (м.Одеса) на підставі п.2 наказу Міністра оборони України від 31 липня 2018 року №380 було вирішено внести наступні зміни в квартирний облік військовослужбовців академії і осіб, звільнених у попередні роки з військової служби із залишенням на квартирному обліку, які перебувають на обліку в житловій комісії Військової академії (м.Одеса): а саме перенести дати зарахування на квартиний облік полковника запасу [PERSON] в загальний список черговості отримання жилої площі з 08 квітня 1993 року на дату прописки (реєстрації) у м. Одеса 05 січня 1994 року (ст.15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР); в позачерговий список отримання жилої площі з 10 грудня 2007 року на дату засідання житлової комісії Одеського інституту Сухопутних військ -25 грудня 2007 року, де було прийняте рішення про взяття на облік (ст.22 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР) рішенням житлової комісії Військової академії від 29 травня 2020 року, що підтверджено витягом з протоколу №10 засідання житлової комісії Військової академії від 29 травня 2020 року (а.с.14-15). Наказом начальника Військової академії(м.Одеса) від 24 липня 2020 року №666 полковника запасу [PERSON] зі складом сім`ї 3 особи (він, дружина, донька 1994 року народження) було зараховано в загальну чергу з 05 січня 1994 року, проживання на житлоій площі по найму (п.4 ст.34 ЖК України), в списки позачергового одержання жилої площі з 25 грудня 2007 року, як звільненого з військової служби у запас за скороченнямс штатів (п. 9 ст.12 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей) (а.с.13). Частиною 1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, чинній на момент зарахування позивача на квартирний облік, встановлено, що військовослужбовці забезпечуються жилими приміщеннями державою. Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей, які проживають разом з ними, надається жиле приміщення, що має відповідати вимогам ст.50 ЖК УРСР. Відповідно до\~ст.50\~ЖК УРСР жиле приміщення,\~що надається\~громадянам для\~проживання,\~має бути\~благоустроєним стосовно\~до умов\~даного населеного\~пункту,\~відповідати встановленим\~санітарним і\~технічних вимогам. При\~наданні жилих\~приміщень не\~допускається заселення\~однієї кімнати\~особами різної\~статі,\~старшими за\~дев`ять\~років,\~крім подружжя. Не\~допускається також\~заселення квартири,\~збудованої для\~однієї сім`ї,\~двома і\~більше сім`ями\~або двома\~і більше\~одинокими особами,\~за винятком\~випадку,\~передбаченого ч.5\~ст.\~54\~цього Кодексу. Особам похилого віку, а за висновком лікувально-профілактичного закладу також відповідним категоріям осіб з інвалідністю і хворих на їх прохання жилі приміщення надаються на нижніх поверхах або в будинках з ліфтами. За загальним правилом, визначеним статтями 36, 37 ЖК УРСР, облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Частиною 1 ст. 36 ЖК УРСР зазначено, що відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік у випадках і в порядку, встановлюваних Радою Міністрів СРСР і Радою Міністрів УРСР, громадян може бути взято на облік і не за місцем їх проживання. Статтею 37 ЖК УРСР встановлено, що облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку з виходом на пенсію. У випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, працівники медичних, культурно-освітніх, торговельних та інших установ і організацій, які безпосередньо обслуговують трудовий колектив підприємства, установи, організації, та інші особи за їх бажанням беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов нарівні з робітниками і службовцями цього підприємства, установи, організації. Порядок забезпечення жилими приміщеннями осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, військовослужбовців-жінок регулюється житловим законодавством і Положенням про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України, введеним в дію наказом Міністра оборони України від 23 грудня 1992 року N 220 з наступними змінами (далі-Положення N 220). Відповідно до п. 34 Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України від 23 грудня 1992 року N 220 всі питання, пов`язані із забезпеченням житлом військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби. При цьому датою постановки на квартирний облік вважається день, коли буде прийняте рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік. День прийняття на квартирний облік визначає місце військовослужбовця на одержання житлового приміщення. Пунктами 11,13 Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України від 23 грудня 1992 року N 220 встановлено, що військовослужбовці беруться на квартирний облік за рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром останньої, і перебувають на цьому обліку до одержання жилого приміщення за винятком випадків: поліпшення житлових умов, завдяки якому відпала необхідність у наданні іншого жилого приміщення; переведення до нового місця служби; засудження (крім умовного) до позбавлення волі на строк понад шість місяців; подання таких, що не відповідають дійсності, відомостей, які стали підставою для взяття на облік, або вчинення командуванням неправомірних дій при вирішенні цього питання. Згідно п.12 Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України від 23 грудня 1992 року № 220 військовослужбовці та члени їх сімей мають право до одержання жилого приміщення прописатися за адресою військової частини, а також, що на кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформлюється облікова справа, у якій знаходяться необхідні документи: рапорт про прийняття на квартирний облік, довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку, довідка про те, чи перебуваються члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих комітетах місцевих Рад). Відповідно до вимог частини дев`ятої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Із витягу\~протоколу житлової\~комісії Військової\~академії (м.Одеса)\~від 29\~травня 2020\~року №10\~вбачається,\~що на\~підставі пункту\~15\~Правил обліку\~громадян,\~які потребують\~поліпшення житлових\~умов в\~Українській РСР,\~відповідно до\~якого на\~квартирний облік\~беруться потребуючи\~поліпшення житлових\~умов громадяни,\~які постійно\~проживають,\~а також\~прописані у\~даному населеному\~пункті,\~комісія вирішила\~перенести дату\~зарахування на\~квартирний облік\~ [PERSON] в загальний список черговості отримання жилої площі з 08 квітня 1993 року на дату прописки (реєстрації) у м. Одеса 05 січня 1994 року; в позачерговий список отримання жилої площі з 10 грудня 2007 року на дату засідання житлової комісії Одеського інституту Сухопутних військ - 25 грудня 2007 року, де було прийняте рішення про взяття на облік (ст.22 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР) (а.с. 14-15). Судом встановлено, що раніше ухвалене рішення житлової комісії Одеського інституту Сухопутних військ від 26 квітня 1993 року року N 5 про зарахування [PERSON] на квартирний облік в список військовослужбовців інституту, які не мають житлової площі з 08 квітня 1993 року, не скасовано. Пунктом 11 Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України встановлено, що датою постановки на квартирний облік є дата винесення рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік. День прийняття на квартирний облік визначає місце військовослужбовця на одержання житлового приміщення. Згідно п.17 Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України військовослужбовцям, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються згідно з чергою. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом прийняття на облік (внесення до списків осіб, які кори стуються правом першочергового та позачергового отримання жилих приміщень. \~ \~ \~ \~Отже черговість надання жилого приміщення визначається за часом прийняття на облік (внесення до списків осіб, які користуються правом першочергового та позачергового отримання жилих приміщень). \~ \~ \~ \~Таким чином, саме з 08 квітня 1993 року має визначатись черговість надання жилого приміщення позивачу, тобто за часом прийняття на облік (внесення до списків осіб, які користуються правом першочергового та позачергового отримання жилих приміщень). Відповідно до пункту 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства\~оборони України\~від 30\~листопада 2011\~року N\~737 (далі - Інструкція), військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення. Підстави та порядок зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, визначені, зокрема в пункті 2.18 Інструкції, в якому зазначено, що військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством. Крім того, військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, виключаються зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, у разі якщо вони були необґрунтовано включені до цих списків або втратили право на отримання жилого приміщення в пільговому порядку. Рішення про зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, приймається житловою комісією військової частини, яка зарахувала військовослужбовця на облік, або її правонаступником. Рішення письмово доводиться до відома військовослужбовця у п`ятнадцятиденний строк із зазначенням причин зняття з обліку. Судом встановлено, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач був зарахований на квартирний облік внаслідок подання ним відомостей, що не відповідають дійсності, або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік. За таких обставин суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки вважає, що дії житлової комісії Військової академії (м.Одеса) при прийнятті рішення щодо перенесення дати зарахування на квартирний облік позивача та членів його сім`ї є незаконними та необгрунтованими, які порушують права позивача. Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правову домогу, то суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню, виходячі з наступного. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч.1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 1 Закону № 5076-VI) інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Статтею 19 Закону № 5076-VI встановлено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. З змісту ст.30 Закону № 5076-VI вбачається, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.ч.3,8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем до суду в якості доказів понесення витрат на правову допому було надано ордер адвоката від 28 квітня 2021 року, розрахунок витрат на правову допомогу, копія свідоцтва про право заняття адвоктаською діяльністю, квитанція до прибуткового касового ордеру від 14 квітня 2021 року та акт виконаних робіт (а.с. 6,8,9-10,11,12). Встановлено, що позивач здійснив оплату за надання правової допомоги в розмірі 5000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 14 квітня 2021 року (а.с.11). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Судовий збір у справі складає 1816,00 грн., які не сплачені позивачем при зверненні до суду, оскільки він є інвалідом 2 групи (а.с. 50).

Outcome: approved