Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

У липні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішень Лісниківської сільської ради, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що позивач зареєстрований та фактично проживає у будинку [ADDRESS] та є власником житлового будинку з господарськими спорудами на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 червня 2017 року. В 1965 році батьку позивача [PERSON] була передана у постійне користування для ведення підсобного господарства земельна ділянка на підставі наказу радгоспу «Хотівський», як робітнику цього радгоспу. При звільненні батька позивача з радгоспу в зв`язку з виходом на пенсію, зазначена земельна ділянка залишилась в його користуванні. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , позивач продовжував користуватись спірною земельною ділянкою до 2017 року, до моменту вилучення її внаслідок передачі іншій особі - [PERSON] . Рішенням Лісниківської сільської ради від 30.10.2017 року № 249 позивачу було відмовлено у відведенні у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,076 га. Рішенням Лісниківської сільської ради № 254 від 30 жовтня 2017 року [PERSON] , землекористувачу сусідньої земельної ділянки, що межувала із земельною ділянкою, якою користувався позивач, була передана у приватну власність земельна ділянка, 0,10 га за кадастровим номером [NUMBER] , що включила в себе ділянку, на яку претендував позивач. 07.12.2017 року [PERSON] зареєстрував право власності на земельну ділянку. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] просив суд визнати протиправним та скасувати Рішення Лісниківської сільської ради від 30.10.2017 року № 249, визнати протиправним та скасувати Рішення Лісниківської сільської ради від 30.10.2017 року № 254; скасувати державну реєстрацію від 07.12.2017 року земельної ділянки в розмірі 0,10 га за кадастровим номером [NUMBER] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.07.2018 року відкрито провадження у справі порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав і заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син [PERSON] , який отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Наказу колгоспу «Хотівський» від 30.05.1981 року, копія, якого знаходиться в матеріалах справи, [PERSON] наказано виділити земельну ділянку в розмірі 0,14 га під город в [ADDRESS] , «в лишках земельної ділянки [PERSON] » Згідно з Рішенням Лісниківської сільської ради від 30.10.2017 року № 249 [PERSON] було відмовлено у відведенні у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,076 га, оскільки згідно з поданим на розгляд сесії графічним матеріалом вказана земельна ділянка вже зареєстрована в базі даних ДЗК. Також Рішенням Лісниківської сільської ради № 254 від 30 жовтня 2017 року вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,1000 га [PERSON] та передано земельну ділянку у приватну власність з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером [NUMBER] . У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено одним із принципів здійснення місцевого самоврядування в Україні - принцип законності. Також згідно ст.24 вказаного Закону України органи місцевого самоврядування діють лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України і законами України та керуються у своїй діяльності Конституцією та законами України актами Президента України, КМ України. Як вбачається із змісту ст. ст.2,4,10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеві ради, як представницькі органи територіальних громад, діють від імені та в інтересах відповідних територіальних громад. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, п. 34 ст.26 та ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад та здійснюється на сесіях цих рад шляхом прийняття рішень. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно з п. а ч. 3ст. 116 ЗК України - безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Порядок безоплатної приватизації земельної ділянки громадянами визначений ст. 118 ЗК України. За статтею 118 ЗК України - громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Ч.7 згаданої статті визначає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] 06.09.2017 року звернувся до Лісниківської сільської ради із заявою про відведення у власність земельної ділянки. Рішенням від 30.10.2017 року № 249 [PERSON] було відмовлено у відведенні у власність земельної ділянки, оскільки згідно з поданим на розгляд сесії графічним матеріалом вказана земельна ділянка вже зареєстрована в базі даних Державного земельного кадастру. У позовній заяві позивач посилався на те, що вказана земельна ділянка була передана у користування його батьку [PERSON] , який помер [INFO] , однак документи про надання йому в користування земельної ділянки були втрачені та з доказів, які б якимось чином підтверджували користування [PERSON] земельною ділянкою, позивач надав лише наказ радгоспу «Хотівський» від 30.05.1981 року про виділення [PERSON] земельної ділянки. Також позивачем на підтвердження позовних були надані копія трудової книжки [PERSON] та Акт обстеження житлових умов від 03.04.2017 року, з яких неможливо встановити будь яких ідентифікуючих даних спірної земельної. Позивач не надав суду належних і допустимих доказів, що спірна земельна ділянка надавалась його батьку у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Надані позивачем докази не дають змоги суду у достатній мірі встановити наявність усіх обставин справи, на які посилається позивач, та на даний час суд позбавлений можливості достовірно встановити, що земельна ділянка перебувала у користуванні позивача. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для скасування винесених Лісниківською сільською радою рішень, які оскаржує позивач, оскільки вони прийняті в межах компетенції сільської ради і не порушують законних прав та інтересів позивача. Спірна земельна ділянка не була приватизована спадкодавцем та після його смерті повернулася у власність територіальної громади, а тому суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що її виділення [PERSON] порушує його право користування. Оскільки відсутні будь-які правові підстави для визнання протиправними та скасування рішення Лісниківської сільської ради від 30.10.2017 року № 249 та рішення Лісниківської сільської ради від 30.10.2017 року № 254, а право власності було зареєстровано на підставі рішення Лісниківської сільської ради від 30.10.2017 року № 254, то відповідно і не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсними та скасування державної реєстрації земельної ділянки. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed