overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

У липні 2014 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач надала до суду заяву про підтримку позову, згоду на заочний розгляд справи у її відсутність. Ухвалою від 17.10.2014 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу було доручено опитати [PERSON] місцевому суду загальної юрисдикції м. Києва, в межах територіальної підсудності якого знаходиться будинок [ADDRESS], де зареєстрований відповідач. Судове доручення про допит відповідача повернуто Деснянським районним судом м. Києва без виконання, оскільки відповідач в судові засідання жодного разу не з'явився по невідомим суду причинам, про день слухання справи був повідомлений своєчасно, судовими повістками з повідомленням. Про час та місце судового засідання відповідач повідомлявся належним чином, про що свідчить довідка поштового відділення № 02097 м. Києва про повернення листа у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи повідомленим належним чином Тернівським районним судом м. Кривого Рогу про час і місце розгляду справи. Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які немають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд ухвалює заочне рішення, зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем - матір'ю дитини, та не надає матеріальної допомоги на їх утримання, що відповідно до ст.180 СК України, є підставою для стягнення аліментів. (а.с. 6, 7) На підставі викладеного, ст. ст. 180, 182, 184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

У липні 2014 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач надала заяву про підтримку позову та розгляд справи в її відсутність. Відповідач надав суду заяву про згоду з позовом та про розгляд справи в його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем, та не надає матеріальної допомоги на її утримання, що відповідно до ст.180 СК України, є підставою для стягнення аліментів (а.с. 5). Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

У липні 2014 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], та своє утримання в розмірі 1/4 частини його доходів до досягнення дитиною 3-х років, посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та її, як матері спільної дитини. Позивач надала заяву про підтримку позову та розгляд справи в її відсутність. Відповідач надав суду заяву про згоду з позовом та про розгляд справи в його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем - матір'ю дитини, та не надає матеріальної допомоги на їх утримання, що відповідно до ст. ст. 84, 180 СК України, є підставою для стягнення аліментів, розмір яких суд визначає згідно до ст. ст. 80, 182, 183 СК України по 1/4 частині доходів відповідача для позивача та дитини (а.с. 5, 6). Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

У липні 2014 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач надала до суду заяву про підтримку позову, згоду на заочний розгляд справи та про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить довідка поштового відділення № 89 м. Кривого Рогу про закінчення терміну зберігання листа. Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які немають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд ухвалює заочне рішення, зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем - матір'ю дитини, та не надає матеріальної допомоги на її утримання, що відповідно до ст.180 СК України, є підставою для стягнення аліментів. (а.с. 5,6)

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

У липні 2014 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач надала заяву про підтримку позову та розгляд справи в її відсутність. Відповідач надав суду заяву про згоду з позовом та про розгляд справи в його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем, та не надає матеріальної допомоги на її утримання, що відповідно до ст.180 СК України, є підставою для стягнення аліментів (а.с. 4). Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

У липні 2014 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 01.06.2012 р. уклала шлюб з відповідачем, від якого мають неповнолітню дитину, яка після розірвання шлюбу залишиться з нею. Подружні стосунки не склалися з причини зловживання відповідачем спиртними напоями. З цього приводу вони постійно сварилися, також між ними склалися побутові розбіжності, не було взаєморозуміння. Відповідач пиячив майже кожного дня, у стані сп'яніння вчиняв сварки, усіляко ображав її, погрожував, вживав нецензурні слова, а 29.07.2013 р. застосував силу. Він офіційно не працював, сім'ю ніколи не утримував, жив на випадкові заробітки, які витрачав на власні потреби і алкоголь. 29.07.2013 р. відповідач з усіма своїми речами пішов з сім'ї , забрав і обручки. З того часу вони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, сімейного бюджету не мають. Вона більше не відчуває до чоловіка любові і поваги, їхня сім'я розпалася остаточно, відновити стосунки неможливо. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання також не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 01.06.2012 року Височанською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 7, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). З 29.07.2013 року подружжя проживає окремо, спільне господарство не веде, шлюбно-сімейні стосунки не підтримує, сімейний бюджет відсутній, родина фактично розпалася й існує формально, доказів іншого суду не надано. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно із ст. 110 СК України шлюб скасовується у судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й жінки із збереженням родини неможливе. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, підстав для її збереження не вбачається. Винними у розпаді сім'ї суд вважає обох із подружжя, застосування засобів щодо примирення подружжя на думку суду є недоцільним, подружжя мешкає окремо, за різними адресами. Ст. 124 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. На підставі вищевикладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

У липні 2014 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 21.04.2007 р. уклала шлюб із відповідачем, від якого мають дітей [INFO] Відносини між сторонами погіршилися, вони проживають окремо. З квітня 2013 р. вона разом з дітьми постійно проживає у іншому місті. Зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному не надає. У судове засідання позивач не з'явилася, позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання також не з'явився, ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками отримав, у останнє судове засідання повідомлявся смс-повідомленям. Суд, дослідивши матеріали справи вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що сторони мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження, відповідно серії [NUMBER] від 05.11.2008 р. та серії [NUMBER] від 05.11.2008 р. (а.с. 4-5). Батьками яких є [PERSON] та [PERSON]. Статтею 174 ЦПК України передбачено , що відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду , зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, а у разі ухилення від цього обов'язку, кошти на утримання дітей, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, стягуються з них в судовому порядку. Відповідач є батьком дітей, у добровільному порядку матеріальної допомоги на їх утримання не надає, з нього підлягають стягненню аліменти на їх утримання. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з положеннями ч.2 ст. 183 Сімейного Кодексу України якщо стягуються аліменти на двох дітей, суд визначає єдину частку від заробітку /доходу/ матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи, що відповідач працює, інших аліментних зобов'язань та утриманців не має (доказів іншого суду не надано), суд вважає за необхідне задовольнити позов, стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1 / 3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

У липні 2014 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 25.11.2000 р. уклала шлюб з відповідачем, від якого мають двох неповнолітніх дітей, які мешкають з нею і перебувають на її утриманні. Їхнє сімейне життя не склалося, оскільки у них різні характери та різні погляди на життя. Сумісне проживання та ведення між ними спільного господарства припинено з 2009 р. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю, немає. На примирення позивач не згодна. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні вищевикладеним. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 25.11.2000 року Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 550, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] З 2009 року подружжя проживає окремо, спільне господарство не веде, шлюбно-сімейні стосунки не підтримує, сімейний бюджет відсутній, родина фактично розпалася й існує формально. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно із ст. 110 СК України шлюб скасовується у судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й жінки із збереженням родини неможливе. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, підстав для її збереження не вбачається. Винними у розпаді сім'ї суд вважає обох із подружжя, застосування засобів щодо примирення подружжя на думку суду є недоцільним, подружжя мешкає окремо, за різними адресами. Ст. 124 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 8 ст. 235 ЦПК України, прізвище позивачу після розірвання шлюбу залишити без змін. На підставі вищевикладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

У липні 2014 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільного сина, щомісяця у розмірі 1 / 4 частини доходу відповідача до досягнення дитиною повноліття. В подальшому уточнила вимоги та просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 17.08.2007 р. уклала шлюб з відповідачем, вія якого мають дитину -[PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні та утримані дитини не приймає. Всі витрати на утримання сина здійснюються за її рахунок та завдяки допомоги родичів. У судовому засіданні позивач підтримала свої зустрічні вимоги та просила їх задовольнити, суду пояснила, що з 01.07.2014 р. вони з відповідачем разом не проживають. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього аліментів, заперечував лише щодо стягнення суми аліментів, пояснив, що має змогу сплачувати аліменти у лише у розмірі 400-450 грн. Суд, дослідивши матеріали справи вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що сторони мають сина - [PERSON], [INFO] року народження. Батьками якого у свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.08.2008 р. ( а.с.3). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, а в разі ухилення від цього обов'язку, кошти на утримання дітей, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, стягуються з них в судовому порядку. Відповідач є батьком дитини, в добровільному порядку постійно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому з нього підлягають стягнення аліменти на її утримання. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що дитина знаходиться на утриманні позивача, однак, відповідач має іншу родину та дитину, тому суд задовольняє позов частково та стягує аліменти на утримання дитини у розмірі 450 грн. до досягнення нею повнолітнього віку. При ухваленні рішення суд враховує інтереси неповнолітньої дитини. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

У липні 2014р. позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про розірвання шлюбу з відповідачем. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між нею та відповідачем 07.03.1992р. було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №113. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] Позивач вказує на те, що починаючи з 2011р. вони з відповідачем хоча й проживають разом, однак, до сьогоднішнього дня не можуть знайти спільної мови внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя та ведення спільного господарства. Позивач посилаючись на те, що подальше спільне життя, примирення і збереження шлюбу є неможливим, майнового спору не має, діти залишаються проживати разом з нею, просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з'явилася, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, однак направила до суду свого повноваженого представника, який у судовому засіданні позов підтримав, з підстав, викладених у ньому, просив задовольнити та розірвати шлюб. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував, просив розірвати шлюб. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 07.03.1992р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №113, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Згідно свідоцтва про шлюб, прізвище після реєстрації шлюбу у сторін: позивач - «[PERSON]», відповідач - «[PERSON]». В судовому засіданні встановлено, з 2011р. шлюбні відносини між сторонами фактично припинені внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя та ведення спільного господарства, майновий спір відсутній, за домовленістю сторін, діти будуть проживати разом з позивачем, примирення не можливо. Згідно з ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст.112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, відсутності заперечень з боку відповідача щодо розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

У липні 2014 р. позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], посилаючись на те, що відповідач добровільно не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини. Оскільки відповідач має постійний заробіток і спроможний утримувати неповнолітнього сина, просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі єдиної частки з його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, зазначивши, що дитина потребує додаткових витрат. Представник відповідач у судовому засіданні надав заяву у якій зазначає, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить суд призначити аліменти у розмірі 30% доходу (заробітку) відповідача. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.09.2012 р. згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], видане Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №2222 (а.с.2). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.3). Згідно довідки про доходи відповідач [PERSON] працює на посаді директора ПМП «Міраж» з 21.12.2010 р. (а.с.23). Враховуючи обов'язок обох батьків утримувати дитину, а також обставини, зазначені у ст. 182 Сімейного Кодексу України та погодження сторін щодо розміру аліментів, суд вважає необхідним призначити аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] розмірі 30% частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Таким чином, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що передбачені законом підстави стягнення аліментів з відповідача підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved