Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулась до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа - виконком Тернівської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що перебувала у шлюбі з [PERSON], [INFO] р. шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON], [INFO] Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач з моменту народження дитини не приймає участі у вихованні доньки, матеріальної допомоги на її утримання не надає, аліменти призначені судом не сплачує. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а тому просила суд позбавити батьківських прав [PERSON], щодо неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, з підстав та доводів наведених в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду висновок, у якому вказав, що просить проводити розгляд справи у його відсутність. У судове засідання відповідач не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, а саме у судові засідання на 20.12.2017 р., 24.01.2018 р., однак конверти повернулися до суду у зв'язку зі спливом терміну зберігання. На 28.02.2018 р. відповідач про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак до суду не з'явився, письмових заперечень на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, вивчивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 04.07.2002р., шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 396 (а.с.8). У копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 25.01.2001 р., вказано, що [PERSON] народилась [INFO] р., батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.68). Відповідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 14.02.2004 р., [PERSON] та [PERSON] одружилися 14.02.2004 р., про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 24. Прізвище дружини після одруження [PERSON] (а.с.9). Згідно копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 01.04.2005 року виданої державним виконавцем Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ, вказано, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-594 від 11.01.2002 р., про стягнення аліментів у розмірі ? частини з [PERSON] на користь [PERSON] закінчено у зв'язку з пред'явленням стягувачем заяви про припинення стягнення. Також згідно копії виконавчого листа відмітки підприємств, установ та організацій про відрахування із заробітку боржника відсутні (а.с.16-18,19). Згідно копії паспорта [PERSON] та копії витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, [PERSON] з донькою [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с.5,21). Допитана у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що за своє свідоме життя з батьком ніколи не спілкувалась, останній будь-якої ініціативи з цього питання ніколи не виявляв. Проживає разом з матір'ю - [PERSON], яка займається її вихованням та матеріально її забезпечує. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення від виконання батьківських обов'язків це є відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, коли батьки не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Батьки повинні матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.ст.164,165 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав проводиться тільки в судовому порядку. При розгляді таких справ необхідним є подання письмового висновку органів опіки і піклування. Згідно із частиною 4 статті 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов'язковою. У судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її донькою, яка перебувала у шлюбі з [PERSON], від якого в них народилась донька [PERSON] Відповідач вихованням доньки не займається, не дзвонить їй, аліменти не сплачує. [PERSON] займається вихованням [PERSON], піклується про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання. Іноді життям [PERSON] цікавиться сестра відповідача. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] повідомив суду, що є батьком [PERSON], яка перебувала у шлюбі з [PERSON], які є батьками [PERSON], яка проживає з [PERSON] та вихованням якої вона займається. Відповідач вихованням доньки не займається, аліменти не сплачує, ніколи про неї не цікавився. У висновку виконкому Тернівської районної у місті ради від 14.12.2017 р. вказано, що [PERSON], [INFO] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], разом із своєю матір'ю, [PERSON], [INFO]. В телефонній розмові зі спеціалістом служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради [PERSON] пояснив, що між ним та [PERSON], була домовленість про те, що від буде сплачувати аліменти, якщо мати дитини не буде заперечувати проти спілкування батька з дитиною, але [PERSON] не дотрималась умов домовленості, саме тому він припинив сплачувати аліменти. Зважаючи на суперечливі відомості по справі, виконком Тернівської районної у місті ради не може вважати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини, [PERSON] Однак до даного висновку суд ставиться критично, оскільки навіть з його змісту вбачається, що відповідач вихованням дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що [PERSON] проживає з матір'ю - [PERSON], батько - [PERSON] з ними не проживає, утриманням, вихованням [PERSON] не займається, дитиною не цікавиться, участі в її житті не приймає, не бажає забезпечити доньці базові потреби-належне харчування, відповідний одяг, санітарно-гігієнічні умови проживання, аліменти не сплачує. Спілкування з батьком у дитини взагалі не відбувається, як і сам виховний процес. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved