Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення понесених витрат, в обґрунтування якого зазначив, що на балансі споживачів 2-го під`їзду будинку [ADDRESS] знаходиться вузол обліку теплової енергії, тому відносини між мешканцями квартир 2-го під`їзду по [ADDRESS] ґрунтуються не на договірних умовах, а на відносинах між співвласниками, які відповідно до ст. 360 ЦК України зобов`язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. [PERSON] , яка мешкає в квартирі [ADDRESS] своєчасно не сплатила свою частку коштів у розмірі 328,36 грн у 2010 році, ставши співвласником лічильника тепла 2-го під`їзду реєст. № 30386 без достатніх правових підстав. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року у справі №638/17032/17 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму основної заборгованості 369,36 грн, вартість поштового повідомлення від 17.12.2014 року - 3,65 грн, частку коштів від ефективності лічильника тепла - 1683,27 грн, інфляційні витрати 367,76 грн, три відсотки річних 78,07 грн, інфляційні витрати від частки збережених відповідачем грошей - 129,16 грн, банківській збір 30,00 грн, усього разом 3384,36 грн. Однак, [PERSON] станом на 31 серпня 2021 року рішення суду не виконала. Оскільки рішення суду залишається довгий час не невиконаним, позивачем в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних від суми боргу згідно рішення суду від 22 травня 2018 року у справі №638/17032/17 та інфляційні втрати. Окрім того, [PERSON] продовжує користуватися послугами лічильника без достатніх правових підстав, у зв`язку з чим станом на 30 вересня 2021 року безпідставно зберегла грошові кошти у сумі 7834,79 грн. Оскільки частину грошових коштів стягнуто рішенням суду від 22 травня 2018 року, вважає, що має право на суму в розмірі 6151,52 грн грн, заощадженої відповідачем по квартирі [NUMBER] станом на 30 вересня 2021 року. Позивач просив суд стягнути з відповідачки, з урахуванням уточненої позовної заяви, 3% річних від суми боргу згідно рішення суду від 22 травня 2018 року у справі №638/17032/17, починаючи з 01 квітня 2018 року, у розмірі 369,66 грн, інфляційні втрати у сумі 828,16 грн, дольову частку від ефективності використання лічильника тепла від збережених коштів у сумі 6151,52 грн, 3% річних від частки збережених коштів у сумі 626,70 грн, інфляційні втрати від частки збережених коштів 1374,56 грн, квитанцію поштового збору у розмірі 23,50 грн, а усього 9374,10 грн. [PERSON] відзив на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим суд розглядає на підставі наявних матеріалів, що відповідає положенням ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Позивач в судовому засідання позовну заяву підтримав, просив задовольнити позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов підлягає не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захисту підлягають не теоретичні або примарні права, а права практичні та ефективні. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Такий висновок сформульований в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Визначати предмет та підстави позову відповідно до ст. 13, 49, 175 ЦПК є виключним правом позивача. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підстава позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об`єктивуються у поданих доказах. Звертаючись до суду із цим позовом, позивач послався на те, що відповідач, став співвласником лічильника тепла 2-го під`їзду без достатніх правових підстав, що встановлено рішенням суду від 22 травня 2018 року у справі №638/17032/17. Зазначеним рішенням стягнуто з відповідача грошові кошти у розмірі 3015,00 грн. Відповідач і надалі продовжує без достатніх правових підстав користуватися лічильником, у зв`язку з чим позивач, який сплатив за відповідача частку коштів у проведенні державних перевірок лічильника тепла на під`їзді, посилається на те, що має право на суму коштів, заощаджених відповідачем за оплату теплопостачання, суми інфляційних витрати від основної заборгованості, 3 % річних від основної заборгованості, інфляційних витрат від частки збережених коштів, 3 % річних від частки збережених грошей. Окрім того, враховуючи, що рішення суду від 22 травня 2018 року про стягнення грошових коштів не виконано, вважає, що має право на стягнення з відповідача 3% річних та індексу інфляції від суми боргу за невиконання рішення. Що стосується позовних вимог про стягнення 6151,52 грн - частки коштів від ефективності лічильника тепла на 2-му під`їзді по кв. [NUMBER] , то суд дійшов висновку, що в цій частині позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, звертаючись до суду з позовом, саме на позивача покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Проте, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, як це передбачено ст. 81 ЦПК України і є його процесуальним обов`язком, що він має право на частку коштів від ефективності лічильника тепла на 2-му під`їзді по кв. [NUMBER] , адже сам факт того, що відповідачем заощаджено кошти по сплаті теплоенергії в результаті встановлення на під`їзді лічильника теплової енергії не може бути єдиною та достатньою підставою для стягнення з відповідача на користь позивача цих коштів. Також відсутні докази безпідставного набуття відповідачем майна саме за рахунок позивача, тому не може бути застосовано ст. 1214 ЦПК України. Даних про наявність будь-яких зобов`язань відповідача особисто перед позивачем щодо сплати за лічильник або його перевірки матеріали справи не містять, тому відсутні підстави для стягнення на користь позивача коштів від ефективності лічильника тепла, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання. До аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов Харківський апеляційний суд у постанові від 12 березня 2021 року у справі № 638/12753/20. Отже, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача інфляційних витрат від частки збережених коштів в сумі 1374,56 грн та 3 % річних від частки збережених грошей в сумі 626,70 грн. Щодо вимог про стягнення 3% річних від суми боргу згідно рішення суду від 22 травня 2018 року у справі №638/17032/17, починаючи з 01 квітня 2018 року, у розмірі 369,66 грн, та інфляційні втрати у сумі 828,16 грн суд зазначає наступне. Відповідно до заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року, яке набрало законної сили 16 липня 2018 року, у справі №638/17032/17 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму основної заборгованості 369,36 грн, вартість поштового повідомлення від 17.12.2014 року - 3,65 грн, частку коштів від ефективності лічильника тепла - 1683,27 грн, інфляційні витрати - 367,76 грн, три відсотки річних 78,07 грн, інфляційні витрати від частки збережених відповідачем грошей - 129,16 грн, банківській збір - 30,00 грн, усього разом 3384,36 грн. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Проте позивачем всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами, що рішення суду від 22 травня 2018 року у справі №638/17032/17 станом на 30 вересня 2021 року не виконано, суд же відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а відтак відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму грошового зобов`язання за рішенням суду. У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення боржником грошового зобов`язання, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з боржника інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних за весь час прострочення задоволенню не підлягають. Вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 25 грн банківського збору та 23,50 грн поштових витрат є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки не є судовими витратами в розумінні положень ст. 133 ЦПК України. Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed