Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] предявив через суд позов до [PERSON] на предмет повернення позики в сумі, еквівалентній станом на 06 липня 2015 року 160000,00 доларів США, з підстав прострочення зобовязання за укладеним 14 лютого 2013 року договором позики на суму 1280000,000 грн., яка була еквівалентна 160000,00 доларів США, строком повернення коштів до 14 травня 2013 року, а також сплати за період з 15 травня 2013 року по 06 липня 2015 року 3% річних в сумі 216424,61 грн. та інфляційних втрат в сумі 2545508,77 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, наполягаючи на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав, та в подальшому клопотав про розгляд справи за його відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин не повідомив, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Судом встановлено, що 14 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір позики, долучений до матеріалів справи в копії (а.с.5), пунктом 1 якого обумовлено, що позикодавець передав у власність позичальника гроші в сумі 1280000,00 грн., що на день передачі грошей відповідає еквіваленту суми 160000,00 доларів США за курсом продажу, встановленим НБУ на день укладення договору строком повернення коштів до 14 травня 2013 року. У пункті 2 вказаного договору сторони угоди обумовили, що позичальник зобов?язується повернути позикодавцю суму позики готівкою у розмірі та в строк, зазначені у п.1 цього договору. Зобов?язання має бути виконане в гривнях, а сума, яка підлягає оплаті, визначається за офіційним курсом валюти (долар США) на день платежу. Виконання умов вказаного договору позивачем підтверджується розпискою, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.6), складеною відповідачем 14 лютого 2013 року про отримання від позивача грошових коштів в сумі 1280000,00 грн. та ствердження взятих на себе обов?язань з повернення коштів позики у сумі еквівалентній 160000,00 доларів США на день повернення у строки і на умовах, визначених договором позики. За статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. За змістом ст.526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України у пп. «а» п.2 договору позики від 14 лютого 2013 року сторонами обумовлено, що позика є безпроцентною. Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Судом встановлено, що свої зобовязання за договором від 14 лютого 2013 року відповідач у відповідності до вимог ст.526, 1049 ЦК України станом на час звернення позивача до суду не виконав і взяті грошові кошти в обумовленій договором сумі не повернув, прострочивши таким чином перед позивачем виконання взятих на себе зобовязань, у звязку з чим права позивача згідно зі ст. 611 ЦК України підлягають захисту з присудженням на його користь в межах заявлених позовних вимог основного боргу, який з урахуванням курсу долара США, встановленого Національним банком України станом на 06 липня 2015 року 21,018248 грн. за 01,00 долар США, складає 3362919,68 грн. Крім того, за умовами ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на встановлені судом обставини невиконання умов договору позики та неповернення її в строк до 14 травня 2013 року, належить дійти висновку про наявність підстав за ч.2 ст. 625 ЦК України для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних з часу прострочення з 05 травня 2013 року по 06 липня 2015 року в межах заявлених вимог в сумі 216424,61 грн. ( 3362919,68 грн. х 3 х 783 дні / 100 = 216424,61 грн.). Також, приймаючи до уваги, що за визначенням, наданим в Методологічних положеннях щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджених наказом Держкомстату №519 від 14 листопада 2006 року, інфляцією є знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги, тобто зростання загального рівня цін, що відображує зниження купівельної спроможності національної грошової одиниці України гривні, а зобовязання за договором позики від 14 лютого 2013 року виникли в національній валюті, за умовами договором підлягають виконанню у гривні, з відповідача, як такого, що прострочив виконання зобов?язання згідно ст. 612 ЦКУ країни, на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати за період з 15 травня 2013 року по 06 липня 2015 року в сумі 2545508,77 грн., виходячи з встановленого середнього індексу інфляції 175,693%. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати належить покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved