Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

У липні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Фірма HERBOVITAL 2 - S.R.L. (ЕРБОВІТАЛ 2 - С.Р.Л.) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працюв у відповідача на посаді маркетолога Представництва Фірма HERBOVITAL 2 - S.R.L. (ЕРБОВІТАЛ 2 - С.Р.Л.) з 10 січня 2012 року, а 18 вересня 2015 року звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією представництва. Враховуючи, що відповідач не провів з позивачем остаточного розрахунку при звільненні, позивач просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 вересня 2015 року по день ухвалення рішення з розрахунку 441 грн. 24 коп. середньоденної заробітної плати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав писомові заперечення. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення (а.с. 62-65). Вказав, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки рішенням італійського суду стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі, штрафні санкції, а стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні італійським законодавством не передбачено. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Під час судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] працював у відповідача Фірма HERBOVITAL 2 - S.R.L. (ЕРБОВІТАЛ 2 - С.Р.Л.) на посаді маркетолога Представництва Фірма HERBOVITAL 2 - S.R.L. (ЕРБОВІТАЛ 2 - С.Р.Л.) з 10 січня 2012 року. 18 вересня 2015 року звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією представництва (а.с. 13-14). 31 грудня 2014 року між сторонами було укладено трудовий договір, відповідно до п. 4.1 котрого сторони визначили умови оплати праці позивача, що складає 8 702 грн. 14 коп. на місяць (а.с. 15-21). Відповідно до положень п. 8.3 трудового договору у випадку виникнення спору між представництвом та працівником він підлягає врегулювання шляхом безпосередніх переговорів, якщо спір між сторонами не буде врегульований, то він підлягає вирішенню в установленому чинним законодавством України порядку. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку. Рішенням Колегії четвертої по цивільним справах та по справах про банкрутство Суду м. Болонья (Італія) у справі № 173/15 (173/2015) від 16 грудня 2015 року визнано вимоги позивача [PERSON] на стягнення невиплаченої заробітної плати та не проведення розрахунку при звільненні на загальну суму 1 759,40 Євро (а.с. 69-118). При цьому, вказаним рішенням італійського суду визначено, що будь-які нарахування припиняються позивачу з моменту порушення справи про банкрутство. Проте рішення Італійського суду не визнане в установленому законом порядку на території України відповідно до ст. 390 ЦПК України,Закону України «Про правонаступництво», положення Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів 1978 року, Конвенції між СРСР та Італійською Республікою про правову допомогу у цивільних справах № 4210 1979 року, що також підтвердили представники сторін у судовому засіданні. Враховуючи положення трудового договору, а саме п. 8.3, відповідно до якого у випадку виникнення спору між представництвом та працівником він підлягає врегулювання шляхом безпосередніх переговорів, якщо спір між сторонами не буде врегульований, то він підлягає вирішенню в установленому чинним законодавством України порядку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки не зважаючи на наявність рішення італійського суду про стягнення невиплаченої заробітної плати, чинним українським трудовим законодавством передбачено стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в порядку ст. 117 КЗпП Укрїани. Так, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем остаточного розрахунку при звільненні, то відповідно до умов ст. 117 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період з 19 вересня 2015 року по день ухвалення рішення суду, тобто 30 жовтня 2017 року, з розрахунку 441 грн. 24 коп. середньоденної заробітної плати позивача відповідно до довідки від 30 жовтня 2017 року. Позивач просить стягнути на його користь 341 078,52 грн., що розраховано таким чином: 773 х 441 грн. 24 коп., де 773 - кількість календарних днів затримки за період з липня 2015 року по серпень 2015 року. Разом з тим, відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року про порядок обчислення середньої заробітної плати розраховується не з календарних днів, а з кількості робочих днів, тобто з розрахунку 441 грн. 24 коп. середньоденної заробітної плати позивача відповідно до довідки від 30 жовтня 2017 року, що становить 233 857 грн. 20 коп., що розраховано наступгим чином: 530 х 441 грн. 24 коп., де 530 - робочі дні за період з липня 2015 року по серпень 2015 року., в зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 2 338 грн. 57 коп., що становить 1% від сум задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial