Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

У липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи: Кіровська селищна рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Відділ Держкомзему в [PERSON] районі Дніпропетровської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] в якому згідно позовних вимог просив: Скасувати розпорядження Голови [PERSON] РДА від 04 лютого 2010 року № 322-р. [PERSON] серії ЯИ № 482057, що зареєстрований 29 грудня 2010 року на імя [PERSON] недійсним. Застосувати наслідки недійсності правочину, реституцію, до договорів купівлі продажу спірної земельної ділянки [PERSON] Договір купівлі-продажу № 805 ВРВ 014952 від 28 вересня 2010 року, [PERSON] договір купівлі-продажу від 30грудня 2010 року, реєстр. № 5-70 70. Застосувати наслідки недійсності правочину, реституцію, до Державного акту ЯИ №482057від 29 грудня 2010 року на імя [PERSON] Застосувати наслідки недійсності правочину, реституцію, до Державного акту ЯЛ № 049993 від 12 лютого 2010 року на ім'я [PERSON] Скасувати державну реєстрацію від 30 грудня 2010 року, права власності на земельну ділянку кадастровий № 1221455400:01:019:0413, № правочину 4295801 за [PERSON]. Застосувати наслідки недійсності правочину, реституцію, та повернути земельну ділянку кадастровий № 1221455400:01:019:0413, за адресою: вул. Широка 86 смт. Кіровське, розміром 0.6 га., до земель резервного фонду (рілля) за межами населеного пункту на території Кіровської селищної ради. Покласти всі судові витрати на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем в ході оформлення паспорту на водний об'єкт, що розташований на його земельній ділянці, за адресою: вул. Широка 6 у смт. Кіровське, Дніпропетровського району, зясував, що земельна ділянка, яка входить до складу водоохоронної зони була передана у власність третій особі. Спірна земельна ділянка, що розташована за адресою 8-Б по вул. Широка у смт. Кіровське, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, була зареєстрована на [PERSON], а також було видано Державний акт серії ЯЛ № 049993 зареєстрований 29 грудня 2010 року з порушеннями земельного законодавства, та на узгодженої технічної документації, межі даної земельної ділянки з позивачем та іншими сусідами не погоджувались, при приватизації спірної земельної ділянки [PERSON], площею 0,6 га було допущено, ряд порушень: проект землеустрою не погоджувався, робіт щодо встановлення меж у натурі (на місцевості) не проводилось, про передачу у власність [PERSON] видавалось [PERSON] адміністрацією, хоча Довідкою № 4609 від 28 липня 2009 року, висновком № 738 від виданих Відділом Держкомзему та висновком № 33/04 від 30 січня 2009 року, Відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури підтверджено, що земельна ділянка, за адресою: вул.\~Широка 8, знаходиться в межах населеного пункту смт. Кіровське, вул.Широка, 8. Позивач змушений звернутися до суду за захистом свої прав. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини зазначені в позові. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області надав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Представники третьої особи [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, та просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Представники третіх осіб Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та представник Відділу Держкомзему в [PERSON] районі Дніпропетровської області у судове засідання не зявились, надавши до матеріалів справи лист про розгляд справи без участі їх представника. Інші треті особи [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявились. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 125, 126 3К України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав і посвідчується державним актом, який видається і реєструється сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 153 ЗК України\~передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що розпорядженням Голови районної державної адміністрації Дніпропетровського району Дніпропетровської області №4880-р від 01 грудня 2009 року [PERSON] був наданий дозвіл на підготовку матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки площею 0,6 га,яка передавалася для ведення особистого селянського господарства на території Кіровської селищної ради за межами населеного пункту. Розпорядженням Голови районної державної адміністрації Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 5867-р від 31 грудня 2009 року [PERSON] наданий дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,6 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель резервного фонду (рілля) за межами населеного пункту на території Кіровської сільської ради. Розпорядженням Голови районної державної адміністрації Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 322-р від 04 лютого 2010 року затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розроблений ТОВ «Земельні реформи», та передана у власність [PERSON] земельна ділянка площею 0,6 га ріллі за рахунок земель резервного фонду (рілля) для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Кіровської селищної ради. На підставі Розпорядження Голови районної державної адміністрації Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 322-р від 04 лютого 2010 року [PERSON] був отриманий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №482057 від 12 лютого 2010 року, відповідно до якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,6 га (кадастровий номер 1221455400:01:019:0413) у межах згідно з планом меж земельної ділянки, що розташована на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області для ведення особистого селянського господарства. Так, за договором купівлі-продажу від 28 вересня 2010 року зареєстрованим в реєстрі №805, [PERSON] продала вказану вище земельну ділянку [PERSON] На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №049993 від 16 грудня 2010 року, відповідно якого вона є власником земельної ділянки площею 0,6 га (кадастровий номер 1221455400:01:019:0413) у межах згідно з планом меж земельної ділянки, що розташована на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області для ведення особистого селянського господарства. [PERSON] за договором купівлі-продажу від 30 жовтня 2010 року продала вказану вище земельну ділянку [PERSON] Суд, також погоджується з наданими запереченнями [PERSON] та [PERSON], в яких треті особи зазначили, що \~інші особи отримати спірну земельну ділянку у приватну власність після всієї пройденої [PERSON] процедурою і отримання вище вказаного Державного акту без законних на те підстав, повторно не можуть, в тому числі і вилучити її на користь держави без законних на те підстав, оскільки це порушує норми матеріального і цивільно-процесуального права України і відповідних ст. 125, 126, 152 ЗК України. Враховуючи те, що земельна ділянка [PERSON] в приватну власність була отримана ще в 2010 році і належним чином була оформлена у приватну власність відповідно до вимог ст.\~125,\~126,\~152 ЗК України, суд не вбачає підстав для позбавлення [PERSON] прав на спірну земельну ділянку. Згідно з ч. 3\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже, в результаті дослідження у судовому засіданні документації, суд прийшов до висновку, що під час оформлення технічної документації з приводу права власності на земельну ділянку 0,6 га [PERSON] [PERSON] та [PERSON] порушень діючого законодавства не допускалося. Статтею 68 Конституції України\~передбачено, що кожен зобовязаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, а посягання з боку [PERSON] на власність відповідачів є прямим порушенням вимог ст.\~125,\~126,\~152 Земельного кодексу України. Окрім цього\~ст. 41 Конституції України, передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Примусове відчуження обєктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких обєктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. В даному випадку такі умови відсутні. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент розгляду справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні\~ст. 57-60 ЦПК України, на підтвердження того, яким чином відповідачі порушують його права як землекористувача. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно зі статтею 257 ЦК\~України, у спорах про захист прав власників земельних ділянок застосовується позовна давність тривалістю у три роки, якщо інше не передбачено законом. Якщо для певних правовідносин, пов'язаних зі здійсненням, права власності на землю чи користування нею, законом встановлено інші строки звернення до суду за вирішенням спору, застосовуються ці строки. Таким чином, про те, що [PERSON] є власником спірної земельної ділянки позивачу було відомо з моменту оформлення 12 лютого 2010 року, що було встановлено в судовому засіданні, і саме з 2010\~року починається строк позовної давності. Згідно\~ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати згідно з вимогами\~ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed