Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

У лиспотаді 2017 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства, просить суд стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Головного управління національної поліції у Львівській області, через Державну казначейську службу України матеріальну шкоду у розмірі 181 602 грн. 37 коп. та моральну шкоду у розмірі 697 284 грн. 00 коп. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що з 25 жовтня 2011 року по 07 грудня 2011 року до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Львівському слідчому ізоляторі за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України. Вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 27 травня 2013 року [PERSON] визнано невинуватим у пред'явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2013 року вирок Дрогобицького міськрайонного суду від 27 травня 2013 року змінено та скасовано в частині. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Дрогобицького міськрайонного суду від 27 травня 2013 та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2013 залишено без змін. Оскільки позивач незаконно перебував під кримінальним переслідуванням з 25 жовтня 2011 року по 18 листопада 2014 року, останній втратив заробіток. У зв'язку з чим та на підставі ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», позивач просить відшкодувати йому заробіток, який він втратив в період з 25 жовтня 2011 року по 18 листопада 2014 року в сумі 181 602 грн. 37 коп. внаслідок незаконних дій правоохоронних органів. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, повністю підтримав позовні вимоги та просив розглядати справу у його відсутність, та не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник Головного управління Національної поліції у Львівській області, до судового засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомили, про розгляд справи повідомлені належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України. Представник відповідача Державної казначейської служби України до судового засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлений належним чином. Надав письмові заперечення, в яких вказав про розгляд справи у його відсутність.(а.с. 48-52). У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що з 25 жовтня 2011 року по 07 грудня 2011 року до позивача було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Львівському слідчому ізоляторі за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України. Вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 27 травня 2013 року [PERSON] визнано невинуватим у пред'явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину та звільнено від кримінальної відповідальності. (а.с.14-16) Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2013 року вирок Дрогобицького міськрайонного суду від 27 травня 2013 року змінено та скасовано вирок в частині. (а.с.17-19) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.11.2014 вирок Дрогобицького міськрайонного суду від 27 травня 2013 та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2013 залишено без змін (а.с.20-28) Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно з п.1 ч.1 ст. 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках: громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. За правилами ст.4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Згідно наданого позивачем розрахунку за період з 25 жовтня 2011 року по 18 листопада 2014 року позивач міг отримати заробітну плату у загальному розмірі 181 602 грн. 37 коп. (а.с.5-6) Оскільки позивач [PERSON] перебував під слідством та судом з 25 жовтня 2011 року по 18 листопада 2014 року, то розмір відшкодування матеріальної шкоди становить 181 602 грн. 37 коп. Даних та доказів, які б спростовували розмір втраченого заробітку, що становить 181 602 грн. 37 коп. суду не надано. Таким чином, виходячи з встановлених судом обставин справи та положень п.1 ч.1 ст.3, ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», приймаючи до уваги вказані розрахунки, суд дійшов висновку, що позивач втратив заробіток в розмірі 181 602 грн. 37 коп, а тому вважає за необхідне покласти обов'язок по відшкодуванню матеріальної шкоди в розмірі 181 602 грн. 37 коп. на Державу. За вказаних обставин позов в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 181 602 грн. 37 коп., суд вважає доведеним, а тому в цій частині підлягає задоволенню. Разом з тим, вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмір 697 284 грн. задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Обґрунтовуючи свої позовній вимоги в цій частині [PERSON] вказує, що дії органів досудового слідства в період з 25 жовтня 2011 року по 18 листопада 2014 року внаслідок порушення його прав, призвели до погіршення загального стану здоров'я, порушення режиму сну, прискорене серцебиття, проблеми з артеріальним тиском, збільшення частоти головного болю, з'явився брак сил, депресія, апатія, порушились нормальні життеві зв'язки через неможливість продовження нормального громадського життя та порушились стосунки з оточуючими людьми в результаті наведених переживань. Зокрема, порядок відшкодування моральної шкоди передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року, відповідно до п. 1 ст. 1, п. 2 ст. 2, п. 5 ст. 3 якого передбачено право на відшкодування моральної шкоди в разі закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону (в тому числі і моральної шкоди), провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч. 1 ст. 4 вказаного Закону). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, в силу вимог ст.ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, позивач повинен був обгрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вказані вимоги позивачем не виконані, що являється підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що йому завдано моральну шкоду діями відповідача, зокрема, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial