Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

У липні 2014 р. позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, після уточнення позовних вимог просили визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] в м. Києві, яка належить на праві спільної власності між сторонами по справі та [PERSON], виділивши [PERSON] в користування окрему кімнату загальною площею 17,3 кв. м. з виходом на балкон; виділивши [PERSON] в користування окрему кімнату загальною площею 12, 3 кв. м. з виходом на балкон та виділивши [PERSON] в користування окрему кімнату загальною площею 12, 3 кв. м., а підсобні приміщення, ванна, кухня, туалет, коридор, кладова кімната залишити в загальному користуванні. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, про що надала суду заперечення у письмовому вигляді, пояснивши, що між сторонами по справі неприязних стосунків не має і тому цей позов є безпідставним. Просить суд у задоволенні позову відмовити. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що спірне жиле приміщення є тріхкімнатна квартира [ADDRESS], жилою площею 41,9 кв.м., що складається з трьох окремих кімнат площею 17, 3 кв. м. з балконом, 12,3 кв.м. та 12,3 з балконом (а.с.28,29). Відповідно до свідоцтва про право власності за законом позивачам належить по ? частина, відповідачці та її батьку [PERSON] належить по ? частина квартири [ADDRESS] (а.с. 30). Згідно довідки Форми № 3 за №3070 від 29.10.2014 р. у зазначеній квартирі проживають три особи, а [PERSON] 01.08.2014 р. знятий з реєстрації (а.с. 19). Згідно з вимогами ст. 48 Закону України «Про власність» кожний має право вимагати захисту права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до розґяснень, що містяться у п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист прав приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можна виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або їх можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це було заявлено позов. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Оскільки виділ квартири кожному співвласнику в натурі неможливий, а встановлення порядку користування квартирою не порушує права власності кожного з власників, не зменшує частки кожного з власників у спільній власності та є єдиним вирішенням виниклого між ними спору, позовні вимоги щодо встановлення порядку користування жилим приміщенням та місцями загального користування є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved