Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом у якому зазначив, що 03.11.2013 року він уклав з ТОВ «Біокарт-агро» договір оренди земельної ділянки. Державну реєстрацію цього договору було проведено 16.12.2013 року. Але акт приймання-передачі цієї земельної ділянки був складений 03.11.2013 року, що є порушенням ст..17 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час реєстрації) і є підставою для визнання договору недійсним. У зв'язку з цим просить визнати недійсним договір оренди цієї земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Додатково зазначив, що земельна ділянка повинна була передаватися у 7-денний термін з моменту реєстрації договору, а фактично була передана до початку дії договору. Представники відповідача ТОВ «Біокарт-агро» в судовому засіданні заперечили проти позову та зазначили, що передача земельних ділянок була здійснена після реєстрації договору, а в акті приймання-передачі міститься описка в даті. Договір відповідає нормам законодавства. Позивач не вказує, які його права були порушені, оскільки йому виплачується орендна плата згідно умов договору. Норми Закону України «Про оренду землі» на які посилається позивач на даний час скасовані. Представник Чернігівського районного управління юстиції в судовому засіданні заперечила проти позову та зазначила, що державна реєстрація договору була проведена відповідно до вимог законодавства, підстав для відмови у державній реєстрації цього договору у реєстратора не було. Заслухавши представників позивача та відповідачів, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з договором оренди землі від 03.11.2013 (а.с.7-10) позивач передав у оренду ТОВ «Біокарт-Агро» земельну ділянку 2,27 га ріллі кадастровий № [NUMBER], яка належить йому на підставі державного акту серії [NUMBER] (а.с.6), на 7 років. За п.15 цього договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 7-денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Згідно із ст.17 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення та реєстрації договору) передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Порушення зазначених вимог за ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення та реєстрації договору) є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. За актом прийому-передачі земельної ділянки (а.с. 11) [PERSON] передав земельну ділянку ТОВ «Біокарт-Агро» 03.11.2013 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договір було зареєстровано 26.11.2013 року. Посилання представників товариства щодо описки в даті на цьому акті не були підтверджені доказами, а тому суд приходить до висновку про передачу земельної ділянки саме 03.11.2013 року. Проте, з аналізу п.15 оспорюваного договору та ст.17 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення та реєстрації договору) суд приходить до висновку, що ці норми встановлюють обов'язок орендодавця передати земельну ділянку орендарю в обумовлений строк та захищають права саме орендаря на користування земельною ділянкою під час дії договору. Як зазначено вище, позивач передав земельну ділянку орендарю до реєстрації договору і на час його реєстрації земельна ділянка вже була передана ТОВ «Біокарт-агро», тобто на час реєстрації договору він фактично виконав свій обов'язок зазначений у п.15 договору до спливу строку зазначеного у цьому пункті. При цьому, жодні його права за договором оренди не були порушені. Договір виконувався та діє, що не заперечувалося сторонами, і як пояснив представник позивача визнання недійсним договору необхідне позивачу, оскільки він не задоволений умовами виплати орендної плати, але відсутні підстави для розірвання договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що порушень п.15 договору та ст.17 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення та реєстрації договору) не було. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed