Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Азовська нафтова компанія» про стягнення заборгованої заробітної плати, компенсації, яка нараховується за час затримки виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначив, що працював у ТОВ «Азовська нафтова компанія» з 22 листопада 2005 року по 05 квітня 2016 року. За період часу з липня 2015 року по березень 2016 року позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 64191,13 грн. Також вказав, що відповідач має сплатити на його користь компенсацію, яка нараховується у зв'язку із порушенням строків виплати доходів в розмірі 1739,42 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 квітня 2016 року по 23 листопада 2016 року в розмірі 71261,63 грн. та у подальшому по день ухвалення рішення судом. Просив стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 64191,13 грн., компенсацію, яка нараховується за час затримки виплати заробітної плати в сумі 1739,42 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 71261,63 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його присутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв'язку із неявкою представника відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах із ТОВ «Азовська нафтова компанія» з 22 листопада 2005 року по 05 квітня 2016 року. За цей період йому нараховувалась заробітна плата. 05 квітня 2016 року позивача було звільнено за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Згідно довідки за підписом генерального директора ТОВ «Азовська нафтова компанія», заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] за період з липня 2015 року по березень 2016 року складає 64191,13 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, що підтверджується власною довідкою підприємства, внаслідок чого по сьогоднішній день існує заборгованість перед позивачем по заробітній платі у розмірі 64191,13 грн. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем була нарахована, але не сплачена заробітна плата [PERSON] за період з липня 2015 року по березень 2016 року у розмірі 64191,13 грн. та саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При розрахунку сум компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати суд виходить з наступного. За статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст.ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року (далі Порядок), його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення на його користь компенсації за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 1739,42 грн., оскільки несвоєчасна виплата відповідачем заробітної плати призвела до втрати позивачем частини доходів. Позивач надав суду розрахунок компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, відповідно до якої сума компенсації складає 1739,42 грн. При цьому суд зазначає, що вказаний розрахунок зроблений відповідно до вимог існуючого Порядку та встановленої в ньому методики підрахунку та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як належно обґрунтована. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним. Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз'яснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Азовська нафтова компанія» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 71261,63 грн. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці роботи становить 429,29 грн. При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Разом з тим, суд зазначає, що відповідачем не надано жодного документу, який би спростовував розрахунок середньоденної заробітної плати позивача у вказаному розмірі. Суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 06 квітня 2016 року і по день ухвалення судом рішення, оскільки на день розгляду судом справи з позивачем розрахунок не проведено. Так, кількість робочих днів за період з 06 квітня 2016 року по 04 квітня 2017 року згідно вказаного позивачем графіку роботи складає 363 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 06 квітня 2016 року по 04 квітня 2017 року складає 155832,27 грн. (363 днів х 429,29 грн.). За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню, складає 155832,27 грн. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у розмірі мінімальних ставок в сумі 551,20 гривень за вимоги майнового характеру.

Outcome: approved