Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

У листопаді 2016 року ТОВ «Агенство безпеки Легіон» звернулося до суду із скаргою на дії (рішення) державного виконавця Центрального відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції, в якій просив: поновити строк звернення до суду із цією скаргою; витребувати у Центрального відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції копію постанови від 03 червня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження; визнати дії (рішення) Центрального відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції про прийняття постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв`язку із невідповідністю виконавчого документа вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» неправомірними та зобов`язати прийняти до виконання виконавчий лист Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2016 року у справі № 490/8645/13-ц (2/490/398/2014). У період з листопада 2016 року до 09 лютого 2021 року справа перебувала у провадженні іншого складу суду. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2021 року матеріали скарги прийняті до провадження суддею Шолох Л.М. У березні 2021 року до суду надійшов відзив Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на скаргу, в якій вказано на її необґрунтованість та необхідність відмовити у її задоволенні. У судове засідання сторони та представник органу, дії якого оскаржуються, не з`явилися з невідомих суду причин. Зважаючи на приписи частини другої статті 450 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд скарги за відсутності осіб, які не з`явилися. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2014 року задоволено позов [PERSON] , встановлена факт перебування її у трудових відносинах з ТОВ «Агенство безпеки Легіон», в якому вона працювала охоронцем. Визнано її звільнення з ТОВ «Агенство безпеки Легіон» незаконними та поновлено її на роботі охоронцем. Стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у суму 12 000 грн та 1000 грн 00 коп. відшкодування немайнової (моральної) шкоди та вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2015 року заяву ТОВ «Агенство безпеки Легіон» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. За результатами апеляційного провадження, задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Агенство безпеки Легіон», скасовано заочне рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 03 липня 2014 року та відмовлено у задоволенні позову. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2015 року задоволено заяву ТОВ «Агенство безпеки Легіон» та стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Агенство безпеки Легіон» 13 000 грн 00 коп. у порядку повороту виконання судового рішення. Ця ухвала набрала законної сили. На виконання цієї ухвали Центральним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист, який подано стягувачем до Центрального відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2021 року витребувано у Центральному відділі державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчену копію постанови від 03 червня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 490/8645/13-ц, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 02 березня 2016 року. Листом Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 15 березня 2021 року № 15785 суд повідомлено про те, що зазначене виконавче провадження було знищено у зв`язку із закінченням термінами зберігання. З огляду на зазначене суд розглядає скаргу ТОВ «Агенство безпеки Легіон» за наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до частини першої статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Звертаючись до суду із цією скаржник вказує на те, що про наявність оскаржуваної постанови державного виконавця він дізнався лише 31 жовтня 2016 року, а із скаргою звернувся 03 листопада 2016 року, шляхом направлення її засобами поштового зв`язку. За такого, суд вважає, за необхідне поновити скаржнику, визначених статтею 450 ЦПК України, строк звернення до суду із скаргою. Відповідно до приписів пункту 1 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV) відповідно до цього закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті. Пунктом 1 частини першої статті 19 Закону №606-XIV передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (частина перша статті 25 Закону № 606-XIV). Частина третя статті 25 Закону № 606-XIV вказує на те, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Як свідчать наявні у матеріалах справи виконавчий лист, виданий у справі №490/8645/13, скаржником подано до Центрального відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції 05 квітня 2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 227). Постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 6 частини першої статті 26 державним виконавцем винесена 03 червня 206 року, тобто майже через два місяці з дня надходження виконавчого листа. Із зазначеного слідує, що постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 490/8645/13-ц винесена з порушення, визначених Законом № 606-XIV строків. Щодо підстав відмови у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 490/8645/13-ц (відсутність ідентифікаційного номера боржника), то суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз`яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом (частина друга та третя статті 6 Закону № 606-XIV). Приписами частини першої статті 11 та частини першої статті 17 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 18 Закону № 606-XIV у виконавчому документі повинні бути зазначені повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по-батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України. Проте, відповідно до частини другої статті 4 Закону № 606-XIV під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Порядок доступу до таких реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення. Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 606-XIV державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Крім того, згідно із пунктом 3 частини третьої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну. Таким чином, у разі не зазначення індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) у рішенні суду, виконавчому листі, згідно із пунктами 3 частини третьої статті 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника. Така ж позиція висловлена і Верховним Судом України у постанові від 25 червня 2014 року по справі № 6-62цс14. За такого постанова Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 03 червня 2016 року є неправомірною та підлягає скасуванню. Щодо вимог скарги про зобов`язання державного виконавця прийняти виконавчий лист до виконання та доводів про те, що оригінал виконавчого листа не було повернуто скаржнику, суд зазначає таке. Частина перша статті 433 ЦПК України вказує на те, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина друга статті 433 ЦПК України). Відповідно до пункту 17.4 розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку. Отже, зважаючи на встановлені вище обставини, скаржник не позбавлений права звернутися до суду із відповідними заявами у порядку статтей 133 та пункту 17.4 розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України. Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення скарги. Строк звернення із цією скаргою слід поновити, постанову Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 03 червня 2016 року слід визнати неправомірною та скасувати. В задоволенні скарги в іншій частині слід відмовити.

Outcome: dismissed