Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та АТ «ОТП Банк», та в подальшому ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та [PERSON] 14 березня 2008 року був укладений кредитний договір №ML-302/069/2008, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 49 089,00 доларів США строком до 14.03.2023. В подальшому 13.09.2009 та 28.04.2011 між сторонами були укладені додаткові договори до кредитного договору № ML-302/069/2008. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 14 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки №РML-302/069/2008, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., реєстровий №3345. Предметом іпотеки за цим договором є трикімнатна квартира, загальною площею 61,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить іпотекодавцю на праві власності. В порушення умов кредитного договору [PERSON] зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2015 по цивільній справі №199/10647/14 стягнено з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-302/069/2008 від 14.03.2008 у сумі 563 134,19 грн. та судові витрати у розмірі 5 481,00 грн., яке на теперішній час не виконано. Отже, на користь позивача має бути звернено стягнення на предмет іпотеки. За таких обставин, позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-302/069/2008 від 14.03.2008, укладеного із ЗАТ «ОТП Банк» у сумі 568 615,19 грн. на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № РML-302/069/2008 від 14.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., реєстровий №3345 - трикімнатну квартиру, загальною площею 61,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить [PERSON] на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною,визначеною за процедурою, яка передбачена Законом України «Про виконавче провадження», на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Передати в управління іпотекодержателю - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, загальною площею 61,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом надання права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» примусового входу до предмета іпотеки, обладнання предмета іпотеки охоронними пристроями, заміни замків, а також укладення договорів про надання охоронних послуг щодо предмета іпотеки зі спеціалізованими підприємствами, установами, організаціями. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати (а.с.1-4). Ухвалою від 08 квітня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 16 травня 2019 року позовну заяву позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишено без руху. Ухвалою від 12 червня 2019 року справу призначено у підготовче судове засідання. Ухвалою від 16 липня 2019 року за клопотанням представника відповідача адвоката Пашніної А.В. витребувано докази, а саме - з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» інформацію про дату, коли саме позичальник [PERSON] перестав сплачувати щомісячні платежі за кредитним договором № ML-302/069/2008 від 14.06.2008 та копії вимог/повідомлень, направлених на ім`я [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з невиконанням кредитного договору №ML-302/069/2008 від 14.06.2008. Ухвалою суду від 14 серпня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті. 18 листопада 2019 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву щодо розгляду справи за їх відсутності, просили позов задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у ньому. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Пашніна А.В. у судове засідання не з`явилася, надавши заяву щодо розгляду справи за її відсутності, у задоволенні позову просила відмовити з огляду на наданий письмовий відзив на позов. Так, у відзиві на позов, представник відповідача зазначила, що вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захист, про що також зазначає у своїй постанові Верховний Суд у справі №310/11024/15 від 29.05.2019 (а.с.106). Крім того, 18 листопада 2019 року через канцелярію суду надано письмові пояснення та заяву про застосування строків позовної давності. Третя особа [PERSON] до суду не з`явився, сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Судом встановлено, що 14 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ML-302/069/2008, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 49 089,00 доларів США строком до 14.03.2023 (а.с.5-9). 13 вересня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Додатковий Договір №1 до кредитного договору №ML-302/069/2008 від 14.03.2008 (а.с.17-18). 28 квітня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Додатковий Договір №2 до кредитного договору №ML-302/069/2008 від 14.03.2008 (а.с.10-12). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 14 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки №РML-302/069/2008, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., реєстровий №3345. Предметом іпотеки за цим договором є трикімнатна квартира, загальною площею 61,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить іпотекодавцю на праві власності (а.с.13-15). 13 вересня 2009 року та 28 квітня 2011 року до договору іпотеки було укладено Додаткові договори №№1 та 2 відповідно між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] та між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] (а.с.16,19-21). Згідно з Договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», відступлено право вимоги за Кредитним договором №ML-302/069/2008 від 14 березня 2008 року та Договором іпотеки №PML-302/069/2008 від 14 березня 2008 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а.с.22-27, 28, 29, 30, 31, 32-33). Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року стягнено солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором №ML-302/069/2008 від 14 березня 2008 року, яка виникла станом на 05.11.2014 в розмірі 563 134, 19 грн., з яких заборгованість за кредитом - 534 134, 19 грн. та заборгованість з пені - 29000 грн. Вирішено питання судових витрат (а.с.34-36). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦПК України). З підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу виникають зобов`язання (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою (ч.1 ст.546 ЦК України). На підставі укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] кредитного договору №ML-302/069/2008 від 14 березня 2008 року виникли кредитні зобов`язання, виконання яких було забезпечено іпотекою нерухомого майна згідно укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] договору іпотеки №PML-302/069/2008 від 14 березня 2008 року. [PERSON] допущено невиконання кредитних зобов`язань. У зв`язку з тим, що [PERSON] рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2015 не виконує, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у квітні 2019 року звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. Водночас, стороною відповідача [PERSON] - адвокатом Пашніною А.В. заявлено про застосування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, Пашніна А.В. представник відповідача [PERSON] надала до суду заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що Банк звернувся до суду у 2014 році з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] в повному обсязі, що і було задоволено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року, тоді як з даним позовом звернувся майже через 4 роки, тобто строк позовної давності сплив. Судом встановлено і визнано сторонами по справі, що 28.02.2014 [PERSON] сплатив за кредитним договором останній платіж у повному обсязі згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором. Потім лише 10.06.2014 було сплачено наступний платіж, проте у розмірі меншому ніж встановлено графіком погашення платежів за кредитним договором. Таким чином, як зазначає представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» О.І. Михайлов у наданих до суду 27.08.2019 поясненнях, з моменту настання строку сплати чергового платежу 31.03.2014 починається виникнення заборгованості за кредитним договором 16.12.2014 Банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, за результатами якого 18.06.2015 ухвалено рішення апеляційного суду Дніпропетровської області. Як звернув свою увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.07.2018 у справі №522/31199/13, позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. У своїй постанові від 18.09.2019 у справі №357/16765/14 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що оцінка пропуску позовної давності має здійснюватися судом у кожній окремій справі, незалежно від правової оцінки в інших справах. Звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які були встановлені в іншому судовому рішенні, враховуючи різні предмет і підстави позовів. Таким чином, суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Отже, дізнавшись про порушення свого права, банк мав можливість пред`явити позов до майнового поручителя протягом трьох років від дати, коли він дізнався про порушення свого права, тобто з 31 березня 2014 року - дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Водночас, подаючи позов 16.12.2014 строк позовної давності перервався. Проте ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з даним позовом лише 22 березня 2019 року, майже через 4 роки. Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу. Отже, з огляду на вищезазначене, право на звернення стягнення на предмет іпотеки у іпотекодержателя до іпотекодавця [PERSON] виникло з моменту невиконання основного зобов`язання, що сталося ще у березні 2014 року. Зважаючи на те, що до вимог до Договору іпотеки підлягає застосуванню загальний строк позовної давності у 3 роки, то строк позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки збіг у 2017 році. Тому позивач пропустив встановлені законом строки звернення до суду з вимогами до відповідача, що є підставою для відмови у позові. У зв`язку з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed