Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь на відшкодування матеріальної шкоди 33926,2 грн. та на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. Позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх уточнення, мотивовано тим, що в рамках виконавчого провадження 10.02.2014 року боржником [PERSON] [PERSON] було сплачено заборгованість шляхом внесення коштів на депозитний рахунок. 12.02.2014 року державним виконавцем було винесено розпорядження про перерахування коштів на рахунок позивача. Проте, відповідачем вказані розпорядження були виконані лише 23.05.2014 року. Позивач вважає, що у зв'язку з неправомірними діями відповідача йому завдано збитків, які полягають в тому, що за час невиконання розпоряджень про перерахування коштів курс дол. США змінився. Порахувавши курсову різницю, позивач вважає, що йому завдано збитків на суму 33926,2 грн. Крім того, у зв'язку з протиправними діями відповідача позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, з урахування заяви про їх уточнення, підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача та прокурор заперечували проти задоволення позову, просили відмовити в задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у вирішенні справи поклався на розсуд суду. Заслухавши учасників процесу, з'ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області перебував виконавчий лист № 668/185/13ц, виданий 09.07.2013 року Суворовським районним судом м. Херсона про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості. Відповідно до матеріалів справи [PERSON] 10.02.2014 року було сплачено заборгованість перед [PERSON] в сумі 152355 грн. та 1099,01 грн. (разом з витратими виконавчого провадження 168799,41 грн.) на депозитний рахунок Головного управління юстиції у Херсонській області. 12.02.2014 року державним виконавцем було винесено розпорядження №39042813/1 та № 39043016/1 для перерахунку вищезазначених грошових сум на рахунок позивача. Відповідно до платіжних доручень № 64 та № 65 24.05.2014 року кошти в розмірі 152355 грн. та 1099,01 грн. були перераховані Головним управлінням Державної казначейської служби України у Херсонській області на рахунок позивача. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 13.05.2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014 року, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України в Херсонській області щодо невиконання розпоряджень державного виконавця про перерахування коштів. Зобов'язано відповідача виконати розпорядження № 39043016/1 від 12.02.2014 року та № 39042813/1 від 12.02.2014 року державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області про перерахування на користь [PERSON] 152355 грн. та 1099,01 грн. відповідно. Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема у інших випадках, передбачених законом (п. 3 ч. 2 ). Статтями 1173, 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових або службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та їх посадових осіб. Висновки суду щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди наступні. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на п. 2 ч. 1 ст.22 ЦК України та п. 5 договору позики грошових коштів від 10.08.2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та відповідно до умов якого передбачено обов'язок боржника компенсувати позичальнику курсову різницю гривні по відношенню до дол. США на день повернення коштів. Відповідно до положень ст.ст. 509 та 510 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області в жодних цивільно-правових відносинах з [PERSON] не перебувало та ніяких цивільно-правових угод, з яких могли б виникнути грошові зобов'язання, з ним не укладало. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона у справі № 668/185/13ц вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 10.08.2012 року в сумі 152355 грн. та судовий збір у сумі 1099,01 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили, на його виконання видано виконавчий лист, який було звернено до примусового виконання. Правовідносини, що виникли між позичальником та боржником за договором позики від 10.08.2012 року, не розповсюджуються на правовідносини, що виникли між сторонами у справі на стадії примусового виконання рішення суду, яким вирішено питання щодо цих зобов'язань. Отже, рішенням суду з боржника на користь позивача стягнуто заборгованість, визначену в гривні, в порядку примусового виконання рішення суду стягувалась заборгованість в гривні, відповідачем було перераховано на рахунок позивача кошти в гривні у визначеному рішенням суду розмірі. Будь-які цивільно-правові правовідносини між сторонами у справі відсутні і положення договору позики на відповідача не поширюються. За наведених обставин суд дійшов висновку, що між протиправною бездіяльністю відповідача, яка полягала у не перерахуванні коштів в гривні на рахунок позивача, та упущеною вигодою відповідача у виді курсової різниці гривні по відношенню до долару США відсутній причино наслідковий зв'язок. Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд вважає, що позивач не довів наявність самої шкоди у вигляді упущеної вигоди. Оскільки кошти, стягнуті рішенням суду з боржника, він отримав у повному обсязі. Всі розрахунки розміру матеріальної шкоди ґрунтуються на припущеннях. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд дійшов таких висновків. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд повинен з'ясувати наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що бездіяльністю відповідача йому було завдано моральної шкоди. Ним не було зазначено, в чому саме вона полягає. Сам факт наявності рішенням суду, яким визнано бездіяльність відповідача протиправною і яке було в добровільному порядку виконано, не свідчить про моральні та духовні страждання позивача. За наведених обставин в задовленні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed