Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-24 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та, уточнивши свої позовні вимоги 04 жовтня 2013 року, просила зобов'язати відповідача - [PERSON], усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належними їй приміщеннями, а саме: 1/2 частиною нежитлового приміщення магазину «[INFO]» (квартира [ADDRESS] та 1/2 частиною магазину «[INFO]», який розташований по [ADDRESS], шляхом надання вільного доступу в зазначені приміщення та передачі ключів від вхідних дверей цих приміщень. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що на підставі рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 11.07.2012 року їй належить на праві власності 1/2 частина квартири [ADDRESS] та 1/2 частина магазину «[INFO]», який розташований по [ADDRESS]. Відповідач є співвласником зазначених приміщень в рівних частинах, проте на даний час він одноособово користується та володіє даними приміщеннями, ключів від дверей спірних приміщень не надає, чим порушує її право на володіння та користування власністю. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 грудня 2013 року позов задоволено у повному обсязі, зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні та розпорядженню належних їй приміщень, а саме квартирою [ADDRESS] та 1/2 частиною магазину «[INFO]», який розташований по [ADDRESS], шляхом надання вільного доступу в зазначені приміщення та передачі ключів від вхідних дверей вказаних приміщень. Вирішено питання розподілу судових витрат. Не погоджуючись з зазначеним рішенням [PERSON] звернувся до суду з апеляційною скаргою, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивачки у повному обсязі та перерозподілити судові витрати між сторонами. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду не відповідає вимогам ст.ст.213, 215 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також наявне порушення і неправильне застосування норм як матеріального, так і процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що судом при винесенні рішення не було враховано уточнену позовну заяву позивачки. Крім того, позивачка просила усунути перешкоди у користуванні 1/2 частиною спірної квартири та 1/2 частиною спірного магазину, а суд, задовольняючи позов, зобов'язав усунути перешкоди у користуванні всією квартирою, чим вийшов за межі позовних вимог. Апелянт зазначає, що рішення суду ухвалено на самих лише припущеннях, що позивачка не довела в суді факту перешкод відповідачем їй у користуванні квартирою та магазин та взагалі магазин «[INFO]» не існує юридично. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки, обговоривши доводи скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 11 липня 2012 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2012 року, за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину магазину «[INFO]», розташованого в [ADDRESS], вартістю 150366 грн. 50 коп. та на 1/2 частину квартири [ADDRESS] вартістю 304644 грн. За [PERSON] визнано право власності на інші 1/2 частину магазину та 1/2 частину квартири (а.с.3-4,5-6). [PERSON] зареєструвала право власності на ? вказаного майна (а.с.7, 8). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] зверталася до ЧМВ УМВС України в Чернігівській області 18.06.2013 року з заявою про вжиття заходів до її колишнього чоловіка [PERSON], який не допускає [PERSON] до належних їй 1/2 частини майна (а.с.9). З такою ж заявою [PERSON] зверталась і 02.07.2013 року. Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано,

Outcome: partial