Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON], [PERSON] про витребування житлового будинку з чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні житловим будинком (а.с. 1-3). Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2017 року у цивільній справі № 333/4605/16-ц визнано недійсним з моменту вчинення договір дарування, посвідчений 18.12.2004 року приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], за яким позивач [PERSON], подарувала [PERSON] житловий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Осипенка, буд. 57. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14.11.2017 року вище вказане рішення залишено без змін. Позивач зазначає, що під час розгляду судом справи про визнання недійсним вказаного договору дарування, [PERSON] і її син [PERSON], діючи шляхом обману та з наміром унеможливити чи ускладнити повернення позивачу житлового будинку, 15.11.2007 року уклали договір дарування житлового будинку, за яким [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Осипенка, буд. 57. Враховуючи Пленум Верховного Суду України, а саме п. 10 постанови № 9 від 06.11.2009 року, [PERSON] вважає, що позивач не має правових підстав для визнання недійсним договору дарування, укладеного 15.11.2007 року між [PERSON] та [PERSON], вона має право витребувати житловий будинок у [PERSON], подавши віндикаційний позов. Позивач вважає, що оскільки [PERSON] отримав житловий будинок безпідставно від [PERSON], то навіть за умови його добросовісності, позивач має право витребувати житловий будинок. Позивач зазначила, що житловий будинок повністю зайняли [PERSON] та [PERSON], котрі мешкають в ньому, зберігають належне їм майно, зареєстровані власниками житлового будинку в різний проміжок часу тощо. На цей час існують перешкоди з боку відповідачів [PERSON] і [PERSON] у здійснені позивачем права власності на житловий будинок, так як вони мешкають у житловому будинку, зайняли весь житловий будинок і змусили позивача переїхати для проживання до сторонніх осіб, не мають наміру виселятись з житлового будинку навіть у разі передачі житлового будинку позивачу, про що неодноразово їй заявляли. Перешкоди полягають також у безпідставній реєстрації права власності на житловий будинок на імя [PERSON] і [PERSON] Ці перешкоди можливо усунути шляхом виселення [PERSON] і [PERSON] з вказаного будинку та шляхом вселення позивача в житловий будинок, а також шляхом скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок на імя [PERSON] і на імя [PERSON] На підставі вищевикладеного, позивач просить витребувати з незаконного володіння [PERSON] житловий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Осипенка, буд. 57 і передати житловий будинок позивачу [PERSON]; усунути перешкоди, створені позивачу [PERSON] і [PERSON] у здійсненні права на володіння та користування житловим будинком за адресою: м. Запоріжжя, вул. Осипенка, буд. 57, наступним шляхом: виселити з житлового будинку [PERSON] та [PERSON]; вселити в житловий будинок позивача; скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок за вищевказаною адресою за [PERSON], який вчинено на підставі договору дарування, посвідченого 18.12.2004 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]; скасувати державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за [PERSON], який вчинено на підставі договору дарування, посвідченого 15.11.2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] А також, просить стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати згідно з наданими квитанціями (а.с. 1-3). Ухвалою суду від 19.02.2018 року за клопотання представника позивача закрито провадження у частині позовних вимог відносно [PERSON] у звязку з її смертю 25.11.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 404534, виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції 27.11.2017 року (а.с. 88). 02.03.2018 року представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву (а.с. 52-59). У відзиву представник відповідача позовні вимоги [PERSON] вважає необґрунтованими й такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Зазначає, що позивач вже зверталася до суду із такими вимогами про витребування будинку № 57 по вул. Осипенка у м. Запоріжжі з незаконного володіння [PERSON] та [PERSON], усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення [PERSON] і [PERSON], вселення [PERSON], скасування державної реєстрації права власності на будинок відповідачів. Однак, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19.11.2013 року по цивільній справі № 22ц-5334/13 в задоволені позовних вимог [PERSON] було відмовлено у повному обсязі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 13.02.2017 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 19.11.2013 року було залишено без змін. Після чергового звернення [PERSON] до суду з такими ж вимогами рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2015 року по цивільній справі № 333/9876/13-ц було також відмовлено в задоволені позову у повному обсязі. Вказане рішення суду було залишено без змін згідно з ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.12.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.04.2016 року. Тому, представник відповідача вважає, що справа підлягає закриттю, оскільки є рішення суду, яке набрало законної сили з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Крім того, у відзиву представник відповідача зазначив, що [PERSON], як добросовісний набувач придбав право власності на спірний будинок на підставі договору дарування, укладеного між ним та [PERSON] від 15.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] (запис в реєстрі № 2830). На час укладення договору дарування між позивачем [PERSON] та [PERSON] 18.12.2004 року домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя, вул. Осипенка, буд. 57 було значно нижче за його вартістю, а також за його технічним станом та якістю (вартість, прибудови, площа самого будинку та земельної ділянки). [PERSON], її чоловік [PERSON] та син [PERSON] продали своє єдине житло, квартиру, кошти від продажу якої були вкладені в будівництво, переобладнання та прибудови домоволодіння. Після передачі в дар цього будинку від [PERSON] до [PERSON] за договором дарування від 15.11.2007 року здійснено передача у власність [PERSON] і земельної ділянки, на якої розташовано будинок. Право приватної власності на цю земельну ділянку [PERSON] від дарувальника [PERSON] придбане на підставі відплатного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] та зареєстрованого в Реєстрі за № 1403. Представник відповідача вважає, що на момент коли добросовісний набувач придбав та зареєстрував в установленому законом порядку подарований будинок і придбав земельну ділянку, це майно стало єдиним домоволодінням, яке складається із частин невідємно повязаних між собою. Придбання земельної ділянки, на якої розташовано спірний будинок на підставі відплатного договору, також, унеможливлює витребування цього будинку від добросовісного набувача на підставі ч. 3 ст. 388 ЦК України, оскільки цей будинок, як обєкт нерухомого майна є неможливим для переміщення без його знецінення та зміни призначення (ч. 1 ст. 181 ЦК України). Також, представник відповідача не згоден з посиланням позивача на постанову пленуму, оскільки [PERSON] на час укладення договору дарування на користь [PERSON] була повноправним власником будинку й не було ніяких перешкод для відчуження за договором цього будинку третім особам. Також, представник відповідача просить врахувати суд, що спірному будинку окрім [PERSON] також проживають члени його сімї: дружина [PERSON], малолітня донька [PERSON], батько [PERSON] Вказаний будинок є єдиним житлом сімї. 10.04.2018 року [PERSON] надала суду відповідь на відзив у цивільній справі № 333/6792/17 в порядку ст. 179 ЦПК України (а.с. 103-105). Ухвалою суду від 15.05.2018 року залучено до участі у справі як співвідповідачів [PERSON], [PERSON], представником якої є її батько [PERSON] та як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування РА ЗМР по Комунарському району (а.с. 114-116). \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволені позову. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON], його представник [PERSON], представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими й такими, що не підлягаю задоволенню, при цьому надавши суду пояснення, аналогічні викладеним у відзиву. \~ \~ \~ \~При цьому, у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] надав суду заяву про закриття провадження у даній справі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки про виклик до суду, заяв, клопотань про відкладення слухання справи суду не надав. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, оскільки вона є малолітньою особою, її представником є батько відповідач по справі [PERSON] Представник третьої особи органу опіки та піклування РА ЗМР по Комунарському району у судове засідання не зявився, представник за довіреністю [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просить суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши учасників процесу, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи та додані докази, врахувавши заяву представника третьої особи, вважає, що позов [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2017 року по цивільній справі № 333/4605/16-ц, визнано недійсним з моменту вчинення договору дарування, посвідченого 18.12.2004 року приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], за яким [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Осипенка, 57. Вказаним рішенням встановлено, що предметом позовних вимог у справі № 333/4605/16-ц є визнання договору дарування від 18.12.2004 року недійсним, в порядку ст. 229 ЦПК України, з підстав його укладення зі сторони позивача ([PERSON]П.) під впливом помилки. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14.11.2017 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2017 року у цій справі залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановленими вказаним судовим рішенням, доказуванню не підлягають. Під час розгляду судом справи про визнання недійсним вказаного договору дарування, [PERSON] і [PERSON] 15.11.2007 року уклали договір дарування житлового будинку, за яким [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Осипенка, буд. 57. Договір дарування посвідчений привітним нотаріусом ЗМНО [PERSON], та видано відповідний витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16739780 від 21.11.2007 року (а.с. 4, 5). Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказав: «Норма частини першої статті 216 ЦК (435-15) не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, передбаченого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК (435-15).». Тому, суд погоджується з позицією позивача, що вона не має правових підстав для визнання недійсним договору дарування, укладеного 15.11.2007 року між [PERSON] та [PERSON], а має право витребувати житловий будинок у [PERSON], подавши віндикаційний позов. Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Зважаючи на те, що житловий будинок [PERSON] отримав безпідставно від [PERSON], то навіть за умови його добросовісності, позивач має право витребувати житловий будинок. Тому, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦПК України житловий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Осипенка, 57 належить витребувати у [PERSON] та передати позивачу по справі [PERSON] Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з\~п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~388\~ЦК України\~якщо майно\~за відплатним\~договором придбане\~в особи,\~яка не\~мала права\~його відчужувати,\~про що\~набувач не\~знав і\~не міг\~знати (добросовісний\~набувач),\~власник має\~право витребувати\~це майно\~від набувача\~лише у\~разі,\~якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що спірний будинок вибув з володіння [PERSON] не з волі власника, суд вважає за необхідне витребувати житловий будинок від [PERSON],\~передавши його\~у володіння\~[PERSON] відповідно до п. 3 ст. 388 ЦК України. Вказаний висновок\~суду кореспондується\~з правовою\~позицією Верховного\~Суду України\~від 11\~червня 2014\~р.\~в справі\~№ 6-52цс14,\~згідно з\~якою майно,\~яке вибуло\~з володіння\~власника на\~підставі рішення\~суду,\~ухваленого щодо\~цього майна,\~але в\~подальшому скасованого,\~слід вважати\~таким,\~що вибуло\~з володіння\~власника поза\~його волею. Згідно з актуальною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірний будинок 21.11.2007 року зареєстровано за [PERSON], на підставі договору дарування, 2820, 15.11.2007 року, приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], номер запису про право власності 9056538 (а.с. 92). Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація будинку за [PERSON] підлягає скасуванню. Також суд приходить до висновку про скасування державної реєстрації будинку за [PERSON], оскільки у звязку з смертю останньої, захистити порушене право позивача іншим шляхом, не вбачається можливим. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у володінні та користування житловим будинком, виселення відповідачів та вселення її в житловий будинок, суд приймає до уваги наступне. Враховуючи, що на цей час не існує судового рішення, що набрало законної сили, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, [PERSON] має право користування вказаним житловим приміщенням. В судовому засіданні встановлено, що в спірному житловому будинку на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 18.12.2004 року та нотаріально посвідченого договору дарування від 15.11.2007 року мешкають [PERSON] та члени його родини: малолітня донька [PERSON], батько [PERSON] Проживання вказаних осіб у житловому будинку чинить перешкоди [PERSON] у здійснені права володіння та користуванні вказаним житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~Для поновлення порушеного права [PERSON] на користування житловим будинком суд вважає за необхідне виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], з будинку № 57 по вул. Осипенка у м. Запоріжжі відповідно до положень ст. 391 ЦПК України та вселити [PERSON] у цей будинок як таку, що має право володіти, розпоряджатися та користування житловим приміщенням, задовольнивши її позовні вимоги в повному обсязі. Прийняти до уваги заперечення представників відповідачів про те, що [PERSON] є добросовісним набувачем будинку, тому будинок не може бути у нього вилучений, а він, його малолітня донька та батько не можуть бути виселені з будинку, суд не може, оскільки вони не ґрунтуються на законі та протирічать положенням п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України щодо витребування майна від добросовісний набувача, правовій позиції Верховного Суду України від 11 червня 2014 р. в справі № 6-52цс14. Також, судом не враховується, що спірному будинку окрім відповідачів, зі слів [PERSON], мешкає його дружина [PERSON], оскільки до зазначеної особи позовні вимоги з боку позивача не заявлялися, а відповідачу було відмовлено у залученні [PERSON] в якості третьої особи, у звязку з тим, що дане клопотання було заявлено останнім вже під час судового розгляду. Також суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] та представників відповідачів стосовно того, що на даний час за технічним станом та якістю спірний будинок значно кращий, аніж той, що був подарований позивачем [PERSON] [PERSON], оскільки зустрічного позову для захисту своїх порушених прав відповідачами не заявлялося, та зазначений факт не впливає на предмет розгляду справи. Посилаючись на ч. 1 ст. 120 ЗК України суд також не приймає до уваги доводи відповідача та представників стосовно того, що позов не підлягає задоволенню з підстав купівлі [PERSON] земельної ділянки, на якій розташований спірний житловий будинок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути витрати на сплату судового збору в сумі 320 грн. з кожного.

Outcome: approved