Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі -продажу квартири № АЕА № 9717749 від 14.06.2001 року. 09.11.2019 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] позивач зареєстрував громадянина Китайської Народної Республіки [PERSON] . [PERSON] проживав згідно договору оренди в даній квартирі, після закінчення строку дії договору оренди припинив проживання в квартирі, але не виписався. На даний час місце проживання відповідача не відомо. Таким чином, відповідач не проживає в даній квартирі з 2019 року. Враховуючи, що відповідач тривалий час не проживає у вказаній квартирі, не несе витрат на житлово-комунальні послуги, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням та зобов`язати відповідні органи зняти з реєстрації дану особу. Ухвалою суду від 06.09.2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, відзиву на позов не надавав та не просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] , яка належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири № АЕА № 9717749 від 14.06.2001 року. У квартирі [ADDRESS] , зареєстрований відповідач - [PERSON] , що підтверджується листом від 17.06.2021 року Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 16.07.2020 року. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач не є членом сім`ї позивача, не проживає в зазначеному житлі, що підтверджується, окрім пояснень позивача, викладених у позовній заяві, актом від 13.07.2021 року про факт непроживання за вищевказаною адресою [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є громадянином Республіки Китай та мав посвідку на тимчасове проживання в Україні, строк дії якої закінчився 29.12.2019 року. Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з встановлених судом обставин, суд вважає доведеним відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні більше двох років, а тому позовні вимоги в частині визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до п.34 постанови №5 Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Зазначене свідчить, що питання зняття особи з реєстраційного обліку є похідним від вирішення питання про позбавлення права власності на жиле приміщення чи про право користування такої особи жилим приміщенням. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Відповідно до положень ч. 3 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 76-78, 81 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б обґрунтовували позовні вимоги в частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. Крім того, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації, а тому вимоги про зняття особи з реєстраційного обліку є передчасними.

Outcome: partial