overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позову вказує на те, що 06 березня 2009 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. З часом у шлюбних відносинах було втрачено взаємопорозуміння. На цій підставі між подружжям виникали непорозуміння. Разом з відповідачем не проживають більше пяти років. Тому Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.\~ Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~ Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 березня 2009 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 109, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ №353311 від 15 листопада 2016 року, яке видано повторно (а.с. 5). Причиною розпаду сім'ї стала відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зазначивши, що 21.12.1991 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у виконкомі Зорянської сільської ради Нікольського району Донецької області, актовий запис № 33. Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Просив розірвати шлюб, оскільки фактично шлюбні відносини між ними припинені, змінились спільні погляди на подружнє життя, крім того, позивач має намір одружитись з іншою жінкою. Вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймаючи до уваги, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню без дослідження доказів, а шлюб розірванню, оскільки сподівання на збереження родини відсутні, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

у листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17 лютого 1973 року між ним та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Стрию Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 60. Позивач стверджує, що подружнє життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на подружнє життя та сімейні відносини. Вважає, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам. За таких обставин, позивач просив суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду повідомлена належним чином, заяв, клопотань на адресу суду не надіслала. Відтак, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 17 лютого 1973 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Стрию Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 60. Згідно зі ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. Суд не вважає за можливе зберегти шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві він посилається на те, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем вони перебувають з 15 лютого 1981 року. Просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що подружнє життя не склалося внаслідок різних характерів та поглядів на життя, що призвело до напружених відносин у сім'ї, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні стосунки, вважає, що сім'я розпалася остаточно, миритися не бажає. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому суд, вважає за можливе розглядати справу у його відсутність та ухвалити у справі заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи позовної заяви, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 1981 року. Сторони не підтримують шлюбних стосунків з 2004 року, сім'я існує формально, позивач на примирення не згоден. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просив розірвати шлюб між сторонами. У позовній заяві він посилається на те, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем вони перебувають з 19 листопада 1994 року. Від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що подружнє життя не склалося внаслідок різних характерів та поглядів на життя, що призвело до напружених відносин у сім'ї, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні стосунки, вважає, що сім'я розпалася остаточно, миритися не бажає. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач у судовому засідання проти позову не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи позовної заяви, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 1994 року. Від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON], [INFO]. Сторони не підтримують шлюбних стосунків з січня 2016 року, сім'я існує формально, сторони на примирення не згодні. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ними 14.01.2006 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обовязки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти чого відповідач не заперечила, погодилась на розірвання шлюбу. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.01.2006 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сімї немає перспективи возз'єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду представник позивача наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження сімї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечила. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх спільного сина, тому є підстави для розірвання шлюбу. Місцем проживання неповнолітнього сина сторін [PERSON] визначає з матірю, оскільки спору про це у них не виникло.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ними 28.08.2007 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обовязки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули, позивач в позовній заяві, а відповідачка у заяві просили справу розглянути у їх відсутність. Позивач позовні вимоги підтримав, проти чого відповідачка не заперечила. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2007 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивачка та відповідач не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сімї немає перспективи возз'єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. Позивач наполягав на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сімї неможливим, проти чого відповідачка, в свою чергу, не заперечила. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Місцем проживання неповнолітнього сина сторін [PERSON] суд визначає з матірю, оскільки спору про це у них не виникло.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

у листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 30.04.2002 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось, вони припинили сімейні стосунки з 2011 року, проживають окремо та спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Відповідач позов визнала. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.04.2002 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 12.02.2008 року відповідачка уклала з банком кредитний договір б/н та отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, та має прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 15115 грн. 19 коп., тому ПАТ «[PERSON] банк «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, але в позові просить розглядати справу у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Суд, вислухавши відповідачку, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що 12.02.2008 року відповідачка уклала з банком кредитний договір б/н та отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, та має прострочену заборгованість за кредитним договором. Таким чином, станом на 31.05.2015 року за відповідачем по укладеному з ПАТ «[PERSON] банк «ПРИВАТБАНК» кредитному договору рахується заборгованість на загальну суму 15115 грн. 19 коп., яка складається з: - тіло кредиту 4148 грн. 18 коп.; - нараховано відсотків за користування кредитом 5457 грн. 23 коп.; - нараховано пені за прострочене зобов»язання 3751 грн.91 коп.; - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 800 грн. 00 коп. А також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) -250 грн. 00 коп.; - штраф (процентна складова) 707 грн.87 коп. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Статтею 546 ЦК України передбачена можливість забезпечення виконання зобовязання неустойкою. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, а згідно п. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового стягнення за кожен день прострочення виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 13236,36 грн., посилаючись на невиконання останнім договірних зобов'язань щодо повернення коштів. В судове засідання представник позивача не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, місце судового засідання був належним чином повідомлений, незалежно від причин, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 07.05.2015 між сторонами був укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування «Максимум-готівка»), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі, що є доступною клієнту на момент видачі клієнту картки та підписання договору, 15000 грн. За умовами договору відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, не повертає позивачу кредитні кошти, внаслідок чого має прострочену заборгованість в розмірі 13236,36 грн., а тому з урахуванням вищезазначених приписів закону суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

у листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 23 805 грн. 66 коп. та судового збору в розмірі 1378 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує та заява про приєднання до матеріалів справи оголошення про виклик відповідача, платіжного доручення про сплату витрат за опублікування оголошення у пресі, в якій просить вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідач в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи сповіщалась через оголошення у пресі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 27.04.2012 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1900 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між нею і Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як убачається з матеріалів справи відповідач умови договору належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 07.11.2016 року виникла заборгованість в розмірі 23\~805 грн. 66 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 1413 грн. 23 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 17 782 грн. 64 коп., заборгованість за пенею та комісією 3000 грн., а також штрафи (фіксована сума) 500 грн., штраф (процентна складова) 1109 грн. 79 коп., що підтверджується розрахунком (а.с. 4-7). Таким чином заборгованість за кредитом в розмірі 23 805 грн. 66 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. 00 коп. та за опублікування оголошення у пресі в розмірі 306 грн.

Outcome: approved