Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

У липні\~2018\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду із\~позовом,\~уточненим в\~подальшому до [PERSON] , посилаючись на те, що він є рідним сином [PERSON] від першого шлюбу, а відповідачка є донькою останнього від другого шлюбу з [PERSON] Крім доньки у [PERSON] від другого шлюбу також був син [PERSON] , який помер [INFO] . Вказував, що його батько [PERSON] проживав та був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності, а його діти від другого шлюбу та колишня дружина [PERSON] проживали та були зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , яка належала їм на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 серпня 2006 року. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 1990 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, але останній в період з лютого 1990 року по 05 травня 2012 року продовжував проживати із своєю сім`єю, що підтверджується рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2013 року, яким було встановлено факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Позивач зазначав, що [INFO] року його брат, [PERSON] , помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 серпня 2006 року, яку фактично прийняли його батьки, оскільки проживали на день відкриття спадщини однією сім`єю, але із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, та свідоцтва про право на спадщину не оформляли. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не було. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, яку він, [PERSON] , та відповідачка прийняли, шляхом звернення до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Стверджував, що після смерті [PERSON] також до спадкової маси увійшла 1/6 частина квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті його сина [PERSON] , який помер [INFO] . Оскільки після смерті сина [PERSON] не встиг оформити право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , то дані обставини стали причиною його звернення до суду для оформлення своїх прав на спадкове майно, а саме на 1/12 частину квартири [ADDRESS] . Посилаючись на те, що він не має можливості оформити спадщину після смерті [PERSON] , оскільки законодавством не передбачено оформлення правовстановлюючих документів на ім`я померлої особи, позивач просив суд визнати, що частка померлого [PERSON] в праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] становила 1/12 частину, яка належала на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] - [PERSON] , який помер [INFO] року, та вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою суду від 30 липня 2018 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 21-22). Ухвалою суду від 30 липня 2018 року по справі було витребувано інформацію щодо заведення спадкової справи щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] року та копії документів щодо приватизації квартири [ADDRESS] (а.с. 27-28). Ухвалою суду від 07 вересня 2018 року по справі було накладено арешт на 1/12 частини квартири [ADDRESS] , що належала на праві спільної часткової власності [PERSON] , який помер [INFO] року (а.с. 49-51). Ухвалою суду від 29 жовтня 2018 року за заявою позивача по справі була призначена експертиза вартості спірного майна (а.с. 115-117). Оскільки позивач не провів оплату, експертиза по справі проведена не була. Ухвалою суду від 17 січня 2019 року провадження по справі було поновлено та призначено підготовче провадження (а.с. 131-132). Ухвалою суду від 18 лютого 2019 року підготовче провадження по справі було закрите та справа призначена до судового розгляду (а.с. 138-139). Ухвалою суду від 18 квітня 2019 року явка позивача по справі була визнана обов`язковою (а.с. 172-173). Ухвалою суду від 15 травня 2019 року була задоволена заява [PERSON] про залишення позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності на частку в нерухомому майні без розгляду (а.с. 186-187). Позивач та його представники, діючі за довіреністю від 07 березня 2018 року та від 15 лютого 2019 року в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про підтримання позовних вимог та просили суд слухати справу за їх відсутності. Раніше надали відповідь на відзив (а.с. 15-109, 178, 179, 181). Представник відповідачки, діюча на підставі ордеру від 18 квітня 2019 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Раніше надала до суду відзив на позов та заяву про застосування строку позовної давності. В обґрунтування відзиву на позов, зазначала, що позивач не надав до суду докази, що підтверджують факт прийняття його батьком спадщини після смерті [PERSON] , оскільки [PERSON] при житті не вчинив жодних дій для прийняття спадщини чи оскарження дій про відмову в її отриманні, відповідних позовів не подавав, спільно з [PERSON] не проживав (а.с. 71-75, 87-88, 166, 167). Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що позивач є рідним сином від першого шлюбу [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що батько сторін, [PERSON] перебував із [PERSON] в шлюбі, зареєстрованому 26 березня 1977 року Іллічівським відділом РАЦС, актовий запис №254 (а.с. 12-13). За час шлюбу у подружжя [PERSON] народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , відповідачка у справі. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 1990 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний та 27 лютого 1990 року зареєстрований в органах ЗАГС, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 27 лютого 1990 року (а.с. 12-13). Встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , проживали та були зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , яка належала їм на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 серпня 2006 року (а.с. 56, 77). Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 27 березня 2018 року [PERSON] з 21 червня 1995 року зареєстрована в квартирі [ADDRESS] (а.с. 20). Судом встановлено, що [PERSON] з 18 квітня 1990 року по день смерті проживав та був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та реєстрації та копією паспорта (а.с. 76, 78, 79, 80, 84). Встановлено, що [INFO] [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 82). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 21 червня 1995 року по день смерті проживав та був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта (а.с. 83). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 серпня 2006 року. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його батьки [PERSON] та [PERSON] , які із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його мати [PERSON] , оскільки на день смерті сина проживала разом з ним однією сім`єю у квартирі [ADDRESS] , де він та вона були зареєстровані, але своє право на спадщину не оформила. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 лютого 2018 року, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної часткової власності за [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] в рівних частках (а.с.16). Встановлено, що після смерті [PERSON] , його частка у праві власності на квартиру [ADDRESS] не визначалася. Порядок виділу та поділу майна, що належать особам на праві спільної часткової власності встановлюється Цивільним кодексом України. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Статтею 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. З роз`яснень п. 3.4 Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року вбачається, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями набувати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання. Отже, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником даного майна, тобто дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Суд вважає, що право на отримання документу, щодо визначення частки у праві власності на нерухоме майно, має особа, яка є власником даного майна, тобто дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на частку спадкового майно в позасудовому порядку. З цих підстав суд може встановити частку спадкодавця у праві власності на нерухоме майно та визнати за спадкоємцем право власності на частку спадкового майна. [INFO] року [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 81). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] ; земельної ділянки, площею 0,0289 га, яка розташована по [ADDRESS] ; 3/100 частин ДСК «Сонячна поляна», розташованого по вул. Гаршина, 11 в м. Одесі; магазину №47 по вул. Космонавтів, 15 в м. Одесі; приватного підприємства «Тетяна»; грошових вкладів, які зберігаються у ВАТ «Державний ощадний банк України». Спадкоємцями першої черги за законом є рідні діти померлого, а саме сторони у справі, які прийняли спадщину в установлений законом строк, шляхом звернення до Шостої одеської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті їх батька [PERSON] від 31 липня 2012 року та від 02 листопада 2012 року (а.с. 110, 111). Відповідно до\~ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218\~ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що його батько [PERSON] , який помер [INFO] при житті прийняв спадщину після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , у вигляді 1/6 частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 серпня 2006 року. Судом встановлено, що після смерті сина [PERSON] , [PERSON] протягом трьох років до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , не звертався, що свідчить про те, що у нього не було намірів прийняти вказану спадщину. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на день смерті разом з сином [PERSON] не проживав, оскільки був зареєстрований та проживав в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідками з місця реєстрації. З позовом до суду про надання додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [PERSON] також не звертався. Вказані обставини за думкою суду свідчать про те, що [PERSON] після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину, яка належала останньому на праві власності не прийняв. Матеріали справи вказаний висновок суду не спростовують, оскільки позивач не надав суду докази того, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті сина. За таких обставин суд вважає, що оскільки [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] , не прийняв, то 1/6 частка квартири [ADDRESS] , не ввійшла до спадкової маси, що залишилася після смерті [PERSON] , а тому у позивача відсутнє право вимоги. Посилання позивача в обґрунтування своїх позовних вимог на рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2012 року про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] з лютого 1990 року по [INFO] року однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не свідчить та не підтверджує факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони проживали та були зареєстровані за різними адресами. Отже, суд вважає, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] є його рідна мати [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті сина, оскільки на день його смерті проживала разом з ним, однією сім`єю. Відповідно до\~ст.\~1258\~ЦК України спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Згідно ст.\~1259\~ЦК України\~черговість одержання\~спадкоємцями за\~законом права\~на спадкування\~може бути\~змінена нотаріально\~посвідченим договором\~заінтересованих спадкоємців,\~укладеним після\~відкриття спадщини.\~Цей договір\~не може\~порушити прав\~спадкоємця,\~який не\~бере у\~ньому участі,\~а також\~спадкоємця,\~який має\~право на\~обов`язкову\~частку у\~спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Таким чином, вказані обставини свідчать про те, що позивач звернувся до неналежного відповідача [PERSON] , оскільки остання не є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , а може бути спадкоємцем другої черги за законом. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 704,80 грн., що сплачений позивачем у повному обсязі при зверненні до суду. На підставі ст. ст. 15, 16, 1218, 1268, 1272, 1276 ЦК України,

Outcome: dismissed