Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просив встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. На обґрунтування цьому вказував, що зазначений факт йому необхідний для підтвердження громадянства та отримання паспорта громадянина України. Зазначив, що народився в Івано-Франківській області 27 лютого 1956 року, а в 1978 році отримав паспорт громадянина СРСР, який потім втратив. Після відбуття покарання у виді позбавлення волі за вчинення злочину за межами України повернувся до її території в 1989 році і проживав в м. Миколаєві без реєстрації. А в 1993 році був зареєстрований в [INFO], де і мешкав з 1989 року. Вказуючи, що постійно проживав в Україні з 1989 року і до цього часу просив підтвердити цей факт у судовому порядку. Суд, заслухавши пояснення заявника, думку представника заінтересованої особи, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з п. 5 ч. 2 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначено факти по встановленню яких суд розглядає справи, однак цей перелік не є вичерпний, оскільки в ч. 2 цієї ж статті визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Підстави набуття громадянства України та коло осіб визначені Законом України «Про громадянство України». Зокрема, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. Цього Закону передбачено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, а також особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України», яка визначає підстави набуття громадянства України за територіальним походженням, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про громадянство України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу [INFO], Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим указом України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006). Відповідно до п. 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу [INFO], Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Порушуючи питання про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року [PERSON] надав суду копії документів про реєстрацію на території України з 1993 року. Однак до 1993 року документального підтвердження постійного проживання, в тому числі і реєстрації на території України, ним надано не було. Покази свідків не можуть бути достатніми доказами на підтвердження факту постійного проживання заявника на території, яка стала територією України до 24 серпня 1991 року. Тим паче, що допитані в судовому засіданні свідки не дали чітких та однозначних показань, що він постійно проживав в України в якійсь визначеній адресі/адресах. Таким чином належними та допустими доказами не було підтверджено факт постійного проживання заявника на території України на час набуття нею незалежності. З врахуванням викладеного,

Outcome: dismissed