Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона є власником будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований у даному будинку однак не проживає у ньому, оскільки виїхав у РФ. Реєстрація відповідача у будинку позивача порушує її право на вільне користування та розпорядження майном та впливає на оплату комунальних послуг. Посилаючись на приписи ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] . Відзив на позов відповідачем [PERSON] не подавався. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Від представника позивача адвоката Павлій В.М. надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6, 7ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило. Крім того інформація про стан розгляду справи та дату судових засідань розміщено на веб-сайті суду в мережі Інтернет. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування від 13.11.2020 року [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.6-8). Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов від 03.09.2021 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] , однак за вказаною адресою не проживає з липня 2020 року так\~ як виїхав за межі України до Російської Федерації. Відповідно до змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2ст. 321 Цивільного кодексу України). За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до положень ст.ст.379, 380, 381 ЦК України об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в спірному будинку, однак понад 1 рік там не проживає. Відповідач, будучи зареєстрованим у будинку позивача до тепер, порушує його права та законні інтереси, як власника, зокрема, позбавляє права на вільне розпоряджання майном, та впливає на розмір комунальних платежів. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України витрати із сплати судового збору в сумі 908 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача

Outcome: approved