Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що в 2008 році він з родиною вселився в будинок [ADDRESS] , та мешкає в ньому по сьогоднішній день. Згідно архівних даних Бериславської філії КП «ХБТІ» право власності на нерухоме майно не зареєстроване, крім того відповідно до даних сільської ради за даною адресою ніхто не зареєстрований. За період проживання в будинку, позивач в добровільному порядку утримував його, сплачував комунальні послуги. У зв`язку з чим, просить визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS] на підставі набувальної давності, оскільки проживає у зазначеному будинку більше десяти років, безперервно володіє ним. Ухвалою суду від 18.07.2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання представник позивача не з`явилася, заявою просила розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, заявою від 07.08.2019 року просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту п.п. 9-14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст. 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Судом встановлено, що відповідно до довідки Милівської сільської ради від 21.06.2019 року [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований в [ADDRESS] , але фактично з 2008 року проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , замовник технічної інвентаризації [PERSON] , житловий будинок споруджений в 1958 році, 2014 року реконструкція (а.с.9-11). Згідно архівних матеріалів Бериславської філії КП «ХБТІ» ХОР повідомляє, що станом на 31.12.2012 року дані про право власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] , відсутні (а.с.12). Відповідно до довідки №147 від 24.06.2019 року КП «Милове», [PERSON] користується комунальними послугами за адресою [ADDRESS] , заборгованості з водопостачання не має (а.с. 13). З довідки Милівської сільської ради від 08.07.2019 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] , ніхто не зареєстрований (а.с.14). Позивач з 2008 року відкрито, не приховуючи від інших осіб, безперервно володіє й користується будинком [ADDRESS] , утримує його, сплачує комунальні платежі. Отже, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно користується будинком [ADDRESS] з 2008 року по теперішній час, що свідчить про набуття ним права власності на будинок за набувальною давністю, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Підстав для відмови у задоволенні позову у суду немає.

Outcome: approved