Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому на праві приватної власності належить будинок під номером [ADDRESS] . Відповідач є його колишнім зятем та зареєстрований у зазначеному будинку, але за адресою реєстрації фактично не проживає понад 8 років. Відповідач не бере ніякої участі в утриманні будинку та сплаті комунальних платежів, а його реєстрація в належному позивачу будинку порушує його право та створює перешкоди у володінні та користуванні майном. Сторони в підготовче судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, від позивача та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує, третя особа з позовними вимогами згодні, від відповідача через електрону адресу суду надійшла заява про визнання позову. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, а також, зважаючи на визнання відповідачем вимог позивача, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] є власником будинку під номером [ADDRESS] (а.с. 7-8). Згідно довідки Краснопільської селищної ради Краснопільського району Сумської області № 4236 від 21.11.2019 та будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] , відповідач зареєстрований у вищезазначеному домоволодінні (а.с. 9-14, 16). Згідно копії заочного рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 07 березня 2012 року №2-59/12 [PERSON] є колишнім чоловіком доньки позивача (а.с.15). Відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS] , а фактично проживає в [ADDRESS] , що підтверджується актом встановлення фактичного місця проживання особи від 19 листопада 2019 року, складеного уповноваженою особою Краснопільської селищної ради Сумської області Годуненко І.М. (а.с.17). Згідно ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За змістом ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем, за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Із зазначених положень цивільного законодавства встановлено, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що відповідач продовжує бути зареєстрованим у будинку, але фактично в ньому не проживає, тим самим порушує права позивача на власний розсуд розпоряджатися належним житлом, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про судові витрати, суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому статтями 141,142 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір», та стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у розмірі 420,40 грн., та повертає позивачу з державного бюджету 420,40 грн. судового збору, сплаченого при подачі позову.

Outcome: approved