overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 жовтня 2011 року вона із відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Спільне господарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинено. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій з приводу розірвання шлюбу не заперечував та просив розглянути справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01 жовтня 2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що 01 жовтня 2011 року складено відповідний актовий запис №1273 (а.с. 7). Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 грудня 2016 року вона із відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, відсутнє порозуміння між подружжям. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідача, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій з приводу розірвання шлюбу не заперечував та просив розглянути справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07 грудня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, про що 07 грудня 2013 року складено відповідний актовий запис №546 (а.с. 8). Від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19 березня 2011 року вона із відповідачем зареєстрували шлюб. Зазначає, що у 2014 році взаємовідносини з відповідачем погіршилися, вони почали проживати окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, до суду подала заяву, відповідно до якої просила розглядати справу у її відсутність та просила шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував та просив суд розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони за реєстрували шлюб 19 березня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис №221 (а.с. 4). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], Півченської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, просив ухвалити рішення, яким визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, після [PERSON], яка померла 25 серпня 2008 року. Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 25 серпня 2008 року померла його тітка [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина за законом, окрім нього, спадкоємцем є його матір [PERSON], рідна сестра померлої [PERSON], яка не буде звертатися в нотаріальну контору або у суд по питанню прийняття спадщини. На звернення до нотаріальної контори за оформленням спадщини, йому було відмовлено у зв'язку з пропущенням строків прийняття спадщини. Причиною не оформлення спадщини являється те, що він не знав про наявність у тітки державного акту на право власності на земельну ділянку. Переглядаючи тітчині речі він виявив вказаний державний акт на земельну ділянку. Враховуючи, те що пропущено строк прийняття спадщини він змушений звертатися до суду. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] подав до суду заяву від 05.07.2017 року, якою підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] подала до суду заяви, якою визнала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Представник відповідача - Півченської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області подав до суду лист від 22.08.2017 року, яким не заперечував проти позовних вимог, просив розглянути справу без його участі. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є тіткою позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 08.01.1966 року, копією свідоцтва про народження від 21.12.1979 року, свідоцтва про шлюб від 27.06.2017 року та архівною довідкою від 17.08.2017 року за № 582/06-29. Згідно з копією свідоцтва про смерть [PERSON], померла 25 серпня 2008 року в с. Суйми Здолбунівського району Рівненської області. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, яка видана Здолбунівською державною нотаріальною конторою, щодо [PERSON], яка померла 25 серпня 2008 року спадкова справа не заводилась. Доводи позивача [PERSON] про поважність причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, суд вважає такими, які заслуговують на увагу, а тому вважає необхідним визначити йому додатковий строк для подання заяви тривалістю 60 днів, після набрання рішенням законної сили.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначав, що зареєстрував 20 серпня 1994 року з відповідачем шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів, внаслідок чого постійно виникали суперечки та конфлікти, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач вважає неможливим подальше збереження сім'ї і не бажає цього, має намір укласти новий шлюб, тому просив суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з'явився, надіслав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розглядати справу за його відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про розгляд справи була належно повідомлена. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 серпня 1994 року між сторонами зареєстровано шлюб виконкомом Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, актовий запис № 06, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Статтею 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно вимог ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена довіра та повага один до одного, шлюбні відносини тривалий час не підтримують, примирення між ними неможливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 213 - 215, 224 - 228 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] просив ухвалити рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ним та відповідачем, неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], залишити на його виховання. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 24.08.1991 року з відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу народилася дочка [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося через різні погляди на нього та різні характери. З відповідачем проживають окремо останніх шість місяців, тому вважає що їхня сімя розпалася остаточно і примирення між ними не можливе. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву в якій вказала, що вимоги визнає у повному обсязі, просить розглянути справу без її участі та при розірванні шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.08.1991 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис № 1277, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб від 19.07.2017 року (а.с. 5). Від спільного сумісного проживання народилася дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися він не бажає, відповідач не заперечувала проти розірвання шлюбу, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Дитину суд залишає на виховання з позивачем, оскільки спору про це у сторін не виникло. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Будеразької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, просив ухвалити рішення, яким визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, після смерті [PERSON]. Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 24 квітня 2012 року померла його мати [PERSON] після її смерті відкрилася спадщина. На звернення до нотаріальної контори за оформленням спадщини, йому було відмовлено у зв'язку з пропущенням строків прийняття спадщини. Причиною пропуску строків для прийняття спадщини послугувало те, що він не знав про наявність майна у матері. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву від 26.07.2017 року, якою підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача - Будеразької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області подав до суду лист від 04.08.2017 року, яким не заперечував проти позовних вимог, просив розглянути справу без його участі. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. [PERSON] є матірю позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] від 19.02.1960 року. Згідно з копією свідоцтва про смерть [PERSON] померла 26 квітня 2012 року в с. Мости, Здолбунівського району Рівненської області. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, яка видана Здолбунівською державною нотаріальною конторою, щодо [PERSON] яка померла 24 квітня 2012 року спадкова справа не заводилась. Доводи позивача [PERSON] про поважність причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, суд вважає такими, які заслуговують на увагу, а тому вважає необхідним визначити йому додатковий строк для подання заяви тривалістю 90 днів, після набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, просив ухвалити рішення, яким визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, після смерті [PERSON]. Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 07 червня 2010 року померла його мати [PERSON] після її смерті відкрилася спадщина. На звернення до нотаріальної контори за оформленням спадщини, йому було відмовлено у зв'язку з пропущенням строків прийняття спадщини. Причиною пропуску строків для прийняття спадщини послугувало те, що він не знав про наявність майна у матері. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву від 26.07.2017 року, якою підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача - Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області подав до суду лист від 16.08.2017 року, яким позовні вимоги визнав, просив розглянути справу без його участі. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. [PERSON] є матірю позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] від 22.08.1952 року. Згідно з копією свідоцтва про смерть [PERSON] померла 07 червня 2010 року в с. Молодіжне, Дубенського району Рівненської області. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, яка видана Здолбунівською державною нотаріальною конторою, щодо [PERSON] яка померла 07 червня 2010 року спадкова справа не заводилась. Доводи позивача [PERSON] про поважність причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, суд вважає такими, які заслуговують на увагу, а тому вважає необхідним визначити йому додатковий строк для подання заяви тривалістю 90 днів, після набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, просив ухвалити рішення, яким визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, після смерті [PERSON]. Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] після її смерті відкрилася спадщина. На звернення до нотаріальної контори за оформленням спадщини, йому було відмовлено у зв'язку з пропущенням строків прийняття спадщини. Причиною пропуску строків для прийняття спадщини послугувало те, що він не знав про наявність майна у бабусі і дізнався про це лише у 2017 році, коли йому повідомили із Спасівської сільської ради, а також те що він хворіє, має 1 групу інвалідності - неспроможний вільно та самостійно пересуватися, оскільки в нього уражений опорно-руховий апарат. Враховуючи, те що строк прийняття спадщини пропущено він змушений звертатися до суду. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву від 02.08.2017 року, якою підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача - Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області подав до суду лист від 26.07.2017 року, яким не заперечував проти позовних вимог, просив розглянути справу без його участі. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. [PERSON] є бабусею позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] від 08.07.1978 року, копією свідоцтва про народження матері [PERSON] від 08.02.1953 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначення відомостей про другого з подружжя виданого Здолбунівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного ТУЮ у Рівненській області. Згідно з копією свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] в в м. Здолбунів, Рівненської області. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, яка видана Здолбунівською державною нотаріальною конторою, щодо [PERSON], яка померла [INFO] спадкова справа не заводилась. Доводи позивача [PERSON] про поважність причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, суд вважає такими, які заслуговують на увагу, а тому вважає необхідним визначити йому додатковий строк для подання заяви тривалістю 60 днів, після набрання рішенням законної сили.

Outcome: partial