Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

У липні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 43561,85 грн., три відсотки річних у розмірі 3351,28 грн. та судові витрати у розмірі 469,13 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12.10.2010 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 5450,00 доларів США, що станом на 11.07.2013 року складало за офіційним курсом НБУ 43561,85 грн., а відповідач зобов'язувався на кінець листопада 2010 року повернути борг. Вказаний договір позики оформлено власноруч написаною борговою розпискою відповідача. Однак відповідач на вимогу позивача гроші не повернув. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача борг в сумі 43561,85 грн., три відсотки річних у розмірі 3351,28 грн. та судові витрати у розмірі 469,13 грн. В процесі розгляду справи позивач зменшив свої позовні вимоги, оскільки 21.10.2013 року відповідач частково повернув борг у розмірі 500 доларів США, та просив суд стягнути з відповідача 4950,00 доларів США, що станом на 25.06.2013 року складало за офіційним курсом НБУ 39550,00 грн. три проценти річних від простроченої суми за період з 01.12.2010 року по 21.10.2013 року, а саме від суми боргу 43561,85 грн. у розмірі 3780,48 грн. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] просили стягнути гроші, які позивач дав відповідачеві у борг, три проценти річних від простроченої суми за період з 01.12.2010 року по 21.10.2013 року, а саме від суми боргу 43561,85 грн. у розмірі 3780,48 грн., а також судові витрати та надали пояснення, викладені у позовній заяві та уточненнях позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання проти позову заперечував, та надав письмові заперечення. В своїх поясненнях зазначив, що розписка сама по собі не є договором позики, якій повинен бути укладений у письмовій формі та посвідчений нотаріусом, або визнаний судом дійсним, про що позивач вимог не заявляє, вважає, що позов з цих підстав має бути залишений без задоволення. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши надані докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.10.2010 року [PERSON] взяв у борг гроші у розмірі 5450 доларів США, що станом на 25.06.2013 року складало за офіційним курсом НБУ 43561,85 грн., строком до кінця листопада 2010 року, про що [PERSON] власноруч було написано відповідну розписку «боргове зобов'язання» та передано позикодавцеві [PERSON] (а.с.20). Розписка об'єктивно підтверджує правовідносини, які виникли між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, передачу коштів сторони не оспорюють. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми має при цьому реквізити договору позики, немає потреби визнавати договір дійсним в судовому порядку. Таким чином, судом достовірно встановлено, що між позивачем і відповідачем був укладений договір позики відповідно до ст.ст.1046, 1047 ЦК України. Досліджуючи боргову розписку, суд виявив справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і тому заперечення представника відповідача є формальними. Відповідно дост.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що [PERSON], всупереч укладеного з [PERSON] договору позики не виконав умови договору позики та не повернув вчасно, а саме в строк до кінця листопада 2010 року зазначену суму, але станом на 21.10.2013 року відповідач частково повернув позивачу борг у сумі 500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 4011,85 грн., тому на теперішній час заборгованість відповідача перед позивачем становить 4950,00 доларів США, що станом на 25.06.2013 року складало за офіційним курсом НБУ 39550,00 грн. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки строк повернення грошових коштів у розмірі 43561,85 грн. сплив у кінці листопада 2010 року, то суд приходить до висновку, що відповідач також повинен сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми, а саме 3780,48 грн.(43561,85 грн x 3% річних : 365 днів = 3,58 грн., відтак сума 3% річних за період з 01.12.2010 року по 21.10.2013 року становить 3,58 грн. х 1056 днів = 3780,48 грн) З огляду на викладене суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення з [PERSON] суми боргу у розмірі 39550,00 грн. та 3% річних від простроченої суми за період з 01.12.2010 року по 25.06.2014 року у розмірі 3780,48 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд також задовольняє вимогу позивача про стягнення з [PERSON] судових витрат, які були понесені позивачем, що підтверджені відповідною квитанцією. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved