Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави України в особі органів судової влади, представником якої є Міністерство юстиції України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої органами судової влади України - Дніпровським районним судом м. Херсона, Апеляційним судом Херсонської області, Вищим спеціалізованим судом України в результаті порушення його права на справедливий суд по захисту прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що протягом 2008-2018років звертався до судів всіх рівнів з приводу користування та оплати електроенергії і комунальних послуг, що надаються житлово-експлуатаційними дільницями, але отримані рішення свідчать про те, що принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції суди постійного порушують. Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 16.01.2018 року за його позовом до ХМЕМ та ВАТ «Херсонобленерго» з вимогою укласти договір користування електричною енергією відмовлено в задоволенні позову з підставі відсутності договору з ХМЕМ(суддя Ратушна В.О.) У 2014 року за позовом до ВАТ ЕК «Херсонобленерго» та ЖЕД про приведення до норм чинного законодавства користування та оплату електроенергії (про укладення договору користування електроенергією, повірки лічильника, способу проведення оплати і т.д.) 29.05.2014 року вимоги задоволенні не були тому, що на думку судді Решетова В. В . ЖЕД нібито є «населеним пунктом». 12.03.2015 року, отримавши роз`яснення НКРЕ за висновком про те, що ЖЕД не є «населеним пунктом», він подав заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення у справі №666/1798/14ц., однак 08.05.2015року суддя Іванищук А.А. в задоволенні заяви відмовив тому, що «..він міг звернутися до НКРЕ за висновками раніше». 17.12.2014 року за позовом щодо незаконного застосування ЖЕД тарифів скасованих судом, неналежного розрахунку боргу за електроенергію та ненадання послуг по утриманню будинку, суддя Гардимов В.О. 28.03.2015 року у задоволенні позову відмовив( справа № 666/494/14ц). 02.09.2015року він звернувся до суду з метою з`ясування чи є ЖЕД «населеним пунктом». Розгляд справи відкладався декілька разів, була невдала спроба судді закрити провадження, безкінечні заміни суддів, а в результаті справа не розглянута до цього часу. 29.01.2015 року ЖЕД подала позов про стягнення з нього боргу за комунальні послуги та боргу за електроенергію з доданими розрахунками. У зустрічному позові від 23.03.2015року він з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів» вимагав визнати безпідставними застосування ЖЕД тарифів на комунальні послуги, встановлених рішенням Виконавчого комітету Херсонської міської ради № 468 від 16.09.2008року та №536 від 24.11.2006року, які буди скасовані ухвалами ВАСУ від 09.09.2010року та ОААС від 23.10.2007 року, а також застосування ЖЕД частини 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 959 від 01.12.1999 року при розрахунках обсягів спожитої електроенергії. (справа №666/652/15ц) . 28.05.2015 року суддя Дорошинська В.Е. задовольнила позов ЖЕД, мотивуючи своє рішення тим, що «… вимоги [PERSON] про визнання незаконними тарифів при нарахуванні оплати, то ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач не навів, які саме тарифи та з яких підстав він вважає незаконними та просить скасувати, крім того не надано жодних належних та допустимих доказів незаконності встановлення тарифів», а його вимоги визнати безпідставність нарахування ЖЕД плати за спожиту електроенергію на підставі постанови Кабінету Міністрів України № №959 від 01.12.1999року, скоротила до «вимоги про безпідставність нарахувань, зобов`язання сформувати тарифи та скасувати зайві нарахування не підлягають задоволенню, як похідні». У даній справі Дніпровський районний суд м. Херсона порушив норми ст.14 ЦПК України, вимоги ст. 360-7 ЦПК України та не врахував правову позицію Верховного Суду України викладену у справі №6-6цс13, відносно того, якщо постановою суду визнано неправомірними рішення виконкому міської ради про зміну тарифів, то слід виходити із тарифів, які були чинними до тарифів визнаних недійсними, не визнав ухвали ВССУ належними та допустимими доказами. Отже, Дніпровський районний суд м. Херсона при розгляді його позовів: не встановив порядок і розмір оплати комунальних послуг, з урахуванням того, що будинок [NUMBER] не належить до комунальної власності територіальної громади м. Херсона і тарифи на комунальні послуги встановлені рішенням Виконавчого комітету Херсонської міської ради не можуть до нього застосовуватися; не встановив порядок та визначення обсягу спожитої електроенергії і її вартість; відкинув без обґрунтування всі його заперечення, докази та норми чинного законодавства, які свідчать на його користь і які були оголошені в судовому засіданні та зафіксовані у його поясненнях. Тобто, Дніпровський районний суд м. Херсона порушив його право на справедливий судовий захист прав споживачів. 02.11.2015 року Апеляційний суд Херсонської області скасував рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 28.05.2015року в частині стягнення боргу, мотивуючи своє рішення тим, що застосовані тарифи скасовані судом, а обсяг спожитої електроенергії розраховувався за нормами Постанови Кабінету Міністрів за № 959, яка призначена для нарахування пільг та залишив в силі рішення суду про відмову в задоволення зустрічного позову, мотивуючи тим, що такого способу захисту не передбачено ст. 15ЦК України, ст.16 ЦК України, а також тим, що «… відмова в задоволенні позову ЖЕД повністю відновлює порушенні права за зустрічним позовом». При цьому, суд апеляційної інстанції не визначив порядок і розмір оплати комунальних послуг та порядок і розмір визначення обсягу електроенергії і її вартості тобто не вирішив спір по суті. 15.06.2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував рішення від 02.11.2015 року та направив справу на новий розгляд, вказавши, що апеляційний суд при визначенні боргу повинен зобов`язати відповідача надати належний розрахунок боргу за електроенергію та застосувати тарифи, які діяли до тарифів визнаних судом не чинними. Отже, встановивши, що суддя Дорошинська В.Е. постановила необґрунтоване і незаконне рішення по справі № 666/652/15ц, ВССУ тим самим підтвердив, що Дніпровський районний суд м. Херсона порушив його право на справедливий суд по захисту прав споживачів, але в свою чергу не встановив порядок і розмір оплати комунальних послуг, з урахування того, що будинок [NUMBER] не належить до комунальної власності м. Херсона і тарифи та комунальні послуги встановленні виконкомом міської ради не можуть до нього застосовуватись. До початку нового розгляду справи він подав до Апеляційного суду Херсонської області заяви від 17.08.2016 року та від 30.08.2016 року про зупинення провадження у справі №666/652/15ц, у зв`язку з тим, що у Дніпровському районному суді м. Херсона розглядається його позов від 02.09.2015року справа №666/5115/15ц про з`ясування чи була коли - не будь ЖЕД «населеним пунктом» від вирішення, якого залежав розмір і порядок нарахування боргу за електроенергію, а тому суд зобов`язаний був зупинити провадження у справі, але суд без будь - яких пояснень відхилив його заяву. В поданому до Апеляційного суду Херсонської області новому розрахунку ЖЕД визначила обсяг спожитої ним електроенергії, як різницю між показами загального лічильника встановленого на будинку [NUMBER] і показами лічильника всіх мешканців будинків № [ADDRESS] . 22.02.2017 року Апеляційний суд Херсонської області (судді Бездрабко В.О., Приходько Л,А., Кузнєцова О.А.) повністю відкинули без будь - якого мотивування всі його заперечення, доказі та норми законів і підзаконних актів на які він посилався та всупереч ухвали ВССУ від 15.06.2016 року визнали обґрунтовано проведеним розрахунок ЖЕД і стягнули з нього борг за електроенергію, якою він фактично не користувався, мотивуючи рішення наступним: «З наданого ЖЕД(ДП) ВАТ ХМБМ -1 розрахунку заборгованості [PERSON] за послуги електропостачання вбачається, що розрахунок обґрунтовано проведений відповідно до п. 1.6 Тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, затверджених Постановою НКРЕ 23.04.2012 року №497 та п. 2.1.1Порядку застосування тарифів на електроенергію затвердженого Постановою НКРЕ №498 від 23.04.2012року; листів від 21.02.2003 року № 11112/11/17-08 «Щодо надання роз`яснень» та від 10.2004 року №03-34-09/4459 « Щодо тарифів на електроенергію для населення, що проживає у гуртожитках» Національної комісії регулювання електроенергії України». При цьому, в ході апеляційного розгляду справи ЖЕД заявила, що рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради №373 від 15.08.2006року судом не скасовувалось і Апеляційний суд Херсонської області всупереч ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2007 року, якою скасовано рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради № 373 від 15.08.2006року постановив:«…застосуванню до спірних правовідносин підлягають попередні тарифи, затвердженні рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради №373 від 15.08.2006 року». Тобто, судді просто «підправили» норми постанови Верховного Суду України по справі №6-6ц13 від 27.03.2013 року, і це докорінно змінило зміст постанови від 27.03.2013 року та ухвали ВССУ від 15.06.2016 року, що і потрібно було суддям. 06.04.2018 року допускаючи, що рішення суддів Апеляційного суду Херсонської області стосовно застосування тарифів на комунальні послуги та визначення обсягу електроенергії могли бути наслідком помилки і судді не знали, що будинок [ADDRESS] не є гуртожитком або ОСББ, а рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради № 373 від 15.08.2006 року скасовано, він подав до апеляційного суду заяву про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. 25.05.2018 року судді Бездрабко В.О.. Приходько Л.А ., Кузнєцова О.А. відмовили в задоволенні заяви, з`ясувалось, що судді знали, що будинок [NUMBER] не є гуртожитком або ОСББ, а представник ЖЕД в своїх запереченнях повідомила цікавий факт - протягом 2011-2014рр. його заборгованість розподілялась на всіх мешканців будинків і вони її сплачували. Отже, вся електроенергія, яку ЖЕД приписує йому вже оплачена і начальних ЖЕД повторно стягує « борг у свій рідний карман», не маючи жодних на те підстав, адже довіреності від мешканців на їх представництво в суді у неї немає. При розгляді заяви судді допустили ті самі порушення норм матеріального та процесуального права, що і суддя Дорошинська В.Е, окрім того: не виконали вимогу Ухвали ВССУ від 15.06.2016 року, чим порушили норму ч.4 ст. 338 ЦПК України; не застосували в рішенні діючих тарифів; не зобов`язали ЖЕД надати належний розрахунок боргу за електроенергію; «підправивши» норми постанови ВСУ від 27.03.2013 року по справі 6-6ц13 та ухвали ВССУ від 15.06.2016 року створивши собі фальшиву «мотивацію» для неправосудного рішення. В цілому при розгляді справи №666/652/15ц Апеляційний суд Херсонської області не встановив порядок і розмір оплати комунальних послуг, з урахування того, що будинок [NUMBER] не належить до комунальної власності територіальної громади м. Херсона і тарифи на комунальні послуги встановленні рішенням виконкому міської ради не можуть до нього застосовуватися, не встановив порядок визначення обсягу спожитої електроенергії і її вартість, відкинув без обґрунтування всі його заперечення, докази та норми чинного законодавства, які свідчать на його користь чим порушив його право на справедливий суд гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції. 05.10.2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ(судді Маляренко А.В., Іваненко Ю.Г., Леванчук А.О.) відхилили його касаційну скаргу, в якій були наведені всі заперечення та докази незаконності та необґрунтованості рішення Дніпровського районного суду м. Херсона та Апеляційного суду Херсонської області. Протягом семи місяців вивчивши матеріали справи, судді ВССУ встановили: «вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги суд не перевірив правильності застосування у розрахунку тарифів» і тут же зробили «логічний висновок», «…висновки суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка». Результатом такого «правосуддя» по одній і тій же справі без наявності за цей час змін в законодавстві ВССУ постановив дві протилежні за змістом ухвали від 15.06.2016 року, якою забороняється застосовувати тарифи скасовані судами та неналежні розрахунки за електроенергію та від 05.10.2017 року якою дозволяється застосовувати тарифи скасовані судами та належні розрахунки за електроенергію. 03.01.2018 року він подав до ВСУ заяву про перегляд ухвали ВССУ у зв`язку з неоднаковим застосування норм процесуального права. 15.01.2018року ВССУ направив цю заяву до Касаційного цивільного суду, який 08.02.2018року повернув йому заяву, у зв`язку зі зміною ЦПК України. Отже, він використав усі доступні йому засоби захисту свої прав, але за 10 років Дніпровським районним судом м. Херсона, Апеляційним судом Херсонської області та Вищим спеціалізованим судом України не вирішено спірних правовідносин між ним та ЖЕД згідно вимог справедливості, тому що жоден суд не дослідив в повній мірі наданих ним доказів, які стосувались справи та не навів причин, з яких ці докази відкинуті, тобто має місце порушення його права на справедливий суд. Згідно до ст. 56 Конституцій України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійснені ними своїх повноважень. Відповідно до п. 5.2 Європейської хартії про закон «Про статус суддів» прийнятої Радою Європи від 10 липня 1998 року відшкодування збитків за шкоду, заподіяної неправомірно в результаті рішення або поведінки судді при виконанні ним його посадових обов`язків, гарантується державою. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 01.03.2017року № 6-3139цс16, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 454/1642/16ц при дослідженні питання щодо відшкодування завданої суддею матеріальної шкоди підтвердив раніше сформовану правову позицію ВСУ. Визначений ним розмір матеріальної шкоди за оплату комунальних послуг, дорівнює різниці між встановленою судом сумою боргу розрахованою за тарифами скасованими судом і сумою обрахованою згідно діючого в 2011-2014 року тарифу на обслуговування будинку та вимоги ухвали ВССУ від 15.06.2016року та становить 709, 38грн.(1159,08 - 449,70=709,38). Розмір матеріальної шкоди за оплату електроенергії, якої він не споживав дорівнює різниці між встановленою судом сумою боргу та боргу, розрахованого за показами його лічильника і становить 8 851,53 грн. (8 974,32-122,79=8 851,53). Загальний розмір, завданої йому матеріальної шкоди складає 9 560, 91грн. Практикою Європейського суду з прав людини визначена презумпція моральної шкоди тобто в разі порушення своїх прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку держави людина повинна відчувати страждання(моральну шкоду). Згідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. В даному випадку його страждання виникли: через постійну стресову ситуацію яка виникла в результаті необхідності захищати свої інтереси в суді; через тривалий час дій стресових ситуацій - більше 10 років; через відволікання значних коштів для звернення до органів державної влади, підготовки і участі в судових засіданнях, а з 2017року на виконання рішення суду ; через порушення його матеріального стану, який і так нижче прожиткового рівня; через вимушені значні негативні зміни в способі життя, які полягають в тому, що більше 10 років майже щомісяця або брав участь у судових засіданнях, або готувався до них, або чекав на результати розгляду справи( інколи по сім місяців); через значний негативний вплив ситуації на стан здоров`я, оскільки йому, як інваліду з кардіологічного захворювання протипоказаний такий спосіб життя, який він змушений вести; через відчуття свого безсилля перед судовим свавіллям, коли визнають скасовані тарифи діючими або знаючи, що будинок не є гуртожитком або ОСББ застосовують до нього порядок розподілу неврахованої електроенергії, який діє виключно в гуртожитках та ОСББ; через зневіру у дотриманні судовою владою України принципів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Розмір компенсації дійсної моральної шкоди розрахований ним відповідно до Методу оцінки розміру моральної шкоди зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.03.2010 року під номером 14.1.04 на офіційному веб-сайті Мін`юсту в галузі «Психологічні експертизи» та становить згідно принципу розумності і справедливості 134 028,00грн. З огляду на викладене, норми ст.ст. 8, 55, 56 Конституції України, частину 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Закону України «Про захист прав споживачів» та з урахування уточнених позовних вимог позивач просив: в порядку захисту його прав визнати протиправною діяльність суддів, що порушили право на справедливий суд по захисту прав споживачів; в порядку захисту його інтересів стягнути з відповідача 9 560,91грн. матеріальної шкоди та 207 360,00грн. моральної шкоди; визначити порядок виконання рішення суду про стягнення коштів. Ухвалою суду 20 липня 2018 року відкрито провадження та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві представник Міністерства юстиції України за дорученням Шаповал Ю.Є. виклала заперечення проти позову, зазначивши, що відповідно до п.1 Положення Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, тому Мін`юст не може бути представником органів судової влади та нести відповідальність за порушення норм чинного законодавства органами судової влади. Статтею 49 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що суддя є недоторканим. Без згоди Вищої ради правосуддя суддю не може бути затримано або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку суду, за винятком затримання судді під час або відразу ж після вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. За шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку встановлених законом. Згідно до ст.92 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України є державним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України. Суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження та відповідно до ст.106 цього Закону. Право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді(дисциплінарною скаргою) має будь - яка особа Дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя». Отже, з огляду на характер позовних вимог, позивач мав би звернутися зі скаргою до дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя. Окрім того, позивачем не зазначено якими діями(бездіяльністю) Міністерства юстиції України порушені його права та свободи. Міністерство юстиції України вважає, що позивач помилково залучив відповідачем, оскільки Мін`юст не є правозобов`язаним суб`єктом матеріальних правовідносин щодо позовних вимог позивача та не є суб`єктом права вимоги чи несення обов`язку. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 01.02.2019 року призначено судове засідання з викликом сторін на 18. 04.2019року на 14-30год. В судовому засідання позивача підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, з урахуванням уточнених позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала і просила відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи та надані сторонам докази, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суд розглядають також інші справи. Згідно до статті 2, 4, 19 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду порушення має бути реальним стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що позивач вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище. Судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини. У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Отже, здійснюючи передбачене ст.55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивні оцінки наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. В судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати протиправною діяльність суддів, які порушили його право на справедливий суд по захисту прав споживачів при розгляді цивільних справ за його участю та просив стягнути з Держави України, в особі Міністерства юстиції України 9 560,91грн. матеріальної шкоди та 207 360,00грн. моральної шкоди, завданої протиправними діями, оскільки судді на його думку, не розглянули всі його аргументи, не встановили порядок і розмір оплати комунальних послуг, не встановили порядок визначення обсягу спожитої електроенергії і її вартість, відкинули без обґрунтування всі його заперечення та докази. Суд вважає, що позивачем обраний невірний спосіб захисту порушеного права, з огляду на наступне. Згідно до частини першої статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в зазначеній вище редакції, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом. Відповідно до статті 125 Конституції України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані та Верховний Суд України. Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві. Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини. У Висновку № 3 (2002 ) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України 01 березня 2017року у справі 6-3139цс.16. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволення в обраний позивачем спосіб, а порушене позивачем питання підлягає захисту за допомогою права звернення до Європейського суду з прав людини. На підставі викладеного, ст.ст. 55, 124-124 Конституції України, ст.ст.15-16 ЦК України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,

Outcome: approved