Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначав, що в провадженні слідчого СВ Хортицького ВП Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області Реви К.В. знаходиться кримінальна справа, яка внесена до ЄРДР за № 12019080070001117 від 20.06.2019 на підставі ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2019 по кримінальному правопорушенню, передбаченому ст. 185 КК України. Ним до ГУНП в Запорізькій області була подана скарга з приводу неналежного проведення досудового розслідування у цій справі. Із відповіді ГУНП в Запорізькій області за № К-428/2/6/03-2020 йому стало відомо, що слідчий Рева К.В. своєю постановою від 04.05.2020 закрив справу на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вказану постанову позивачу направлено не було. Крім того, у лютому 2020 року позивачем було подано клопотання слідчому про проведення одночасного допиту між ним та [PERSON] , та між ним і [PERSON] . Оскільки відповідно до ст. 220 КПК України слідчий не виносив постанов про відмову у задоволенні клопотань позивача, то вважається що його клопотання були задоволені. Проте, жодних дій з метою виконання клопотання слідчим не зроблено, а навпаки слідчим винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання через два місяці після отримання клопотання, що підтверджується відповіддю за № К-428/2/6/03-2020. У зв`язку з цими обставинами позивач вимушений був звернутися зі скаргою до Хортицького районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2020 (справа № 337/2111/20), постанова слідчого СВ Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Реви К.В. про закриття кримінального провадження була скасована. Позивач зазначає, що слідчий, як своїми діями, так і бездіяльністю завдав йому матеріальну шкоду у сумі 3000 грн., що підтверджується розрахунком послуг адвоката. Крім того, дії слідчого призвели до заподіяння позивачу моральних та фізичних страждань, були порушені його нормальні життєві зв`язки, стосунки з людьми. Завдану йому моральну шкоду він оцінює у розмірі 10 000 грн. Як впродовж досудового слідства, так і під час судового розгляду, він був змушений звертатися до юристів за захистом своїх прав та законних інтересів, у зв`язку з чим вимушений нести додаткові затрати часу і грошей та внаслідок цього порушені його нормальні життєві зв`язки. У зв`язку з тим, що порушення кримінальної справи він вимагав майже з 2000 року, то після того як довідався про її закриття весь час думав лише про цю справу і протизаконну поведінку слідчого, що негативно впливало на його стосунки з людьми. Посилаючись на вказані обставини [PERSON] просив суд стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, шляхом списання з відповідного рахунку ДКСУ, на його користь в рахунок відшкодування шкоди, яка завдана Головним управлінням Національної поліції України в Запорізькій області 3 000 грн. матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди, а також стягнути судові витрати. Ухвалою судді від 02.07.2020 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь), а також третій особі строк для надання письмових пояснень щодо позову. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державну казначейську службу України. 27.07.2020 до суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву на позов зазначено, що зі змісту поданої позовної заяви вбачається, що позивач не згодний з процесуальним рішенням слідчого Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про закриття кримінального провадження, у зв`язку з чим він звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя зі скаргою про скасування вказаної постанови слідчого. Відповідно до положень ст. 56 Конституції України, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Для наявності підстав зобов`язати відшкодувати шкоду, відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України, потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні ст. ст. 1167, 1174 ЦК України. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідач вважає, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами його позовні вимоги в частині завдання йому моральної шкоди неправомірними діями відповідача. Що стосується позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, відповідач зазначив, що витрати на правову допомогу, визначених у позові, як матеріальна шкода завдана під час розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. Крім того, судові витрати пов`язані з розглядом вказаної цивільної справи, позивачем не доведені, до матеріалів позову не надано доказів на підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги. 03.08.2020 до суду надійшли пояснення Державної казначейської служби України, згідно яких представник третьої особи вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені у зв`язку з їх неналежним обґрунтуванням, а стягнення заявленої до відшкодування суми призведе до економічно необґрунтованих збитків Державного бюджету України. В обґрунтування своєї позиції представник 3-ої особи зазначає, що сам факт винесення Хортицьким районним судом м. Запоріжжя ухвали від 19.06.2020 по справі № 337/2111/20, яким задоволено скаргу позивача, свідчить лише про захист ним своїх прав у порядку, визначеному кримінально-процесуальним законодавством України і не може бути доказом заподіяння позивачу моральної шкоди. Лише незгода позивача з діями посадових осіб органу досудового розслідування, які оскаржено ним у порядку, встановленому КПК України, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування шкоди. Оскарження процесуальних рішень органу досудового розслідування в порядку кримінального судочинства є механізмом реалізації права на судовий контроль за додержанням прав особи у кримінальному провадженні і скасування таких рішень у судовому порядку не є безумовною підставою для відшкодування шкоди. Крім того, позивачем відповідно до ст. 81 ЦПК України не надано доказів на підтвердження факту спричинення йому моральних страждань, а також належних доказів на підтвердження понесення ним матеріальної шкоди. 28.07.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що відповідачем не звернуто увагу на допущені слідчим порушення вимог КПК України при проведенні досудового розслідування щодо розгляду клопотання позивача, яке подано в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України, не надання слідчим постанови про відмову у задоволенні його клопотань та про закриття кримінального провадження, невиконання вказівок прокурора при проведенні досудового розслідування. З приводу моральної шкоди позивач зазначив, що він є пенсіонером за віком з 20.02.2007, на теперішній час ніде не працює і отримує лише пенсійне забезпечення. Крім того, згідно медичних документів має ряд тяжких хронічних захворювань, для лікування яких потрібно щоденно приймати ліки, які коштують дорого, а його пенсії для цього не вистачає. Разом із тим, замість того, щоб лікуватись він повинен витрачати гроші та свій час на те, щоб оспорювати у суді протизаконну поведінку слідчого, що не тільки порушує його нормальні життєві зв`язки, а і негативно впливає на його стосунки з людьми. Щодо матеріальної шкоди позивач зазначив, що до її складу включено лише витрати на правову допомогу за розгляд справи в Хортицькому районному суді м. Запоріжжя на дії слідчого про закриття кримінальної справи і повноваження адвоката у цій справі підтверджені копією договору та свідоцтвом адвоката, а розмір матеріальних збитків - копією акту виконаних робіт і касового ордеру. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що слідчим Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019080070001117 від 20.06.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України. Постановою слідчого Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Рева К.В. від 04.05.2020 зазначене кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2020, поновлено [PERSON] строк на подання скарги на постанову про закриття кримінального провадження, постанову слідчого Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Рева К.В. від 04.05.2020 про закриття кримінального провадження № 12019080070001117 скасовано, у зв`язку із невжиттям слідчим всіх необхідних дій, спрямованих на повне, об`єктивне та всебічне досудове розслідування обставин справи. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, позивач посилався на положення ст. ст. 1167, 1174 ЦК України, та зазначав, що внаслідок протиправних дій та бездіяльності слідчого, який виніс неправомірну постанову про закриття кримінального провадження за його заявою, йому завдано матеріальну шкоду в сумі 3000 грн., яка складається із витрат, які він поніс на оплату послуг адвоката, до якого він вимушений був звернутися для надання правової допомоги з приводу оскарження зазначеної постанови, а також завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 10 000 грн., що полягає у душевних стражданнях внаслідок незаконної діяльності слідчого. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормою статті 1166 ЦК України, відповідно до якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Свої вимоги про відшкодування моральної та матеріальної шкоди позивач обґрунтовував протиправними діями та бездіяльністю слідчого, що призвело до винесення необґрунтованого та незаконного процесуального рішення - постанови про закриття кримінального провадження, де він є заявником, яка в подальшому була скасована ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя. Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таке процесуальне рішення, на яке посилався позивач, та розцінене ним, як бездіяльність та неправильне визначення слідчим обсягу і характеру дій при проведенні досудового розслідування за заявою про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб за здійснення функцій органу досудового розслідування. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У той самий час, реалізація позивачем свого процесуального права і оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної та матеріальної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Ухвала слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя про задоволення скарги [PERSON] на постанову слідчого про закриття кримінального провадження свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України. Можливість прийняття стороною кримінального провадження процесуального рішення і подальше скасування цього рішення у встановленому порядку безпосередньо передбачена нормами КПК України. Саме по собі скасування слідчим суддею постанови слідчого СВ Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про закриття кримінального провадження не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди та неправомірну бездіяльність слідчого й причинний зв`язок між ними. Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з пунктами 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач повинен був довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1166, 1167, 1174 ЦК України, що позивачем зроблено не було. При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача скасовано процесуальне рішення слідчого, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяла позивачу моральної та матеріальної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлена ухвала слідчим суддею, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18, від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18, від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18, від 22 травня 2019 року у справі № 686/24243/18-ц, від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18 та від 15.07.2020 у справі № 641/76/18. Враховуючи викладені обставини, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування моральної та матеріальної шкоди є недоведеними, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і діяннями слідчого у вигляді постановлення ним процесуального рішення - постанови про закриття кримінального провадження, що згідно статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача. Саме по собі судове оскарження постанови про закриття кримінального провадження є процесуальним правом потерпілого та заявника у кримінальному провадженні, передбаченим ст. 303 КПК України, реалізація якого заявником не є наслідком заподіяння йому у зв`язку з цим моральних страждань. На підтвердження спричинення позивачу моральної шкоди не надано жодного належного та допустимого доказу, а позовна заява містить лише загальні твердження позивача про те, що він зазнав моральних та фізичних страждань, були порушені його нормальні життєві зв`язки, стосунки з людьми, що не може бути достатньою підставою для того, щоб дійти висновку про завдання позивачу моральної шкоди внаслідок протиправних дій слідчого. Додані позивачем до відповіді на відзив медичні документи свідчать лише про факт існування у позивача хронічних захворювань, і жодним чином не підтверджують те, що ці хвороби виникли внаслідок дій чи бездіяльності слідчого при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні та прийнятті процесуальних рішень. При вирішенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, суд, крім зазначеного вище, виходить з наступного. Як вбачається зі змісту позову, матеріальна шкода, за твердженням позивача, полягає у витратах, які він здійснив на оплату послуг адвоката з метою оскарження постанови слідчого про закриття кримінального провадження. Разом із тим, [PERSON] звертався із заявою про вчинення відносно нього злочину, передбаченого ст. 185 КК України, отже у кримінальному провадженні за своїм процесуальним статусом є потерпілим. Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 КПК України). Сторонами кримінального провадження з боку обвинувачення є, зокрема, слідчий, прокурор, потерпілий. Згідно з частиною першою статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим кодексом. Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає Глава 26 КПК України. Потерпілий має право оскаржувати бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення; у нездійсненні інших процесуальних дій, які зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк; рішення слідчого про закриття кримінального провадження; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій тощо. Тобто кримінальний процесуальний закон визначає спеціальний порядок розгляду скарг потерпілого у кримінальному провадженні. Главою 8 КПК України визначено види процесуальних витрат та порядок їх розподілу. Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 117 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу. Частиною 2 ст. 120 КПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження. Згідно із ч. 1 ст. 121 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Тобто, КПК України, як спеціальним законом у кримінальному провадженні, визначено порядок відшкодування процесуальних витрат потерпілого, в тому числі і тих, які він здійснив на оплату послуг адвоката. З огляду на викладені обставини, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на послуги адвоката при оскарженні постанови слідчого про закриття кримінального провадження, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, правових підстав для стягнення судом судових витрат позивача у кримінальному провадженні в порядку, передбаченому ЦК України. За таких обставин, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі, а тому в силу ст. 141 ЦПК України і відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed