Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, в якому просив зняти арешт та заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: земельну ділянку та житлового будинку № 11 загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., що розташовані по [ADDRESS], що належать на праві власності [PERSON], який накладено постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції № 43480116 від 27.05.2014 року; зняти арешт та заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: земельну ділянку та житлового будинку № 11 загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., що розташовані по [ADDRESS], що належать на праві власності [PERSON], який накладено постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції б/н від 15.02.2011 року; зняти арешт та заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: земельну ділянку та житлового будинку № 11 загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., що розташовані по [ADDRESS], що належать на праві власності [PERSON], який накладено постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції № 33833247 від 13.08.2012 року. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що 07 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11341018000. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримав від банку кредит у сумі 64052,00 доларів США, строком до 07 травня 2029 року, зі сплатою процентів за користування кредитом. В порушення умов договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 88999,59 доларів США, що станом на 16 липня 2014 року становить 1041933,69 грн. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за Договором про надання оживчого кредиту № 11341018000 [PERSON] передав відповідно до договору іпотеки № 11341018000/1 від 07.05.2008 року в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку та житлового будинку № 11 загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., що розташовані по [ADDRESS]. ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами та договорами забезпечення ПАТ «ДельтаБанк». Таким чином, до ПАТ «ДельтаБанк» перейшло право вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до відповідача за кредитним договором № 11341018000 та право звертати стягнення на предмет іпотеки, зазначений у договорі іпотеки №11341018000/1 від 07.05.2008 року. На момент подачі позову між ПАТ «ДельтаБанк» та відповідачем досягнуто домовленість про добровільний продаж предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 11341018000 від 07.05.2007 року. Проте, ПАТ «ДельтаБанк» стало відомо, що 27.05.2014 державним виконавцем Відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції під час здійснення виконавчого провадження № 43480116, 15.02.2011 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції під час здійснення виконавчого провадження б/н, та 13.08.2012 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції під час здійснення виконавчого провадження № 33833247 боржником по яких є [PERSON], а стягувачем відмінні від іпотекодержателя особи, було винесено постанови, якими накладено арешт на майно, що є предметом іпотеки та оголошено заборону на його відчуження. В даному випадку, право в ПАТ «ДельтаБанк» задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло 07.05.2008 року, а постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження було винесено 27.05.2014 року, 15.02.2011 року, 13.08.2012 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Таким чином, ПАТ «ДельтаБанк» має вищий пріоритет на предмет іпотеки, утому числі і на його реалізацію в рахунок погашення боргу перед іншими кредиторами. У зв'язку з цим, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» за довіреністю Телицький В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Представник відповідача Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю (а.с.68). Представник відповідача Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції за довіреністю Літвінова А.І. у судовому засіданні від 20.10.2014 року позовні вимоги визнала. В подальшому відповідач надав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника (а.с.84). Представники третіх осіб Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» та Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» у судове засідання не з'явилися. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до Закону України від 21.04.1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду. Заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника. Відповідно до положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту може звернутися особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішень. У судовому засіданні встановлено, що 27 травня 2014 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Циганенко Г.І. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2261/11 виданого 30.07.2012 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості у розмірі 15062,11 грн. було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] у межах звернення стягнення 15062,11 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] лише в межах суми боргу, що підтверджується постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 43480116 (а.с.37). Окрім цього, арешти були накладені: 15 лютого 2011 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Журавльовим С.Г. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1687/11 виданого 21.01.2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 516588,78 грн., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 24454471 (а.с.78); 13 серпня 2012 року старшим державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Євдокименко Є.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2261/11 виданого 30.07.2012 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості у розмірі 15062,11 грн., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 33833247 (а.с.85). Як вбачається з матеріалів справи, 07 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», який на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником всіх прав та зобов'язань АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11341018000 (а.с.8-15), відповідно до умов якого [PERSON] отримав від банку кредит у сумі 64052,00 доларів США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 07 травня 2029 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором банк та [PERSON] уклали договір іпотеки № 11341018000/1 від 07 травня 200 року, а саме: житловий будинок № 11 (А - будинок, Б - літня кухня, В - вбиральня, № 1-2 - огорожа, І - замощення), загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., що розташований по [ADDRESS] та земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.25-28). Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 р. на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Крім того, згідно ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'ктів нерухомого майна вищий пріоритет на заставлене майно має ПАТ «ДельтаБанк». Таким чином, за наявності договору іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель, в даному випадку ПАТ «ДельтаБанк», має право, у разі не виконання боржником [PERSON] своїх зобов'язань, звернути стягнення на передане в іпотеку майно. Державними виконавцями арешт на майно, накладено: 15 лютого 2011 року, 13 серпня 2012 року та 27 травня 2014 року, тобто вже після передачі спірного майна в іпотеку, порушує право іпотекодержетеля на звернення стягнення на передане в іпотеку майно. Таким чином, аналізуючи наведене, доводи позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved