Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся в Києво-Святошинський районний суд Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 31 травня 2016 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 50000 гривень, а останній зобов'язався повернути їх до 01 січня 2017 року. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав йому боргову розписку від 31 травня 2016 року. В цей же день [PERSON] разом з [PERSON] взяли у нього в борг грошові кошти в сумі 24000 гривень, що також оформлено борговою розпискою. Строк повернення коштів - до 01 січня 2017 року. 03 травня 2017 року [PERSON] повернув йому половину боргу в сумі 12000 гривень. 07 липня 2016 року між ним та відповідачем також був укладений договір позики, відповідно до якого він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 23000 гривень, а останній зобов'язався повернути їх до 01 січня 2017 року. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав йому боргову розписку від 07 липня 2016 року. Незважаючи на взяті на себе зобов'язання, відповідач борг не повертає, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 85000 гривень, три проценти річних у сумі 1418 гривень 22 копійки та індекс інфляції у розмірі 6514 гривень 84 копійки. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2017 року в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2017 року справу передано за підсудністю до Солом'янського районного суду м. Києва. Позивач у судове засідання не з'явився, його представник через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, пред'явлений позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 62). Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 31 травня 2016 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 50000 гривень, а останній зобов'язався повернути їх до 01 січня 2017 року. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] написав [PERSON] боргову розписку від 31 травня 2016 року (а.с. 10). Крім того, 31 травня 2016 року [PERSON] разом з [PERSON] взяли у [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 24000 гривень, що оформлено борговою розпискою (11). Строк повернення коштів - до 01 січня 2017 року. 03 травня 2017 року [PERSON] повернув [PERSON] половину боргу в сумі 12000 гривень, що підтверджується копією квитанції № Р24А220935046А13475 від 03 травня 2017 року (а.с. 13). 07 липня 2016 року між позивачем та відповідачем також був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 23000 гривень, а останній зобов'язався повернути їх до 01 січня 2017 року. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав [PERSON] боргову розписку від 07 липня 2016 року (а.с. 12). Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Встановлено, що відповідно до договорів позики від 31 травня 2016 року та від 07 липня 2016 року [PERSON] має повернути [PERSON] у загальній сумі 85000 гривень. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 85000 гривень основного боргу (50000 + 12000 + 23000 = 85000). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить суд стягнути з відповідача три проценти річних у сумі 1418 гривень 22 копійки та індекс інфляції у розмірі 6514 гривень 84 копійки. Розрахунок суми трьох процентів річних та індексу інфляції по договорах позики наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 4). Таким чином, стягненню з відповідача підлягають нараховані три проценти річних у сумі 1418 гривень 22 копійки та індекс інфляції у розмірі 6514 гривень 84 копійки. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 929 гривень 33 копійки.

Outcome: approved