Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

У листопаді 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначала, що 01 вересня 2008 року між нею та [PERSON] було укладено Договір позики №НV-1003/08. Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Договору позики Позивач передала Відповідачу у власність безвідсоткову зворотну позику готівковими грошовими коштами в сумі 55 000 грн. У цей же день на підтвердження дійсності укладеного Договору позики та факту отримання позичальником суми позики, Відповідачем була складена та власноруч підписана розписка про отримання позики за Договором позики №НV-1003/08 від 01 вересня 2008 року у сумі 55 000 грн., яка повинна була повернута Відповідачем не пізніше 31.10.2009 р. Посилаючись на те, що відповідач належним чином умови договору позики не виконав, грошові кошти у встановлений договором строк не повернув, позивач просив суд, з урахуванням часткового повернення боргу, стягнути з відповідача заборгованість за Договором позики №НV-1003/08 від 01 вересня 2008 року з повернення основної суми боргу у розмірі 53 500 грн., сплати пені у сумі 23 373 грн. 60 коп., сплати штрафу у сумі 2 450 грн., а також сплати сум інфляційних втрат у розмірі 8 239 грн. та 3 % річних у розмірі 4 827 грн. 75 коп., на загальну суму 92 390 грн. 35 коп. та судовий збір у сумі 923 грн. 90 коп. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.12.2013 року в порядку ст. 37 ЦПК України в якості позивача залучено до участі у справі [PERSON] у зв'язку з відступленням [PERSON] права вимоги за вказаним договором позики. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Крім того, надав суду квитанції про часткову сплату відповідачем штрафу, пені та основної суми боргу після подання позовної заяви. Відповідач неодноразово в судове засідання не з'являвся, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, проте судові повістки повертались до суду не врученими із відміткою поштового відділення «за закінченнями терміну зберігання». Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою реєстрації їх місця проживання, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Оскільки судові повістки неодноразово направлялись на зареєстровану адресу проживання відповідача, проте він їх не отримував, суд дійшов висновку про визнання відповідача належним чином повідомленим про день та час розгляду справи та ухвалив розглядати справу у його відсутність на підстав наявних в матеріалах справи письмових доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. Судом встановлено, що 01 вересня 2008 року між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, було укладено Договір позики №НV-1003/08, оригінал якого оглянуто у судовому засіданні з матеріалів кримінального провадження №12013089990000288 порушеною відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 190 УК України, наданих у судове засідання слідчим Бобровою М.Ю. Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Договору позики Позивач передав Відповідачу безвідсоткову зворотну позику, готівковими грошовими коштами в 55 000 грн. 00 коп. 01.09.2008 року, на підтвердження дійсності укладеного Договору позики та факту отримання позичальником суми позики, Відповідачем була складена та власноруч підписана розписка про отримання позики за Договором позики №НV-1003/08 від 01 вересня 2008 року у сумі 55 000 грн., оригінал якої також оглянуто у судовому засіданні з тих же матеріалів кримінального провадження. Статтями 1049, 1050 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Відповідно до умов Договору позики, який є предметом розгляду у цій справі, відповідач зобов'язався повернути позику до 31 жовтня 2009 року. Однак станом на 01 листопада 2009 року [PERSON] свої зобов'язання щодо повернення основної суми боргу за договором позики у сумі 55 000 грн. не виконав. В судовому засіданні, на якому був присутній відповідач, він посилався на те, що договір позики не підписував, у зв'язку з чим вважав, що він не має обов'язку з повернення грошових коштів. За його клопотанням, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2013 року по справі було призначено почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені питання, зокрема, чи виконано підпис на договорі позики та на розписці [PERSON], або іншою особою. На відповідача було покладено обов'язок по сплаті вартості експертизи. Проте, не дивлячись на те, що судом неодноразово направлялись повідомлення про необхідність оплати експертизи, відповідач таку оплату не здійснив, внаслідок чого матеріали справи повернулись до суду без виконання ухвали. Експертиза по справі не була проведена. Відповідно до ч. 1 статті 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі (яким і є її оплата), якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може відмовити у визнанні факту для з'ясування якого експертиза була призначена. Судова експертиза була призначена за клопотанням відповідача, який наполягав на тому, що він договору позики не підписував, а тому обов'язку з повернення грошових коштів. З огляду на вище наведене, суд приходить до висновку, що відповідач у відповідності до ст. вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України як сторона, яка приймала участь у справі, не довів суду ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень, зокрема того, що він не підписував договір позики. У зв'язку із зазначеним, при вирішенні справи суд виходить з фактичних обставин справи та її матеріалів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному розмірі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку (ч. ч. 1, 3 ст. 545 ЦК України ). Наявність боргової розписки у позичальника свідчить про те, що борг відповідачем не повернуто. 27.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого, [PERSON], як новий кредитор набув право вимоги до [PERSON], належне первісному кредитору [PERSON] за договором позики № НV-1003/08 від 01 вересня 2008 року. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню: заборгованість за договором позики (за вирахуванням суми сплаченої боржником 29.10.2012 року на підставі квитанції 7468.12.1 в розмірі 500 грн.) - 53 000 грн., пені (за вирахуванням суми сплаченої боржником 29.10.2012 року на підставі квитанції 7468.12.3 в розмірі 200 грн.) - 23 173 грн. 60 коп., сума інфляції 8 239 грн., та 3% річних - 4827 грн. 75 коп., а всього 89 240 грн. 35 коп., відповідно до наданого позивачем розрахунку, який суд вважає обґрунтованим та таким, що підтверджується матеріалами справи. Проте, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення штрафу необґрунтованими, оскільки позивач на обґрунтування вказаних позовних вимог посилався на п. 5.2 договору позики № HV - 1003/08 від 01.09.2008 року, який передбачає, що позичальник у випадку порушення пункту 2.3 цього договору сплачує позикодавцю штраф виходячи з розрахунку 5 % від суми заборгованості з повернення позики за кожний окремий факт невиконання зобов'язання. При цьому, пункт 2.3 договору позики передбачає, що позичальник зобов'язаний письмово повідомити позикодавця про зміни адреси проживання, сімейного стану, місця роботи, погіршення фінансового стану та інших істотних умов, що можуть вплинути на виконання цього договору, на протязі 7 (семи) календарних днів. Проте, позивачем не було надано жодного доказу, що у відповідача відбулися будь-які зміни, які зазначені в пункті 2.3 договору позики і він не повідомив кредитора про вказані зміни, а тому підстав для нарахування суми штрафу у позикодавця не має. За вказаних обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні до суду з позовом, який пропорційно до задоволеної частини позовних вимог складає 829 грн. 40 коп.

Outcome: partial