Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

У липні 2020 року кредитна спілка «Придунав`я» (далі - КС «Придунав`я») звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.03.2019 року між КС «Придунав`я» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №35 (далі - кредитний договір 1), згідно якого [PERSON] було відкрито кредитну лінію на суму 2000 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом відповідно до п.3.1. становить 70% річних від загальної суми кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 фактичних місяці від дати отримання кредиту та діє до повного виконання зобов`язань відповідачем. 20.03.2019 року кошти належним чином були видані відповідачу. Відповідно до графіку погашення кредиту відповідач зобов`язався до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. Станом на 25.06.2020 року сума заборгованості по сплаті відсотків по кредиту №35 від 20.03.2019 року становить 1364,70 грн. 18.10.2019 року між КС «Придунав`я» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №58 (далі - кредитний договір 2), згідно якого [PERSON] було відкрито кредитну лінію на суму 1500 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом відповідно до п.3.1. становить 70% річних від загальної суми кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 фактичних місяці від дати отримання кредиту та діє до повного виконання зобов`язань відповідачем. 18.10.2019 року кошти належним чином були видані відповідачу. Відповідно до графіку погашення кредиту відповідач зобов`язався до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. Станом на 25.06.2020 року сума заборгованості по сплаті відсотків по кредиту №58 від 18.10.2019 року становить 1109,72 грн. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не здійснював, порушив графік сплати кредиту та відсотків, у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість за договором кредитної лінії №35 від 20.03.2019 року по сплаті відсотків в сумі 1364,70 грн. та заборгованість за договором кредитної лінії №58 від 18.10.2019 року по сплаті відсотків в сумі 1109,72 грн., яка до теперішнього часу не погашена. У зв`язку з зазначеним позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по кредитним договорам не в повному обсязі, а саме, відсотків на суму 1364,70 грн. та 1109,72 грн., витрати, пов`язані з розглядом справи (правнича допомога) у розмірі 3000 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 20.03.2019 року між КС «Придунав`я» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №35 (далі - кредитний договір 1), згідно якого [PERSON] було відкрито кредитну лінію на суму 2000 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Строк дії договору становить 24 фактичних місяці від дати отримання кредиту та дає до повного виконання зобов`язань відповідачем (а.с.4-5). Відповідно до п.2.3. кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1. кредитного договору. За умовами кредитного договору за користування кредитом встановлена плата за користування кредитом (проценти) в розмірі 70 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом, за виключенням дня отримання кредиту, до закінчення строку дії цього Договору (п.10.1. кредитного договору). Відповідно до п.5.1.8. договору у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту сплатити нараховані процент за користування кредитом виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення. Згідно п. 5.7. якщо кредитодавець на підставі п.5.4.3. цього договору вимагає дострокового повернення споживчого кредиту, повернення споживчого кредиту може бути здійснено позичальником протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою. 18.10.2019 року між КС «Придунав`я» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №58 (далі - кредитний договір 1), згідно якого [PERSON] було відкрито кредитну лінію на суму 1500 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Строк дії договору становить 24 фактичних місяців від дати отримання кредиту та дає до повного виконання зобов`язань відповідачем (а.с.11-12). Відповідно до п.2.3. кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1. кредитного договору. За умовами кредитного договору за користування кредитом встановлена плата за користування кредитом (проценти) в розмірі 70 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом, за виключенням дня отримання кредиту, до закінчення строку дії цього Договору (п.10.1. кредитного договору). Відповідно до п.5.1.8. договору у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту сплатити нараховані процент за користування кредитом виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення. Згідно із п.5.7. якщо кредитодавець на підставі п.5.4.3. цього договору вимагає дострокового повернення споживчого кредиту, повернення споживчого кредиту може бути здійснено позичальником протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою. Зобов`язання, згідно ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст.77,78 ЦПК України, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються заперечення проти позову. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити позов в частині стягнення заборгованості за відсотками з відповідача, а саме, заборгованість за відсотками за кредитним договором №35 від 20.03.2019 року у розмірі 1364, 70 грн. та за кредитним договором №58 від 18.10.2019 року у розмірі 1109,72 грн. Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, суд виходить з положень ст.133 ЦПК України, відповідно до яких, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог тощо. Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Відповідно до п.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (надання послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В позовній заяві представник позивача вказує, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи (правнича допомога) становлять 3000 грн., разом із тим, до позовної заяви не надано детального розрахунку наданих послуг, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у відповідності до положень ст.137 ЦПК України. Відтак, суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню, оскільки вони не обґрунтовані та не доведені. За правилами частини 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial