Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

У листопаді 2016р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 3-12 т.1) до відповідачки [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бакай Г.І., в якому просила суд: - визнати припиненими правовідносини за договором від 24 грудня 2014р. дарування квартири [ADDRESS], у зв'язку з його виконаним належним чином та в повному обсязі; - визнати право власності позивачки на зазначену вище квартиру, яку вона отримала у власність на підставі договору від 24 грудня 2014р. дарування. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що Шевченківським районним судом м. Києва розглядалась цивільна справа № 761/29309/16-ц про визнання вище наведеного договору дарування, укладеного між сторонами недійсним. Згідно Звіту про оцінку майна квартири [ADDRESS] № 12082016-002 складеного ТОВ «Міжрегіональний експертно-правовий центр» вартість вказаної квартири станом на 12 серпня 2016р. становить 149194,00 грн. Зазначає, що під час розгляду цивільної справи № 761/29309/16-ц [PERSON] стверджувала, що фактично уклала не договір дарування, а договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] зобов'язана сплатити [PERSON] одноразово 40000,0 грн., сплачувала на користь [PERSON] кожен місяць по 700,0 грн., також [PERSON] переселили на постійне проживання у Пансіонат Ветеранів праці у м. Києві., а тому [PERSON] підписала договір дарування квартири від 24 грудня 2014р. помилково, бо у зв'язку з віком не розуміла суті того, що відбувається. У зв'язку з цим, позивачка звернулась із цим позовом до відповідачки, оскільки відповідачка не визнає її право власності на наведену вище квартиру і вважає що її право власності на спірну квартиру порушене у зв'язку з поданням [PERSON] позову про визнання недійсним договору дарування та вказує на те, що вона фактично сплачує за надані житлово-комунальні послуги та зробила майже капітальний ремонт у квартирі, здійснила її перепланування і використовує спірну квартиру при здійсненні підприємницької діяльності, як приватного підприємця для отримання доходу шляхом здачі в оренду. Таким чином вважає, що договір дарування законний та просить визнати правовідносини за договором від 24 грудня 2014р. дарування спірної квартири, у зв'язку з його виконанням належним чином та в повному обсязі, просить визнати право власності на цю квартиру за собою, оскільки мало місце її поліпшення, що підтверджується наданими копіями звітів про оцінку спірної квартири за різні періоди, копіями фотографій спірної квартири, копіями технічних паспортів на квартиру. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Гуменюк А.І. від 26 грудня 2016р. було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Розпорядженням від 10 листопада 2017р. № 01-08-783 здійснено повторний автоматичний розподіл справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначеного головуючого суддю Волошина В.О. 12 березня 2018р. стороною відповідача було подано до суду відзив на позов (а.с. 241-250 т. 1, а.с. 1-6 т.2), в якому сторона заперечувала проти позову та зазначила, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2017р. по цивільній справі № 761/29309/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування спірної квартири, позов [PERSON] задоволено визнано недійсним договір дарування та визнано за нею право власності на спірну квартиру. Рішенням апеляційної інстанції було встановлено, що волевиявлення [PERSON] на підписання договору дарування не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, а тому це спростовує доводи позивача щодо законності укладення договору дарування та усвідомлення [PERSON], що вона саме підписує договір дарування, та вона помилялась щодо правової природи правочину і сподівалась на укладення із позивачем договору довічного утримання. Також сторона відповідача зазначала, що позивачкою не надано належних доказів проведення нею ремонту у спірній квартирі, а звіти про оцінку майна, зроблені за різні періоди та незрозуміло де і коли зроблені фото не є належними доказами проведення ремонту саме у спірній квартирі. Також на думку сторони відповідача, звернення останньої до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування є правом сторони, визначене Конституцією України на судовий захист, а тому подання нею позову про визнання недійсним договору дарування не є порушенням права власності позивачки на спірну квартиру. 23 квітня 2018р. стороною позивача було подано до суду відповідь на відзив (а.с. 9-17), в якому сторона позивача зазначала, що в порядку визначеному законом стороною було подано касаційну скаргу на рішення апеляційної інстанції по цивільній справі № 761/29309/16-ц, розгляд якої ще не закінчений. Також сторона позивача у відповіді на відзив звертала увагу суду, що з часу укладення договору дарування мало місце значне поліпшення спірної квартири, оскільки позивачкою було проведено оздоблювальний ремонт, з заміною сантехнічного обладнання, електричної проводки, вікон, у зв'язку з чим суттєво збільшилась вартість квартири. Крім того, волевиявлення відповідачки при укладанні договору дарування було вільним. В судовому засіданні 06 грудня 2018р. представник позивачки [PERSON] у вступному слові, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, з урахуванням поданої відповіді на відзив, просив суд позов задовольнити. В судовому засіданні 06 грудня 2018р. представник відповідачки у вступному слові, проти позову заперечувала, з підстав, наведених у відзиві на позов, просила суд залишити позов без задоволення, зазначаючи, що стороною позивача невірно обрано спосіб захисту, заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки сторона позивача користалась похилим віком відповідачки, яка в силу свого віку та освіти не могла зрозуміти правову природу договору довічного утримання та договору дарування. Також представник звертала увагу суду, що постановою касаційної інстанції у цивільній справі № 761/29309/16-ц, касаційну скаргу [PERSON] на рішення апеляційної інстанції залишено без задоволення. В судове засідання 20 березня 2019р., сторони та третя особа, не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, сторона відповідача та третя особа подали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому сторона відповідача додатково повідомила суд, що зі спірної квартири, доступу до якої відповідачка не має, були викрадені побутова техніка, сантехніка, міжкімнатні двері та інші речі, у зв'язку з чим мало місце залиття нижче розташованої квартири в будинку. Також, в ході обстеження квартири [ADDRESS], комісією ВОП «Золотоустівська», було встановлено, що ця квартира перебуває у незадовільному технічному стані, здійснено її перепланування з порушенням діючих будівельних норм та правил, відсутнє вікно у віконному отворі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що в 2016р. [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання недійсним, укладеного між сторонами 24 грудня 2014р., договору дарування квартири [ADDRESS], оскільки не мала наміру відчужувати цю квартиру за договором дарування, розраховуючи на отримання від [PERSON] догляду після укладення договору. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017р. по справі № 761/29309/16-ц у задоволенні позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2017р. зазначене рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017р. - скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 24 грудня 2014р. між [PERSON] та [PERSON] - недійсним. Повернуто [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS]. Постановою Верховного Суду від 20 червня 2018р. рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2017р. залишено без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Апеляційного суду м. Києва по справі № 761/29309/16-ц від 21 листопада 2017р. встановлена наявність помилки [PERSON] при підписанні договору дарування. У судовому засіданні представник позивача стверджував, що позивачкою було здійснено капітальний ремонт, що є невід'ємними поліпшенням спірної квартири та вважає що це є підставою для визнання за позивачкою права власності на всю квартиру або на її частку. Так, судом встановлено, що відповідно до технічного паспорту на спірну квартиру станом на 2014р., спірна квартира складається з однієї житлової кімнати площею 19,60 м. кв., кухні площею 6,10 м.кв., ванної кімнати 3,0 м. кв., коридору 2,5 м.кв. Відповідно до технічного паспорту станом 2016р. вбачається та підтверджено представником позивача, що позивачем було здійснено самочинне перепланування у спірній квартирі та визначено житлову площу і кількість кімнат неможливо. Відповідно до ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. В даному випадку ця норма не підлягає застосуванню до вимог позивачки [PERSON], оскільки право власності на спірну квартиру повністю визнано за [PERSON] За положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009р. № 9, реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину. Отже, договір дарування, який позивачка просить визнати припиненим та визнати за нею право власності є недійсним та не створює жодних правових наслідків, крім реституції. До того ж, позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу, що саме нею було проведено ремонт у спірній квартирі, не надано відомостей у якому стані знаходилась спірна квартира до підписання договору дарування від 24 грудня 2014р. Звіти про оцінку майна, а саме спірної квартири, здійснені 09 грудня 2014р., 12 серпня 2016р. та 14 вересня 2016р. не доводять здійснення саме позивачкою капітального ремонту. Фотографії спірної квартири, надані позивачкою, не доводять, що саме [PERSON] здійснила ремонт, оскільки неможливо визначити, коли вони були зроблені (до підписання договору дарування чи після). Крім того, судом враховано, що станом на 27 лютого 2019р. спірна квартира перебуває у неналежному технічному стані. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed