Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, треті особи: завідувач Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І., [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд визнати за дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування після їх батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] , кожному. В обґрунтування позову зазначила, що з грудня 2007 року вона проживала разом з померлим [PERSON] у цивільному шлюбі. За цей час у них народилися діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] . 09 жовтня 2017 року позивач в інтересах неповнолітніх дітей звернулась до завідувача Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого [PERSON] . Постановою завідувача Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 09.10.2017 № 2760/02-31 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру. У видачі дубліката вказаного свідоцтва Подільською районною в м. Києві державною адміністрацією 30.08.2017 було відмовлено з посиланням на те, що дублікат може бути виданий виключно за письмовою заявою власника. Після смерті [PERSON] залишилися чотири спадкоємці першої черги, а саме батько [PERSON] , мати [PERSON] та його діти [PERSON] та [PERSON] . [INFO] батько [PERSON] помер, у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини не звертався. Станом на день подачі позовної заяви позивачу про інші заяви відомо не було. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці першої черги спадщини прийняли - право власності на частку в розмірі 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] , кожному окремо по 1/4 частці вказаною квартири. Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями головуючим суддею обрано суддю Супрун Г.Б . Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.11.2017 відкрито провадження в даній справі та призначено судове засідання. 12 червня 2018 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи. Розпорядженням керівника апарату № 878 від 16.10.2018 у зв`язку зі звільненням судді Супрун Г.Ю. проведено повторний автоматизований розподіл, яким головуючим суддею у справі визначено суддю Войтенко Т.В . Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22.10.2021 прийнято до провадженням у складі головуючого судді Войтенко Т.В. за правилами загального позовного провадження тапризначено підготовче судове засідання. Розпорядженням керівника апарату № 719 від 31.10.2019 проведено повторний автоматизований розподіл, яким головуючим суддею у справі визначено суддю Васильченка О.В . Розпорядженням керівника апарату № 1432 від 16.04.2021 у зв`язку зі звільненням судді Васильченка О.В. проведено повторний автоматизований розподіл, яким головуючим суддею у справі визначено суддю Головчака М.М. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник адвокат Музичко Р.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки Київська міська рада є неналежним відповідачем у справі. Враховуючи викладене, представник відповідача просить суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та розглядати справу за відсутності представника Київської міської ради. Третя особа завідувач Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить слухати справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить позов задовольнити та визнати право власності на 1/4 квартири за адресою: [ADDRESS] , кожному по 1/4 частки за спадкоємцями померлого [PERSON] його дітьми [PERSON] та [PERSON] . Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/4 квартири за адресою: [ADDRESS] . Так, відповідно до інформаційної довідки КП КМР Київське міське бюро технічної інвентаризації КВ-2017 № 29326 від 31.07.2017, згідно з даними реєстрових книг Бюро, квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві власності зареєстрована за: 1/6 частини за [PERSON] , 1/2 - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.11.1994 відділом приватизації держадміністрації Шевченківського району м. Києва, виданий дублікат від 08.10.2003 № 1200, 1/6 - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою № 3 від 07.11.2003 № 4-1870, 1/6 - [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Громовою О.П. від 29.12.2009 № 6943 (а.с.12). Згідно технічного паспорту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , вищевказана квартира має таки показники: загальна площа - 46,5 кв.м., житлова площа - 30,9 кв.м. (а.с.15) Таким чином, судом встановлено, що право власності на ? частку вищевказаної квартири зареєстровано за [PERSON] відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такого права. Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. 09 жовтня 2017 року [PERSON] , яка діяла в інтересах своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , які є відповідно сином та дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8-9) та згідно положень ст.1261 ЦК України спадкоємцем першої черги, звернулась до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від імені малолітніх дітей. Постановою завідувача Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. від 09 жовтня 2017 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] , з підстав відсутності правовстановлюючого документу на вказану квартиру - свідоцтва про право власності на житло. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 601/2016, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , копія якої долучена до матеріалів справи, дані про інших осіб, які б у встановлені законом строки прийняли спадщину, відсутні. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України Про нотаріат свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, статті 18, 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 ст.3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у разі їх відсутності, територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Позивач - це особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин. Відповідач - це особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність. Позивач на власний розсуд визначає особу, до якої пред`являє вимоги. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України) Виходячи з наведеного, належний суб`єктний склад сторін спору є тоді, коли у сторін спору існує зв`язок із предметом позову, тобто, щодо предмету позову у сторін виникають суб`єктивні права. Від належного суб`єктного складу сторін залежить питання про задоволення позовних вимог з підстав їх законності. Проте, якщо буде встановлено, що відповідач є неналежним, у нього не виникає суб`єктивних прав щодо предмету позову, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні не залежно від їх відповідності вимогам закону. Зважаючи на викладене, з урахуванням встановленої судом обставини про відсутність інших, крім неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , спадкоємців які у встановлені законом строки прийняли спадщину, належним відповідачем в даній справі є Київська міська рада. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя спадкодавець [PERSON] правомірно набув право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.11.1994 відділом приватизації держадміністрації Шевченківського району м. Києва, виданий дублікат від 08.10.2003 № 1200 Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією, та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації власності на об`єкти нерухомого і записана у реєстрову книгу за № 4263 14 жовтня 2003 року, а отже згідно вищезазначених норм закону став власником даної квартири, однак вказаний правовстановлюючий документ втрачено та не може бути подано спадкоємцем до нотаріальної контори. В той же час обставин, які б вказували, що за життя спадкодавець [PERSON] набув або володів вищевказаним нерухомим майном неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , до Київської міської ради, треті особи: завідувач Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І., [PERSON]., про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджується, що оригінал свідоцтва про право власності на квартиру втрачений, на час смерті [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за даним спадкодавцем відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності, позивач позбавлений можливості отримати дублікат свідоцтва про право власності на квартиру, згідно матеріалів спадкової справи 09 жовтня 2017 року [PERSON] , яка діяла в інтересах своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, відсутність оригіналу свідоцтва про право власності на житло заважає позивачу одержати свідоцтво про право на спадщину - володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, а пред`явлений позов не суперечить вимогам ст. 392 ЦК України. Враховуючи, що належним відповідачем у даній справі, яким є Київська міська рада, права позивача порушені, не визнані чи оспорені не були, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі. На підставі викладеного та

Outcome: partial