Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач - [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить суд визнати за [PERSON], [INFO], права та обов'язки забудовника житлового будинку (літ. А-1) загальною площею 101,2 кв.м., в т.ч. житловою - 55,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті дружини - [PERSON], померлої [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.07.1967 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі, а саме 30.04.1975 року між дружиною позивача - [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом будинку, з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який посвідчено нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори 30.04.1975р. га зареєстровано в реєстрі за №1-591. Відвід в натурі земельної ділянки загальною площею - 600,00 кв.м. під будівництво вказаного будинку здійснено - [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 26.09.1974 року за № 574 та акту від 03.10.1974 року. Будівельні роботи по будівництву вказаного будинку на відведеній для цієї мети земельній ділянці були виконані на підставі дозволу від 17.01.1975 року, наданого відділом головного архітектора м. Бердичева. Право власності на незакінчений будівництвом будинок виникло у [PERSON] на підставі договору про право безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Бердичівською державною нотаріальною конторою 10.02.1975 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-157. Згідно з відомостями зазначеними в технічному паспорті на будинок та висновком КП «Бердичівського МБТІ» від 06.05.2010 року, будівництво вищевказаного будинку завершено в 1977 році. Також, в технічному паспорті на будинок зазначено, що до будинку належать наступні господарські будівлі та споруди: прибудова А (рік побудови - 1977); прибудова А1 (рік побудови - 1977); сарай Б (рік побудови - 1977); огорожа №1 (рік побудови - 1982); ворота №2 (рік побудови - 1982). Проте, відповідно до довідки КП «Бердичівського МБТІ» за №1867 від 17.11.2010 року будинок в експлуатацію не прийнято. В подальшому, 10.12.2010 року виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області було прийнято рішення за № 821 «Про оформлення права приватної власності фізичним особам на житлові будинки та господарські споруди». Згідно з пп.1.9. п.1 вищевказаного рішення виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області вирішив оформити право приватної власності [PERSON] на житловий будинок (літ. А-1) загальною площею 101,2 кв.м., в т.ч. житловою - 55,9 кв.м.; сарай (літ. Б) на присадибній земельній ділянці по [ADDRESS]. Крім того, відповідно з п.2 вищевказаного рішення, було вирішено - видати [PERSON] свідоцтво на право власності на вищевказане нерухоме майно та зареєструвати право власності на нього. Однак, [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті, позивач як спадкоємець за законом І-ої черги, спадщину прийняв, подавши до нотаріуса відповідну заяву. При цьому, свідоцтво про право власності на житловий будинок спадкодавець за життя не отримала, право власності не зареєструвала, що підтверджується листом за № 852 від 10.10.2014 року, виданим КП «Бердичівським МБТІ». Також, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 08.10.2014 року, на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS], у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні. 25.09.2014 року державний нотаріус Бердичівської нотаріальної контори Ситник О.Б. відмовила позивачу як спадкоємцю за законом 1-ої черги, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи своє рішення тим, що право власності на житловий будинок за [ADDRESS] за [PERSON], яка є спадкодавцем, належним чином не зареєстровано. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, позивач надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити з наведених в позові підстав. Представник відповідача на підставі довіреності Мельничук Д.О. в судове засідання з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення судом позову не заперечив в межах поданого позову. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно з правовим висновком Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13, право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. В свою чергу, відповідно з пунктом 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР» від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», яка була чинна на момент завершення будівництва - 1977р., земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Однак, пунктом 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року було встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Згідно з ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Так, відповідно з п.4.12. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» за №296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з п.1 глави 13, розділу І вищевказаного Порядку, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Таким чином, відмова нотаріуса у видачі Позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом є правомірною. В свою чергу, статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.1 ст.182, ч.2 ст.331 ЦК України та ч.3 ст.3, ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після завершення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, та державної реєстрації права власності. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991 року за №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та проведення його державної реєстрації, право власності на цей об'єкт у забудовника не виникає. Згідно з п.8 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Частиною 1 ст.178 ЦК України передбачено, що об'єкти цивільних прав (тобто і майнові права) можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. За таких обставин, право забудовника, яке полягало у введені жилого будинку в експлуатацію, одержанні свідоцтва про право власності на будинок та його державній реєстрації не припинено у зв'язку зі смертю [PERSON] і може бути успадковане Позивачем, як спадкоємцем за законом першої черги. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved