Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

У липні місяці 2017 року позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог вказала, на те, що з 21 листопада 2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з тим, що в них різні характери, різні погляди на життя, в результаті чого в них постійно виникають суперечки та непорозуміння. Вважає, що примирення неможливе. Спору про розподіл майна та місце проживання дитини немає. Просить шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про одруження, серія [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 102, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 20015 року. У спільному шлюбі народилось дитина [PERSON] [INFO]. Спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, майнового спору між ними немає, позивач до примирення не прагне, тому суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їхніх дітей. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їхній дитині шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу прізвище змінювала, що вбачається з дослідженого свідоцтва про укладення шлюбу, та враховуючи ту обставину, що відповідач просить після розірвання шлюбу залишити дійсне прізвище слід залишити відповідачці прізвище [PERSON]. Згідно ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного,

Outcome: approved