Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

У липні 2015 року ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» звернулося до суду з позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, [PERSON] про зняття арешту. Позивач вказує на те, що 24 червня 2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір №02/2008, згідно якого відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 238000,00 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки від 24 червня 2008 року нежитлового приміщення загальною площею 150,4 кв.м., розташованого по [ADDRESS] 5 грудня 2014 року Ленінським відділом ДВС Миколаївського міського управління юстиції було накладено арешт на все майно боржника [PERSON] в межах виконавчого провадження № 45485997. Посилаючись на те, що розмір заборгованості позичальника не перевищує вартості заставного майна, та оскільки накладення державним виконавцем арешту на заставне майно порушує права позивача як стягувача, позбавляючи його можливості погасити заборгованість за кредитним договором з вартості заставного майна, просив суд звільнити з-під арешту - зняти арешт з нежитлового приміщення загальною площею 150,4 кв.м., розташованого по [ADDRESS], накладений 5 грудня 2014 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Державний виконавець Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції в судовому засіданні проти позову заперечував, подав до суду письмові заперечення проти позову. Посилався на те, 20 листопада 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», в межах якого 5 грудня 2014 року і було накладено арешт на все майно боржника [PERSON]. 17 листопада 2014 року за заявою ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» було відкрито виконавче провадження про стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 02/2008 від 24 червня 2008 року. Просив в позові відмовити, оскільки накладення арешту на майно було здійснено в межах і на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив суд задовольнити позов Банку та зняти арешт з заставного майна, посилаючись на те, що між ним і Банком досягнуто домовленість щодо реалізації майна та погашення заборгованості перед Банком. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Як вбачаться з матеріалів справи, між 24 червня 2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір №02/2008, згідно якого відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 238000,00 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки від 24 червня 2008 року нежитлового приміщення загальною площею 150,4 кв.м., розташованого по [ADDRESS]. Заставна вартість предмету іпотеки визначена сторонами в розмірі 280045,00 дол. США, що еквівалентно 1358217 грн. 00 коп.. Крім того, між Банком та [PERSON] і [PERSON] були укладені відповідні договори поруки. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2014 року задоволено позов ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 02/2008 від 24 червня 2008 року. В солідарному порядку на користь Банку з боржників стягнуто заборгованість в загальному розмірі 177512,47 дол. США, що еквівалентно 1418857 грн. 17 коп.. Зазначене рішення суду набрало законної сили, 3 листопада 2014 року судом видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні в Ленінському відділі ДВС Миколаївського міського управління юстиції (виконавче провадження № 45485997). Як вбачається з матеріалів справи, постановою Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 5 грудня 2014 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/489/546/14 від 3 листопада 2014 року, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва, про стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] та з [PERSON] і [PERSON] на користь ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» заборгованості за кредитним договором № 02/2008 від 24 червня 2008 року в загальному розмірі 177512,47 дол. США, що еквівалентно 1418857 грн. 17 коп., накладено арешт на все майно боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. В силу ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Як пояснили в судовому засіданні представник позивача та відповідач, Банк, як стягувач, та відповідач, як боржник, досягли згоди щодо реалізації нерухомого майна, заставленого боржником відповідно до договору іпотеки від 24 червня 2008 року, та за рахунок отриманих коштів від продажу заставного майна погасити заборгованість за кредитним договором. Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя, не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Згідно Закону України «Про заставу» (далі - Закон) застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, в силу якого кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ч.3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Судом встановлено, що позивач є обтяжувачем спірного нерухомого майна, вартість переданого в іпотеку нерухомого майна перевищує загальний розмір заборгованості заставодержателю. Крім того, арешт, накладений державним виконавцем 5 грудня 2014 року, здійснений саме для задоволення вимог позивача. За таких обставин, у позивача як заставодержателя виникло право звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна як це передбачено ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки арешт на заставлене майно боржника був накладений для задоволення саме його вимог. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що накладення державним виконавцем арешту на все майно боржника [PERSON], в тому числі на нежитлове приміщення по [ADDRESS], унеможливлює реалізацію позивачем його прав, що обмежує права Банку як заставодержателя, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» щодо зняття арешту з цього майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому, що стосується позовних вимог Банку до відповідача - Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, то як було встановлено при розгляді даної справи, арешти на майно боржника було накладено при здійснені виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчих листів на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, відповідно до положень Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (п.24) суди розглядають скарги стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості і оцінки цього майна. Вимоги інших осіб (не сторін виконавчого провадження) щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Тобто, належними відповідачами в даній категорії справ мають бути боржник та особа в інтересах якої накладено арешт. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати.

Outcome: approved