Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що вона проживала з відповідачем у громадянському шлюбі з вересня 2011 року. Від спільного проживання сторони мають доньку, [PERSON], [INFO]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 16.12.2013 року з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON], [INFO]. На виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини був виданий виконавчий лист №369/11126/13-ц, який позивачкою було передано до ВДВС Києво-Святошинського РУЮ за місцем проживання відповідача. За період призначення аліментів з листопаду 2013 року по жовтень 2014 року у відповідача утворилась велика заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 16841 грн. 97 коп. Згідно довідки про розрахунок заборгованості по аліментам виданої державним виконавцем ВДВС Києво-Святошинського РУЮ від 12 листопада 2014 року заборгованість складає по виконавчому листу №369/11123/13-ц 10441 грн. 05 коп. Позивач стверджує, що розмір неустойки (пені) за період прострочення сплати аліментів становить 16841 грн. 97 коп. Враховуючи викладене, позивач просила стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 16841 грн. 97 коп. на утримання доньки [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач має намір оспорювати батьківство, оскільки неповнолітня [PERSON], [INFO] не є донькою відповідача. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач проживала з відповідачем у громадянському шлюбі з вересня 2011 року. Від спільного проживання сторони мають доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ОК №216148, актовий запис №45. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 16.12.2013 року з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.12.2013 року. На виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини був виданий виконавчий лист №369/11126/13-ц, який позивачкою було передано до ВДВС Києво-Святошинського РУЮ за місцем проживання відповідача. Позивач стверджує, що за період призначення аліментів з листопаду 2013 року по жовтень 2014 року у відповідача утворилась велика заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 16841 грн. 97 коп. Згідно довідки про розрахунок заборгованості по аліментам виданої державним виконавцем ВДВС Києво-Святошинського РУЮ заборгованість складає по виконавчому листу №369/11123/13-ц 10441 грн. 05 коп., що підтверджується довідкою розрахунком ВДВС Києво-Святошинського РУЮ. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 1 ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платника аліментів одержував за час, протягом якого не провадилось їх стягнення. Згідно вимог ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В п. 22 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 р. № 3 зазначено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. За таких обставин суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані докази, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 196 СК України зменшивши розмір неустойки та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку в розмірі 10441 грн. 05 коп., у зв'язку із чим, позов слід задовольнити частково. Враховуючи значне перевищення розміру неустойки від основної суми заборгованості, виходячи із загальних засад справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, прописаних у ст.7 СК України, суд вважає, що на підставі ч.2 ст.196 СК України розмір заявленої позивачем до стягнення неустойки підлягає зменшенню до 10441 грн. 05 коп., а в іншій частині позову належить відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: partial