Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Хортицький ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів, в якому просив: 1) звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів за період з 01.09.2005р. по 28.02.2019р. у розмірі 126299,45 грн. за виконавчим листом, виданим Ленінським районним судом м. Запоріжжя 06.10.2005 по справі № 2-5166/2005, дублікат якого видано Ленінським районним судом м. Запоріжжя 22.12.2014, строком пред`явлення є 04.05.2019р.; 2) скасувати усі заходи, вжиті державним виконавцем 14.05.2018р. на виконання виконавчого провадження №45932838, а саме: постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування транспортними засобами, постанову про тимчасове обмеження права полювання, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постанову про накладання штрафу; 3) зменшити розмір аліментів стягнутих з нього рішенням рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до 1/6 частин з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначив, що з відповідачкою він до 14.05.2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір`ю. Після розірвання шлюбу з [PERSON] була усна домовленість про фінансову допомогу на дитину, яку він сплачував. 22.02.2019 року при зверненні до Управління національної поліції з приводу продажу належного транспортного засобу позивач випадково дізнався про відкрите Хортицьким відділом ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області виконавче провадження №45932838 про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON] . Про відкриття виконавчого провадження № 45932838 [PERSON] не знав, оскільки його жодним чином не було повідомлено про те, що [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення аліментів, який було задоволено та рішенням суду від 06.10.2005р. (справа №2-5166/2005) з нього було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше неоподаткованого податком мінімуму доходів громадян, починаючи стягнення з 21.09.2005р. і до повноліття сина. Про існування рішення суду про стягнення аліментів, про відкриття виконавчого провадження на підставі цього рішення, позивачу не було відомо з причин того, що [PERSON] навмисно у позові невірно зазначила його адресу мешкання ( [ADDRESS] ), оскільки їй достеменно (ще до розлучення) було відомо про те, що [PERSON] 27.10.2004 року придбав житловий будинок [ADDRESS] та зареєструвався у ньому. Метою приховування [PERSON] місця реєстрації та проживання позивача є незаконне отримання нею грошових коштів на утримання дитини через управління соціального захисту населення, оскільки кожні пів року вона отримувала довідку від виконавця про неправдиві відомості щодо того, що боржником не сплачуються аліменти, про які позивач не був обізнаний взагалі. Тому, усі листи як від суду так і від виконавчої служби [PERSON] не отримував, про повідомлення про відкриття виконавчого провадження до теперішнього часу не знав, оскільки проживає та зареєстрований за іншою адресою, ніж та, що зазначенав матеріалах цивільної справи та виконавчого провадження. До 2014 року відповідачка виконавчий лист по справі №2-5166/2005 до Ленінського ВДВС Запорізького ГТУЮ не пред`являла, про що свідчить ухвала Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.09.2014р. (провадження 6/334/733/14) про видачу дубліката вказаного виконавчого листа. Ухвалою від 22.12.2014 року (провадження № 4-с/334/64/14) Ленінський районний суд м. Запоріжжя зобов`язав державного виконавця Хортицького ВДВС Запорізького МУЮ прийняти до виконання виконавчий лист №2-5166/2005, виданий 12.09.2014 року на виконання рішення суду від 06.10.2005 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше неоподаткованого податком мінімуму доходів громадян, починаючи стягнення з 21.09.2005 року. У позові [PERSON] зазначає, що саме через те, що він не знав про існування позову про стягнення аліментів та про відкрите виконавче провадження, в нього і виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка згідно довідок Хортицького ВДВС Запорізького ГТУЮ у Запорізькій області станом на 01.09.2017р. становила 86297,76 грн., а станом на 28.02.2019 року становила 126299,45 грн. З вказаним розрахунком позивач не згоден, як і не згоден з періодом, за який його здійснено, посилаючись на те, що державним виконавцем в порушення вимог п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень станом на 2014 рік, не було вжито заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника - фізичної особи (отримання відповіді щодо місця реєстрації особи; можливі місця перебування боржника; перевірки наявності боржника за можливими місцями його перебування, встановленими під час проведення виконавчих дій; отримання інформації щодо місця роботи боржника, оскільки звернувшись до органів МВС України, отримав би відповідь із інформацією про місце реєстрації позивача, за якою також зареєстровано місце перебування належного йому та арештованого транспортного засобу; не було здійснено вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника. В свою чергу, [PERSON] у позові зазначив, що він жодним чином не переховувався і знайти його було досить легко, але державний виконавець позбавив його права та можливості на виконання рішення суду по сплаті аліментів у добровільному порядку. Крім того, відповідно до п. 7.13.1. Інструкції, якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання ним доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості, а тому оскільки [PERSON] з 28.04.2005р. по теперішній час проживає у Ленінському районі, а не у Хортицькому районі м. Запоріжжя, то і виконавчий лист повинен бути поданий до Ленінської ВДВС Запорізького ГТУЮ у Запорізькій області, тож і середній розмір аліментів розраховувався по середній заробітній платі по Ленінському району, а не по Хортицькому району. З огляду на вказане, державним виконавцем був здійснений розрахунок заборгованості за період з вересня 2005 року по лютий 2019 року з порушенням вимог п. 7.19. Інструкції, згідно якої стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час провадиться в межах трирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання. Також [PERSON] у позові зазначив, що 16.09.2006 року він одружився з [PERSON] та [INFO] у них народився син [PERSON] . На теперішній час позивач знаходиться у скрутному фінансовому становищі, оскільки непрацевлаштований та не має стабільного фінансового доходу, наразі його утримує дружина. З огляду на вказане, позивач зазначає, що розрахунки, зроблені державним виконавцем, є неправомірними, та такими що порушують його права та права його другої дитини, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. У встановлений законом строк відповідачка [PERSON] подала до суду відзив, в якому просила в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що останнім не доведено жодної обставини, зазначеної у позові. Між ними шлюбні відносини фактично припинені з січня 2004 року, а тому до суду були надані відомі данні на той час відносно місця реєстрації та мешкання [PERSON] , про що він був повідомлений вчасно, але на судові засідання не з`являвся. Крім того, вона не мала можливості та вільного часу розшукувати [PERSON] , оскільки одна займалася вихованням маленького на той час сина. З 2004 року та до досягнення сином повноліття, позивач, будучи обізнаним про його місце мешкання, жодного разу не виявив бажання побачити сина, матеріальної допомоги на його утримання не надавав, не цікавився його життям, проблемами, не піклувався про здоров`я. [PERSON] з дворічного віку сина [PERSON] та до досягнення повноліття останнім, свої батьківські обов`язки по відношенню до сина не виконував, не виплачував аліменти, а тому згідно законодавства, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснювалася за рахунок коштів Державного бюджету України, у зв`язку з чим [PERSON] вважає необґрунтованими заяви [PERSON] відносно того, що вона незаконно отримувала грошові кошти на утримання своєї дитини через управління соціального захисту населення. Крім того, з 01.01.2017р. та до досягнення повноліття дитини, а саме до [INFO] їй було відмовлено у наданні державної допомоги сім`ям з дітьми, відповідно до розрахунку середньомісячного сукупного доходу сім`ї, а тому саме з початку 2017р. [PERSON] знаходиться повністю на її утриманні і аліменти від батька [PERSON] не отримує. Крім того, оскільки заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, до досягнення нею двадцяти трьох років, то відповідно до ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, але у позові [PERSON] не довів таких обставин. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав. Відповідачка проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити у позові з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, суду подав заяву про розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 14.04.2005р. Від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір`ю. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2005 року (справа №2-5166/2005) з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісяця, але не менше неоподаткованого податком мінімуму доходів громадян, починаючи з 21.09.2005 року і до повноліття дитини. На підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.09.2014 року (провадження №6/334/733/2014) видано дублікат виконавчого листа по справі № 2-5166/2005. Згідно вказаної ухвали, судом встановлено, що 25.10.2005 року судом було видано виконавчий лист по справі, завірена копія якого, згідно довідки Державної виконавчої служби у Ленінському районі м. Запоріжжя №10-529-06 від 21.08.2006р., була видана для подання до відділу праці та соціального захисту населення виконавчого комітету, оскільки під час проведення виконавчих дій встановлена неможливість стягнення аліментів у повному обсязі з [PERSON] в примусовому порядку, у зв`язку з тим, що останній не працює, джерела отримання доходів Державній виконавчій службі не відомі. Також згідно вказаної ухвали суду, судом встановлено, що [PERSON] з 01.08.2006р. по 31.07.2014р. отримувала тимчасову допомогу, коли батьки ухиляються від сплати аліментів, а 01.08.2014р. знята з обліку у зв`язку із закінченням строку виплати, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Ленінському району № 2858 від 19.08.2014р. З січня 2017 року [PERSON] не отримує вказану допомогу, що підтверджується копіями повідомлень Управління та Додатків до протоколів від 23.01.2017р. та 17.07.2017р., а також Довідкою № 7959 від 07.10.2019р. При перевірці Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 31.07.2014р. було встановлено, що на виконанні у Ленінському відділі державної виконавчої служби ЗМУЮ виконавче провадження щодо стягнення аліментів з [PERSON] не перебуває, що підтверджується довідкою Ленінського ВДВС ЗМУЮ від 04.08.2014р. Вих. №7/911. Таким чином, доводи позову, що виконавчий лист про стягнення аліментів до 2014 року не пред`являвся до примусового виконання, свого підтвердження не знайшли, оскільки в ухвалі суду про видачу дубліката виконавчого листа судом було встановлено лише відсутність виконавчого провадження станом на 31.07.2014р. Дублікат виконавчого листа не був прийнятий державним виконавцем до виконання через невідповідність вимогам закону, а саме, відсутність у ньому ідентифікаційного номера боржника, у зв`язку з чим [PERSON] звернулась зі скаргою на дії державного виконавця. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 року (провадження №4-с/334//64/14) скарга [PERSON] була задоволена. На виконання ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2014 року державним виконавцем Хортицького відділу ДВС ЗМУЮ Бутом Д.О. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 45932838 на підставі дубліката виконавчого листа №2-5166/2005, виданого 22.12.2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя. З наданих суду документів вбачається, що в рамках даного виконавчого провадження, у зв`язку із заборгованістю по аліментам, постановою державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними з своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 14.05.2018р. року у ВП № 45932838 встановлено вказане тимчасове обмеження [PERSON] до погашення заборгованості по сплаті аліментів у повному обсязі. Того ж дня у вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, якою встановлено обмеження боржнику у праві полювання до погашення заборгованості по сплаті аліментів у повному обсязі згідно до виконавчого листа № 2-5166/2005. Крім того, 14.05.2018 року постановою державного виконавця встановлено тимчасове обмеження [PERSON] у керуванні транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, яка згідно розрахунку від 30.04.2018 року за період з 21.09.2005 року по 30.04.2018 року складала 100988,35 грн. Також [PERSON] встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості у повному обсязі відповідно до постанови державного виконавця від 14.05.2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду у ВП №45932838. 14.09.2018 року державним виконавцем Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області при примусовому виконанні виконавчого листа №2-5166/2005 у ВП № 45932838 за невиконання рішення суду накладено на боржника ( [PERSON] ) штраф у сумі 23972,71 грн., що становить 50% від суми заборгованості за три роки, яка становить 47945,42 грн. Згідно наданої позивачем копії Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за ВП № 45932838, станом на 04.09.2017 року заборгованість зі сплати аліментів за період з вересня 2005 року по 01.09.2017 року становила 86297,76 грн. Відповідно до Листа Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області № 1588 від 18.03.2019р., заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів по виконавчому листу №2-5166/2005, виданому Ленінським районним судом м. Запоріжжя, станом на 28.02.2019 року складала 126299,45 грн. Згідно вказаних розрахунків, що також не заперечувалось позивачем [PERSON] , останній протягом періоду з вересня 2005 року по 28.02.2019 року жодного разу аліменти не сплачував. В обґрунтування позовних вимог про зменшення розміру стягуваних аліментів, позивачем до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про укладення шлюбу з [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 16.09.2006 року Шевченківським відділом РАЦС ЗМУЮ. Від вказаного шлюбу, згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 26.09.2006 року, виданого Шевченківським відділом РАЦС ЗМУЮ, у позивача [INFO] народився син [PERSON] . Положеннями ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 192 СК України встановлює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. З матеріалів справи вбачається, що 04.05.2019 року, тобто ще до відкриття провадження у даній справі, [PERSON] набув повноліття, а тому враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовна вимога щодо зміни розміру аліментів на утримання [PERSON] з 1/4 частини на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно є такою, що не підлягає задоволенню. Щодо звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам за період з 21.09.2005 року по 28.02.2019 року, суд приходить до наступних висновків. Правова норма, встановлена ст.197 СК України, відповідно до якої за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Комплексний аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що аліменти на утримання дитини підлягають сплаті тим з батьків, який проживає окремо від дитини. Повне звільнення платника аліментів від їх сплати можливе лише за його позовом у разі наявності для того істотних обставин. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.09.2014 року було встановлено, що вперше [PERSON] з виконавчим листом по справі №2-5166/2005, виданим 25.10.2005р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя, звернулася до державної виконавчої служби у 2006 році. Повторно вона звернулася до Хортицького ВДВС ЗМУЮ з дублікатом виконавчого листа 30.09.2014р. Позивач обґрунтовує дану вимогу позову тим, що про існування рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та про відкриття виконавчого провадження по примусовому стягненню аліментів йому не було відомо впродовж з 2005 року по 22.02.2019 року, а також зміною його сімейного стану, що, за його думкою, є обставинами, які мають істотне значення. Проте, суд вважає зазначені позивачем обставини такими, які не мають істотного значення у розумінні частини другої статті 197 СК України і не є достатньою підставою для його звільнення від сплати заборгованості, яка утворилась через несплату позивачем аліментів. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом роз`яснювалися учасникам судового процесу положення ст. 13 ЦПК України, процесуальні права та обов`язки сторін, зокрема, щодо подання доказів, наслідки вчинення або не вчинення таких процесуальних дій. Крім документів, що підтверджують місце реєстрації позивача за іншою адресою, ніж вказана у виконавчому документі, з боку позивача не надано жодних доказів на підтвердження обставин того, що він не був обізнаний про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів та відповідного виконавчого провадження. Представник позивача пояснювала, що з матеріалами виконавчого провадження вони знайомилися, тому досліджувати їх під час судового розгляду справи не доцільно, не посилалася на неможливість отримати копії необхідних документів, клопотань про витребування їх судом не заявлялося. Доказів, які б вказували на наявність інших обставин, які мають істотне значення, у зв`язку з чим виникла заборгованість по аліментах, суду не надано. Пред`являючи у квітні 2019 року позов про звільнення від сплати заборгованості по аліментам за період з 01.09.2005 по 28.02.2019, позивач посилається та те, що у скрутному фінансовому становищі він опинився на даний момент, оскільки не має стабільного фінансового доходу, перебуває на повному утриманні своєї дружини [PERSON] , не надаючи при цьому жодного доказу на підтвердження цих обставин. Суд не встановив, що позивач в період часу з 21.09.2005 року по 28.02.2019 року був непрацездатною особою, за станом здоров`я не спроможний платити аліменти на утримання дитини у розмірі визначеному рішенням суду, що є гарантованим на утримання дитини відповідного віку. При вирішенні даного спору суд також виходить з того, що заявляючи вимогу про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, позивач посилається на незаконність дій державного виконавця та невірне визначення суми заборгованості за аліментами. Визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), передбачено ст. 195 СК України, згідно якої заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Отримавши розрахунки заборгованості зі сплати аліментів від 04.09.2017 та від 18.03.2019, позивач визначений виконавцем розмір заборгованості у встановленому законом порядку не оспорює. Виходячи з вказаного, суд приходить до висновку, що підстави для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам відсутні, а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі. Вимоги пред`явленого до [PERSON] позову про скасування всіх заходів, вжитих державним виконавцем 14.05.2018р. у виконавчому провадженні № 45932838, а саме, постанов державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування транспортними засобами, про тимчасове обмеження права полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, та постанову про накладання штрафу, [PERSON] обґрунтовує тим, що він не знав про наявність виконавчого провадження та нарахованого боргу зі сплати аліментів. Вказані обставини позивачем не доведені, оскільки як було встановлено судом, обставини щодо необізнаності про наявність судового рішення та виконавчого провадження належними доказами позивач не підтвердив, розмір заборгованості не оспорює. Крім того, статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Відтак, пред`явлений до стягувача у виконавчому провадженні [PERSON] цивільний позов про скасування постанов державного виконавця задоволенню не підлягає. На підставі викладеного у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed