Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги. Позовні вимоги мотивовані тим, що Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 28.12.2011 року за № 784 була припинена діяльність державного підприємства «Український державний проектний інститут споруд захищеного грунту «Діпропромтеплиця», розташованого за адресою: м. Луганськ, вул. Магнітогорська, 2 та була утворена ліквідаційна комісія, головою якої була призначена Поліщук О.Г . На той час позивач працював на посаді інженера-начальника комплексного відділу проектних робіт державного підприємства. 26.03.2012 року згідно наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України позивача було звільнено у зв`язку з ліквідацією підприємства відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Однак в порушення вимог ч.2 ст. 47 та ч.1 ст. 116 КЗпП України в день звільнення позивачу була видана лише трудова книжка та розрахунок з ним проведено не було. Позивач вказує, що неодноразово звертався до голови ліквідаційної комісії Поліщук О.Г. та членів комісії з приводу надання йому довідки про заборгованість та розмір середнього заробітку, однак документи так і не отримав. У 2018 році позивач звернувся до Міністерства аграрної політики та продовольства України з питанням щодо виплати йому заборгованості по нарахованій, але не виплачені заробітній платі при звільненні у зв`язку з ліквідацією підприємства з урахуванням індексації, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку по виплаті заборгованості та просив надати наказ про його звільнення у зв`язку з ліквідацією підприємства та довідку про заборгованість по заробітній платі і про розмір середнього заробітку на час звільнення. На вказане звернення отримав відповідь, в якій вказано, що запитувана ним інформація відсутня. Вважаючи такі дії відповідача незаконними, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні та вихідну допомогу в сумі 232 619, 89 грн. Ухвалою суду від 23.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 16.09.2019 року. 05.09.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким Міністерство аграрної політики та продовольства України вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що 18.11.2009 року Міністерством аграрної політики України укладено контракт з директором ДП «Український державний проектний інститут споруд захищеного грунту «Діпропромтеплиця» [PERSON] . Відповідно до п. 17 Контракту за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівникові нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності. Пунктом 20 Контракту встановлено, що у разі виходу керівника на пенсію йому виплачується грошова допомога у розмірі 5-х посадових окладів при наявності фінансових можливостей. Наказом Мінагрополітики № 250-п від 18.11.2010 [PERSON] звільнено з посади директора ДП «Діпропромтеплиця» за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Враховуючи, що посада директора ДП «Діпропромтеплиця» не рахувалась в штатному розписі міністерства, а [PERSON] отримував заробітну плату безпосередньо на підприємстві за рахунок коштів, одержаних за результатом його господарської діяльності, виплата позивачеві заборгованості за рахунок коштів міністерства суперечитиме ст. 74 ГК України та ч.1 ст. 4 ЗУ «Про оплату праці». Окрім того, у відзиві на позов зазначено, що Міністерством аграрної політики та продовольства України при звільненні [PERSON] не допущено порушення його прав та інтересів, у зв`язку з чим підстави для стягнення з міністерства на його рахунок заборгованості по заробітній платі відсутні. 05.09.2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої останній заперечував з приводу обставин, викладених у відзиві на позовну заяву та наполягав на задоволенні позову. Ухвалою суду від 16.09.2019 року задоволено клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем та замінено первісного відповідача Міністерства аграрної політики та продовольства України належним відповідачем Державним підприємством «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ СПОРУД ЗАХИЩЕНОГО ГРУНТУ «ДІПРОПРОМТЕПЛИЦЯ», у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 04.11.2019 року. 04.11.2019 року розгляд справи було відкладено на 06.12.2019 року у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання. Ухвалою суду від 06.12.2019 року витребувано у ліквідатора Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ СПОРУД ЗАХИЩЕНОГО ГРУНТУ «ДІПРОПРОМТЕПЛИЦЯ» наступну інформацію: Чи працював [PERSON] у ДП «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ СПОРУД ЗАХИЩЕНОГО ГРУНТУ «ДІПРОПРОМТЕПЛИЦЯ» на посаді головного інженера - начальника комплексного відділу проектних робіт, якщо так, то в який період та надати докази його працевлаштування, а також розмір заробітної плати. Чи виплачувалась [PERSON] заробітна плата за час його роботи на державному підприємстві та чи наявна заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. Розгляд справи відкладено на 29.01.2020 року. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав через канцелярію суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. З приводу ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подавав, а тому за згоди позивача та його представника, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів за відсутності представника Громадського формування з охорони громадського порядку і державного Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ СПОРУД ЗАХИЩЕНОГО ГРУНТУ «ДІПРОПРОМТЕПЛИЦЯ», оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що Наказом №126-К від 25.10.2001 року позивач був прийнятий на посаду директора Інституту відповідно до Наказу № 566-к від 22.10. 2001 року Міністерства аграрної політики, що підтверджується копією трудової книжки. 18.11.2010 року [PERSON] звільнений з посади директора державного підприємства «Український державний проектний інститут споруд захищеного грунту «Діпропромтеплиця» за власним бажанням на підставі ст. 39 КЗпП України. 02.08.2011 року Наказом № 23-К від 02.08.2011 позивача було призначено на посаду головного інженера-начальника комплексного відділу проектних робіт що підтверджується копією трудової книжки. 26.03.2012 року згідно наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України позивача було звільнено у зв`язку з ліквідацією підприємства відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно відповіді Територіальної державної інспекції з питань праці у Луганській області від 26.07.2012 року № 1825/2 на озернення [PERSON] повідомила, що згідно наказу від 26.03.2012 року № 6-к всі працівники підприємства були звільнені за ч.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та вихідної допомоги у розмірі двох посадових окладів. Станом на 27.07.2012 року компенсація за невикористані дні щорічної відпустки та вихідна допомога, в тому числі і [PERSON] не нарахована та несплачена, що не відповідає вимогам ст.ст. 83, 44 КзпП України. З грудня 2010 року ведення бухгалтерського обліку в Інституті, в тому числі нарахування заробітної плати не здійснювалось, тому визначити суму заборгованості з виплати заробітної плати [PERSON] не передбачається можливим. Остаточний розрахунок зі звільненими працівниками станом на 27.07.2012 року не проведено, що не відповідає вимогам ст. 116 КЗпП України. З метою встановлення суми кредиторської заборгованості та сум заборгованості із виплати заробітної плати до Інституту з 25.07.2012 року прийнято бухгалтера. На теперішній час ліквідаційною комісією вживаються заходи щодо нарахування заробітної плати колишнім працівникам підприємства. Згідно відповіді Міністерства аграрної політики та продовольства України від 16.03.2018 року № 37-27-16/8987 на лист [PERSON] від 20.02.2018 року щодо ситуації, яка склалась на державному підприємстві «Діпромтеплиця» повідомило про відсутність запитуваної інформації. Приписами ст. 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовій виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За положеннями статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з наданих позивачем відомостей з Пенсійного Фонду України (Форма ОК-5) за період з 01.12.2009 року по 18.11.2010 року йому була нарахована,але не виплачена заробітна плата у сумі 67256, 82 грн., за період часу з 02.08.2011 року по 26.03.2012 йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 16675,80 грн Доказів, які б свідчили, що вказана заробітна плата була виплачена позивачу, відповідачем суду надано не було. Таким чином, розмір заборгованості відповідача перед позивачем по нарахованій, але не виплачені заробіній платі за період з 01.12.2009 року по 18.11.2010 року становить 67256,82 грн., за період з 02.08.2011 року по 26.03.2012 - 16675,80 грн Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, враховуючи вказані вимоги Порядку, розрахунок невиплаченої середньої заробітної плати відповідачем позивачеві за період з 19.11.2010 по 02.08.2011 повинен здійснюватись таким чином: заробітна плата за жовтень 2010 року - 5318, 08 грн. листопад 2010 року - 13605,00 грн.; середньоденна заробітна плата за жовтень, листопад 2010 року - 540,66 грн., число робочих днів у період з 19 листопада 2010 року по 02 серпня 2011року - 173 дні; сума середньої заробітної плати за період з 19.11.2010 року по 02.08.2011 року - 93534,18 грн. Отже, виходячи з наведеного позивачем розрахунку, який перевірений судом, розмір заборгованості відповідача перед позивачем із середньої заробітної плати за період з 01.12.2009 року по 18.11.2010 року становить 160791,00 грн. Виходячи з вказаного розміру заборгованості за період з 26.03.2012 року по 01.05.2013 року, відповідно до вимог Порядку, розрахунок середньої невиплаченої заробітної плати відповідачем позивачеві за період з 26.03.2012 року по 01.05.2013 року повинен здійснюватись таким чином: заробітна плата лютий 2012 року - 2600,00 грн. березень 2010 року - 3675, 80 грн.; середньоденна заробітна плата за лютий, березень 2010 року - 169,62 грн., число робочих днів у період з 27.03.2012 року по 01.05.2013 року - 276 днів; сума середньої заробітної плати за період з 27.03.2012 року по 01.05.2013 року - 46815,12 грн. Ліквідатором Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ СПОРУД ЗАХИЩЕНОГО ГРУНТУ «ДІПРОПРОМТЕПЛИЦЯ» на виконання вимог ухвали від 06.12.2019 року не було надано доказів щодо працевлаштування [PERSON] у ДП «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ СПОРУД ЗАХИЩЕНОГО ГРУНТУ «ДІПРОПРОМТЕПЛИЦЯ», розміру його заробітної плати, її виплати та наявності заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Окрім того, рішенням Ленінського районного суду міста Луганська від 29.07.2013 року у справі № 437/5608/13-ц було зобов`язано голову Ліквідаційної комісії Державного підприємства «Український держаний проектний інститут споруд захищеного ґрунту «Діпропромтеплиця» Поліщук Олену Григорівну надати довідку [PERSON] про розмір нарахованої заробітної плати, компенсації за порушення строків її виплати, розмір середнього заробітку. Докази виконання вказаного рішення в матеріалах справи відсутні. Відповідно дост. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. З матеріалів справи вбачається, що позивачу не було виплачено вихідну допомогу при звільненні. Доказів зворотнього суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь вихідної допомоги у розмірі 3137,97 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до Наказу № 784 від 28.12.2011 року, діяльність Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ СПОРУД ЗАХИЩЕНОГО ГРУНТУ «ДІПРОПРОМТЕПЛИЦЯ» припинено та утворено комісію з ліквідації вказаного підприємства. Згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ СПОРУД ЗАХИЩЕНОГО ГРУНТУ «ДІПРОПРОМТЕПЛИЦЯ» перебуває в стані припинення. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ СПОРУД ЗАХИЩЕНОГО ГРУНТУ «ДІПРОПРОМТЕПЛИЦЯ» в особі ліквідаційної комісії на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 83932,62 грн., 207606,12 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вихідної допомоги у розмірі 3137,97 грн. Разом з тим, з наданої позивачем довідки не вбачається, що позивачу була нарахована заробітна плата за серпень, вересень 2011 року в розмірі 5200,00 грн., а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: partial