Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

У листопаді 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції у Вінницькій області, Головного управління державної казначейської служби України у Вінницькій області, Головного управління юстиції у Вінницькій області про стягнення матеріальних збитків, моральної шкоди, втраченої вигоди. В позовній заяві зазначено, що постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 14 лютого 2011 року, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 листопада 2011 року, дії ВДВС Вінницького РУЮ у Вінницькій області щодо складання постанови опису та арешту майна від 12 червня 2008 року, за якою описано та накладено арешт на майно у вигляді автомобіля ВАЗ 2108, державний номерний знак [NUMBER], що належить на праві приватної власності [PERSON], визнано неправомірними. Внаслідок зазначених вище незаконних дій автомобіль позивачки вилучено і повернуто через 192 дні. Оскільки позивачка мала намір віддати зазначений вище автомобіль в оренду для використання його у якості таксі, то вона вважає, що їй нанесені прямі майнові збитки у вигляді втраченої вигоди у сумі 15 360 грн. Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача матеріальні збитки в розмірі 9 080 грн., з яких 3 718 грн. - вартість запчастин для ремонту автомобіля, 1 405 грн. - вартість ремонтних робіт, 950 грн. - вартість автошин, 200 грн. і 350 дол. США - грошові кошти, які зникли із салону автомобіля. Також, окрім майнових збитків, працівниками ВДВС Вінницького РУЮ у Вінницькій області позивачці завдана моральна шкода, яка виразилася у постійному нервуванні, з'ясуванні відносин з органами влади, ігноруванням її законних вимог і заяв про повернення приватної власності, приниження її як людини, душевних стражданнях, неможливості результативно працювати. В зв'язку з наведеним свою моральну шкоду, заподіяну незаконними діями працівників ВДВС Вінницького РУЮ у Вінницькій області, позивачка оцінює в розмірі 20 мінімальних зарплат на дату звернення до суду, що складає 22 360, 00 грн. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2013 року, позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ВДВС Вінницького РУЮ у Вінницькій області на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. шляхом списання Головним управлінням державної казначейської служби України у Вінницькій області коштів з рахунків державної виконавчої служби, а у разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 березня 2014 року задоволено касаційну скаргу Вінницького РУЮ у Вінницькій області, а касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 10 жовтня 2013 року в частині стягнення моральної шкоди скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд, з тих мотивів, що відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльності органів держаної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди у таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. У відповідності до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та додатково пояснила, що завдану моральну шкоду позивач оцінила в сумі 22 360 грн., що складає двадцять мінімальних заробітних плат на дату звернення до суду. Представник ВДВС Вінницького РУЮ у Вінницькій області позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні. Представник ГУ ДКС України у Вінницькій області позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні. Представник Головного управління юстиції у Вінницькій області позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви, виходячи з наступного. В судовому засіданні судом було оглянуто і досліджено матеріали виконавчого провадження № за ЄДРВП 3558041. Постановою державного виконавця ВДВС Вінницького РУЮ у Вінницькій області Стахової Т.В. від 20 квітня 2007 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2-н-67, виданого 06 квітня 2007 року Вінницьким районним судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 21 855, 00 грн. Актом опису й арешту майна серії АА № 372224 від 12 червня 2008 року, складеним державним виконавцем ВДВС Вінницького РУЮ у Вінницькій області Смиричинським С.Л., при примусовому виконанні зазначеного вище судового наказу, у присутності понятих описано, накладено арешт та вилучено автомобіль ВАЗ 2108 д.н.з. [NUMBER], червоного кольору, що знаходився на подвір'ї будинковолодіння по [ADDRESS] (а.с. 9-11). Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 14 лютого 2011 року задоволено позов [PERSON] до ДВС Вінницького РУЮ у Вінницькій області про визнання дій неправомірними. Визнано неправомірними дії ДВС Вінницького РУЮ у Вінницькій області відносно складання постанови опису та арешту майна 12 червня 2008 року серії АА № 372224 за яким було описано та накладено арешт на майно у вигляді автомобіля ВАЗ 2108, д.н.з. [NUMBER], червоного кольору, що належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 58-59). Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 листопада 2011 року задоволено касаційну скаргу [PERSON] Ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2011 року скасовано, а постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 14 лютого 2011 року залишено в силі (а.с. 60-61). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на викладене вище, обставини щодо неправомірності дій ВДВС Вінницького РУЮ у Вінницькій області відносно складання постанови опису та арешту майна 12 червня 2008 року серії АА № 372224, за яким було описано та накладено арешт на автомобіль ВАЗ 2108, д.н.з. [NUMBER], що належить на праві приватної власності [PERSON], не підлягають доказуванню у даній справі. Судом встановлено, що автомобіль ВАЗ 2108 д.н.з. [NUMBER], червоного кольору, на момент його опису та арешту належав на праві приватної власності [PERSON], що не заперечувалось сторонами по справі та вбачається з постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 14 лютого 2011 року і з матеріалів виконавчого провадження. Постановою начальника відділу ДВС Вінницького РУЮ Горобчука В.Ю. від 02 вересня 2008 року, яка міститься в матеріалах виконавчого провадження, було скасовано акт опису й арешту майна від 12 червня 2008 року, виключено з опису та звільнено з-під арешту автомобіль ВАЗ 2108, д.н.з. [NUMBER]. Як вбачається з довідки від 03 лютого 2009 року № 360/02, виданої ВДВС Вінницького РУЮ, виконавчі провадження про стягнення коштів з [PERSON] у ВДВС Вінницького РУЮ відсутні. 03 лютого 2009 року заступником начальника ВДВС Вінницьго РУЮ Кравчуком А.О. складено акт про приймання-передавання автомобіля ВАЗ 2108, д.н.з. [NUMBER], відповідно до якого [PERSON] (яка діє на підставі довіреності від [PERSON]) отримала даний автомобіль та ключі від нього (а.с. 16). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає об'єктивними та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду даної цивільної справи твердження представника позивача про те, що протиправними діями посадових осіб ВДВС Вінницького РУЮ позивачці завдано моральну шкоду, що виразилась в постійному нервуванні, пов'язаному з незаконним арештом і вилученням автомобіля, приниженні позивача з боку посадових осіб державної виконавчої служби, неможливості вести звичайний спосіб життя. Враховуючи наведене вище та беручи до уваги характер моральних страждань, які перенесла позивачка, враховуючи її переживання, хвилювання, пов'язані з наслідками неправомірних дій працівників державної виконавчої служби, щодо опису і арешту її майна - автомобіля ВАЗ 2108, д.н.з. [NUMBER], необхідність звернення до суду для захисту своїх прав, тривалість правопорушення, а також виходячи із принципів розумності та справедливості при даних обставинах, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди на її користь підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 4 000, 00 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час звернення до суду) позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, яка станом на 01 січня 2012 року складала 1 073 грн. 00 коп. Враховуючи те, що сплачений позивачем судовий збір становив 107 грн. 30 коп., на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 19 грн. 00 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (17, 88%). На підставі викладеного вище,

Outcome: partial