Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (далі - ТОВ «Краснолиманське») про відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями. В обґрунтування позову позивач послався на те, що з 10.04.2016 року по 01.11.2014 року та з 02.03.2018 року по 02.01.2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. 11 січня 2021 року складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, яким йому встановлено професійні захворювання: хронічна попереко-крижова L5, S1 радикулопатія праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.). 16.02.2021 року він був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, де йому було встановлено первинно 65% втрати професійної працездатності з 09.02.2021 року безстроково, рекомендовані медикаментозне, санаторно-курортне лікування, корсет на п/кр відділ хребта. Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв`язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральна шкода, яку позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 50 000 грн. У встановлений судом строк відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому послалася на те, що заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до тверджень позивача під час роботи на підприємствах вугільної промисловості він отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. 10.12.2020р. позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, йому було встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності. Позивач зазначає, що у зв`язку із шкідливими умовами праці він отримав професійне захворювання на підприємстві, і тому відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду, зазначаючи, що саме діями відповідача йому спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, яке є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Загальний стаж роботи позивача на підприємстві відповідача становить 10 років 4 місяці 24 дні, який періодично переривався. На підприємство відповідача позивач працевлаштувався вже маючи тривалий стаж роботи в підземних умовах. Так, відповідно до п.12 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, загальний стаж роботи позивача становить 43 роки 9 місяців 4 дні. В шкідливих умовах праці, які в подальшому призвели до хронічного захворювання, позивач працював ще задовго до працевлаштування на ТОВ «Краснолиманське». Як відображено в окремій думці до акту, згідно витягу амбулаторної карти захворювання та амбулаторне лікування позивача прийшлось на період з 11.04.2016р. по 22.11.2017р., що співпадає з періодом роботи позивача на ДП «ВК «Краснолиманська», тобто на підприємство відповідача позивач працевлаштувався вже маючи професійне захворювання, які отримав на інших підприємствах вугільної промисловості. Аналогічні висновки викладені комісією в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.01.2021 р. Відповідно до п.17 акту професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України. Разом з тим, комісія недвозначно висловила свою думку з приводу непричетності ТОВ «Краснолиманське» до виникнення у позивача професійного захворювання. Згідно ч.2 п.17 акту за час роботи позивача на ТОВ «Краснолиманське» не зафіксовано випадків порушення технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці з боку адміністрації підприємства, відсутності або несправності засобів колективного захисту, що могло б сприяти виникненню або розвиненню профзахворювання. Даний випадок професійного захворювання взято до обліку ТОВ «Краснолиманське» виключно на підставі п.101 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 337 від 17.04.2019р., як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах. У п.20 акту, в якому наводяться висновки щодо осіб дії яких призвели до професійного захворювання позивача зазначено, що у зв`язку з тривалим часом роботи в шкідливих умовах праці на різних підприємствах вугільної галузі та тим фактом, що [PERSON] на момент розслідування не працює в шкідливих умовах з 02.01.2020 року, виявити осіб, які порушили законодавство України з охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи що привело до даного професійного захворювання, не вбачається можливим. Тобто протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із профзахворюванням, відповідач не вчиняв. При цьому, звернув увагу на короткий строк роботи на підприємстві відповідача, який склав не більш ніж як 23% від загального трудового стажу позивача, який переривався, враховуючи висновки комісії зазначає, що отримати позивачем професійну хворобу саме на ТОВ «Краснолиманське» неможливо. Тож, про які саме дії відповідача, що спричинили позивачу моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, яке є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача йдеться мова в позовній заяві, невідомо. Вважав, що заявлений позивачем розмір вимог щодо стягнення моральної шкоди є безпідставними, необґрунтованими, відсутні достатні докази, що обґрунтовують пропорційність розміру грошових вимог позивача із розміром заподіяної шкоди. Крім того, чинним законодавством України не передбачено, що компенсація моральної шкоди обчислюється у кратному співвідношенні до мінімальних заробітних плат. В даному випадку оскільки жодних доказів, які б підтверджували ступінь таких моральних страждань, позивачем надано не було, то вони носять характер суто оціночного судження. Позивачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що характер та обсяг заподіяних йому моральних страждань, а також характер вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках є настільки суттєвими, що потребують відшкодування в розмірі 50 000 грн як то зазначено у позовній заяві. З огляду на зазначене, відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач працював в ТОВ «Краснолиманське» з 10.04.2016 року по 01.11.2014 року та з 02.03.2018 року по 02.01.2020 року, звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (а.с.13-17). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання від 15 грудня 2020 року № 43/1152 позивачу вперше встановлено професійні захворювання (отруєння) - хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 радикулопатія праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) Як зазначене в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 11 січня 2021 року, затвердженого Т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Зуб Г.В. 12.01.2021 року, професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з важкістю праці: робоча поза находження в похилому положенні 85-95% часу зміни при нормативному значенні 10%, пилом переважно фібро генної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмістці в пилу до 5 % мг/м3 - фактична величина 66,2 -133,4 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3 (а.с.6-9). Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА № 092171 від 16.02.2021 року позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями з 09.02.2021 року безстроково, а саме: 35% - за хронічним попереково-крижовим радикулітом, 30% - за хронічним бронхітом, визначено потребу в медикаментозному, санітарно-курортному лікуванні, корсет на попереково-крижовий відділ хребта (а.с.22). Згідно довідки МСЕК серії 12 ААБ № 851969 від 16.02.2021р. позивачу первинно встановлено 3 група інвалідності за профзахворюванням з 09.02.2021 року безстроково, рекомендовано «Д» невролога, терапевта. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Згідно з роз`ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював у ТОВ «Краснолиманське», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), медичного висновку ЦЛЕК про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння), виписки із медичної карти стаціонарного хворого, довідки МСЕК. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, вік позивача, а також роботу позивача на інших підприємствах вугільної промисловості. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 35 000 грн. Суд при ухваленні рішення враховує положення Закону України № 466-ІХ від 16.01.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до статті 164 ПК України (норма набрала чинності з 23.05.2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466-ІХ, включається відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України). У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне зазначити в рішенні, що розмір присудженої моральної шкоди в сумі 35 000 грн підлягає стягненню з ТОВ «Краснолиманське» з урахуванням утримання обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн. Відповідно до ст.23 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial