Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. Позовна заява мотивована тим, що 18.08.2017 між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позичальник отримала у борг від позивача 450 доларів США та зобов`язалася повернути кошти у строк до 18.10.2017 та сплатити проценти у розмірі 15% на місяць, про що складено відповідну розписку. Посилаючись на те, що своїх зобов`язань за договорами позики [PERSON] не виконала, в обумовленні строки позику не повернула, проценти за користування коштами не сплачує, [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за позиковими зобов`язаннями у загальному розмірі 16005,60 грн, яка складається із суми боргу та процентів, обрахованих позивачем станом на час звернення до суду. Письмові відзиви до суду не надходили. В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримав з підстав викладених у ньому та надав суду оригінал розписки для огляду. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що частину боргу повернула, але розписки не має. При цьому, у судовому засіданні позивач [PERSON] визнав факт одержання від [PERSON] грошей у сумі 8500 грн. Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Судом встановлено, що 18 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, за яким відповідач отримала у борг від позивача 450 доларів США, які зобов`язалася повернути до 18 жовтня 2017 року та сплатити проценти за користування коштами у розмірі 15% на місяць. Умови договору позики були погоджені сторонами та викладені у відповідній розписці, підписаної [PERSON] , що відповідачем під час розгляду справи не заперечувалося. Позивач визнав факт повернення відповідачем частини коштів у розмірі 8500 грн. З урахуванням наведених положень закону, суд дослідивши у судовому засіданні оригінал розписки та проаналізувавши її зміст, дійшов висновку про те, що між сторонами виникли відносини позики і [PERSON] свої зобов`язання за розпискою від 18 серпня 2017 року належним чином не виконала, а тому суму боргу за договором позики у розмірі 3812 грн (12312 грн, еквівалент 450 доларів США, - 8500 грн) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Оскільки за укладеними сторонами договорами передбачено сплату позичальником процентів за користування коштів, які не сплачені відповідачем, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. При цьому суд зауважує, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою обумовлено строком дії самих договорів. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків (15%) за договором на суму позики, яка надана 18 серпня 2017 по 18 жовтня 2017 року включно. Відтак, у межах строку договору до 18 жовтня 2017 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві позику і сплачувати проценти. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Зібранні докази свідчать, що договір позики у розмірі 450 доларів США від 18 серпня 2017 року укладений сторонами строком до 18 жовтня 2017 року, тому розмір 15% процентів, що підлягає стягненню за користування коштами за вказаний період становить 67,5 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 3693,60грн. Згідно положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог (46,89%), пов`язані зі сплатою судового збору, у загальному розмірі 394,30 грн. Таким чином, з огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial