Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

У квітні 2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Бурлаченко С.Ю., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи [PERSON] , Товарна біржа «Катеринославська», про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним, укладеного 20 травня 1999 року у Товарній біржі «Катеринославська», згідно з яким [PERSON] купила у [PERSON] квартиру за [ADDRESS] . В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що 20 травня 1999 року між її довірителем [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, який був зареєстрований у Товарній біржі «Катеринославська» під номером 1-005/0005-Н. Умови договору сторонами виконано повністю. Оскільки договір не був нотаріально посвідчений, а компетентні органи і нотаріуси відмовляються визнавати на сьогодні правочин дійсним, позивач не може розпорядитись вищевказаною квартирою на власний розсуд. У зв`язку із цим позивач звернувся з відповідним позовом до суду. 29 квітня 2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення поштової кореспонденції на останнє відоме місце реєстрації, а також відповідно до ч.10 ст. 187 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відзив на позов до суду не подав. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подали. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає встановленими наступні обставини. 20 травня 1999 року між покупцем [PERSON] та продавцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Вказаний Договір укладено та зареєстровано у Товарній біржі «Катеринославська» під номером 1-005/0005-Н від 20 травня 1999 року. Договір нотаріально посвідчений. Договір укладений на виконання біржової угоди, зареєстрованої на товарній біржі «Катеринославська» 20 травня 1999 р. за № 0005-Н. У пункті 4 Договору купівлі-продажу нерухомого майна зазначено, що квартири продана за 20499 грн., які отримані продавцем від покупця до підписання цієї угоди. (а.с. 11-12) За вказаних обставин судом встановлено, що умови договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.05.1999 сторонами були виконані повністю, тобто [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв грошову суму в розмірі 20499 грн за продаж вищевказаної квартири. Право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] у Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації 24 травня 1999 року, № книга 161П стор. № 151, запис №151. (а.с. 13-17) Відповідно до пункту 4 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Суд виходить з того, що до спірних правовідносин необхідно застосувати ЦК Української РСР, оскільки спірний договір було укладено 20 травня 1999 року, тобто під час дії ЦК Української РСР. Відповідно до статті 4 ЦК Української РСР цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. За загальним правилом, визначеним у статті 227 ЦК Української РСР, договори купівлі-продажу нерухомості підлягали нотаріальному посвідченню. Згідно із частиною першої статті 128 ЦК Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. На час укладення спірного договору чинним був Закон України «Про товарну біржу». Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу (у редакції на час укладення вказаного договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. Згідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що при вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved