Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої суми пенсії. У своєму позові [PERSON] посилалась на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина, в яку увійшла недоотримана пенсія у сумі 125702,59 грн. На зазначену спадщину приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Меньшиковою К.О. було видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 липня 2020 року. 06 липня 2020 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера. 28 вересня 2020 року [PERSON] отримала від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області 117206,20 грн. в рахунок недоотриманої пенсії, що складає спадщину за законом. Позивач зазначає, що відповідач не виплатив всю належну суму недоотриманої пенсії, яка належала її матері, а тому залишок недоотриманої пенсії, яка залишилась після смерті [PERSON] складає 8496,39 грн. 09 грудня 2020 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою, про виплату залишку недоотриманої пенсії у сумі 8 496,39 грн. Однак, відповідач у своїй відповіді за №23986-25047/Д-01/8-0400/20 від 16 грудня 2020 року зазначив, що враховуючи норми ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер має право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії, [PERSON] має право на недоотриману пенсію [PERSON] за період з 05 липня 2017 року по 31 грудня 2019 року, оскільки позивач звернулась з усіма необхідними документами 06 липня 2020 року. Враховуючи наведене, позивач вважає дії ГУПФУ в Дніпропетровській області щодо невиплати в повному обсязі [PERSON] суми недоотриманої пенсії, що належали її матері [PERSON] та увійшли до складу спадщини за законом протиправними, а суму недоотриманої пенсії у розмірі 8496,39 грн. такою, що підлягає примусовому стягненню з відповідача. Крім того позивач просила суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. Позивач надала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. 02 червня 2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, в якому остання просила суд розглядати справу без участі уповноваженого представника ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. Крім того зазначила, що з вимогами, викладеними у позовній заяві, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не погоджується та вважає їх необґрунтованими, оскільки недоотримана пенсіонером з власної вини пенсія виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії. Недоотриману пенсію було виплачено в сумі 117206,20 грн. за період з 05 липня 2017 року по 31 грудня 2019 року, оскільки звернення з усіма необхідними документами було здійснено лише 06 липня 2020 року. Також представник відповідача у наданому відзиві заперечувала проти стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки сума витрат на правничу допомогу є необґрунтованою. Тому, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодування у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Судом встановлено, що мати [PERSON] - [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального, управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 29 січня 2020 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в яку увійшла недоотримана пенсія у сумі 125702,59 грн. На зазначену спадщину приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Меньшиковою К.О. було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 липня 2020 року. Таким чином, позивач, у встановленому законом порядку, набула право власності на грошову суму в розмірі 125702,59 грн., шляхом її спадкування після смерті [PERSON] . [PERSON] 06 липня 2020 року звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера. 28 вересня 2020 року позивач отримала від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області 117206,20 грн. в рахунок недоотриманої пенсії [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач не виплатив всю належну позивачу суму недоотриманої пенсії, яка належала її матері, а тому залишок недоотриманої пенсії, яка залишилась після смерті [PERSON] і увійшла До складу спадщини за законом, з урахуванням фактично виплачених сум, складає 8496,39 грн. (125702,59 - 117206,20= 8 496,39). 09 грудня 2020 року [PERSON] звернулась до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою, яка була зареєстрована за №25047/Д-0400-20, про виплату залишку недоотриманоїпенсії у сумі 8496,39 грн. яка залишилась після смерті її матері [PERSON] і увійшла до, складу спадщини за законом. Однак, відповідач у своїй відповіді за №23986-25047/Д-01/8-0400/20 від 16.12.2020р. зазначив, що враховуючи норми ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер має право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії, [PERSON] має право на недоотриману пенсію [PERSON] за період з 05 липня 2017 року по 31 грудня 2019 року, оскільки позивач звернулась з усіма необхідними документами 06 липня 2020 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як вбачається з письмового відзиву ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, відповідач визнає право [PERSON] , лише на грошову суму у розмірі 117206,20 грн., яка була виплачена позивачу. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що право на недоотриману пенсію [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03 липня 2020 року, яке видане на її ім`я та не є предметом спору в даній справі. Відповідно до положення ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не надано належних доказів недійсності свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 липня 2020 року, яке видане на ім`я позивача, тому, в цій частині заперечення відповідача є не обґрунтованими та безпідставними. Посилання відповідача на положення ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким визначено, що «… нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії …», також не мають правових підстав, оскільки жодних доказів в підтвердження наявності вини спадкодавця [PERSON] в зверненні саме 06 липня 2020 року суду не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до переконливого висновку, що залишок грошової сума, набутої позивачкою в порядку спадкування, у розмірі 8496,39 грн., не виплачена їй відповідачем до теперішнього часу. Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст цього права становлять можливості власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном. При цьому на зміст права не впливає місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до п.2.26 Постанови Правління Пенсійного Фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину. Зазначені вище вимоги були виконані позивачем. Відповідно до абзацу 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Права і свободи людини та їх гарантії, відповідно до ст. 3 Конституції України, визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. З системного аналізу викладених вище норм права, суд вважає, що право позивачки на мирне володіння, користування, розпоряджання власним майном у вигляді отриманої спадщини після смерті [PERSON] порушено з боку відповідача, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. До матеріалів справи долучений договір про надання правничої допомоги від 07 грудня 2020 року, розрахунок щодо наданих послуг від 22 грудня 2020 року, акт приймання послуг щодо надання правничої допомоги від 22 грудня 2020 року. Згідно наданої до суду копії розписки віл 22 грудня 2020 року, адвокат Курчий А.М. отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 4000 грн. відповідно до договору про надання правничої допомоги від 07 грудня 2020 року. Тому суд, оцінивши рівень адвокатських витрат, вважає за необхідне задовольнити вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved