Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебування її на утриманні чоловіка - [PERSON], посилаючись на те, що вона уклала шлюб з останнім 21 листопада 2003 року. З 2011 року вони стали проживати в [ADDRESS] та зареєстрували місце проживання в цій квартирі. В той же час у чоловіка залишалось місце реєстрації в Російській Федерації. [INFO] року чоловік помер. У зв'язку з реєстрацією місця проживання чоловіка одночасно за різними адресами на день його смерті заявниця не може підтвердити своє перебування на його утриманні. Відповідно до довідки Управління Федеральної служби безпеки РФ по Тульській області [PERSON] отримував пенсію по вислузі років з 02 листопада 1999 року по 31 жовтня 2015 року і розмір його пенсії на момент смерті становив 21736,89 руб. В той же час заявниця з 01.01.2003р. не працювала, ніяких доходів не отримувала, на обліку (як безробітна) не перебувала, у зв'язку з чим одержувала від чоловіка допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування і вважається такою, що перебувала на утриманні чоловіка. Встановлення зазначеного факту необхідно заявниці для підтвердження її права на отримання пенсії по втраті годувальника. Іншим чином довести цей юридичний факт вона не має змоги, тому і звернулася з вказаною заявою до суду. У судовому засіданні заявниця [PERSON] свою заяву підтримала та просила її задовольнити з викладених у ній підстав. Пояснила, що після укладення шлюбу не працювала в зв'язку з тим, що займалась домашнім господарством, оскільки чоловік вважав що його доходу достатньо для того, щоб утримувати сім'ю, а коли у 2014 році чоловік захворів на тяжку хворобу вона була зайнята доглядом за ним. Заінтересована особа Миргородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області свого представника у судове засідання не направило, у надісланих на адресу суду письмових заявах просило розглянути справу без участі представника управління (а.с.20, 31). Суд, заслухавши пояснення заявниці, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, в т.ч. й факт перебування на утриманні, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що заявниця та громадянин Російської Федерації [PERSON] 21 листопада 2003 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Відділом ЗАГС м.Новомосковська і Новомосковського району Тульської області 21 листопада 2003 року (а.с. 5). Заявниця зареєстрована проживаючою в [ADDRESS] з 21.12.2011р. (а.с.4), [PERSON] - з 07.07.2012р.(а.с.6). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за реєстраційним номером облікової картки платника податків [PERSON] за період з 01.01.2003р. по 31.03.2016р. відсутня інформація про доходи (а.с.11). Згідно довідки Миргородського міськрайонного центру зайнятості від 13.07.2016р. заявниця на обліку (як безробітна) в Миргородському міськрайонному центрі зайнятості не перебувала (а.с.12). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 09 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області (а.с. 7). Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду факт спільного проживання заявниці із [PERSON] та ведення нею домашнього господарства і догляду за чоловіком до дня смерті останнього. Згідно довідки Управління Федеральної служби безпеки РФ по Тульській області [PERSON] отримував пенсію по вислузі років з 02 листопада 1999 року по 31 жовтня 2015 року і розмір його пенсії на момент смерті становив 21736,89 руб. (а.с.10). Як вбачається з відповіді Управління Федеральної служби безпеки РФ по Тульській області від 20.02.2016р. на звернення заявниці від 01.02.2016р., у відповідності з ст.29 Закону Російської Федерації від 12.02.1993р. № 4468-1 «Про пенсійне забезпечення осіб, що проходили військову службу, … та їх сімей» право на пенсію у випадку втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлих осіб, на яких розповсюджується дія вказаного Закону, що перебували на їх утриманні (а.с.8-9). Згідно ч.ч.1, 6 ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Норми права інших держав суд застосовує у разі, коли це встановлено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім'ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років. Зі змісту вказаних норм законодавства випливає, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають особи, які на день його смерті були непрацездатними. Судом встановлено, що [PERSON] на час смерті свого чоловіка [PERSON] не досягла пенсійного віку, не була інвалідом, була працездатною, нею не надано відомостей про те, що вона не працювала у зв'язку з доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років, тому встановлення факту перебування на утриманні не породжує для неї права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, тобто не має юридичного значення. Вказані обставини є підставою для відмови у задоволенні заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed