Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» ( надалі ПАТ «АТ НДІРВ») про стягнення заборгованості по заробітній платі; компенсацію за невчасно виплачену зарплату; компенсацію за кожний день затримки розрахунку у розмірі її середнього денного заробітку з 26.12.2015 року по день фактичного розрахунку та моральну шкоду у розмірі 1000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначала [PERSON], що вона працювала на посаді інженера-електроника в ПАТ «АТ НДІРВ» до 25.11.2014 року, тобто до моменту звільнення у зв'язку із скороченням штату працівників. На момент її звільнення заборгованість із заробітної плати складала: за 2013 рік з липня по грудень включно; за 2014 рік - за січень і з серпня по листопад включно. Крім того, позвач вважає, що підприємство зобов'язане було виплатити їй вихідну допомогу виходячи з розрахунку середньомісячного заробітку за два останні місяці. Позивач двічі відправляла поштою заяву на ім'я директора ПАТ «АТ НДІРВ» [PERSON] з проханням дати вказівку бухгалтерії видати їй довідку про заборгованість із заробітної плати, але відповідь так і не була отримана. Оскільки згідно ст.116 КЗпП України відповідач зобов'язаний в день звільнення виплатити всі грошові кощти, що належать позивачу, проте до теперішнього часу розрахунок не проведений, [PERSON] вимушена звернутися за захистом своїх законних прав до суду. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимог визнав частково в сумі 23038,74 грн - заборгованість із заробітної плати, 24376,65 грн. - середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку, виходячи із режиму скороченого робочого тижня(2 робочі дні), в якому працювала [PERSON] В судовому засіданні позивач позовні вимоги змінила та вказала, що погоджується із часковим задоволенням позову в межах визнання відповідачем позовних вимог. Суд, вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] працювала в ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» та була звільнена 25.11.2014 року за скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При звільненні позивачу [PERSON] не було виплачено остаточного розрахунку, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 23038,74 грн. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки відповідач не виплатив усі належні позивачу виплати в день звільнення, розмір яких сторонами не оспорюється, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки. Середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні розраховується згідно Порядку, затвердженого Постановою КМУ №100. Виходячи з п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно наданих документів середній заробіток [PERSON] 149,55 грн. Розмір середньої заробітної плати за час затримки заробітної плати становить 24376,65 грн., який позивач і просить стягнути з відповідача, з яким суд погоджується, враховуючи межі заявлених позивачем вимог. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно від задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: approved