Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

У квітні 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно та визначення частки в майні колишнього колгоспного двору, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/3 частку домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] . Спадщину після його смерті як спадкоємці за законом першої черги своєчасно прийняли його дружина [PERSON] та сини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/12 частки кожен. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на домоволодіння, вони не можуть оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просили суд визнати за ними право власності в порядку спадкування по закону на 1/12 частку спадкового домоволодіння кожному та визначити [PERSON] 1/3 частку домоволодіння, як члену колишнього колгоспного двору, що збереглося по теперішній час. Представник позивачів надіслала на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу у їх відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви, в яких позовні вимоги визнали та просили розглянути справу у їх відсутності. Представник відповідача Боянської сільської ради в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачами не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до виписки з погосподарської книги Боянської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 971 від 13 травня 2021 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали троє осіб, а саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/3 частці домоволодіння. Слід зазначити, що згідно погосподарської книги Боянської сільської ради [PERSON] знявся із обліку у домоволодінні по [ADDRESS] в 1986-1990 роках. В той же час, відповідно до довідки Припрутської сільської ради № 347 від 17 травня 2021 року [PERSON] з 1986 року був зареєстрований у домоволодінні по [ADDRESS] . Аналіз вказаних доказів, дає підстави вважати, що [PERSON] знявся із обліку у домоволодінні по [ADDRESS] в 1986 році та враховуючи, що свою частку з колгоспного двору він не витребував протягом трьохрічного терміну, він втратив її. Таким чином, станом на 01.07.1990-15.04.1991 роки домоволодіння по [ADDRESS] в рівних частках належало членам колгоспного двору [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які були зареєстровані та проживали в господарстві. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1920 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в Боянській сільській раді Чернівецького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що домоволодіння побудоване відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роках особам на праві спільної сумісної власності. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/3 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] своєчасно прийняли як спадкоємці за законом 1 черги - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/12 частки кожен , оскільки на момент відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом із спадкодавцем, а [PERSON] та [PERSON] звернулись в межах шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини із відповідними заявами до нотаріуса, що підтверджується матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] .. Однак, у зв`язку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння. Враховуючи, що позивачі є спадкоємцями за законом 1 черги після смерті [PERSON] , спадщину прийняли своєчасно, то суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у зв`язку із чим позов слід задовольнити та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/12 частку кожному у вказаному домоволодінні в порядку спадкування. Окрім цього, [PERSON] не визначена частка в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося на теперішній час, що також унеможливлює отримання нею свідоцтва про право власності на дане нерухоме майно. При вирішенні даної позовної вимоги суд виходить з того, що згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про визначення за [PERSON] 1/3 частки у вказаному домоволодінні, як її частку в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося на теперішній час. На підставі ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 328, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved