Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому зазначає, що між нею та відповідачем [PERSON] 30 квітня 2010 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них є одна неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки виявилося, що у них різні характери, інтереси в житті, не співпадають погляди на життя. На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, причиною якого є зловживання відповідачем спиртними напоями, що призводить до сварок в сімї та застосування до неї насильства. Переконана, що подальше проживання з відповідачем є неприйнятним і подружні відносини їм необхідно припинити. Просить шлюб розірвати і стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з викладених у позові підстав та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив і заяву про розгляд справи у його відсутності до суду не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивачки проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки та дослідивши письмові докази у справі, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити, зважаючи на таке. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30 квітня 2010 року, про що у книзі реєстрації шлюбів Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Камінь-Каширського районного управління юстиції зроблено актовий запис № 21 (а.с. 5). Від цього шлюбу у позивачки та відповідача є дочка [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕГ № 126511, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Камінь-Каширського районного управління юстиції 19 жовтня 2010 року (а.с. 6). У відповідності до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Згідно з ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON], проживаючи у шлюбі, своєю неправильною поведінкою проявляв зневагу до своєї сімї, дружини, неодноразово вчиняв сімейні сварки, під час яких ображав свою дружину нецензурними словами, погрожував їй фізичною розправою, що підтверджується постановами Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 06 січня 2016 року та 28 листопада 2016 року. Наведені обставини свідчать про неможливість подальшого перебування сторін у шлюбі, оскільки його збереження буде суперечити інтересам позивачки та неповнолітньої дитини. Враховуючи те, що позивачка твердо вирішила розірвати шлюб і категорично заперечує проти його збереження, то немає підстав для використання наданої законом можливості відкласти розгляд справи і надати сторонам строк для примирення. Таким чином, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин, встановлених фактичних взаємин подружжя, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не висловила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, а тому змінювати їй прізвище немає підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов [PERSON] задоволено повністю, то з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивачки понесені останньою та документально підтверджені судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с.1).

Outcome: approved