Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

У липні 2014 року заявник звернулась до суду із заявою, уточнивши вимоги заяви, просила встановити факт того, що на підставі акту про передання житлової будівлі стягувачу в рахунок стягнення боргу від 15.06.1999 року їй було передано 34/200 частини домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку А-1; житлового будинку Б-1; житлового будинку В-1; сараю П-1; погреб під П-1; сарай Д-1; сарай Ж-1; сарай К-1; гараж Е-1; вбиральня 3-1; мощення І; водоколонка №1,2; споруди №3-5. В обґрунтування заяви, заявник вказала в на те, що 25 грудня 1998 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська було винесено рішення по справі №2-381 про стягнення з [PERSON] на її користь 23317 грн. 31 коп. заборгованості. Рішення суду не оскаржувалось и набрало законної сили. Зазначені грошові кошти були сплачені [PERSON] у якості оплати за нерухоме майно, а саме 34/200 частину домоволодіння [ADDRESS], яким він володів на той час на підставі свідоцтва про прийняття спадщини. Укладення договору було неможливо, у зв'язку з існуванням незареєстрованих прибудов. Пізніше, незаконні прибудови були узаконені, проте, [PERSON] відмовився укладати із нею договір купівлі-продажу нерухомості. В процесі виконання рішення суду з'ясувалося, що коштів для сплати боргу у боржника не існує, у зв'язку з чим, проводилася реалізація майна боржника з прилюдних торгів та [PERSON] було передано 34/200 частини домоволодіння [ADDRESS], що підтверджено актом від 15.06.1999 року, який є чинним. Для реєстрації її права власності на зазначене майно, вона звернулась до нотаріуса, проте, їй було відмовлено у зв'язку із відсутністю короткої характеристики переданого їй майна, тому, вона вимушена звернутись до суду із вказаною заявою. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, посилаючись на те, що акт від 15.06.1999 року відповідає законодавству, чинному на момент виникнення спірних правовідносин, та відповідає Інструкції «Про проведення виконавчих дій», чинної на момент виникнення спірних правовідносин, та зазначила, що зміни та доповнення до процесуальних документів після завершення виконавчого провадження не вносяться, крім того, заявником був пропущений строк звернення до суду із зазначеною заявою, тому, просила відмовити в її задоволенні. Заінтересована особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає у зв'язку з наступним. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, судовим порядком можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав громадян. У судовому засіданні встановлено, що 25 грудня 1998 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська було винесено рішення по справі №2-381 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми заборгованості - 23317 грн. 31 коп. (а.с.29). Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. Встановлено, що грошові кошти були сплачені [PERSON] у якості оплати за нерухоме майно, а саме 34/200 частину домоволодіння [ADDRESS], яким він володів на той час на підставі свідоцтва про прийняття спадщини. Укладення договору було неможливо, у зв'язку з існуванням незареєстрованих прибудов. Пізніше, незаконні прибудови були узаконені, проте, [PERSON] відмовився укладати з [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомості. В процесі виконання рішення суду з'ясувалося, що коштів для сплати боргу у боржника не існує, у зв'язку з чим, проводилася реалізація майна боржника з прилюдних торгів та [PERSON] було передано 34/200 частини домоволодіння [ADDRESS], що підтверджено актом від 15.06.1999 року, який є чинним (а.с.30). Для реєстрації права власності на зазначене майно, [PERSON] звернулась до нотаріуса, проте, їй було відмовлено у зв'язку із відсутністю короткої характеристики переданого їй майна (а.с.31). За змістом ст.74 ЦК України (в редакції 1963 року), вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, незалежно від закінчення строку позовної давності. Відповідно до ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року), загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. У судовому засіданні встановлено і не заперечувалось сторонами по справі, що дійсно проводилась реалізація майна боржника з прилюдних торгів та [PERSON] було передано 34/200 частини домоволодіння [ADDRESS], що підтверджено актом від 15.06.1999 року. Згідно ст.76 ЦК України (в редакції 1963 року), перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. В судовому засіданні було з'ясовано, що акт від 15.06.1999 року про передачу житлових будівель, заявник отримала 15.06.1999 року, тим самим, маючи зазначений акт, [PERSON] знала про його існування, та мала право на звернення до суду із відповідною заявою. З цього дня, відповідно до ст.76 ЦК України (в редакції 1963 року), і починається перебіг строку позовної давності, коли особа дізналася про порушення свого права. Отже, строк позовної давності, сплинув 16 червня 2002 року. З огляду на це, заявник звернулася до суду із заявою тільки 03 липня 2014 року, що підтверджено вхідним штампом канцелярії суду (а.с.2). Таким чином, заявником був пропущений строк звернення до суду. Посилання представника заявника на те, що [PERSON] не був пропущений строк позовної давності для звернення до суду із зазначеною заявою, оскільки останнє рішення по її спірному майну винесено 20.06.2013 року, є незаконними і необґрунтованими. Згідно ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року), закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. За таких обставин, суд вважає, що вимога [PERSON] про встановлення факту того, що на підставі акту про передання житлової будівлі стягувачу в рахунок стягнення боргу від 15.06.1999 року їй було передано 34/200 частини домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку А-1; житлового будинку Б-1; житлового будинку В-1; сараю П-1; погреб під П-1; сарай Д-1; сарай Ж-1; сарай К-1; гараж Е-1; вбиральня 3-1; мощення І; водоколонка №1,2; споруди №3-5, задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed