Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок, що знаходиться в с. Жеребилівка, Новоград-Волинського району Житомирської області по вул. Садовій, 22, який належав [PERSON], померлій 12.07.2009 року. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначає, що 12.07.2009 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку, в якому постійно проживала померла. Він є спадкоємцем після смерті матері та прийняв спадщину. При звернені до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, у видачі такого свідоцтва позивачу відмовлено, оскільки на даний житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи. Враховуючи, що можливості оформити спадщину іншим шляхом немає, позивач просить суд визнати за ним право власності на зазначений житловий будинок. У судове засідання позивач не прибув, подав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та осіб, які беруть участь у справі на підставі наявних доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.07.2007 року померла мати позивача [PERSON], він є спадкоємцем першої черги за законом (а.с.8). Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Піщівської сільської ради від 15.06.2010 року, згідно погосподарської книги № 1, будинок № 22 в с. Жеребилівка по вул. Садовій, значиться як житловий і рахується за [PERSON] (а.с.10). Відповідно до довідки № 21 від 11.01.2010 року рішенням виконавчого комітету № 50 від 19.07.1996 року [PERSON] було передано в безоплатну приватну власність земельну ділянку 0,25 га для обслуговування житлового будинку № 22 по вул. Садовій, с. Жеребилівка. Відповідно до повідомлення КП «Новоград-Волинське МБТІ» від 13.04.2010 року право власності на житловий будинок № 22 по вул. Садовій у с. Жеребилівка, Новоград-Волинського району, Житомирської області за [PERSON] не зареєстровано (а.с.12). Постановою державного нотаріуса Новоград-Волинської державної нотаріальної контори від 1.06.2010 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по вул. Садовій, 22 у с. Жеребилівка, Новоград-Волинського району, Житомирської області, після смерті [PERSON], померлої 12.07.2009 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності померлої на цей житловий будинок (а.с.9). Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами (а.с.5-14). Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких підстав, відповідно до статті 1217 ЦК України, є спадкування майна за законом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України). За змістом статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Окрім того, згідно із п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року, яким встановлено - права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. До 19 січня 1996 року згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.66 р. Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Обовязок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку обєкти нерухомості введено лише з 29.06.98р. Саме цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 9.06.98р. №121. Таким чином права, набуті (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.98р. з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, можна вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Як вбачається з технічного паспорта, будинок збудований у 1950 році (а.с.14 звороті). Судом встановлено, що відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності в спадкодавця, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося наступним чином: після закінчення будівництва у погосподарську книгу сільської ради вносився відповідний запис та відкривався особистий рахунок на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. На підставі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст. 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до п. 4.15. ч. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Правовстановлюючі документи про належність будинку спадкодавцеві у даній справі, наявні лише ті, про які йдеться у позовній заяві - відповідний запис у погосподарській книзі сільської ради, що відповідало вимогам чинного на той час законодавства (а.с.10). За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, враховуючи, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України) та приймаючи до уваги, що позивач у даній справі є спадкоємцем за законом першої черги та прийняв спадщину, а на момент виникнення у померлої [PERSON] права на спірний будинок, чинне на той час законодавство не передбачало обовязкової реєстрації права на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved