Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

У липні 2013 року позовні вимоги [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - третя особа) про визначення місця проживання дитини, були виділені ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.07.2013 року в окреме провадження. Позовні вимоги, які були уточнені в ході розгляду справи, позивач обґрунтовує тим, що 22.03.2008р. вони з відповідачем зареєстрували шлюб від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. За рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.09.2013 р. даний шлюб було розірвано. Малолітній [PERSON] постійно проживає з позивачем, влаштований у дитячий садок та отримує належний догляд. Позивач зазначає, що відповідачка самостійно не може доглядати дитину, оскільки, не працює, вживає наркотичні засоби та постійно змінює місце перебування. Тому, позивач просив суд визначити місце проживання дитини - [PERSON], [INFO], за місцем проживання його батька - [PERSON]. У ході розгляду справи, відповідачем було подано зустрічну позовну заяву, у якій вона заперечує проти тверджень позивача з приводу способу її життя. Зазначає, що під час їх спільного проживання з позивачем вони разом приймали наркотичні засоби, крім того, позивач постійно зловживав спиртними напоями та не мав постійного заробітку. Відповідач вказує, що вона надає дитині належний догляд та сприяє його повноцінному розвитку, а з березня місяця 2013 р. добровільно звернулася до благодійного фонду для жінок з дітьми «Точка опори» для проходження в ньому психологічної реабілітації. Тому, просила суд визначити місце проживання дитини - [PERSON], [INFO], за місцем проживання його матері - [PERSON] та стягнути з позивача судові витрати. У судовому засіданні позивач, представник позивача та представник третьої особи позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, вимоги зустрічної позовної заяви просила задовольнити. Свідок [PERSON], яка є рідною тіткою позивача, суду пояснила, що позивач як батько виконує всі необхідні дії по догляду та вихованню дитини, в чому йому також допомагає його матір. Зазначила, що відповідачка відсторонилася від виховання дитини приблизно 3 роки тому. Свідок [PERSON], мати позивача, суду пояснила, що онук проживає разом з нею та позивачем. Крім того, зазначила, що відповідачка періодично зникала і її приводила додому міліція. Свідок [PERSON], яка є хрещеною матір'ю позивача, суду розповіла, що відповідачки не було вдома більше півроку, тому що, зі слів позивача, остання перебувала на лікуванні від наркотичної залежності. Свідок [PERSON], шкільна знайома відповідачки, пояснила, що приблизно півтора - два роки вона разом з відповідачкою та дитиною ходила на прогулянки. У цей період дитина була доглянутою, а позивач увесь час працював і не займався її вихованням. Свідок також пояснила. що коли дитині було приблизно два роки, сторони разом вживали наркотичні засоби, про що їй відомо зі слів відповідачки. Свідок [PERSON], мати відповідачки, розповіла, що після народження дитини, позивач та відповідач разом вживали наркотичні засоби. Крім того, до початку 2013 р. вихованням дитини займалася відповідачка, а на даний час дитина знаходиться у позивача, оскільки, [PERSON], знаходиться в реабілітаційному центрі. Свідок [PERSON], батько відповідачки, суду пояснив, що сторони певний час проживала у нього в помешканні, дитиною в основному займалась відповідачка. Зазначив, що були випадки, коли дочка приходила до нього з дитиною і у відповідачки були гематоми. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні зустрічної позовної заяви необхідно відмовити з наступних підстав. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 22.03.2008 р. між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.09.2013 р. було розірвано (а.с.73). Від зазначеного шлюбу народилася дитина [PERSON] [INFO] (а.с.13). Відповідно до довідки форми № 3 позивач зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.75). Зазначена квартира належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних долях (а.с.77). У довідці форми № 3 від 18.10.2013 р. зазначено, що відповідачка є зареєстрованою у неприватизованій квартирі [ADDRESS] (а.с.78). Згідно до довідки № 343-к від 18.10.2013 р., позивач дійсно працює водієм - експедитором у ТОВ «Торгівельна група «Гермес - Трейд» з 01.10.2012 р. (а.с.76). Згідно із ст. 161 СК України якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання свої батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з характеристики від 14.10.2013 р., у березні 2013 р. відповідачка самостійно звернулася до Реабілітаційного центру для жінок з дітьми «Точка опори» з проханням прийняти її на реабілітацію і допомогти їй позбутися залежності, змінити спосіб життя та сприйняття навколишнього середовища. На час складання характеристики, вона перебувала у центрі восьмий місяць, стала на шлях виправлення та позбулася шкідливих звичок (а.с.61). Проте, в подальшому, відповідачка суду пояснила, що залишила реабілітаційний центр, так як перебування в ньому заважало спілкуванню з дитиною. Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17.07.2013 року відповідачку визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, в якому також зазначено, що відповідачка раніше судима Шевченківським районним судом м. Києва 27.11.2012р. та 22.04.2013р. за ст. 309 ч.1 КК України (а.с.68-70). Згідно Висновку від 20.01.2014 р. № 109/04/40-298, Орган опіки та піклування Шевченківської районної ради в м. Києві державної адміністрації підтримує позовну заяву та заперечує проти задоволення зустрічної позовної заяви, вважає, що, оскільки, на даний час дитина має всі необхідні умови для проживання з позивачем та відвідує дитячий садок, крім того, мати дитини під кінець реабілітації порушила правила центру, в результаті чого адміністрація прийняла рішення про припинення нею проходження реабілітації, місце проживання дитини повинно бути визначено з громадянином [PERSON] (а.с.106-108). У відповідності з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, а саме: обов'язків щодо виховання та розвитку дитини, про що йдеться у ст. 150 СК України. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, даючи юридичну оцінку поясненням сторін, показам свідків та дослідженим матеріалам справи, висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної ради в м. Києві державної адміністрації, який визначив місце проживання дитини з батьком, вік дитини та необхідність особистого піклування про неї, суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] разом з батьком - [PERSON]

Outcome: approved