Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

У липні 2015 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «Альфа Банк», в особі представника за довіреністю [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 30\~599,32 грн., а саме: за кредитом 20\~648,74 грн.; по відсотках 755,08 грн.; по комісії 6995,50 грн.; штраф у сумі 2200,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 305,99 грн.. Ухвалою суду від 18 березня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» залишено без розгляду, в звязку з повторною неявкою позивача та представника позивача. Згідно ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 27 квітня 2016 року ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 18 березня 2016 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Ленінського районного суду м. Полтави. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 10.05.2016 року справу прийнято до провадження та призначено справу до судового розгляду. Згідно ухвали суду від 19 вересня 2016 року замінено [PERSON] акціонерне товариство «Альфа Банк» на правонаступника - ТОВ «Кредитні ініціативи». Ухвалою суду від 12 жовтня 2016 року витребувано з ТОВ «Кредитні ініціативи» розрахунок заборгованості за кредитним договором № 500939304 від 12.05.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] з врахуванням проведених оплат відповідача. 09 листопада 2016 року позивачем подано на адресу суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просили стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість в сумі 47\~048,79 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом 20\~648,74 грн.; по відсотках 2\~636,86 грн.; по комісії 18\~163,19 грн.; по штрафам 5\~600,00 грн. на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». Ухвалою суду від 19 грудня 2016 року призначено судове засідання в режимі відеоконференції, для забезпечення участі в судовому засіданні представника позивача. 16 березня 2017 року та 18 квітня 2017 року ухвалами суду явка представника позивача визнавалась обовязковою та проведення судового засідання призначалось в режимі відеоконференції. Представник позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» в судове засідання не зявився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляду справи у відсутність їх представника, збільшені позовні вимоги підтримував в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання призначене на 05 травня 2017 року не зявилася не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, при цьому, в ході судового розгляду справи збільшені позовні вимоги не визнавав в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.05.2014 року між [PERSON] Акціонерним Товариством «Альфа Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500939304, відповідно до умов даного кредитного договору позивачем було надано кредит [PERSON] у сумі 21\~073,09 грн., у строк з 12.05.2014 року по 13.05.2019 року. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобовязувався в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту. У відповідності до п. 2.2 кредитного договору процента ставка за користування кредитом становить 15,99%, тип процентної ставки фіксована. Зі свого боку [PERSON] отримав у своє розпорядження майно, кошти у сумі 21\~073, 09 грн.. При цьому, дані фактичні обставини справи не заперечувались в ході судового розгляду відповідачем по справі. Як вбачається з матеріалів справи, 21.06.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу №1. За умовами даного договору було відступлено право вимоги по ряду кредитних договорів в тому числі і по кредитному договору № 500939304 від 12.05.2014 року, укладеному з [PERSON] Так, згідно надано розрахунку заборгованості правонаступником ПАТ «Альфа Банк» - ТОВ «Кредитні ініціативи», станом на 01.11.2016 року сума заборгованості за кредитним договором № 500939304 від 12.05.2014 року становить 47\~048,79 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 20\~648,74 грн.; заборгованості по відсоткам у розмірі 2\~636,86 грн.; заборгованості по комісії в сумі 18\~163,19 грн.; заборгованості по штрафам у сумі 5600, 00 грн.. Вказана заборгованість виникла, в звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за кредитним договором. При цьому, в ході судового розгляду справи відповідачем надавались квитанції про проведення платежів за кредитним договором на загальну суму 2681,68 грн., що було підставою твердження відповідача про те, що ним періодично проводились платежі за наявності коштів. Так, як встановлено судом в ході судового розгляду справи та підтверджується розрахунком заборгованості , вказані кошти в сумі 2681,68 грн. були направлені на погашення відсотків за користування кредитом. Статтею 536 ЦПК України визначено, що за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положення ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобовязання. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором в сумі 47\~048,79 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 20\~648,74 грн.; заборгованості по відсоткам у розмірі 2\~636,86 грн.; заборгованості по комісії в сумі 18\~163,19 грн.; заборгованості по штрафам у сумі 5600, 00 грн. - є законними та обґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved