Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

У липні 2016 року заявник звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 27.12.2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя дітей не мають. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через те, що у їхніх відносинах відсутні взаємопорозуміння та повага, подружні відносини не підтримують з 27.12.2012 року, оскільки відповідач був засуджений до позбавлення волі, тому шлюб між ними є формальним, вважає збереження сім`ї неможливим, просила їх шлюб розірвати, повернути дошлюбне прізвище «[PERSON]» та стягнути на її користь сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. В судове засідання заявник не з'явилась, звернулась до суду із заявою в якій просила розглянути справу без її участі, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Заінтересована особа в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить копія розписки про отримання повістки про виклик до суду, надісланої начальником Бориспільської виправної колонії № 119. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 27.12.2012 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільного міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 599 (а.с.9). Вироком Березанського міського суду Київської області від 23.11.2011 року [PERSON] засуджено за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна (а.с.11-12). Ухвалою Апеляційного суду Київської області вирок Березанського міськрайонного суду Київської області від. 23.11.2011 року щодо [PERSON] залишено без змін (а.с.14-16). Згідно ч.3 ст.234 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Будь-яких доказів або заперчень, які б спростовували викладені в заяві обставини в матеріалах справи не містяться. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Згідно ч.7 ст.235 ЦПК України (порядок розгляду справ окремого провадження) при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: partial