Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

У липні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явило через суд зазначений позов до [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що 30 травня 2007 року банк уклав з відповідачем [PERSON] кредитний договір №dn/532 на суму 65800,00 доларів США строком повернення до 25 травня 2012 року зі сплатою за користування коштами 16% річних, забезпечений порукою співвідповідача [PERSON] за договором № DN/532-2 від 30 травня 2007 року, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів у визначені строки не здійснювалась в результаті чого виникла заборгованість станом на 24 червня 2016 року в розмірі 206113,93 доларів США, з яких 51207,27 доларів США - заборгованість за кредитом, 57094,79 доларів США - заборгованість за відсотками, 97811,87 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов?язання, тому позивач, визначивши вимоги на власний розсуд, просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 24 червня 2016 року частково, в сумі 53590,55 доларів США, з яких 5207,27 доларів США заборгованість за кредитом, 2383,28 доларів США заборгованість по відсоткам, а також покласти на відповідачів судові витрати. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, у поданій заяві клопотала про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON] заперечень проти позову не надали, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причин не повідомили, свого представника до суду не направили, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Судом встановлено, що 30 травня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого згідно Статуту є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладений кредитний договір №dn/532 за умовами якого, що є обов'язковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк надає позичальнику кошти шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника в сумі 65800,00 доларів США на придбання вантажного транспорту, строком повернення не пізніше 25 травня 2012 року зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 16,00% річних, здійснюючи оплату за договором ануїтетними платежами по 1605,86 доларів США щомісяця згідно Додатку №1 Графік погашення кредиту та процентів (п.п.1.1., 1.2, 1.3, 1.4, п.2.2.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4) (а.с.20-26, 27-28). Відповідач [PERSON] за цим договором, отримавши 30 травня 2007 року на поточний рахунок, відкритий згідно п.2.1.1 договору, 65800,00 доларів США, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.7-10), зобов'язався використати кошти за цільовим призначенням (придбання вантажного транспортного засобу), повернути кошти, сплатити відсотки за користування, виконати зобов?язання у визначені строки, сплачуючи кредит згідно графіку погашення по 1605,86 доларів США щомісяця. За змістом ст. ст. 526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Також судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня2012 року, яке не оскаржувалось і набрало законної сили, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], ПАТ «Акцент-Банк» про звернення стягнення задоволено частково; ухвалено звернути стягнення на рухоме майно за договором застави автотранспорту № DN/532-1 від 30.05.2007 року, а саме: автомобіль RENAULT модель: MAGNUM, рік випуску: 2000, тип ТЗ: сідловий тягач - Е, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] та автомобіль KRONE, модель: SDP27, рік випуску: 2000, тип ТЗ: напівпричіп - бортовий - Е, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № dn/532 від 30.05.2007 року - в розмірі 960 755,72 грн.; вирішено питання розподілу судових витрат; в решті позову - відмовлено (а.с.59-60). Вказаним рішенням також встановлено, що станом на 20 липня 2012 року [PERSON] свої зобов?язання за кредитним договором №dn/532 від 30 травня 2007 року не виконує, тому заборгованість становить 120199,64 долари США, у тому числі: заборгованість за кредитом - 51 207,27 дол. США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 43 798,11 дол. США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 25 194,26 дол. США. За даними про сплачені позивачу кошти в рахунок погашення боргу за вказаним кредитним договором згідно виписки по рахунку та розрахунку боргу, представленими позивачем (а.с. 61-62, 7-10), на підставі вказаного судового рішення відбулася реалізація заставного майна та погашення існуючого станом на 20 липня 2012 року боргу частково 13 жовтня 2014 року та 31 березня 2015 року. При цьому, суд приймає до уваги, що в п.6.7 кредитного договору сторони узгодили строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів - у п?ять років. З огляду на викладене, суд за браком доказів підтвердження відповідачем виконання зобов'язання за правилами ст. 545 ЦК України дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем (а.с. 7-10). Звідси, оскільки відповідач [PERSON] належним чином у визначеному розмірі та строки платежі не здійснювала, то в порушення ст.ст. 529, 530, 536, 10561 ЦК України відступила від умов про частину виконуваного обов'язку і строків виконання за графіком, у зв'язку з чим на час звернення до суду вона прострочила виконання згідно ст. 612 ЦК України. Таким чином, залишок суми кредиту і процентів за користування ним станом на 24 червня 2016 року склав 51207,27 доларів США та 57094,79 доларів США відповідно, тому на користь позивача підлягає стягненню відповідно до ст. 11 ЦПК України лише заявлена позивачем сума заборгованості за кредитом в розмірі 51207,27 доларів США та процентів в розмірі 2383,28 доларів США, а загальним розміром 53590,55 доларів США, що еквівалентно згідно розпорядження НБУ від 24 червня 2016 року 1333332,88 грн., з відповідача [PERSON] Розв?язуючи позовні вимоги до відповідача [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Належне виконання зобов'язання відповідачем [PERSON] зі сплати суми основного боргу, процентів за користування кредитом, винагороди, пені, штрафів та інших платежів за кредитом були забезпечені порукою співвідповідача [PERSON] за договором від 30 травня 2007 року № DN/532-2 (а. с. 29), укладеного згідно ст.553 ЦК України, за умовами яких, співвідповідач зобов'язався відповідати у тому ж розмірі, що і основний боржник та у випадку невиконання ним зобов'язань за договором погасити усю суму заборгованості в рамках узгодженого ліміту. Так, за умовами п.5 вказаного договору поруки у випадку невиконання боржником якого-небудь обов'язку, передбаченого п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного(их) обов?язку(ів). Пунктом 6 вказаного договору передбачено, що поручитель зобов'язаний виконати обов'язок(ко), зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж п?яти календарних днів з моменту отрмання вимоги, зазначеної в п.5 цього договору. У пункті 10 укладеного сторонами договору поруки зазначено, що цей договір діє до повного виконання зобов'язання за кредитним договором. Згідно з пунктом 11 договору поруки строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється у 5 років. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 10 договору поруки) про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 25 травня 2012 року. За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 20 травня 2012 року і протягом наступних шести місяців. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Судом встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором у останньої вже станом на 20 липня 2012 року виникла заборгованість у загальному розмірі 120199,64 доларів США, станом на 24 червня 2016 року позивач заявив про наявність заборгованості у розмірі 206113,93 долари США. Між тим, позивач лише 09 листопада 2015 року направив боржнику [PERSON] та поручителю [PERSON] повідомлення від 04 листопада 2015 року за вих.№30.1.0.0/2 - 75UDRLES00RV0 з вимогою про сплату боргу загальним розміром 191401,60 доларів США, в тому числі 51207,27 доларів США заборгованість за кредитом, 57094,79 доларів США заборгованість по процентам, 34,00 долари заборгованість по комісії, 83043,81 доларів США пеня. (а.с.12). За умовами кредитного договору боржник зобов'язався повернути кредит у строк до 25 травня 2012 року, однак банк звернувся до поручителя з позовом у липні 2016 року, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому є підстави для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Такий висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 в силу ст. 360-7 ЦПК України враховується судом при застосуванні таких норм права у даній цивільній справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача [PERSON] пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial