Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

У липні\~2021\~року [PERSON] звернувся\~до суду\~з позовом, в якому просить визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, інформацію, яку поширює [PERSON] та зобов`язати останню спростувати поширену інформацію, шляхом звернення за адресою роботодавця позивача із заявою про зазначення недостовірних відомостей в поданій відповідачем скарзі. Обгрунтовано позов\~тим,\~що позивач працює сімейним лікарем КЛПЛ «Чернігівська лікарня № 3» ЧМР. Згідно декларацій про вибір лікаря [PERSON] є сімейним лікарем [PERSON] та її чоловіка [PERSON] 11.05.2021 на Урядову «Гарячу лінію» надійшло звернення відповідача, в якому вона наполегливо просила провести службове розслідування щодо недбалих дій сімейного лікаря [PERSON] під час лікування заявниці та її чоловіка [PERSON] , що призвели до смерті останнього. [PERSON] у зверненні вказувала, що з 06.04.2021 вона та її чоловік хворіли на Ковід, відповідно до посмертного-епікризу № 3497 [PERSON] помер у стаціонарі [INFO] . Відповідач же лікувалася амбулаторно під контролем лікаря у телефонному режимі. Лікар під час лікування [PERSON] призначав заявниці антибіотик, радив збивати температуру до 38 градусів жарознижувальними препаратами. До чоловіка заявниці, стан якого погіршувався, лікар прийшов для огляду лише на 5 добу, направлення на госпіталізацію не видавав, проте взяв з [PERSON] розписку про відмову у госпіталізації чоловіка, хоча сатурація у чоловіка була на рівні 81 %. Станом на 11.05.2021 заявниці у медичному закладі відмовляли в отриманні будь-яких виписок (документів) з амбулаторних карт про хід лікувальних заходів сімейним лікарем. У отриманні довідки про лікування самої заявниці також відмовляють. Позивач вважає вказану інформацію не достовірною, зокрема наступні висловлювання [PERSON] : -«... моему мужу диагноз и лечение назначены не были»; -«... каждый день я отправляла сообщения с просьбой о помощи. [PERSON] не всегда отвечал, не было понятного обьяснения, его раздражали вопросы, отвечал вызывающе»; -«... в моей и мужа амбулаторных карточках записи о диагнозах и назначеном лечении [PERSON] не производил»; -«... [PERSON] начал оказывать на меня психологическое давление, чтобы я написала рассписку»; -«... в электронном направлении был указан диагноз пневмония, а по телефону [PERSON] сказал фельдшеру «болезнь [PERSON] ». Враховуючи, що недостовірна інформація, яку поширила [PERSON] порушує права позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації, останній звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22\~липня 2021\~року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що у квітні 2021 року вся її сім`я (вона, її чоловік та мама) захворіли на SARS-CoV-2. Протягом трьох днів вона втратила матір (померла [INFO] ) та чоловіка (помер [INFO] ). Для неї це стало дуже тяжким моральним та психологічним стресом. Відповідач намагалася розібратися, що призвело до таких тяжких наслідків, хотіла з`ясувати питання щодо перебігу хвороби та правильності лікування як її самої, так і нині покійного чоловіка. Також відповідача зачепило (образило) відношення сімейного лікаря [PERSON] під час виконання ним обов`язків лікаря. Саме це змусило її звернутися на Урядову «гарячу лінію» щодо дій лікаря. Звертатися з відповідними заявами чи скаргами вона має право, жодним чином не розповсюдила якусь неправдиву інформацію та не образила позивача, а тому вважає його позов безпідставним. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач був сімейним лікарем [PERSON] та її чоловіка [PERSON] (помер [INFO] ) згідно укладених декларацій про вибір лікаря (а.с. 17, 18). [INFO] [PERSON] (чоловік відповідача) помер у віці 66 років, причиною смерті у лікарському свідоцтві зазначено корона вірусна хвороба 2019 року, збудника ідентифіковано (а.с. 76, 77). Відповідач у відзиві зазначає, що сімейний лікар [PERSON] не в повній мірі вживав заходів для лікування хворого, не приділив йому достатньої уваги, не завжди відповідав на смс повідомлення, внаслідок чого перебіг хвороби призвів до настання смерті її чоловіка. Саме з цього приводу вона звернулася на Урядову «гарячу лінію» та просила провести службове розслідування дій лікаря. За зверненням відповідача відносно позивача проводилося службове розслідування, за результатами якого було встановлено, що лікування хворих на корона вірусну інфекцію [PERSON] та [PERSON] відповідало протоколам лікування на первинному рівні (амбулаторно), затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 06.04.2021 №638. При погіршенні стану здоров`я потрібна була госпіталізація до інфекційного відділення, але хворий відмовився, про що свідчить заява про відмову від госпіталізації від 13.04.2021 за підписом [PERSON] . У той же час, лікар ЗПСМ КНП «Чернігівська міська лікарня № 3» Чернігівської міської ради Тугучов В.А. не зміг переконати хворого у необхідності госпіталізації. У ході службового розслідування клініко експертною комісією встановлено, що в процесі амбулаторного лікування лікарем ЗПСМ [PERSON] були допущені порушення медичної етики та деонтології. Про результати розгляду звернень [PERSON] було поінформовано листами управління охорони здоров`я Чернігівської міської ради від 12.05.2021 та від 23.05.2021 (а.с.102-103). Статтею 32\~Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Відповідно до ч.1 ст.\~277\~ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно до ч. 1ст. 200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. В пункті 18 зазначеної Постанови вказано, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте, позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права Разом з тим, Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34 Конституції України). Відповідно до вимог ст.\~40\~Конституції України громадяни мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно із ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про звернення\~громадян» від\~02.10.1996\~року №\~393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. З вищенаведеного можна прийти до висновку, що сама по собі обставина звернення особи до компетентних органів не є поширенням недостовірної інформації щодо особи, відносно правомірності дій якої це звернення й направлено, а є фактично реалізацією соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів особи, яка звернулася. Аналогічне роз`яснення міститься й в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року. Отже, сам по собі факт звернення [PERSON] до компетентних органів з приводу розслідування правильності та повноти проведеного лікування її чоловіка, який помер, не може свідчити про порушення честі, гідності та ділової репутації позивача. В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували факт притягнення відповідачки до відповідальності в порядку, передбаченому законодавством України з підстав встановлення наявності в її зверненні на гарячу лінію завідомо неправдивих відомостей щодо позивача саме з метою принизити його честі, гідності та ділової репутацію чи відсутності наміру захистити свої права. Отже, оскільки, порушення особистого немайнового права позивача діями відповідача відсутнє, то відсутні й підстави для задоволення пред`явленого ним позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed