Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Левківської сільської ради Харківської області про визнання права власності на спадкове майно після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається, що за життя її чоловік [PERSON] склав заповіт від 03.07.2012 року, посвідчений виконавчим комітетом Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області, згідно до якого чоловік заповідав їй майно, яке буде належати йому на день смерті і на те, що за законом він має право мати. Таким майном після смерті чоловіка є житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташованих за адресою: [ADDRESS], право власності на яке зареєстровано за [PERSON] у відповідності до по господарської книзі Левківської сільської ради № 5, особовий рахунок [NUMBER]. Вона, як дружина, прийняла спадщину від померлого чоловіка шляхом звернення з заявою до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області. Інших спадкоємців за заповітом або за законом не має. Після звернення до нотаріуса з питань отримання свідоцтва про право спадщину за заповітом, вона почала збирати необхідні документи за запитами нотаріуса. Однак нотаріус не має можливості оформити їй свідоцтво про право на спадщину на вказане майно у зв'язку із неможливістю надання нею оригіналу правовстановлюючого документу з державною реєстрацією спадкового майна, про що вона отримала письмову відмову від нотаріуса Ізюмської державної нотаріальної контори від 13.06.2014 року за № 1585/02-17, та їй було рекомендовано звернутися до суду з питання визнання права власності на вказаний будинок у порядку спадкування. Вказує, що хоча вона і отримала довідку виконавчого комітету Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області від 24.04.2014 року, однак провести державну реєстрацію вказаного правовстановлюючого документу на ім'я померлого [PERSON] на теперішній час вона не має права і можливості згідно діючого на теперішній час Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Оскільки у неї відсутній правовстановлюючий документ із відповідною реєстрацією права власності щодо належності цього майна спадкодавцеві [PERSON], вона, як спадкоємець, не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, тому звернулась з позовом до суду. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок, загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 19,1 кв.м.; та побутово-господарські будівлі, а саме: літню кухня під літ. «Б», сарай під літ. «В», убиральню під літ. «Г», погріб під літ. «Д», сарай під літ. «Е», паркан № 1, № 2, ворота з хвірткою № 3, що розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. (а.с. 3-6) Позивачка в судовому засіданні та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги повністю, підтвердили обставини справи та просять суд позов задовольнити повністю. Представник відповідача Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, заперечень на позов не мають||| (а.с. 30). Вислухавши пояснення позивачки [PERSON] та її представника [PERSON], перевіривши і дослідивши матеріали справи|речі|, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Позивачка на підставу своїх вимог посилаються на статті 210, 328, 392, 1218, 1220, 1222, 1223 ЦК України, а згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивачка за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивачка в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, [INFO] помер [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області складено відповідний актовий запис № 194, та видано свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] від 05 березня 2013 року (а.с. 12). Книгою шостою ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимогам ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Відповідно до змісту ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 08.08.2003 року вбачається, що гр. [PERSON], [INFO], і гр. [PERSON], [INFO], одружились 08 серпня 2003 року, актовий запис за № 199, прізвища після одруження дружини [PERSON] (а.с. 11). Згідно заповіту від 03.07.2012 року, посвідчений виконавчим комітетом Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області 03.07.2012 року за реєстром № 4, [PERSON], [INFO], на випадок його смерті зробив розпорядження, яким все його майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті, і на що він за законом буде мати право, він заповідає гр. [PERSON], [INFO]. Заповіт на день смерті заповідача не відмінено, не змінено, не скасовано (а.с. 13). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, право на оформлення спадщини у судовому порядку пов'язане з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до Листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08 (пункт 11) при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 р. № 3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусом. Відповідно до п.1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 3 Глави 13 Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Судом установлено та підтверджується, що спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину від чоловіка [PERSON] шляхом звернення з заявою до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області та почала збирати необхідні документи за запитами нотаріуса. Згідно відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 18.07.2014 року № 1880/01-16 вбачається, що після смерті гр. [PERSON], померлого [INFO], з заявою про прийняття спадщини звернулася гр. [PERSON], якій було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку 18 лютого 2014 року за реєстром № 3-322, спадкова справа № 406/2013 року (а.с. 28). Крім цього, після смерті гр. [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, в тому числі у вигляді житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованих за адресою: [ADDRESS], право власності на яке зареєстровано за гр. [PERSON] на підставі погосподарській книзі Левківської сільської ради № 5 по селу Левківка, особовий рахунок [NUMBER], дійсна вартість на 24.03.2014 року складає 43 191 грн., що підтверджується технічним паспортом на будинок від 24.03.2014 року та довідкою КП МБТІ від 24.03.2014 року (а.с. 14-16, 17-19, 20). Проте у відповідності до відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 13.06.2014 року № 1585/02-17 за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом, вбачається, що на підставі п. 4.15, гл. 10, розділу ІІ Порядку (видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна) в зв'язку з тим, що заявником не наданий правовий документ на частину житлового будинку на ім'я померлого [INFO] [PERSON], видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом Ізюмська державна нотаріальна контора не має можливості. Рекомендовано звернутися до суду (а.с. 21). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Таким чином, незважаючи на те, що у спадкодавця [PERSON] відсутні державні реєстраційні документи на житловий будинок по [ADDRESS], який збудовано у 1940-1975 роках, тобто до 01.01.2004 р. (моменту набрання чинності норм, які пов'язували набуття права власності з моментом державної реєстрації), враховуючи записи у погосподарській книзі Левківської сільської ради № 5 по селу Левківка, наявність технічного паспорту на будинок від 24.03.2014 року, складеного за результатами інвентаризації, суд вважає, що після смерті [PERSON], померлого [INFO], залишилося спадкове майно у вигляді: житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Вказане майно входить до складу спадщини та позивачка має право на визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом. У задоволенні позовних вимог відповідач не заперечував (а.с. 30). Порушень чиїх або законних прав, свобод чи інтересів не виявлено. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати, які позивачка сплатила за судовий збір, не компенсуються їй у зв'язку із вимогами про це позивачки (а.с. 1-2).

Outcome: approved