Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить: розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 23 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 23; - стягнути із [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог зазначається про те, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 23 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 23. Від спільного подружнього життя у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та протилежність поглядів на життя. У добровільному порядку відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання сина. З підстав розірвання шлюбу та стягнення аліментів, позивач змушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 27 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 15 вересня 2020 року надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку, в тому числі й шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади. Причини неявки до суду не повідомлені. За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти й відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 23 січня 2015 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області зроблено актовий запис № 23. Прізвище після одруження: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Від спільного подружнього життя у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статей 104 й 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із частиною другою статті 112 того ж СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із матеріалів справи встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства та не проживають разом. Відповідач правами подати відзив на позовну заяву, брати участь у судовому розгляді, а також заявляти клопотання не скористався, наміру до примирення та збереження сім`ї не заявив. З огляду на викладене, та враховуючи принцип добровільності шлюбу, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем - розірванню, оскільки подальше його збереження - є неможливим. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд дійшов таких висновків. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язками батьків по вихованню та розвитку дитини, відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) є обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Враховуючи викладені обставини, розмір встановленого прожиткового мінімуму, а також спільний обов`язок батьків щодо утримання неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, суд дійшов висновку, що позов у частині стягнення аліментів підлягає задоволенню й з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їхнього сина у розмірі - 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Заявлений позивачем розмір аліментів відповідає принципу розумності та справедливості. Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення позивачем до суду позову, а саме із 29 липня 2020 року. Згідно із статтею 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача, а також та держави за вимогу про стягнення аліментів підлягає судовий збір у розмірі по - 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved