Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого з урахуванням уточнення позовних вимог зазначив, що 18 грудня 2015 року він на підставі наказу № 76-к був прийнятий на роботу в ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО ДОРОЖНЬОГО ЗВ`ЯЗКУ, ІНФОРМАЦІЙНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ТА АВТОМАТИКИ «УКРДОРЗВ`ЯЗОК» на посаду в.о. начальника відділу юридично-правової роботи, звільнився 29.03.2016 року за власним бажанням, що підтверджується записами в трудовій книжці. Виплата належних йому сум 29 березня 2016 року (у день звільнення) власником здійснена не була. Згідно картки рахунку №661 від 18.10.2017року співробітника [PERSON] , остаточний розрахунок з останнім було проведено лише 18.10.2016року. Оскільки відповідач вчасно не сплатив позивачу заробітну плату, тому, відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КзпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 29.03.2016 р. по день фактичного розрахунку, а саме по 18.10.2016р., що складає 142 дні. У відповідності до розрахунку позивача середньоденна заробітна плата становить 294,18грн. (5850,00+6799,63):(21+22). Тобто, сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки становить: 294,18 * 142 = 41773,60 грн. Враховуючи викладене, позивач був змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило. Відповідач надав відзив на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 18.12.2015 року був прийнятий на роботу в ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО ДОРОЖНЬОГО ЗВ`ЯЗКУ, ІНФОРМАЦІЙНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ТА АВТОМАТИКИ «УКРДОРЗВ`ЯЗОК» на посаду в.о. начальника відділу юридично-правової роботи, звільнився 29.03.2016 року за власним бажанням, що підтверджується записами в трудовій книжці. Згідно картки рахунку №661 від 18.10.2017року співробітника [PERSON] , остаточний розрахунок з останнім було проведено лише 18.10.2016року. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З 29.03.2016 р. по день фактичного розрахунку, а саме по 18.10.2016р. затримка з виплати заробітної плати складає 142 дні. Згідно з абзацом третім пункту 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до третього абзацу пункту 3 розділу III Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до третього абзацу п. 8 розділу IV Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. У відповідності до розрахунків позивача середньоденна заробітна плата становить 294,18грн. (5850,00+6799,63):(21+22). Тобто, сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки становить: 294,18 * 142 = 41773,60 грн. З огляду на те, що обставини на які посилався позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved