Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернулася з вказаним позовом до суду. У позові позивач просила стягнути на її користь з відповідача: суму основного боргу у розмірі 200 000 гривень, інфляційні втрати у розмірі 15 035,94 гривень, 3% річних у розмірі 3 238,36 гривень, відсотки у розмірі 31 717,81 гривень та судовий збір у розмірі 2817,10 гривень. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 листопада 2018 року відповідач отримала у позивача кошти в сумі 10 000 доларів США, зобов'язавшись повернути борг в строк до 15 січня 2019 року. На підтвердження вказаної обставини відповідачем надано позивачу розписку. Відповідачем борг не повернуто, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Позивач повідомлена у встановленому законом порядку про час, дату та місце розгляду справи у судове засідання не зявилася, проте направила до суду клопотання, у якому зазначила, що просить розглянути справу без її участі, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Згідно до ст. 128 ч.7 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотнім повідомленням «Укрпошти» від 27.04.2019 року; відповідач письмових клопотань про відкладення розгляду справи і відзиву на позов не надіслав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ст.625 ч.1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно до ст.1048 ч.1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.1049 ч.1 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 1050 ЦК України передбачає наслідки несвоєчасного повернення позичальником речей, зизначені родовими ознаками, а саме - обов'язок позичальника сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів. Згідно умов вказаного договору позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 200 000 гривень, а відповідач їх прийняв та зобов'язався повернути в строк до 10 вересня 2018 року. На підтвердження укладення зазначеного договору позики відповідачем надано позивачу розписку від 26 березня 2018 року. На момент ухвалення рішення основний борг склав 200 000 гривень, тобто відповідач не повернув борг позивачу в повному обсязі. Оскільки відповідачем не повернуто борг в повному обсязі у визначений договором строк, то позивач за час простроченого зобовязання згідно до ст.ст.625 ч.2, 1048, 1050 ЦК України, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, розміру облікової ставки НБУ, має право на нарахування 3 % річних від простроченої суми, процентів на рівні облікової ставки НБУ, а також компенсацію інфляційних втрат, про що він заявив у позовній заяві. У звязку з наведеним борг відповідача станом на 25.03.2019 року склав 249992 грн. 11 копійок (200000 (основний борг) + 15035, 94 грн. (втрати від інфляції) + 3238, 36 грн. (3% річних) + 31717, 81 грн. (проценти на рівні облікової ставки НБУ)). На момент розгляду справи доказів сплати боргу відповідачем суду не надано. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідачем повністю не виконано взятих на себе зобов'язань за договором позики. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, то суд вважає за необхідне відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», ст.141 ЦПК України судовий збір стягнути з відповідача на користь позивача в розмір 2499 (дві тисячі чотириста девяносто девять) гривень 10 копійок (1% від ціни позову з урахуванням обґрунтування позивачем позовних вимог та калькуляції боргових зобовязань).

Outcome: approved