Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

У квітні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення матеріальних збитків та страхового відшкодування. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 14.02.2018 року на вул. Березинській, 45 в м. Дніпрі водій [PERSON], керуючи транспортним засобом автомобілем «Форд», д/н [NUMBER], порушив вимоги ПДР України, внаслідок чого скоїв зіткнення із автомобілем [NUMBER], який належить позивачці на праві приватної власності. Внаслідок вищевказаного ДТП автомобілю [PERSON] завдано механічних пошкоджень. Згідно висновку проведеної автотоварознавчої експертизи № 0803/18/18 від 05.03.2018 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля [NUMBER], складає 274\~881,75 грн., дійсна ринкова вартість автомобіля позивачки до ДТП 169\~256,81 грн., а дійсна ринкова вартість після ДТП 51\~497,80 грн. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Форд», д/н [NUMBER], була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі страхового полісу № АК/9827096 лімітом відповідальності страховика 100\~000 гривень. Оскільки відповідно до проведеної судової експертизи транспортний засіб позивачки визнано фізично знищеним, то у відповідності до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір матеріального збитку та страхового відшкодування складає 117\~759,01 грн. (169 2456,81 грн. (дійсна ринкова вартість автомобіля до ДТП) 51\~497,80 грн. (вартість пошкодженого автомобіля після ДТП)). У звязку з цим, 16.02.2018 року позивачкою через свого уповноваженого представника до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було подано заяву про виплату страхового відшкодування, та надані всі необхідні документи для відповідного рішення. Не зважаючи на наведені приписи Закону, страховик частково виконав свої зобовязання перед позивачем, та 27.03.2018 року сплатив частину відшкодування в розмірі 44 842,43 грн. Враховуючи викладене, просила суд стягнути із відповідача [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на її користь недоплачене страхове відшкодування в розмірі 55 157,57 грн., стягнути із відповідача [PERSON] на її користь матеріальний збиток в розмірі 17 759,01 грн., а також стягнути із відповідачів пропорційно задоволеним вимогам на користь позивача судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 730 гривень, витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи розмірі 1900 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі, який буде документально підтверджений позивачем під час ухвалення судового рішення по справі. Ухвалою судді від 24 квітня 2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06 червня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Під час розгляду справи в суді 30 травня 2018 року представником позивача через канцелярію суду подано заяву про зменшення позовних вимог та часткову зміну предмету позову, в якій зазначено, що після звернення представника позивача до НАЦКОМФІНПОСЛУГ зі скаргою на незаконні дії страховика при визначенні розміру страхового відшкодування 18.05.2018 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило позивачці доплату до страхового відшкодування в розмірі 55 157,57 грн. Вважають, що відповідач в силу ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України прострочив виконання грошового зобовязання в строк у звязку з чим просили суд стягнути із відповідача [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ України» 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі 231 грн., інфляційні втрати 1 052,84 грн., пеню (неустойку) в розмірі 2 620,34 грн., а всього стягнути 3 904,18 грн., стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки матеріальний збиток в розмірі 17 759,01 грн., та стягнути з відповідачів понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по справі. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася. Через канцелярію суду представником позивача [PERSON] подано заяву про розгляд справи без їх участі та задоволення заявлених (враховуючи заяву про зменшення) позовних вимог. Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у судове засідання не зявився. Надали до суду відзив та заперечення, в яких зазначили, що страхове відшкодування було сплачено двома частинами та категорично заперечують з позицією позивача щодо нарахування штрафних санкцій. Так, відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. ПрАТ СК «ПЗУ Україна», отримало повідомлення про ДТП та заяву на виплату страхового відшкодування 19.02.2018 року та у встановлений Законом термін (90 днів) провело виплату страхового відшкодування, а проведення виплати двома частинами жодним чином не суперечить вимогам Закону. Твердження представника позивача про те, що страховик здійснив виплату страхового відшкодування лише після подання ним скарги до Нацкомфінпослуг та позовної заяви до суду, вважають безпідставними. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14 лютого 2018 року [PERSON], керуючи автомобілем марки «Форд», д/н [NUMBER], по вул. Березинській, 45 в м. Дніпрі порушив Правила дорожнього руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який належить [PERSON], внаслідок чого автомобіль останньої отримав механічні пошкодження. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК9827096 ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» застрахувало цивільно-правову відповідальність осіб, які експлуатують транспортний засіб «Форд», д/н [NUMBER]. Даним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100 000 грн. Згідно висновку проведеної автотоварознавчої експертизи № 0803/18/18 від 05.03.2018 року вартість матеріальної шкоди, спричиненої автомобілю позивачки внаслідок ДТП 169\~256,81 грн., дійсна ринкова вартість після ДТП 51\~497,80 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 117\~759,01 грн. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. 15 лютого 2018 року позивачка через уповноважену особу звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до платіжного доручення № 13866 від 26.03.2018 року відповідачем [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» перераховано на рахунок уповноваженої позивачем особи суму страхового відшкодування у розмірі 44\~842,43 грн. Відповідно до платіжного доручення № 16095 від 16.05.2018 року відповідачем [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» перераховано на рахунок уповноваженої позивачем особи решту суми страхового відшкодування у розмірі 55\~157,57 грн. Оскільки відповідачем було вчасно здійснено виплату страхового відшкодування, суд вважає безпідставними посилання позивачки стосовно прострочення останнім виконання грошового зобовязання, а позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення у звязку з цим із відповідача [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ України» 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі 231 грн., інфляційних втрат 1 052,84 грн., пені (неустойки) в розмірі 2 620,34 грн., такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивачки в частині стягнення з відповідача [PERSON] на її користь різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 17 759,01 грн., суд вважає необхідним задовольнити позов в цій частині. Відповідно п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи, що розмір матеріального збитку станом на день розгляду справи перевищує ліміт страхового відшкодування 100\~000 грн., передбаченого договором страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК9827096, то з відповідача [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню сума матеріального збитку у розмірі 17 759,01 грн. (117\~759,01- 100\~000 = 17\~759,01). Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, а також інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial