Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

У липні 2016 року ПрАТ «Українська страхова компанія» «Княжа Вієнна [PERSON]» (далі позивач) звернулось до суду з позовом, зазначивши, що 4 липня 2013 року на автодорозі Немирів-Могилів-Подільський з вини [PERSON] (далі відповідач), який керував автомобілем «Опель-Віваро», реєстраційний номер [NUMBER] сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), у наслідок якої було пошкоджено автомобіль «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER]. Постановою судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 2 серпня 2013 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП). Причиною ДТП стало те, що відповідач, керуючи автомобілем, під час виконання маневру обгону, не переконався, що це буде безпечно для інших учасників руху, не вибрав безпечний інтервал та дистанцію, в результаті чого, здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер 312-66ВИ, після чого, від зіткнення автомобіль «Опель-Віваро» виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота», спричинивши пошкодження транспортних засобів. У результаті ДТП було пошкоджено застрахований у позивача транспортний засіб - автомобіль «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], що належить ПП «Фірма «Бершадь Агроплюс», яким керував [PERSON] Зібравши документи, позивач ухвалив рішення про визнання зазначеної вище події страховим випадком та про виплату ПП «Фірма «Бершадь Агроплюс», як власнику пошкодженого автомобіля страхового відшкодування у розмірі 118\~299,46 грн. 7 серпня 2013 року позивач виконав свої зобовязання перед ПП «Фірма «Бершадь Агроплюс», виплативши йому страхове відшкодування у сумі 118\~299,46 грн. Водночас, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у НАСК «Оранта», у звязку із чим остання виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 49\~490 грн. Посилаючись на усе вище викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 68\~739,46 грн, як різницю між сумою виплаченого страхового відшкодування та сумою, компенсованою НАСК «Оранта». У судових засіданнях представники позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Відповідач та його представник у судовому засіданні 3 листопада 2016 року позов визнали частково, посилаючись на те, що внаслідок ДТП за участі відповідача автомобіль «Тойота» не міг отримати пошкодження, зазначені у доданих до позову документах, вартість ремонту яких становила 118\~299,46 грн. Окрім того, позивач та його представник наполягали на тому, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, пропустив трирічний строк позовної давності, який просили суд застосувати. Разом із тим, у судове засідання 15 листопада 2016 року відповідач не зявився, проте його представник у судовому засіданні зазначив, що відповідач змінив свою позицію щодо позовних вимог та визнає їх повністю. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, пояснення відповідача та його представника, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Згідно з постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 2 серпня 2013 року, яка набрала законної сили 13 серпня 2013 року, 4 липня 2013 року о 20 годині 00 хвилин на автодорозі Немирів-Могилів-Подільський, [PERSON], керуючи автомобілем «Опель-Віваро», реєстраційний номер [NUMBER], порушуючи пункти 14.2 та 13.1 Правил дорожнього руху України, під час виконання маневру обгону, не переконався, що це буде безпечно для інших учасників руху, не вибрав безпечний інтервал та дистанцію, в результаті чого, допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер 312-66ВИ, що рухався попереду в попутному напрямку, після чого, від зіткнення автомобіль «Опель-Віваро», реєстраційний номер [NUMBER], виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулось зіткнення з автомобілем «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], що рухався у зустрічному напрямку, внаслідок ДТП автомобілі механічно пошкоджені, тілесних ушкоджень ніхто не отримав. Цією ж постановою, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у звязку із чим його було позбавлено права керування транспортними засобами строком на 6 місяців (а.с. 11). Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, суд вважає, що вина відповідача у вчиненні ДТП, у якій був пошкоджений автомобіль «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], доведена належним та допустимим доказом. Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САР 020738 вбачається, що власником автомобіля «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] є ПП «Фірма «Бершадь Агроплюс» (а.с. 34). Згідно з комплексним договором добровільного страхування транспортного засобу, водія та пасажирів від нещасних випадків № К 0001922 від 24 травня 2013 року, укладеним між позивачем та ПП «Фірма «Бершадь Агроплюс» зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами № 1 від 24 травня 2013 року та № 2 від 4 червня 2013 року, автомобіль «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] застрахований у позивача (а.с. 3-6). 4 липня 2013 року позивач зареєстрував заяву директора ПП «Фірма «Бершадь Агроплюс» про настання події (КАСКО) (а.с. 7, 8). 9 липня 2013 року начальником ВДАІ Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] було видано довідку № 4066 про дорожньо-транспортну пригоду за участі автомобіля «Опель-Віваро», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував відповідач та автомобіля «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], належного ПП «Фірма «Бершадь Агроплюс», яким керував [PERSON] (а.с. 12). 10 липня 2013 року експертом-автотоварознавцем [PERSON] та аварійним комісаром [PERSON] був складений протокол огляду транспортного засобу, у якому були зафіксовані пошкодження, отримані автомобілем «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] у наслідок ДТП (а.с. 104). Згідно з висновком експерта № 330Е-07/13 автотоварознавчого дослідження, складеного 22 липня 2013 року експертом-автотоварознавцем [PERSON] та аварійним комісаром [PERSON], вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження під час ДТП, складає 118\~437,20 грн, у т.ч. ПДВ (а.с. 15-32). 29 липня 2013 року ТОВ «Преміум Моторс» видало ПП «Фірма «Бершадь Агроплюс» рахунок № СПМ-К-Б6334, згідно з яким вартість ремонту автомобіля «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] складає 118\~299,46 грн (а.с. 33). 1 серпня 2013 року позивачем було складено страховий акт № 132754121-1 та розрахунок № 132754121-1 розміру страхового відшкодування по пошкодженому ТЗ, яким затверджено розмір страхового відшкодування в сумі 118\~299,46 грн (а.с. 13, 14). Відповідно до розпорядження від 6 серпня 2013 року № 132754121-13-3621, позивач вирішив виплатити на користь ПП «Фірма «Бершадь Агроплюс» страхове відшкодування в сумі 118\~299,46 грн, перерахувавши ці кошти на рахунок ТОВ «Преміум Моторс» (а.с. 14а). Згідно з платіжним дорученням від 7 серпня 2013 року № ЗР029505 позивач перерахував на рахунок ТОВ «Преміум Моторс» 118\~299,46 грн страхового відшкодування на підставі розпорядження від 6 серпня 2013 року № 132754121-13-3621 за ремонт автомобіля ПП «Фірма «Бершадь Агроплюс», реєстраційний номер якого АВ0508ВХ (а.с.37). Із поліса № АВ/9508907 від 6 листопада 2012 року, копія якого міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення № 152/1558/13-п (а.с. 9) та з довідки № 4066 від 9 липня 2013 року про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 12) вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у НАСК «Оранта». 21 серпня 2013 року позивач звернувся до НАСК «Оранта» з заявою на виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) (а.с. 9). Відповідно до виписки по особовим рахункам, 24 грудня 2013 року НАСК «Оранта» перерахувала на рахунок позивача 49\~490 грн страхового відшкодування за [PERSON] (а.с. 156). З огляду на установлені судом обставини, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із такого. Відповідно до ст. 29 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Пунктами 9.1. та 9.2. ст. 9 Закону № 1961-IV установлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (пункт 12.1. ст. 12 Закону № 1961-IV). У пункті 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно з пунктом 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» від 7 березня 1996 року №85/96-ВР (далі Закон № 85/96-ВР) страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Статтею 27 Закону № 85/96-ВР встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналіз досліджених у судовому засіданні та оцінених доказів переконують суд у тому, що відповідач, будучи винним у ДТП, у якому був пошкоджений автомобіль «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], зобовязаний відшкодувати позивачу в порядку регресу 68\~739,46 грн як різницю між вартістю страхового відшкодування та сумою, що сплатила НАСК «Оранта» позивачу в порядку регресу за шкоду, завдану відповідачем. Ухвалюючи це рішення, суд відкидає, як безпідставні посилання відповідача та його представника на те, що внаслідок ДТП за участі відповідача автомобіль «Тойота» не міг отримати пошкодження, зазначені у доданих до позову документах, вартість ремонту яких становила 118\~299,46 грн, оскільки така позиція відповідача спростовується матеріалами та доказами, дослідженими у судовому засіданні, а саме: довідкою про дорожньо-транспортну пригоду від 9 липня 2013 року № 4066 (а.с. 12); висновком експерта № 330Е-07/13 автотоварознавчого дослідження з додатками (а.с. 15-31); рахунком № СПМ-К-Б6334 від 29 липня 2013 року (а.с. 33); протоколом огляду транспортного засобу від 10 липня 2013 року (а.с. 104); звітом про результати виїзду та огляду місця ДТП (а.с. 152-154), а також матеріалами справи про адміністративне правопорушення № 152/1558/13-п, у яких зафіксовані пошкодження, отримані автомобілем «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] у наслідок ДТП, винним у якому визнаний відповідач. У свою чергу, відповідач не надав належних та допустимих доказів, якими б спростовувались доводи позивача, якими він обґрунтовує свої вимоги, натомість усі заперечення відповідача ґрунтувались виключно на припущеннях, що суперечить ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Що стосується тверджень відповідача та його представника про пропуск позивачем строку позовної давності, то суд відхиляє ці твердження як необґрунтовані, оскільки відповідно до статей 256 та 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У цій справі перебіг позовної давності для позивача почався з 7 серпня 2013 року, тобто з часу виплати ним страхового відшкодування, а не з моменту ДТП, на чому наполягав відповідач. Отже, оскільки позовну заяву позивач здав у відділення поштового звязку 3 серпня 2016 року, що вбачається із конверта, у якому надійшов позов (а.с. 48), то позивач не пропустив трирічний строк позовної давності. Таким чином, з огляду на усе вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. Пунктом 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн (а.с. 45), отже, оскільки позов задоволено, то з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір. Тому,

Outcome: approved