Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Регіональний сервісний центр в м. Києві, ТОВ «ВАТМІР-1», [PERSON] про визнання правочинів недійсними, зобов`язання вчинити дії. Свої позовні вимоги мотивував тим, що у жовтні 2008 року він придбав автомобіль марки «Мітсубісі Лансер», який був 14 жовтня 2008 року поставлений на облік та видано реєстраційний номер - [NUMBER] . У 2015 році він передав зазначений автомобіль своєму знайомому [PERSON] на умовах оренди. Згідно з витягом з Єдиного реєстру довіреностей від 20 липня 2015 року [PERSON] нібито уповноважив [PERSON] бути його представником в усіх компетентних органах з питання розпорядження автомобілем марки «Мітсубісі Лансер» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Разом з тим, будь-яких довіреностей на ім`я [PERSON] він не надавав, ніколи її не бачив. 01 жовтня 2015 року між ним в особі [PERSON] з однієї сторони та ТОВ «ВАТМІР-1» з другої сторони та [PERSON] укладено договір комісії № 934443 щодо продажу автомобіля марки «Мітсубісі Лансер» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до умов цього договору ТОВ «ВАТМІР-1» зобов`язується за дорученням [PERSON] , за комісійну плату вчинити від свого імені правочин щодо реалізації транспортного засобу марки «Мітсубісі Лансер» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Підставою для проведення державної реєстрації зазначеного автомобіля на користь [PERSON] стала довідка-рахунок серії [NUMBER] від 01 жовтня 2015 року, видана ТОВ «ВАТМІР-1». В той же день ВПЕР-4 УДАІ в м. Києві [PERSON] видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] та державний реєстраційний номер [NUMBER] . Він особисто жодної заяви про передачу на комісійну реалізацію транспортного засобу не подавав та не уповноважував будь-кого подавати таку заяву чи укладати від його імені будь-які договори з метою відчуження належного йому автомобіля. Оспорювана ним довіреність містить РНОКПП, належний іншій особі, а саме [PERSON] . Крім того, з копії паспорту, наданого приватному нотаріусу, виявлено вклеєна фотографія невідомого чоловіка. На даний час СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування за його заявою, відомості про яку внесено до ЄРДР за № 12016100090008152 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, за фактом незаконного заволодіння автомобілем марки «Мітсубісі Лансер» державний реєстраційний номер [NUMBER] . У рамках кримінального провадження була призначена почеркознавча експертиза за оригіналом довіреності від 20 липня 2015 року. Висновком експерта КМНДЕКЦ МВС від 02 серпня 2016 року рукописний запис [PERSON] та підпис у графі нотаріально посвідченої довіреності серія НАО № 810066 виконаний не ним, а іншою особою. 22 січня 2016 року автомобіль зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1243/16/137 від 21 січня 2016 року, автомобілю марки «Мітсубісі Лансер» присвоєно державний реєстраційний номер [NUMBER] . Просить суд ухвалити рішення, яким: - визнати недійсним договір комісії на продаж транспортного засобу від 01 жовтня 2015 року; - визнати недійсною довідку-рахунок серії [NUMBER] від 01 жовтня 2015 року, видану ТОВ «ВАТМІР-1» з купівлі-продажу транспортного засобу марки «Мітсубісі Лансер» державний реєстраційний номер [NUMBER] ; - скасувати державну перереєстрацію права власності на транспортний засіб марки «Мітсубісі Лансер», 2008 року випуску за [PERSON] ; - поновити реєстрацію права власності на транспортний засіб марки «Мітсубісі Лансер» за [PERSON] ; - витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] транспортний засіб марки «Мітсубісі Лансер». Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 серпня 2019 року до спільного розгляду з первісним позовом прийнята позовна заява третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Регіональний сервісний центр в м. Києві, ТОВ «ВАТМІР-1» про визнання добросовісним набувачем. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року відмовлено у затвердженні мирової угоди. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 липня 2021 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідачі у судове засідання не з`явились без повідомлення причин, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник [PERSON] направила до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу у її відсутність, позов третьої особи з самостійними вимогами підтримує в повному обсязі. Представник ТОВ «ВАТМІР-1» направив до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу у його відсутність. Представник Регіонального сервісного центру в м. Києві направила до суду клопотання, в якому просить суд розглядати справу у її відсутність. У матеріалах справи містяться письмові пояснення представника Регіонального сервісного центру в м. Києві (а.с. 174-176), з яких вбачається, що транспортний засіб 01 жовтня 2015 року було перереєстровано на [PERSON] , реєстраційна операція була проведена на підставі довідки-рахунка серії ААЕ № 934443 від 01 жовтня 2015 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 14 жовтня 2008 року, які не визнані підробленими. Крім того, висновків експертних досліджень чи рішень суддів щодо визнання доказів фіктивності чи підробки документів та проведення операції в цілому чи повідомлень про їх відсутність, які стали підставою для перереєстрації автомобіля на адресу Регіонального сервісного центру в м. Києві не надходило. Всі дії, пов`язані з перереєстрацією автомобіля у ВРЕВ ДАІ № 4 м. Києва були проведені згідно вимог Порядку, затвердженого постановою КМУ від 07 вересня 1998 року № 1388. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що транспортний засіб марки «Мітсубісі Лансер», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] належав на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 14 жовтня 2018 року (а.с. 28). 20 липня 2015 року [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником в усіх компетентних органах по питанню розпорядження (продаж, обмін, зняття з обліку) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 14 жовтня 2018 року автомобілем марки «Мітсубісі Лансер», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , у зв`язку з чим державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. була посвідчена довіреність від [PERSON] на ім`я [PERSON] (а.с. 32). 01 жовтня 2015 року між [PERSON] в особі [PERSON] з однієї сторони та ТОВ «ВАТМІР-1» з другої сторони та [PERSON] був укладений договір комісії № 934443, відповідно до якого ТОВ «ВАТМІР-1» зобов`язується за рахунок [PERSON] здійснити від свого імені та за комісійну плату продаж фізичній чи юридичній особі транспортного засобу марки «Мітсубісі Лансер», що належить [PERSON] (а.с. 33). Підставою для проведення державної реєстрації автомобіля марки «Мітсубісі Лансер» на користь [PERSON] стала довідка-рахунок серії [NUMBER] від 01 жовтня 2015 року, видана ТОВ «ВАТМІР-1» (а.с. 29). З позову вбачається, що [PERSON] будь-яких довіреностей на ім`я [PERSON] не надавав, ніколи її не бачив. Він особисто жодної заяви про передачу на комісійну реалізацію транспортного засобу не подавав та не уповноважував будь-кого подавати таку заяву чи укладати від його імені будь-які договори з метою відчуження належного йому автомобіля. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У частинах 1-3, 5 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У провадженні Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві знаходиться досудове розслідування за заявою [PERSON] , відомості про яку внесено до ЄРДР за № 12016100090008152 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, за фактом незаконного заволодіння автомобілем марки «Мітсубісі Лансер» державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 10). Постановою старшого слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві від 28 липня 2016 року у рамках зазначеного кримінального провадження була призначена почеркознавча експертиза за оригіналом довіреності від 20 липня 2015 року (а.с. 52). Висновком експерта КМНДЕКЦ МВС від 02 серпня 2016 року встановлено, що рукописний запис « [PERSON] » та підпис у графі «Підпис» на зворотній сторінці нотаріально посвідченої довіреності, зареєстрованої в реєстрі за № 1-1724 від 20 липня 2015 року, виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 54-57). Наведена обставина свідчить про те, що [PERSON] не міг уповноважити [PERSON] бути його представником в усіх компетентних органах по питанню розпорядження (продаж, обмін, зняття з обліку) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 14 жовтня 2018 року автомобілем марки «Мітсубісі Лансер», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Зазначене свідчить про те, що укладення договору комісії № 934443 від 01 жовтня 2015 року та складання довідки-рахунку серії ААЕ № 934443 від 01 жовтня 2015 року було здійснено без відома та дозволу [PERSON] , що є законним власником автомобіля, що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки в такому випадку має місце брак волі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору комісії від 01 жовтня 2015 року та довідки-рахунку серії ААЕ № 934443 від 01 жовтня 2015 року, оскільки зазначені документи не відповідають вимогам, що законодавчо встановлені до правочинів. Позивач також просить скасувати державну перереєстрацію права власності на транспортний засіб марки «Мітсубісі Лансер», 2008 року випуску за [PERSON] та поновити реєстрацію права власності на транспортний засіб марки «Мітсубісі Лансер» за [PERSON] . Зазначені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду про визнання недійсними договору комісії та довідки-рахунку після набрання законної сили є підставою для скасування та поновлення державної реєстрації права власності на транспортний засіб відповідним державним органом. Позивач також просить суд витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] транспортний засіб марки «Мітсубісі Лансер». У ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 330 ЦК України передбачено якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2)було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З наданих суду документів вбачається, що автомобіль марки «Мітсубісі Лансер», 2008 року випуску, відчужений особою, яка не мала на це право, оскільки [PERSON] не підписував довіреність на уповноваження особи щодо вчинення дій з продажу транспортного засобу. За таких обставин, суд вважає, що вимога [PERSON] про витребування спірного транспортного засобу від добросовісного набувача ґрунтується на законі. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 серпня 2019 року до спільного розгляду з первісним позовом прийнята позовна заява третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Регіональний сервісний центр в м. Києві, ТОВ «ВАТМІР-1» про визнання добросовісним набувачем. З позову третьої особи з самостійними вимогами вбачається, що він просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] добросовісним набувачем транспортного засобу марки «Мітсубісі Лансер», 2008 року випуску (а.с. 149-150). Разом з тим, така вимога [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтується на законі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 16 ЦК України не передбачений такий спосіб захисту порушеного права як визнання особи добросовісним набувачем. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. Таким чином, не може бути задоволена вимога про визнання добросовісним набувачем, оскільки за своєю суттю взагалі не може бути позовною вимогою, а є лише складовою, що підлягає встановленню, при обґрунтуванні іншої позовної вимоги. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі № 523/11051/17. З огляду на наведене, позовна заява третьої особи з самостійними вимогами задоволенню не підлягає. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає 1920 гривень судового збору, по 960 гривень з кожного.

Outcome: partial