Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що в період шлюбу з відповідачем було набуте майно - земельна ділянка загальною площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, земельна ділянка загальною площею 0,0057 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, а також під час шлюбу ними було збудовано житловий будинок по [ADDRESS] з господарськими спорудами, при цьому, будівництво будинку було здійснено самочинно - без оформлення відповідних проектних документів та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Оскільки згоди щодо поділу майна між сторонами не досягнуто позивач просила визнати за нею по ? частці вищезазначених земельних ділянок та будівельних матеріалів і обладнання, які були використані для будівництва вищезазначеного житлового будинку. У жовтні 2016 року представник позивача [PERSON] зменшив позовні вимоги та виключив з позовних вимог визнання спільною сумісною власністю подружжя земельних ділянок. Під час судового розгляду, у листопаді 2016 року, представник позивача, неодноразово змінюючи позовні вимоги, остаточно уточнив їх, зокрема, просив здійснити поділ спільного майна подружжя і визнати за [PERSON] право власності на частину будівельних матеріалів та обладнання, що були використані для будівництва житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS], а саме на ?: 2,83 м3 основи під фундаменти; 38,94 м3 бетону у фундаменті; 28,68 м2 гідроізоляції фундаменту; 95 м3 керамблоку; 4,21 м3 - перемичок; 3,1 м3 - дощок для опалубки; 0,88 тонн армованої сітки та каркасів для перекриття; 18,6 м3 бетону перекриття; 1,4м3 - дощок та балок перекриття; 3,4 м3 крокв; 2 м3 балок для мауерлатів; 88 листів шиферу 8-ми хвильового; 7 шт. вікон металопластикових 1,6*1,5 (м); 2 шт. вікон металопластикових 1,2*0,75 (м); 1 шт. вікно металопластикове 0,5*1,50 (м); 1 шт. вікно металопластикове 1,10*0,60 (м); 1 шт. вікно металопластикове 1,20*1,10 (м); 1 шт. металеві секційні ворота гаражні з автоматичним відкриванням; 1 шт. металеві двері вхідні 1,25*2,30 (м); 1 шт. металеві двері вхідні 0,90*2,15 (м); 8,99 м3 гравію; 18 м3 бетону; 151,9 м2 стяжки цементної; 301 м.пог. труби вініпластові діаметром 20 мм; 301 м.пог. труби гофровані для електрики; 600 м.пог. проводу одножильного мідного 0,25 мм2; 35 шт. штепсельних розеток; 16 шт. вимикачів; 6,35 м3 пінопласту 35кг/1м3; 176,4 м.пог. труби для теплої підлоги; 12 м труби каналізаційної діаметром 50 мм; 4,5 м труби каналізаційної діаметром 100 мм; 51,5 м труби металопластикової діаметром 15 мм; 5,3 м труби металопластикової діаметром 20 мм; 5,3 м труби пластикової діаметром 32 мм; 3,96 м3 розчину для штукатурки; 8 шт. радіаторів стальних 1,2*0.5 (м); 3 шт. радіаторів стальних 0.6*0.5 (м); 2 шт. шафи з ввідно-розподільними пристроями; 1 шт. лічильник 3-х фазний; 7 шт. кілець колодязних, загальною вартістю станом на 18.11.2015 року - 239 601,50 грн. Представник позивача уточнений первісний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] уточнений первісний позов визнав частково: вказав, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 21.08.2004 року. На той час вони були студентами, власного доходу і заробітку не мали. В 2005-2007 роках ними було розпочато будівництво житлового будинку - зведено фундамент, стіни на накриття будинку. В 2005-2007 р.р. будівництво велося за кошти матері відповідача - [PERSON] В 2008 року подружжя виїхало на заробітки до Франції, і з того часу будівельні роботи велися за кошти подружжя. Відтак, на думку представника відповідача, при вирішенні притензій позивачки на частину будівельних матеріалів використаних в процесі будівництва спірного житлового будинку, необхідно врахувати і грошові кошти запозичені у матері відповідача - [PERSON] У жовтні 2016 року представник відповідача [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON], третьої особи [PERSON] про розподіл спільного рухомого майна подружжя, в якому просив визнати спільною сумісною власністю подружжя спальний набір - вартістю 1 500 грн., кухонний набір - вартістю 1 000 грн., пральну машину - 800 грн., музикальний центр - 1 000 грн., кольоровий телевізор «LG» - 5 000 грн., 4 шт. кофейних сервізів - загальною вартістю 2 000 грн., набор каструль 6 шт. - 600 грн., газову настільну плиту - 500 грн., фритюрницю 300 грн., соковижималку 600 грн., комп'ютер-ноутбук «НР» 8 000 грн., цифровий фотоапарат 5 000 грн., блендер 3 500 грн., пральну машину автомат «Арістон» 5 000 грн., бетономішалку 1 900 грн., дві золоті каблучки, ланцюжок та браслет - загальною вартістю 8 000 грн.; грошові кошти 13 070 євро та 800 грн., які були зароблені подружжям разом під час перебування на заробітках у Франції; здійснити розподіл спільного майна подружжя із врахуванням зазначеного ним у цьому позові майна. Під час судового розгляду, у грудні 2016 року, представник позивача за зустрічним позовом [PERSON], змінив позовні вимоги, зокрема, просив визнати спільною сумісною власністю подружжя спальний набір, кухонний набір, пральну машину, музикальний центр, кольоровий телевізор «LG», 4 шт. кофейних сервізів, набор каструль 6 шт., газову настільну плиту, фритюрницю, соковижималку, комп'ютер-ноутбук «НР», цифровий фотоапарат (вартістю 2 500 грн.), блендер, набор каструль (1 000 грн.) пральну машину автомат «Арістон», бетономішалку, золоті вироби (дві золоті каблучки, ланцюжок та браслет - загальною вартістю 8 000 грн.), грошові кошти які були зароблені подружжям разом під час перебування на заробітках у Франції в розмірі 13 070,00 євро та 800 грн.; позикове зобов'язання подружжя перед [PERSON] у сумі 18 500,00 євро. Спільне майно подружжя просив розділити наступним чином: визнати право власності за [PERSON] та виділити такому реально в рахунок його ? частки рухомого майна: бетономішалку - вартістю 1 900 грн., цифровий фотоапарат - вартістю 2 500 грн., музикальний центр - вартістю 1 000 грн., пральну машину автомат «Арістон» - вартістю 5 000 грн., кольоровий телевізор «LG» - вартістю 5 000 грн., разом майна на суму 15 400 грн.; залишити [PERSON] спальний набір - вартістю 1 500 грн., кухонний набір - вартістю 1 000 грн., пральну машину - 800 грн., 4 шт. кофейних сервізів - загальною вартістю 2 000 грн., набор каструль 6 шт. - 600 грн., газову настільну плиту - 500 грн., фритюрницю 300 грн., соковижималку 600 грн., блендер 3 500 грн., набор каструль 1 000 грн., дві золоті каблучки, ланцюжок та браслет - загальною вартістю 8 000 грн., комп'ютер-ноутбук «НР» 8 000 грн., а разом на суму в 27 800 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок його ? частки в нажитому остатку грошових коштів суму в розмірі 182 792,75 грн.; покласти обов'язок солідарного боржника на [PERSON] за позиковим борговим зобов'язанням від 23.10.2008 року, як за новацією договору займу, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину даного боргу в розмірі 258 168 грн. Окрім того, просив стягнути із відповідача за зустрічним позовом на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору на витрати на оплату правової допомоги. Представник відповідача підтримав уточнений зустрічний позов та просив його задовольнити. В обґрунтування заявлених вимог вказав, що частину майна сторони набули в дарунок під час їх весілля, а частину придбали під час перебування на за кордоном. Більшу частину подружнього життя сторони прижили в матері дружини [PERSON] в с.Великосілля Герцаївського району і відповідно дане рухоме майно знаходиться в господарстві останньої. Окрім того вказав, що [PERSON] запозичив у матері [PERSON] грошові кошти у сумі 18 500,00 євро для будівництва будинку, оскільки на час здійснення будівництва (2005-2008 р.р.) подружжя не мало власного доходу і заробітків. Ці кошти пішли на придбання будівельних матеріалів для зведення фундаменту, стін та накриття будинку, а також на оплату виконання таких будівельних робіт. Також повідомив суду, що [PERSON] знала про запозичення таких коштів, а тому 18 500 євро були отримані за її згодою та в інтересах сім'ї. Вказав, що ? частина цього боргу становить 258 168 грн. Крім того, в період перебування сторін у справі на заробітках у Франції в період 2009-2012 р.р. ними разом було зароблено 25 000 євро. Частину цих грошей подружжя вклало в будівельні роботи зі зведення будинку, а частина у розмірі 13 070 євро і 800 грн. залишилась не використана і знаходиться у позивачки (? частина цих грошових коштів становить нині 182 792 грн. (рівних 6 535 євро х 27,91 = 182 392 грн. +400 грн.)). Представник позивача [PERSON] уточнений зустрічний позов визнав частково, зокрема, визнав певне майно спільною сумісною власністю подружжя, погодившись із вказаною позивачем вартістю такого майна, а саме: спальний набір вартістю, кухонний набір, пральну машину, музикальний центр, кольоровий телевізор «LG», 4 шт. кофейних сервізи, каструлі 2 шт., настільну газову плиту, фритюрницю, цифровий фотоапарат, бетономішалку. Окрім того вказав, що соковижималки, комп'ютер-ноутбуку «НР», блендера, каструль (за виключенням 2 шт.), золотих виробів - ланцюжка та браслету в наявності на час припинення шлюбних відносин не було, так як деяке майно ще під час шлюбу позивачки з відповідачем через пошкодження було викинуто, а деяке взагалі не придбавалось подружжям. Оскільки дві золоті каблучки були придбані для реєстрації шлюбу, вважає дані каблучки особистою власністю кожного з подружжя. Крім того, пральна машина автомат «Арістон» була придбана за особисті кошти позивачки та її рідної сестри і подарована їхній матері - третій особі у справі [PERSON] Грошових коштів в розмірі 13 070 євро і 800 грн. також не було в наявності на час припинення шлюбних відносин, такі кошти були витрачені подружжям під час спільного проживання. Відтак, на думку представника позивача, вищевказане майно не може бути визнано спільною сумісною власністю, внаслідок чого поділу не підлягає. Погодився із наданням відповідачу [PERSON] бетономішалки (вартістю 1 900,00 грн.), цифрового фотоапарату (2 500 грн.), музикального центру (1 000 грн.) та кольорового телевізора «LG» (5 000 грн.). Представник позивача заперечував щодо віднесення грошових коштів в сумі 18 500 євро до спільного майна подружжя. Вказав, що про позику в сумі 18 500 євро позивач не знала, згоди не надавала, про наявність боргової розписки їй стало відомо під час судового розгляду. Разом з тим визнає, що сторони запозичували в [PERSON] кошти в сумі 55 000 грн. на потреби сім'ї - на придбання будматеріалів, які були використані для зведення фундаменту та даху будинку. Всі решта будівельних матеріалів та обладнання було придбано сторонами за їхні спільні кошти, подаровані на весілля та зароблені ними у Франції. Третя особа [PERSON] суду пояснила, що її син - відповідач у справі [PERSON] позичив у неї 18 500,00 євро для будівництва будинку, оскільки на час здійснення будівництва (2005 рік) подружжя не мало доходів. Зазначені грошові кошти вона надала сину частинами і в іноземній валюті, оскільки працювала у Франції. Боргову розписку про отримання коштів син написав 23.10.2008 року. Також вказала, що за розпискою зобов'язання виконане не було; вимог до подружжя в судовому порядку вона ще не пред'являла. Крім того, допитана в якості свідка [PERSON] показала, що спірний житловий будинок будувався для її сім'ї і сім'ї її сина. Будинок було зведено (фундамент, стіни і покрівля будинку) в 2005 році за надані нею кошти в розмірі близько 18 тис. євро. В 2007 році помер її чоловік. В 2008 році до неї у Францію приїхали син з дружиною, і з цього часу в будівництво вкладали кошти лише вони - приблизно 15-16 тис. євро. Згодом, побачивши що шлюб сторін розпадається, вона почала вимагати, щоб останні повернули їй вкладені нею в будівництво кошти. Допитаний в якості свідка відповідач [PERSON] вказав, що з позивачкою у справі [PERSON] одружився 21.08.2004 року. Одразу ж після цього зі своїми батьками вирішив будувати будинок. Будівництво розпочали в червні 2005 року і до кінця року звели стіни та покрівлю будинку. Оскільки на той час коштів у нього і дружини не було, будинок будували за кошти надані його матір'ю [PERSON] При цьому вказав, що організацією будівництва займався його батько, безпосередньо будівництвом будинку - батько дружини, а мати дружини готувала їжу будівельникам. В 2008 році він разом з дружиною виїхав на заробітки до Франції і з цього часу будівельні роботи (вікна, двері, внутрішні оздоблювальні роботи, електрика, опалення) велися за їхні кошти. У Франції він з позивачкою заробили близько 25 000 євро, які передавали для продовження будівництва і на збереження матері позивачки [PERSON] З цих коштів 15-16 тис. євро було витрачено на будівництво, а решта залишились у [PERSON] Вказав також, що на весілля їм з позивачкою було подаровано пральну машину, телевізор, набір кухонних меблів, газову плиту, музичний центр, фритюрницю. За період шлюбу вони, крім того, набули пароварку, ноутбук, фотоапарат. Допитана в якості свідка третя особа [PERSON] вказала, що вона є матір'ю позивачки у справі [PERSON] Після одруження її дочка з чоловіком вирішили будувати будинок. При цьому будівельні матеріали для фундаменту та покрівлі придбавалися за кошти надані матір'ю відповідача [PERSON]; для зведення стін (керамблок) - за кошти подаровані сторонам на весілля, близько 4 000 євро. Вона зі своїм чоловіком також допомагали в будівництві, зокрема, за власні кошти закупили колодязні кільця, гравій, пісок. Спочатку сімейного життя діти проживали в її господарстві, згодом в 2008 року виїхали до Франції. Зароблені кошти вони передавали їй для фінансування будівництва та на зберігання. За 2008-2010 р.р. діти передали близько 25 тис. євро, більша частина з них пішла на будівництво будинку (вона вела записи витрат), а решту коштів, скільки точно не пам'ятає, вона повернула доньці, коли та в травні 2011 року приїхала додому. Загалом діти як подружжя прожили до вересня 2012 року, потім дочка подала до суду на розлучення. Вказала також, що пральна машина «Арістон», яку відповідач відносить до спільного майна подружжя, була подарована їй її доньками, в т.ч. і позивачкою у справі. Спільно набуте сторонами рухоме майно, як то меблі, техніка, знаходяться в її господарстві. Свідок [PERSON] суду показав, що є батьком позивачки [PERSON] Будівництво будинку до виїзду доньки з чоловіком за кордон (фундамент, стіни і покрівля будинку) велося за кошти матері відповідача і подаровані сторонам на весілля, далі - коштом сторін. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, дослідивши письмові докази, висновки експерта, покази свідків, з'ясувавши фактичні обставини справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що в період з 21.08.2004 року по 22.01.2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу ними було збудовано житловий будинок по [ADDRESS] з господарськими спорудами. При цьому, будівництво будинку було здійснено самочинно - без оформлення відповідних проектних документів та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Згідно зі ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду із позовом позивач [PERSON] ставить питання про поділ будівельних матеріалів і обладнання, які були використані у процесі будівництва вищезазначеного житлового будинку. Судом встановлено, що сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі спільно набуто будівельні матеріали і обладнання, які було використано в процесі будівництва житлового будинку по [ADDRESS], зокрема: 2,83 м3 основи під фундаменти; 38,94 м3 бетону у фундаменті; 28,68 м2 гідроізоляції фундаменту; 95 м3 керамблоку; 4,21 м3 - перемичок; 3,1 м3 - дощок для опалубки; 0,88 тонн армованої сітки та каркасів для перекриття; 18,6 м3 бетону перекриття; 1,4м3 - дощок та балок перекриття; 3,4 м3 крокв; 2 м3 балок для мауерлатів; 88 листів шиферу 8-ми хвильового; 7 шт. вікон металопластикових 1,6*1,5 (м); 2 шт. вікон металопластикових 1,2*0,75 (м); 1 шт. вікно металопластикове 0,5*1,50 (м); 1 шт. вікно металопластикове 1,10*0,60 (м); 1 шт. вікно металопластикове 1,20*1,10 (м); 1 шт. металеві секційні ворота гаражні з автоматичним відкриванням; 1 шт. металеві двері вхідні 1,25*2,30 (м); 1 шт. металеві двері вхідні 0,90*2,15 (м); 8,99 м3 гравію; 18 м3 бетону; 151,9 м2 стяжки цементної; 301 м.пог. труби вініпластові діаметром 20 мм; 301 м.пог. труби гофровані для електрики; 600 м.пог. проводу одножильного мідного 0,25 мм2; 35 шт. штепсельних розеток; 16 шт. вимикачів; 6,35 м3 пінопласту 35кг/1м3; 176,4 м.пог. труби для теплої підлоги; 12 м труби каналізаційної діаметром 50 мм; 4,5 м труби каналізаційної діаметром 100 мм; 51,5 м труби металопластикової діаметром 15 мм; 5,3 м труби металопластикової діаметром 20 мм; 5,3 м труби пластикової діаметром 32 мм; 3,96 м3 розчину для штукатурки; 8 шт. радіаторів стальних 1,2*0.5 (м); 3 шт. радіаторів стальних 0.6*0.5 (м); 2 шт. шафи з ввідно-розподільними пристроями; 1 шт. лічильник 3-х фазний; 7 шт. кілець колодязних, загальною вартістю станом на 18.11.2015 року згідно висновку експерта №773 від 26.10.2016 року - 479 203,68 грн. Відповідно до ст.ст.60-61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Таким чином, з урахуванням положень чинного сімейного законодавства, суд дійшов висновку, що будівельні матеріали і обладнання, які було використано у процесі будівництва житлового будинку по [ADDRESS], є спільною сумісною власністю подружжя і підлягають поділу. Судом також встановлено, а також визнано представниками позивача та відповідача, що сторонами під час шлюбу спільно набуто спальний набір меблів (вартістю 1 500 грн.); кухонний набір меблів (вартістю 1 000 грн.); пральну машину (вартістю 800 грн.); музикальний центр (вартістю 1 000 грн.); кольоровий телевізор «LG» (вартістю 5 000 грн.); 4 шт. кофейних сервізи (вартістю 2 000 грн.); каструлі 2 шт. (вартістю 200 грн.); настільну газову плиту (вартістю 500 грн.), фритюрницю (вартістю 300 грн.); цифровий фотоапарат (вартістю 2 500 грн.); бетономішалку (вартістю 1 900 грн.). Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, з урахуванням визнання сторонами у справі певного майна об'єктами спільної сумісної власності і погодження щодо його вартості, суд дійшов висновку, що спальний набір меблів; кухонний набір меблів; пральна машина; музикальний центр; кольоровий телевізор «LG»; 4 шт. кофейних сервізи; каструлі 2 шт.; настільна газова плита, фритюрниця; цифровий фотоапарат; бетономішалка також є спільною сумісною власністю подружжя і підлягають поділу. Згідно із п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Статті 10, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки представник позивача [PERSON] заперечує існування на час припинення позивачкою шлюбних відносин із відповідачем соковижималки, комп'ютер-ноутбуку «НР», блендера, золотих виробів (ланцюжка та браслету), грошових коштів в розмірі 13 070 євро і 800 грн., а представник відповідача не надав суду належних та допустимих доказів фактичного існування вищенаведеного майна на час припинення шлюбних стосунків між сторонами, суд дійшов висновку, що дане майно не може бути визнано спільною сумісною власністю і не підлягає відповідно поділу. Судом також встановлено, що сторонами для реєстрації шлюбу були придбані дві золоті каблучки. Згідно ч.2 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. За таких обставин, суд дійшов висновку, що золоті каблучки, є особистою приватною власністю відповідно [PERSON] та [PERSON], а тому позовні вимоги в частині визнання даного майна об'єктами права спільної сумісної власності та поділу їх задоволенню не підлягають. Окрім того, суд дійшов висновку, що пральна машина автомат «Арістон» не є спільною власністю подружжя, оскільки представник позивача стверджує, що остання була придбана за особисті кошти позивачки та її рідної сестри та подарована їхній матері - третій особі у справі [PERSON], й відповідно представник відповідача не довів протилежного, тому таке майно поділу не підлягає. Окрім того, судом встановлено, що 23.10.2008 року [PERSON] видав на ім'я [PERSON] розписку про отримання від останньої позики в сумі 18 500 євро для побудови будинку в Україні з 2005 по 2008 р.р. Згідно з ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном ч.1 ст.190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. У висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України по справі №6-55цс13 від 19.06.2013 року, який відповідно до положень ч.1 ст.360-7 ЦПК України повинен враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права, зазначено наступне: договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Договір, укладений одним з подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби, не створює обов'язків для іншого з подружжя. Статті 10, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи те, що представник позивача визнає лише те, що кошти в сумі 55 000 грн. запозичені у [PERSON] були витрачені на потреби сім'ї - на придбання будматеріалів для зведення будинку (фундаменті і покрівлі), а представник відповідача не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження використання 18 500 євро в інтересах сім'ї, суд дійшов висновку, що договір позики, на підтвердженні існування якого [PERSON] на користь [PERSON] була виписана боргова розписка від 23.10.2008 року, створив обов'язки щодо повернення боргу і для позивача [PERSON], однак лише у розмірі половини визнаної останньою суми позикового запозичення - 27 500 грн. (? частина зі 55 000 грн.). Суд критично відноситься до пояснень представника відповідача про те, що всі 18 500 євро були витрачені на будівництво - на придбання будівельних матеріалів для зведення фундаменту, стін та накриття будинку, а також на оплату виконання таких будівельних робіт, так як останнім надано докази лише щодо придбання відповідачем будівельних матеріалів на загальну суму 27 954 грн.: накладна №79 від 24.06.2005 року на суму 19 558,60 грн. та накладна №153 від 29.10.2005 року на суму 8 395,40 грн. Будь-яких інш. докуметів, як то чеків, накладних, квитанцій, тощо на підтвердження обставин використання коштів на придбання будматеріалів чи оплату будівельних робіт відповідачем та його представником не надано. Суд критично відноситься також до показів допитаних в якості свідків відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] щодо обставин придбання будматеріалів (для фундаменту, стін та накриття будинку), а також оплати виконання таких будівельних робіт виключно за кошти надані [PERSON], оскільки допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що керамблок (для стін будинку) було придбано за кошти подаровані сторонам на весілля в сумі близько 4 000 євро, а такі матеріали як гравій, пісок, що використовувалися для заливки фундаменту та кладки стін будинку, було придбано ними за власні кошти. Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі Суд зазначає, що звертаючись до суду із зустрічним позовом [PERSON] ставить вимогу про стягнення з позивачки [PERSON] на його користь половини боргу у вигляді позики, яку він отримав у [PERSON] Проте, як встановлено у справі, цей борг відвідач [PERSON] не сплатив, а вимог до подружжя про повернення боргу в судовому порядку позикодавець [PERSON] ще не пред'являла. А тому такі вимоги [PERSON] не ґрунтуються на нормах діючого законодавства. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що до майна, яке є спільної сумісною власності подружжя і підлягає поділу, належить: будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS], зокрема: 2,83 м3 основи під фундаменти; 38,94 м3 бетону у фундаменті; 28,68 м2 гідроізоляції фундаменту; 95 м3 керамблоку; 4,21 м3 - перемичок; 3,1 м3 - дощок для опалубки; 0,88 тонн армованої сітки та каркасів для перекриття; 18,6 м3 бетону перекриття; 1,4м3 - дощок та балок перекриття; 3,4 м3 крокв; 2 м3 балок для мауерлатів; 88 листів шиферу 8-ми хвильового; 7 шт. вікон металопластикових 1,6*1,5 (м); 2 шт. вікон металопластикових 1,2*0,75 (м); 1 шт. вікно металопластикове 0,5*1,50 (м); 1 шт. вікно металопластикове 1,10*0,60 (м); 1 шт. вікно металопластикове 1,20*1,10 (м); 1 шт. металеві секційні ворота гаражні з автоматичним відкриванням; 1 шт. металеві двері вхідні 1,25*2,30 (м); 1 шт. металеві двері вхідні 0,90*2,15 (м); 8,99 м3 гравію; 18 м3 бетону; 151,9 м2 стяжки цементної; 301 м.пог. труби вініпластові діаметром 20 мм; 301 м.пог. труби гофровані для електрики; 600 м.пог. проводу одножильного мідного 0,25 мм2; 35 шт. штепсельних розеток; 16 шт. вимикачів; 6,35 м3 пінопласту 35кг/1м3; 176,4 м.пог. труби для теплої підлоги; 12 м труби каналізаційної діаметром 50 мм; 4,5 м труби каналізаційної діаметром 100 мм; 51,5 м труби металопластикової діаметром 15 мм; 5,3 м труби металопластикової діаметром 20 мм; 5,3 м труби пластикової діаметром 32 мм; 3,96 м3 розчину для штукатурки; 8 шт. радіаторів стальних 1,2*0.5 (м); 3 шт. радіаторів стальних 0.6*0.5 (м); 2 шт. шафи з ввідно-розподільними пристроями; 1 шт. лічильник 3-х фазний; 7 шт. кілець колодязних; спальний набір меблів; кухонний набір меблів; пральна машина; музикальний центр; кольоровий телевізор «LG»; 4 шт. кофейних сервізи; каструлі 2 шт.; настільна газова плита, фритюрниця; цифровий фотоапарат та бетономішалка. Статтею 69 СК України визначено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. А тому суд, враховуючи те, що сторони не домовилися про поділ майна в добровільному порядку, дійшов висновку про необхідність поділу вищевказаного майна із врахуванням інтересів кожної сторони та не відступаючи при цьому від принципу рівності часток подружжя у спільній сумісній власності. Так, суд дійшов висновку, про необхідність визнання за [PERSON] права власності на ? частину будівельних матеріалів та обладнання, що були використані в процесі будівництва житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS], загальною вартістю станом на 18.11.2015 року - 239 601,84 грн., у власності [PERSON] залишити іншу рівну частину таких матеріалів та обладнання. А також, зважаючи на визнання представником позивача зустрічного позову відповідача в частині залишення за останнім бетономішалки - вартістю 1 900 грн.; цифрового фотоапарату - вартістю 2 500 грн.; музикального центру - вартістю 1 000 грн.; кольорового телевізора «LG» - вартістю 5 000 грн., суд дійшов висновку, що у власності [PERSON] слід залишити бетономішалку, цифровий фотоапарат, музикальний центр та кольоровий телевізор «LG» в загальному на суму 10 400 грн., а у власності [PERSON] - спальний набір меблів; кухонний набір меблів; пральну машину; 4 шт. кофейних сервізи; каструлі 2 шт., настільну газову плиту та фритюрницю, а всього майна на загальну суму - 6 300 грн., при цьому стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] 4 100 грн. в рахунок компенсації вартості її частки в спільному майні. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому відношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізична особа сплачує судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати - 551,20 грн. - 6 890 грн. Судом встановлено, що при зверненні до суду із зустрічним позовом [PERSON] сплачено 2 452,37 грн. судового збору, в грудні [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог та доплатив 1 748 грн. За таких обставин, з урахуванням ціни остаточно збільшеного зустрічного позову (458 860 грн.), суд дійшов висновку, що з [PERSON] на підставі ч.4 Закону України «Про судовий збір» слід стягнути різницю судового збору, що підлягає сплаті, та вже сплаченого судового збору, а саме, в розмірі 388,23 грн. (4 588,60-2 452,37 -1 748 =388,23). Відповідно до положень ст.88 ЦПК, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки судом було задоволено позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі (100%), понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 396,02 грн. підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Судом було частково задоволено позовні вимоги за зустрічним позовом на суму 10 400 грн. зі 458 860 грн., понесені відповідачем судові витрати підлягають стягненню з позивача у відсотках, що становить 2,27 %. З урахуванням понесених відповідачем [PERSON] судових витрат, які складаються із сплаченого та такого, що підлягає стягненню на користь держави, судового збору за подання зустрічної позовної заяви, що становлять в загальному 4 588,60 грн., судового збору за подання заяви про забезпечення позову 275,60 грн., витрат на правову допомогу 4 500 грн., а всього 9 364,20 грн. з позивача слід стягнути на користь відповідача судові витрати в сумі 407,13 грн. (2,27%*9 364,20 = 212,57 грн.). На підставі ст.ст.60, 61, 63, 65, 69-71 СК України, ст.190 ЦК України, Закону України «Про судовий збір», ст.ст.3, 10, 11, 60-61, 79, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial