Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до Марганецького міського суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON]. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що відповідач [PERSON] є батьком дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Мати дітей громадянка Російської Федерації [PERSON] згідно заочного рішення Вологодського міського суду Вологодської області Російської Федерації від 17 квітня 2003 року позбавлена батьківських прав у відношенні синів [PERSON] та [PERSON]. Діти проживають разом з дідусем та бабусею в [ADDRESS] з 2013 року і знаходяться на їх повному утриманні. Відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, але фактично проживає за іншим місцем та утримує нову сім'ю. Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Марганецької міської ради від 26 вересня 2017 року надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та стягнути на її користь судові витрати. До початку розгляду справи по суті позивач надала заяву про доповнення позову новими вимогами, а саме про стягнення з відповідача аліментів на користь опікуна, якого буде призначено, на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, але на менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову. Також, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів визнав у повному обсязі. Представник третьої особи надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, наведені у позовній заяві доводи, суд приходить до такого. Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Щодо законних підстав. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Крім того, стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до закону, обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається з позовної заяви та висновку комісії з питань захисту прав дитини виконкому Марганецької міської ради від 26 вересня 2017 року, діти знаходяться на утриманні дідуся та бабусі, і відповідачнадав нотаріально завірену заяву про відсутність в нього будь яких заперечень щодо позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів на користь його дітей. З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що позов визнаний відповідачем (заява від 05.12.2017 року), суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав відповідно до вимог ст.174 ЦПК України. Також, зважаючи на обов'язок батьків утримувати своїх дітей, з [PERSON] необхідно стягувати аліменти на дітей до їх повноліття в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно зі ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 07 листопада 2017 року - дня звернення позивача до суду з позовом. Відповідно до п.1 ст.367 ЦПК України, належить допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Також, на підставі ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави та на користь позивача.

Outcome: approved