Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин між нею та її померлою 10 липня 2011 року матірю [PERSON]. Встановити факт родинних відносин, що померла 10 липня 2011 року [PERSON] була матірю померлої 18 жовтня 2006 року [PERSON], та встановити факт постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме що [PERSON] постійно проживала із спадкодавцем [PERSON], яка померла 10 липня 2011 року, на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS], з 2009 року по час смерті спадкодавця - 10 липня 2011 року. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що у 1978 році [PERSON] отримала для свого проживання та проживання членів сімї - квартиру [ADDRESS]. В ордері на квартиру, членами сімї були записані позивач, яка на той час мала прізвище [PERSON], онука - [PERSON] та дочка [PERSON] 17 грудня 1993 року [PERSON] та [PERSON] приватизували вказану квартиру, позивач у приватизації участі не приймала. 18 жовтня 2006 року [PERSON] померла, яка за життя заповіту не складала, її єдиним спадкоємцем за законом була мати - [PERSON] [PERSON] після смерті дочки до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не зверталась, оскільки постійно проживала та була зареєстрована за однією адресою з спадкодавцем, тому вважала що фактично спадщина нею прийнята. Після смерті [PERSON], позивач забрала свою мати до себе додому в квартиру [ADDRESS], де доглядала її до самої смерті. 10 липня 2011 року померла [PERSON], яка за життя заповітів не складала. Позивач, як дочка померлої, є її єдиним спадкоємцем за законом, проте з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась, оскільки вважала, що фактично прийняла спадщину після смерті матері, оскільки на протязі останніх пяти років її життя, постійно проживала з померлою за своєю адресою. 22 березня 2016 року позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте, постановою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, оскільки не підтверджується факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Для встановлення даного факту, позивачу було запропоновано звернутись до суду. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позові. Представник відповідача по довіреності [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просила справу розглянути за її відсутності, просила прийняти рішення згідно чинного законодавства. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії ордеру № 2105 виданий виконавчим комітетом Жовтневої районної у місті Ради м. Кривого Рогу (а.с. 8), [PERSON] була виділена квартира [ADDRESS], для її проживання та проживання членів сімї: дочки [PERSON], онуки [PERSON], дочки [PERSON] У грудні 1993 року вказана квартира була приватизована [PERSON] та [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 9). У судовому засіданні досліджена копія справи з приватизації квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 61-67), згідно якої у приватизації приймали участь квартиронаймач [PERSON] та її дочка [PERSON]. 18 жовтня 2006 року [PERSON] померла. Єдиним спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] була її мати [PERSON], яка з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась, проте фактично спадщину прийняла оскільки була зареєстрована та постійно мешкала разом з спадкодавцем за однією адресою: [ADDRESS]. Вказане підтверджено довідкою з місця проживання (а.с. 17-18) та копією свідоцтва про народження видане на імя [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) Л.І. (а.с. 14). Судом встановлено, що свідоцтво про укладення шлюбу [PERSON] у позивача відсутнє, отримати дублікат не надається можливим оскільки шлюб укладався та був розірваний у Російській Федерації. 10 липня 2011 року померла [PERSON] (копія свідоцтва про смерть, а.с. 12). Позивач з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась, оскільки на протязі останніх пяти років [PERSON] проживала без реєстрації разом з нею за адресою : [ADDRESS], тому вважала, що фактично спадщину вона прийняла. З постанови приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] убачається, що 22 березня 2016 року приватним нотаріусом відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальних дій, а саме у заведенні спадкової справи після смерті 10 липня 2011 року [PERSON], оскільки спадкоємцем пропущено строк у шість місяців встановлений законом для подачі заяви та прийняття спадщини та у звязку з неможливістю встановити родинний звязок між спадкодавцем [PERSON]К та спадкоємцем [PERSON] (а.с. 16). Для встановлення даного факту позивачу запропоновано звернутися до суду. Судом встановлено, що після померлої [PERSON] спадкова справа не заводилась, свідоцтво про прийняття спадщини не видавалось, що підтверджено листом приватного нотаріуса [PERSON] від 10.10.2016 року (а.с. 52). За клопотанням позивача у судовому засіданні допитані свідки. Свідок [PERSON] вказала суду, що мешкає по сусідству з позивачем. У 2006 році померла сестра позивача - [PERSON], яка проживала разом з матірю [PERSON] Після смерті сестри, [PERSON] забрала мати до себе та доглядала її до самої смерті. Похованням сестри та матері займалася позивач. Свідок [PERSON] у суді вказала суду, що є онукою позивача, померла [PERSON] була її прабабусею. Приблизно з 2009 року до 2011 року, вони всі разом проживали однією сімєю. У 2011 році її прабабуся померла, її похованням займалася [PERSON] При цьому вказала, що її померла [PERSON] та [PERSON] рідні сестри по матері [PERSON], батьки в них були різні. Крім цього, свідкам були надані для огляду копії фотокарток, які долучені позивачем до матеріалів цивільної справи (а.с. 21-22), які вказали на [PERSON] та позивачку [PERSON] У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Судом досліджено акт, який складений мешканцями будинку № 9 по вулиці Донецька в м. Кривому Розі, підписи яких засвідчені посадовими особами ТОВ «Комбінат благоустрою» від 12.07.2016 року (а.с. 19), про те що [PERSON] з 2009 року по час смерті - 11 липня 2011 року мешкала зі свою дочкою [PERSON], в квартирі № 9 вищевказаного будинку. Крім цього, судом досліджена копія свідоцтва про народження позивача видане на імя [PERSON] (а.с. 13), де її матірю вказана - [PERSON] та копія свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] (а.с. 15). Підтверджень щодо зміни прізвища матері з [PERSON] на [PERSON] позивачем не надано, оскільки документи про укладення шлюбу не збереглися. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 розяснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним повязана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обовязковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що померла [PERSON] з 2009 року по 11 липня 2011 року, тобто до самої смерті проживала разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Встановлення цього факту має для позивача юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації спадкоємцем [PERSON] права на отримання спадку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності. Таким чином, заслухавши позивача та його представника, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд погоджується з доводами позивача, оскільки строк звернення спадкоємця, який фактично прийняв спадщину до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини строком не обмежений, інших спадкоємців як встановлено із витребуваною судом копії спадкової справи не мається, спору про майнове або особисте немайнове право не існує, а встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, тому суд вважає вказані позивачем вимоги обґрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню.

Outcome: approved