Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

У листопаді 2013 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1980 року. За рішенням суду був поділений в натурі житловий будинок по вул. Яровій, 2а в с. Крюківщина та визнано за нею та відповідачем право власності по 50/100 частин за кожним. В даний час виникла потреба встановити порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться біля будинку. Добровільно вони не досягли угоди про порядок користування. Тому просила суд встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок №2а по вул. Ярова в с. Крюкіщина Києво-Святошинського району Київської області, виділивши [PERSON] в користування 1\\2 частину земельної ділянки; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Просила задоволити позов. У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував. Подав суду письмові заперечення. У судове засідання представник третьої особи Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2011 року визнано за [PERSON] та за [PERSON] право власності на 50/100 частин за кожним житлового будинку №2а по вул. Яровій в с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №9138767 від 09 вересня 2013 року вбачається, що [PERSON] зареєструвала за собою право власності на ? частину житлового будинку по вул. Яровій, 2а в с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області. Рішенням виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 липня 1984 року погоджено наказ дирекції радгоспу «Тарасівський» №97 від 15 червня 1984 року про виділення земельної ділянки площею 0,09 га с. Крюківщина по вул. Ярова [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку. Рішенням виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 21 квітня 1994 року закріплено земельну ділянку за [PERSON] в кількості 0,02га, довівши загальне користування до 0,11 га. Рішенням виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 28 травня 1999 року надано [PERSON] для обслуговування підсобного господарства земельну ділянку площею 0,02га в с. Крюківщина по вул. Ярова. Рішенням Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 11 вересня 2003 року надано [PERSON] дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки в приватну власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,04га в с. Крюківщина по вул. Ярова, 2а. Відповідно до відомостей з земельно-шнурової книги, за [PERSON] по вул. Ярова в с. Крюківщина закріплена земельна ділянка площами 0,13 га та 0,04 га. Таким чином, загальний розмір земельної ділянки, яка була закріплена біля будинку, на якій за сторонами визнано право власності по 50/100 частин за кожним, становить 0,17га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд. За час подружнього життя земельна ділянка не була приватизована. Дана обставина підтверджується також і довідками Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №256 від 27 лютого 2015 року та №127 від 24 лютого 2015 року. Пояснення відповідача, що дані довідки видані помилково, суд оцінює критично, оскільки доказів цим обставинам суду не надав. Відповідно до ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля, своєчасно сплачувати земельний податок, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Користування земельною ділянкою, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно з п. 21 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що порядок користування спірною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначаються насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній сумісній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішені спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на житловий будинок і для яких зазначена угода є обов'язковою. В п. 19 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» закріплено умови встановлення порядку користування земельною ділянкою, зокрема у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію». П. 19 Постанови визначено, що при пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. У висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 0915 від 04 серпня 2014 року наведено два варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою. З висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 1009 від 21 листопада 2014 року подано додатковий\~ варіант встановлення порядку користування земельною ділянкою. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки сторони не можуть добровільно розділити майно, тому позовні вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою підлягають задоволенню. Враховуючи пояснення сторін щодо фактичного користування земельною ділянкою, наявність проходів та проїздів до відповідних частин житлового будинку, суд приходить до висновку про встановлення порядку користування по варіанту, наведеному у висновку №1009 від 21 листопада 2014 року.\~\~\~\~\~ За правилами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позовні вимоги суд задовольняє, за проведення експертизи позивачкою сплачено 4500 грн., тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати за проведення експертизи в розмірі 4500 грн. Інших оригіналів квитанцій щодо понесених судових витрат на час розгляду суду сторонами не подано. Враховуючи викладене та

Outcome: approved