Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. В позовній заяві позивач вказує, що 26.09.2015 року близько 11 год. на автомобільній дорозі Житомир-Ставище сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON] Згідно довідки ДАІ про дорожньо-транспортну пригоду автомобіль [NUMBER], власником якого є [PERSON] отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови №376/2090/15-п Сквирського районного суду Київської області від 07.10.2015 року, ДТП сталася внаслідок порушення водієм автомобіля [NUMBER], [PERSON] правил дорожнього руху, а саме: не надав перевагу в русі автомобілю [NUMBER], який рухався по головній дорозі, проявив неуважність, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 та здійснив з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки, чим допустив порушення п.2.3 б.16.11 Правил дорожнього руху. Згідно висновку №836Е-10/15 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу KIA CEED н.з. АВ 2288 АР, складеним 29.10.2015 року, вартість матеріального збитку складає 132993,55 грн. Крім матеріальних збитків позивачу завдано і моральну шкоду, ДТП викликала переживання, душевні страждання і турботу. 15.10.2016 року відповідачу направлено лист з вимогою відшкодування завданих збитків. Відповідач шкоду не відшкодував. З урахуванням наведеного та поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача на користь позивача 77754,65 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, 15000,00 грн. завданої моральної шкоди, судові витрати: 10000,00 грн. витрат на правову допомогу, 56,76 грн. витрат на поштові відправлення, 1759,87 грн. судового збору, 1602,38 грн. витрат, повязаних з явкою до суду. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на наведені вище обставини. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги просили задовольнити частково, врахувати незадовільний стан здоровя відповідача, що цивільно-правову відповідальність відповідача на дату ДТП було застраховано у СК «Оранта» (поліс №АІ/5824745). Третя особа заперечень щодо позовних вимог в судове засідання не надала. Суд, заслухавши представників позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши письмові докази, надані сторонами в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 26.09.2015 року близько 11 год. на автомобільній дорозі Житомир-Ставище сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] На момент ДТП цивільно-правова відповідальність перед третіми особами, при використанні транспортного засобу Ford Focus номерний знак [NUMBER], була застрахована згідно Полісу №АІ/5824745 від 03.02.2015 року. Згідно довідки ДАІ про дорожньо-транспортну пригоду, автомобіль [NUMBER], власником якого є [PERSON] отримав механічні пошкодження. 07.10.2015 року Сквирським районним судом Київської області винесено постанову по справі №3762090/15-п про визнання [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Згідно ч.4\~ст.61 ЦПК України\~вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлена. Згідно висновку №836Е-10/15 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу KIA CEED н.з. АВ 2288 АР, складеним 29.10.2015 року, вартість матеріального збитку складає 132993,55 грн. Крім матеріальних збитків позивачу завдано і моральну шкоду, ДТП викликала переживання, душевні страждання і турботу. Відповідач шкоду не відшкодував. 04.02.2016 року ПАТ НАСК «Оранта» проведено [PERSON] 50000,00 грн. страхового відшкодування. Статтями\~15\~та\~16 ЦК України\~передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом\~ст.22 ЦК України\~особа,\~ якій\~завдано збитків\~ у\~ результаті\~ порушення\~ її\~цивільного права,\~має право\~на їх\~відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31\~березня 1995\~року з\~доповненнями та\~змінами,\~під моральною\~шкодою слід\~розуміти втрати\~немайнового характеру\~внаслідок моральних\~чи фізичних\~страждань,\~ або\~інших негативних\~ явищ,\~заподіяних фізичній\~чи юридичній\~особі незаконними\~діями або\~бездіяльністю інших\~осіб. При\~заподіянні особі\~моральної \~шкоди,\~ обов'язок\~по її\~відшкодуванню \~покладається на\~винних осіб\~незалежно від\~того,\~чи була\~заподіяна потерпілому\~майнова шкода\~та чи\~відшкодована вона. Відповідно до ч.1\~ст.1166 ЦК України,майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2\~ст.1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України у справі №6-2587цс 15 від 23.12.2015 року. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст. 57-60 ЦПК України. За ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд зазначає, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, відповідно до засад змагальності сторін за ст.10 ЦПК України. На підставі ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача 77754,65 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, 5000,00 грн. завданої моральної шкоди та 3875,41 грн. судових витрат.

Outcome: partial