Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом про усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер її син та батько відповідача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на частку квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві спільної сумісної власності разом з позивачем. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач, як мати спадкодавця та його донька [PERSON] відповідач по справі. Посилаючись на те, що відповідач достеменно знала, що спадкодавець за життя півтора роки пролежав в стаціонарному відділенні протитуберкульозного диспансеру з відкритою формою туберкульоза, переніс інфаркти та інсульти, а з вересня 2018\~року лежав прикований до ліжка, тобто перебував у безпорадному стані, проте відповідач, перебуваючи за кордоном, жодного разу не надала батьку матеріальної допомоги, позивач просить усунути відповідача від прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] [PERSON] відповідно до частини п`ятої \~статті\~1224 ЦК України. Представник відповідача 16.07.2019 надала відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволені позовних вимог відмовити, оскільки відповідачу лише після подання позову стало відомо про те, що її батько за життя хворів на туберкульоз, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що спадкодавець з вересня 2018 року знаходився у безпорадному стані. Відповідачу про такий стан було невідомо, батько самостійно пересувався, отримував пенсію та працював, її про допомогу не просив, в суд з позовом про стягнення аліментів не звертався, а тому відсутні підстави вважати, що вона свідомо ухилялася від надання\~допомоги спадкодавцеві та що він такої потребував. У відповіді на відзив від 24.07.2019 позивач, посилаючись на недостеменність та перекрученість фактів з боку представника позивача, вважаючи, що обставинами, викладеними у відзиві підтверджені її позовні вимоги, просить ухвалити рішення про їх задоволення. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10.06.2019 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні на 08.10.2019. Ухвалою від 25.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні, позивач та її представник [PERSON] вимоги позову підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в задоволенні позовних вимог просив відмовити за необґрунтованістю. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] підтверджується, що [INFO] помер [PERSON] , який є сином позивача та батьком відповідача (а.с.7, 13, 64). Згідно довідки про причину смерті № 346 від 30.01.2019 причиною смерті [PERSON] стала серцево-судинна недостатність, післяінфарктний кардіосклероз, хронічна ішемічна хвороба серця, туберкульоз лівої легені, інсульт (а.с.12) Після його смерті відкрилась спадщина на частку квартири, яка належала [PERSON] разом з позивачем на праві спільної сумісної власності згідно свідоцтва про право власності на житло, видане Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду 10.11.1993, зареєстрованого в Миколаївському МБТІ 07.08. (а.с.74). 22.02.2019 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горобченко С.Г. за заявою [PERSON] заведено спадкову справу № 23/2019 після смерті [PERSON] (а.с.57-75), а 12.04.2019 заяву про прийняття спадщини подано і [PERSON] (а.с.9). Тобто сторони в передбачений законом строк прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до частини п`ятої статті 1224\~ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. В пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що правило частини п`ятої статті 1224\~ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець перебував у безпорадному стані та потребував допомоги відповідача, а останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, на думку суду, слід враховувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно частини п`ятої статті 1224\~ЦК України має значення одночасне існування сукупності обставин: 1) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 3) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Суд, вважає, що позивачем не надано доказів, які підтверджують сукупність зазначених обставин, хоча в силу статті 81 ЦПК України, це є її обов`язком. Так, згідно наданої позивачем виписки з амбулаторної картки [PERSON] вбачається, що за життя він перебував на Д-обліку в міському протитуберкульозному диспансері м. Миколаєві з 06.09.2016, коли йому вперше був встановлений діагноз туберкульоз легень. (а.с.98). Згідно виписки № 111/40 в період з 06.06.3017 по 27.03.2018 проходив стаціонарне лікування в Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері з діагнозом РРТБ обох легень та виписаний за вимогою хворого у зв`язку з переведенням на паліативне лікування з 21.03.2018 з причин малоефективності схеми лікування (зберігається порожнина розпаду, бацилловиділення за посівом) та відмови від міжнародної програми лікування (а.с.99). Крім того, згідно наданого на адвокатський запит листа Територіального медичного об`єднання МВС України по Миколаївській області № 33/35-3-01/АЗ від 22.05.2019 [PERSON] як пенсіонер МВС з 2003 року звертався 30.08.2016 в поліклініку ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області» та був направлений на електрокардіограму, флюрограму. Медичної картки в нього не було (а.с.100). Проте жодні з цих документів не підтверджують, що в період з вересня 2018\~року до часу смерті спадкодавець знаходився в безпорадному стані. Спростовуються вказані доводи позивача і показами, допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON] , яка пояснила, що знає сторони по справі, за життя [PERSON] товаришував з її зятем. В 2018 році проходив до неї у гості, коли приїхали її діти, які також живуть у Іспанії як і відповідач. Часто бачила [PERSON] , коли той йшов на роботу, оскільки живе поряд. Востаннє розмовляла з ним у жовтні-листопаді 2018\~року, він пересувався самостійно, був радісний, про хворобу не розповідав. Вказані показання свідка в сукупності із вищенаведеними письмовими доказами щодо стану здоров`я спадкодавця не дозволяють суду дійти висновку про те, що [PERSON] , який хоч і мав певні хвороби, перебував у безпорадному стані, не міг самостійно пересуватися і забезпечити умови свого життя. При цьому до суду не було надано доказів того, що спадкодавець будь-коли просив свою доньку про матеріальну або іншу допомогу. Покази інших свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] також не підтверджують факту знаходження [PERSON] у безпорадному стані. Доводи позивача про те, що у вказаній справі підлягають застосуванню правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 у справі №\~404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), є безпідставними, оскільки такі викладені в конкретній справі за інших обставин, де спадкодавець хворів на рак з метостазами і після хіміотерапії у нього стався перелом головки стегна, внаслідок чого він став безпорадним, що не є тотожними із тим, що досліджуються у даній справі. Також, суд вважає безпідставними доводи позивача з посиланням лист відповідача датований 18.05.2009 (як пояснила позивач, на час написання листа відповідачу було 18,5 років), який адресований її батьку [PERSON] , зміст якого характеризує відносини між відповідачем та батьком, оскільки даний лист жодним чином не підтверджує факт ухилення відповідача від участі в утриманні батька, який помер [INFO] , а також не підтверджує погіршення його стану здоров`я після його отримання. Крім того, як пояснив представник відповідача, саме після цього листа померлий почав спілкуватися з дочкою. Не є підставою від усунення від спадщини відповідача і її стосунки з позивачем, якій та є онукою, оскільки спадщина стосується частки, яка належала її батьку. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Так як у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до положень частини другої статті \~141\~ЦПК України підстави для стягнення судових витрат з відповідача відсутні.

Outcome: dismissed