Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просить визнати за нею право на приватизацію кімнати в гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 16.12.2019 року вона подала до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації заяву та пакет документів на приватизацію кімнати в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Листом від 13.01.2020 року №32/3 Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація відмовила в приватизації з підстав відсутності документу, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду - довідка, видана органом приватизації за попереднім місцем проживання в період з 01.01.1993 року по 01.10.1993 року щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду». Проте отримати документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду - довідка, видана органом приватизації за попереднім місцем проживання в період з 01.01.1993 року по 01.10.1993 року щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду в неї немає можливості. Позивач вважає відмову відповідача у приватизації неправомірною,у зв`язку з чим звернулась до суду за захистом своїх прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2020 року визначеного головуючого суддю Миколаєць І.Ю. (а.с. 28). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2020 року справу прийнято до провадження судді Миколаєць І.Ю. (а.с. 30-32). Розпорядженням керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва від 27.04.2021 року призначено повторний автоматичний розподіл справи (а.с. 35). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2021 року визначеного головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 36). Справу передано судді 27.04.2021 року. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.04.2021 року прийнято справу до провадження постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 30). Представник відповідача Кузнець Л.І. 28.05.2021 року подала відзив на позов, у якому просила в задоволенні позову відмовити у зв`язку з необґрунтованістю (а.с. 42-44). 07.06.2021 року представник позивача [PERSON] подав відповідь на відзив у якому наполягав на задоволенні позовних вимог (а.с. 47-49) Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що згідно ордеру № 0463-г від 02.11.2016 року, виданого Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією на підставі рішення Київської міської ради від 13.11.2013 року № 473/9961 [PERSON] отримала право на зайняття сім`є з однієї особи житлового приміщення в гуртожитку на [ADDRESS] , розміром 18.2 кв.м. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 30.11.2020 року № 13618540 [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою з 02.11.2016 року по теперішній час (а.с. 29). Святошинська Районна в м. Києві державна адміністрація листом від 13.01.2020 року № 32/3 повідомила [PERSON] , що подані 16.12.2019 року заява та пакет документів на приватизацію квартири (вхід, від 16.12.2019 № 422) розглянуті на засіданні органу приватизації державного житлового фонду Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації 13.01.2020. За результатом розгляду повідомили, що [PERSON] відмовлено в приватизації кімнати [ADDRESS] у зв`язку з тим, що документи подані не в повному обсязі, а саме: відсутній документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду - довідка, видана органом приватизації за попереднім місцем проживання в період з 01.01.1993 по 01.10.1993 щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. Питання приватизації кімнати [ADDRESS] буде розглянуто органом приватизації державного житлового фонду Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації при умові надання повного пакету документів, визначених чинним законодавством України (а.с. 15). Як вбачається з паспорта громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , виданий Ленінградським РУГУ МВС України в м. Києві 23.03.2021 відсутні відмітки про використання права на приватизацію (а.с. 9-10). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Згідно з ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Згідно з ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, і більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Відповідно до п. 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 26.12.2009 року, передача квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» перебували у комунальній власності, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають право на приватизацію займаних жилих приміщень після передачі таких гуртожитків у комунальну власність за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках правомірно і тривалий час (не менше п`яти років). Відповідно до офіційного тлумачення положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Рішенням Конституційного Суду № 15 р-п/2010 від 10.06.2010 року кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. Згідно зп. 1 рішення Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року № 15-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (справа про безоплатну приватизацію житла) в аспекті конституційного звернення положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 кв. м. загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв. м. на сім`ю; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Виходячи з вимог закону Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація наділена дискреційними повноваженнями. Дискреційні повноваження - це сукупність прав і обов`язків державних органів, їх посадових та службових осіб, що дають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених проектом акта. Таким чином, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке вона вважає найкращим в залежності від певних обставин, що відповідає нормам чинного законодавства на підставі наявних документів. Як вбачається зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи N (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.80 на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим нормам судочинства України не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання цивільного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Подана позивачем заява була розглянута органом приватизації державного житлового фонду Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, та надана відповідь про те, що позивачем не було подано всіх достатніх та передбачених Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, документів, а саме: відсутній документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду - довідка, видана органом приватизації за попереднім місцем проживання в період з 01.01.1993 по 01.10.1993 щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. При дослідженні поданих позивачем документів, судом було встановлено, що дійсно позивачем було подано не весь пакет документів, передбачених Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, зокрема, позивачем не було надано документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду - довідка, видана органом приватизації за попереднім місцем проживання в період з 01.01.1993 по 01.10.1993 щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду, а відтак, на думку суду, права позивача відділом приватизації порушені не були та їй було обґрунтовано повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право власності за відсутності, передбачених положенням документів. Крім того, позивачем в даному позові не пред`явлено позовних вимог про визнання відмови відділу приватизації неправомірною. Окремо слід звернути увагу позивача на те, що у разі задоволення вимог позивача буде мати місце перебирання на себе функції органу, який законом уповноважений на прийняття таких рішень за результатами розгляду відповідних матеріалів, відповідно до вимог закону. Позивач не позбавлена можливості звернутись до відділу приватизації для повторного вирішення питання про приватизацію, надавши, передбачені положенням документи. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи було встановлено, що позивачем не було подано до відділу приватизації всіх, передбачених законом та положенням документів, позивач не зазначає та не надає жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що відповідач не визнає його право на приватизацію. Враховуючи принцип змагальності та диспозитивності, суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог, і право обирати спосіб захисту порушеного права чи інтересу закон покладає на позивача. У межах обраного позивачем способу захисту його права на приватизацію жилого приміщення, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи те, що суд пришов до висновку про відмову у задоволенні позову, понесені судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed