Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина та стягнути з нього на її користь аліменти на його утримання у розмірі 1 / 4 частини від його заробітку (доходів), починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог зазначає, що з 2000 р. з відповідачем проживали однією родиною в цивільному шлюбі, з 17.05.2003 р. в зареєстрованому шлюбі, від якого народився син [PERSON], [INFO] 05.11.2007 р. шлюб з відповідачем розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова, разом з цим з відповідачем продовжували проживати сумісно. З 10.01.2010 р. сумісне проживання з відповідачем припинено остаточно і вона разом з дитиною з того часу постійно проживають окремо від відповідача за іншою адресою. З січня 2010 р., відповідач хоча і з'являвся перші 2-3 місяці після переїзду за місцем мешкання сина, жодного разу вдвох сумісно час не проводили, ні які дитячі або дитячі розважальні заклади не відвідували, відповідач взагалі таких пропозицій не висловлював, жодного подарунку чи матеріальної допомоги сину не надавав, зі святами, днями народження не вітав, обмежувався рідкими телефонними розмовами. До осені 2011 р. майже тричі, за бажанням, у рідкому випадку, за пропозицією батька самостійно привозила сина за місцем його проживання, після чого, до теперішнього часу батько жодного разу сина до себе не запросив. Останній раз, відповідач з сином зустрівся випадково у лютому та квітні 2012 р., при цьому, ніяких пропозицій щодо сумісного проведення часу від відповідача не надходило. Зі слів сина, остання телефонна розмова з батьком відбулася у січні 2014 р. Дитина відвідує навчальний заклад, спортивні секції, відпочиває у дитячих таборах, веде природний спосіб життя, що відповідає його віку, інтересам та потребам, однак відповідач ніякої участі з січня 2010 р. в житті сина не приймає і не намагається, матеріально не підтримує. Він не володіє інформацією про зміну сином навчального закладу, його успішності, стану здоров'я тощо, тривалий час офіційно не працює, фактично місце його перебування не відомо. Дитина, навчається у ліцеї, займається спортом, має необхідність і реальну можливість, виїжджати за кордон. Однак отримати дозвіл батька, при його відсутності у житті сина, невідомості щодо його місцезнаходження, дитина позбавлена права здійснювати свої бажання, вимушена страждати, що шкодить її інтересам. Зазначає, що відповідач не виконує обов'язків щодо участі у вихованні, утриманні сина, взагалі не цікавиться долею своєї дитини, своєю поведінкою шкодить її інтересам. Дитина природно потребує у любому вигляді уваги, турботи з боку батька, переживає і навіть страждає, розуміючи, що останній у нього все ж таки існує, але таким своїм ставленням до нього, розуміє, що він йому не потрібен. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги та просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні вищевикладеним, зазначала, що з відповідачем спілкується рідко. Батько матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Після припинення стосунків з дитиною спілкується інколи телефоном. Особистої ініціативи не проявляє. Один раз приїжджав до неї на роботу і на її пропозицію навідав сина. За слів сина знає, що в останнє батько з ним спілкувався у січні 2014 р. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлення про виклик до суду на 28.08.2014 р. отримав, це свідчить про те, що йому відомо про наявність позову у суді, але він позовом не цікавиться. В подальшому, уся кореспонденція, яка направлялася на його адресу, поверталася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Представник служби у справах дітей Московського району управління служб у справах дітей департаменту праці та соцполітики Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Представник прокуратури Жовтневого району м. Харкова підтримала висновок служби у справах дітей, вважала за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] Враховуючи вимоги ст.. 224-226 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, які з'явилися, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до довідки ВАТ «Турбоатом» ЖКВ з місця проживання про склад сім'ї, позивач та її дитина зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Як вбачається із довідки ХПЛ «Професіонал» Харківської області від 07.07.2014 р. № 01-01/295, [PERSON] , [INFO], навчається з 2013 р. у 5-Б класі ХПЛ «Професіонал», під час навчання батько дитини до учбового закладу жодного разу не з'явився, в батьківських зборах та інших заходах ліцею участі не приймав, навчанням сина не цікавився, оплату за навчання дитини здійснює лише мати, [PERSON], вихованням та спілкуванням з адміністрацією та вчителями ліцею займається також тільки вона (а.с. 10). Із довідки Харківської міської дитячої поліклініки № 4 від 17.07.2014 р. вбачається, що при відвідуванні лікарем на дому дитина знаходилась в присутності матері, яка здійснювала догляд за нею та її лікування, з дотриманням рекомендацій та призначень лікаря в повному обсязі. Систематично відвідує поліклініку з питань консультацій та лікування також в супроводженні матері. Батько дитини станом її здоров'я не цікавився, в поліклініку з нею не звертався (а.с. 11). Із наданих суду копій квитанцій вбачається, що оплату за навчання дитини здійснює [PERSON] (а.с. 12, 13). У висновку управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 12.08.2014 р. № 349, як представника органу опіки та піклування, зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина, [PERSON], [INFO] (а.с. 38-39). Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач не приймає участі у вихованні сина, вона часто спілкується із родиною позивача, але відповідача жодного разу протягом останніх 8 років на сімейних святах не бачила. Дитина про батька не розповідає нічого, не згадує. Відповідач на днях народження дитини не буває. Утримує дитину лише позивач. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знаходиться з позивачем у родинних стосунках, спілкується мінімум раз на тиждень. Відповідач дитиною не переймається, допомоги на її утримання не надає, самоусунувся від виховання сина. Вона з родиною багато часу проводять разом із родиною позивача, часто спілкуються з дитиною. Вихованням сина займається лише позивач. Відповідача не бачила близько 10 років. Дитині бракує батьківської уваги і [PERSON] її компенсує спілкуванням із її чоловіком. У них склалаися дружні стосунки. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років. Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Батько разом з дитиною не проживає, не турбується про стан здоров'я дитини, та її духовний і фізичний розвиток, не виконує своїх батьківських обов'язків щодо виховання та розвитку сина, покладених на нього відповідно до ст.ст.155, 164 СК України. З відповідача на користь позивача також підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у розмірі 1 / 4 частини від усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам ст. 166 СК України, відповідно до якої, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, який передбачений ст. 180 СК України. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів. Розмір стягнення аліментів визначається згідно ст.ст. 183, 191 СК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини і вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved