Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

У липні 2020 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , де третя особа Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вони проживають в квартирі [ADDRESS] відповідно до Договору найму житлового приміщення від 12 жовтня 1999 року. Проте, в квартирі досі зареєстровані колишні наймачі [PERSON] та [PERSON] , які не проживають в зазначеній квартирі, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за даною адресою, їх особистих речей в квартирі не має, і взагалі житлом вони не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачам не чинили та не чинять, вони добровільно визначили собі інше місце проживання і жилим приміщенням не користуються. За таких обставин, посилаючись на ст.ст.71,72 ЖК України, позивачі просили суд визнати [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, в порядку передбаченому ч.ч. 8, 11\~ст. 128 ЦПК України\~(судові повістки направлені по останньому відомому зареєстрованому місцю проживання відповідача рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень, а також через опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України), про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача [PERSON] , допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що з 12 жовтня 1999 року на підставі Договору найму жилого приміщення [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] , в якій проживає разом зі своєю сім`єю [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є членами сім`ї колишнього наймача [PERSON] і є досі зареєстрованими у квартирі, утім в ній не мешкають, особистих речей в квартирі не мають, оплату комунальних послуг не здійснюють. Дані обставини підтверджені в судовому засіданні показами допитаних свідків [PERSON] та [PERSON] . Конституція України\~ у\~ ст.47 \~проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Стаття 71 ЖК Української РСР\~встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням\~\~фактичних обставин справи та правил\~ЦПК України\~щодо оцінки доказів. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до\~статті 72 ЖК Української РСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~71,\~72 ЖК Української РСР\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Відповідачі не проживають у спірній квартирі тривалий час, не є членами сім`ї наймача [PERSON] , а є членами сім`ї колишнього наймача квартири [PERSON] , після смерті якої зазначене житлове приміщення передано [PERSON] та її сім`ї. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved