Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Комунального Підприємства «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» (далі - Відповідач 1) та Комунального Підприємства «Головний інформаційно - обчислювальний центр» (далі - Відповідач 2, КП ГІОЦ) про захист прав споживачів на перерахунок за житлово- комунальні послуги. Позовні вимоги мотивовані тим, що тривалий час на поштову адресу позивача надходили рахунки на сплату за житлово - комунальні послуги (далі - ЖКП) від КП ГІОЦ із зазначенням у якості виконавця ЖКП - Відповідача, а саме: за період з грудня 2006 року по червень 2014 року включно позивачу були виставлені нарахування за ЖКП з централізованого постачання холодної води, централізованого постачання гарячої води, водовідведення та централізованого опалення, а за період з грудня 2006 року по квітень 2015 року включно були виставлені нарахування за ЖКП з утримання будинку і при будинкової території. Відповідно до рахунків Відповідача, для нарахування позивачу сплати за вказані ЖКП ним ймовірно застосувалися тарифи, встановлені розпорядженнями Київської міської державної адміністрації(далі - КМДА) № 1574 від 30 жовтня 2006 року, № 141 від 12 лютого 2007 pоку, № 143 від 12 лютого 2007 pоку, № 144 від 12 лютого 2007 pоку, № 640 від 30 травня 2007 pоку, № 641 від 30 травня 2007 pоку, № 642 від 30 травня 2007 pоку, № 978 від 30 липня 2007 року , № 1060 від 30 липня 2008 pоку, № 1127 від 28 серпня 2007 pоку, № 516 від 29 квітня 2009 pоку, № 518 від 29 квітня 2009 pоку, № 520 від 29 квітня 2009 pоку, № 978 від 31 серпня 2009 pоку, № 980 від 31 серпня 2009 року, № 981 від 31 серпня 2009 pоку, № 1141 від 30 вересня 2009 pоку, № 1192 від 15 жовтня 2009 pоку, № 1193 від 15 жовтня 2009 pоку, № 1332 від 30 листопада 2009 pоку, № 1333 від 30 листопада 2009 pоку, № 1335 від 30 листопада 2009 року, № 191 від 30 березня 2010 pоку, № 392 від 31 травня 2010 року, № 1221 від 29 грудня 2010 року, 30 листопада 2010 року, № 1222 від 29 грудня 2010 pоку, № 99 від 27 січня 2011 pоку, № 101 від 27 січня 2011 pоку, № 857 від 31 травня 2011 року, № 858 від 31 травня 2011 року. Однак всі розпорядження КМДА, починаючи з жовтня 2006 року, по встановленню, погодженню та затвердженню тарифів на ЖКП для мешканців Києва були прийняті з порушеннями вимог чинного законодавства та оскаржені до суду. 15 лютого 2016 року позивач звернувся до Відповідача з актом-претензією зробити перерахунок за отримані ЖКП протягом періоду застосування Відповідачем до позивача, як споживача ЖКП, незаконних і не чинних з моменту прийняття розпоряджень КМДА, згідно з тарифами, які були чинними до тарифів, визнаних судами незаконними і не чинними з моменту їх прийняття - у м. Києві це тарифи, затверджені розпорядженням КМДА № 748 від 14 травня 2000 року «Про встановлення розмірів тарифів на послуги з утримання будинків та при будинкових територій в м. Києві», зареєстроване в Київському міському управлінні юстиції 19 травня 2000 року за № 54 /246 і розпорядженням КМДА № 1245 від 20 червня 2002 року «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення», зареєстроване в Київському міському управлінні юстиції 27 червня 2002 року за № 46 / 429 (із змінами та доповненнями, внесеними розпорядженнями КМДА № 1907 від 14 жовтня 2003 року, № 2249 від 10 грудня 2004 pоку), однак відповіді від Відповідача позивач не отримав, у зв`язку з чим Позивач звернувся до суду. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Верховного Суду від 16 січня 2020 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року прийнято до провадження дану цивільну справу та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність його представників. Відповідачі своїх представників до суду не направили, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача 1 до суду не надходило. Представником відповідача 2 подано заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а. с. 6 т. 1). З метою забезпечення статутної діяльності, спрямованої на обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] та надання житлово-комунальних послуг мешканцям будинку (а. с. 166, 167-175 т. 1), Комунальне підприємство «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» уклало ряд договорів з виробниками житлово-комунальних послуг на умовах яких ті надавали послуги Комунальному підприємству «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва», а останнє - виставляло вартість житлово-комунальних послуг мешканцям будинку. Для забезпечення мешканців будинку житлово-комунальними послугами, Комунальне підприємство «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» уклало договори з виробниками послуг, зокрема, договір №03910/2 - 02 від 10 березня 2004 року «На поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі» з Публічним акціонерним товариством «АК «Київводоканал», яке є виробником послуги з постачання питної води та водовідведення (а. с. 192-193 т. 1). Пунктом 2.2.1 договору встановлено, що Публічне акціонерне товариство «АК «Київводоканал» повідомляє Комунальному підприємству «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» про зміну тарифу на водопостачання та водовідведення та несе відповідальність за дотримання тарифу на послугу при здійсненні розрахунків. За договором від 02 липня 2012 року «На постачання теплової енергії у вигляді гарячої води» Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» є виробником теплової енергії для послуги «опалення» та «гарячого водопостачання», які поставляє Комунальному підприємству «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» до об`єкта, розташованого по [ADDRESS] (а. с. 194-197 т. 1). Пунктом 6.1, 6.2 договору встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» повідомляє про зміну тарифу на теплову енергію та несе відповідальність за дотримання тарифу на послугу при здійсненні розрахунків. Договір D21 ОМ №0066 від 19 січня 2011 року «Про закупівлю послуг з технічного обслуговування ліфтів» відповідача із Закритим акціонерним товариством «ОТІС» встановлює вартість вказаних послуг (а. с. 198-202 т. 1). Правочин №994-ж від 15 травня 2008 року «Про надання послуг з вивезення та утилізації (знешкодження) твердих побутових відходів» відповідача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Володар Роз» регламентує ціну, означених у правочині робіт (а. с. 205-209 т. 1). Комунальне підприємство «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва», при проведенні обліку платежів споживачів житлово-комунальних послуг, з урахуванням наявних у споживачів прав на пільги та субсидії та впровадження інформаційно-програмних комплексів в процес розрахунків з виробниками послуг, як замовник та Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (виконавець) уклали договір №168 від 13 листопада 2003 року «На виконання робіт» (а. с. 210 т. 1). Зазначений правочин встановлює, що «замовник» доручає та оплачує, а «виконавець» приймає на себе виконання робіт по розщепленню та перерахуванню комунальних платежів населення, які поступили на спеціальний транзитний рахунок за надані «замовником» і підприємствами - постачальниками комунальних послуг, яке здійснюється «виконавцем» згідно наданих «замовником» дислокації будинків та відомостей про реквізити підприємств постачальників комунальних послуг, виготовленню для квартиронаймачів рахунків на сплату комунальних послуг, розщеплення платежів виконується згідно нарахувань наданих «замовником» по тарифам та нормам, які затверджені управлінням з питань цінової політики Київської міської державної адміністрації». 02 січня 2009 року договір №168 «Про надання послуг» було переукладено у новій редакції. Предмет договору №168 від 02 січня 2009 року є тотожним по змісту предмету договору №168 від 13 листопада 2003 року ( а. с. 211 т. 1 ). Згідно дислокації до договору №168 від 02 січня 2009 року зазначено, що кошти споживачів з оплати комунальних послуг Комунальне підприємство «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» спрямовувало, зокрема, за холодне водопостачання - на рахунок Публічного акціонерного товариства «АК «Київводоканал», за підігрів води та опалення - на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція». За дислокацією до договору №168 від 02 січня 2009 року встановлено, що кошти споживачів з оплати послуг з утримання будинку, Комунальне підприємство «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» спрямовувало, зокрема, за вивіз сміття - на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Володар Роз», за обслуговування ліфтів - Приватне акціонерне товариство «Отіс», за електроенергію для ліфтів на - Публічне акціонерне товариство «Київенерго». Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно із частиною третьою статті 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» (далі - Закон), що діяв на час виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частинами першою та другою статті 32 цього Закону передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Частиною першою статті 7 Закону визначено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, в тому числі, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Відповідно до підпункту 2 пункту «а» частини першої статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зі змінами, внесеними Законом № 1198-VII від 10 квітня 2014 року, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги. Відповідно до частини п`ятої статті 19 Закону виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», що діяв на час виникнення спірних правовідносин, постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з частинами 1 - 6 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб`єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством. Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб`єкта господарювання. Рентабельність визначається органом, уповноваженим встановлювати тарифи. Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається. Так, позивач звернувся до суду з вимогою про проведення перерахунку з 01 грудня 2006 року по 30 квітня 2015 року за послугу з утримання будинку та прибудинкової території відповідно до розпорядження КМДА №748 від 19 травня 2000 року та про проведення з 01 грудня 2006 року по 30 червня 2014 рік перерахунку вартості послуг з централізованого опалення, гарячого та холодного водопостачання відповідно до розпорядження КМДА №1245 від 20 червня 2002 року. Однак, з матеріалів справи вбачається, що розпорядження КМДА №748 від 19 травня 2000 року втратило чинність згідно з розпорядженням КМДА від 08 липня 2010 року № 505, тарозпорядження КМДА№1245 від 20 червня 2002 року втратило чинність згідно з розпорядженням КМДА від 18 квітня 2008 року № 578. Разом з цим, нарахування за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] у спірний період (з 1 грудня 2006 року по 30 червня 2014 року) здійснювалися відповідно до тарифів на житлово-комунальні послуги, прийнятих розпорядженнями КМДА, які в подальшому були, зокрема, скасовані постановами Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня та 30 вересня 2014 року. Так, враховуючи викладене вище, суд зазначає, що зміна тарифів не є зміною умов договору, а, отже, ні позивач, ані відповідач не мають впливу на визначення чи зміну тарифів та не можуть домовлятися про застосування будь-яких інших тарифів, аніж ті, що встановлені Київською міською державною адміністрацією на певний період і діють протягом даного періоду. Відтак, відповідач застосовуючи саме такі тарифи, які були встановлені чинними на момент їх застосування розпорядженнями КМДА, не може вважатись таким, що допустив порушення своїх зобов`язань за договором та/або вимог чинного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у даній справі є вимога про зобов`язання відповідача здійснити на користь позивача перерахунок за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] , застосувавши, при цьому, тарифи, що були встановлені розпорядженням КМДА від 20.06.2002 №1245 та від 19.05.2000 № 748, які визнано такими, що втратили свою чинність. Одночасно, суд зауважує, що жодним пунктом укладеного між сторонами договору та жодною нормою законодавства не передбачено обов`язку відповідача здійснювати перерахунки вартості спожитих житлово-комунальних послуг, на підставі не чинних розпоряджень КМДА. Відтак, враховуючи, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються саме на зобов`язанні відповідача здійснити перерахунок із застосуванням тарифів, що були встановлені саме розпорядженнями КМДА від 20.06.2002 №1245, та від 19.05.2000 № 748, які втратили чинність, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог, оскільки посилаючись на порушення своїх прав внаслідок застосування відповідачем тарифів, визнаних не чинними, позивач вимагає відновлення своїх прав шляхом зобов`язання відповідача застосувати тарифи, які також є не чинними. Разом з цим, позивачем не надано до суду ні будь-якого правового обґрунтування заявлених вимог, ані належних і допустимих доказів порушення відповідачем законодавчих приписів та/або зобов`язань за договором у спірний період, яке б, в свою чергу, призвело до порушення прав або охоронюваних інтересів позивача і які б підлягали судовому захистові саме у обраний останнім спосіб. Так, беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі вищевказаного та

Outcome: dismissed