Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

У липні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним вище позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 28 березня 2016 року у розмірі 11 609 грн. 07 коп., а також понесені судові витрати в розмірі - 1 921 грн. 00 коп. В обґрунтування позову зазначалося про те, що 28 березня 2016 року позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 2 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення і зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» на підставі яких відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів та інших витрат, відповідач [PERSON] належним чином не виконав, тому станом на 19 червня 2019 року утворилася заборгованість перед банком у розмірі 11 609 грн. 07 коп. З підстав стягнення кредитної заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 19 липня 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання свого представника не направив. До суду представник АТ КБ «ПриватБанк» Гаренко Н.В. надала клопотання, в якому просила розглядати справу у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду неповідомлені. Відповідно до частини першої статті 223\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~(далі\~ ЦПК\~України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти й відповідні їм правовідносини. 28 березня 2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, за яким останньому надано кредит у розмірі 2\~000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до положення пунктів 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.5.7 «Умов та правил надання банківських послуг», позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, а у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до пункту 1.1.1.63 Умов і правил надання банківських послуг овердрафт це короткостроковий кредит, який банк надає клієнту у разі, якщо сума операції за платіжною карткою перевищує суму залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Згідно із пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг позичальник надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який має право у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою позичальника на прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. У пункті 1.1.7.11 Умов і правил надання банківських послуг встановлено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Згідно із розрахунком за договором б/н від 28 березня 2016 року, станом на 19 червня 2019 року, утворилась заборгованість [PERSON] перед банком, що становить 11 609 грн. 07 коп., з яких: тіло кредиту 1 287 грн. 49 коп.; заборгованість за простроченим тілом кредиту 2 292 грн. 47 коп.; нарахована пеня за прострочене зобов`язання 5 851 грн. 29 коп.; нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 00 коп. 1 148 грн. 82 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) 529 грн. 00 коп. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу (далі - ЦК України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статей 525, 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). При розгляді даної справи по суті встановлено, що відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати кредиту і процентів за користування ним не виконує, позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту ґрунтуються на нормах чинного законодавства та умовах укладеного 28 березня 2016 року сторонами кредитного договору № б/н, тому із відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за тілом та простроченим тілом кредиту у розмірі 3 580 грн. 19 коп. Щодо вимог про стягнення із відповідача на користь позивача пені та штрафу, суд керується наступним. Згідно із пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61\~Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 2.1.1.12.6.1. Правил користування кредитною карткою визначено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню. Пунктом 2.1.1.7.6 Правил встановлено, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш аніж на 30 днів, останній зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісій. Враховуючи вищевикладене та відповідно до положень статті 549\~ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, застосування окрім штрафу як виду неустойки, визначеного Умовами, ще й пені є необґрунтованим, оскільки їх одночасне стягнення призводить до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що прямо заборонено Конституцією України та чинним цивільним законодавством. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15. Тлумачення статей 3 та 549\~ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. Таким чином, вимоги позивача про одночасне стягнення пені та штрафу не ґрунтуються на нормах матеріального права та є неправомірним. Враховуючи вищевикладене, виходячи із вимог пункту 2.1.1.7.6 Правил з відповідача крім заборгованості за кредитом та фіксованої частини штрафу, підлягає стягненню також його процентна складова у розмірі 179 грн 01 коп. (5% від суми 3 580 грн. 19 коп.) У задоволенні позову в частині вимог про стягнення із позичальника на користь банку нарахованої пені за прострочене зобов`язання у розмірі 5 851 грн. 29 коп. та пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 00 коп. у розмірі 1 148 грн. 82 коп. слід відмовити, так як одночасне стягнення пені та штрафу за одне й те саме порушення суперечить нормі частини першої статті 61 Конституції України, нарахована сума пені є неспівмірною із сумою основного боргу, виходить за межі принципів розумності та справедливості. Всього стягненню із відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 258 грн. 97 коп. (1287,492292,47+500+179,01). Частиною шостою статті 81\~ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Вимогами статті 141 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 704 грн. 81 коп., вказана сума є пропорційною до задоволених позовних вимог (36,69 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial