Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 07 лютого 2018 року на вул. Незалежності в м. Охтирка, Сумської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу, за кермом якого перебував [PERSON] , та транспортного засобу, який використовується Головним управлінням Національної поліції в Сумській області під керуванням [PERSON] . Учасники дорожньо-транспортної пригоди склали на місці пригоди повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), у розділі 14 якого водій транспортного засобу ЗАЗ [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] визнав свою провину у скоєнні ДТП. Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7511895 цивільно-правова відповідальність ГУНП в Сумській області забезпечена ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп». Сума страхового відшкодування визначена у розмірі 100 000 грн, а розмір франшизи - 1000 грн. Як зазначив позивач, 31 серпня 2018 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» було виплачено [PERSON] страхове відшкодування в сумі 26711 грн 99 коп. Однак, вказаних коштів виявилось недостатньо для ремонту пошкодженого автомобіля, у зв`язку з чим потерпіла у дорожньо-транспортній пригоді особа звернулась з позовом до суду до ГУНП в Сумській області про стягнення витрат у сумі 11651 грн 01 коп. Постановою Сумського апеляційного суду від 25 березня 2020 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково, стягнуто з ГУНП в Сумській області на користь [PERSON] шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки в сумі 1000 грн та судові витрати в сумі 60 грн 49 коп. Платіжними дорученнями від 12 травня 2020 року за №№ 2442, 2443 ГУНП в Сумській області перерахувало на користь [PERSON] шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки в сумі 1000 грн та судові витрати в сумі 60 грн 49 коп. Посилаючись на обставини того, що відповідач на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди проходив службу в ГУНП в Сумській області та на обставини того, що протиправними діями відповідача було завдано шкоди третій особі - власнику транспортного засобу [PERSON] , у зв`язку з чим ГУНП в Сумській області було виконано обов`язок перед вказаною особою щодо відшкодування заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 1000 грн та 60 грн 49 коп., тому, як вважає позивач, він набув право зворотньої вимоги до відповідача щодо відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу у сумі 1000 грн та понесених витрат по сплаті судового збору за розгляд іншої цивільної справи у сумі 60 грн 49 коп., які просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі. Відповідач правом на відзив не скористався. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача Головного управління Національної поліції в Сумській області Литвиненко А.О. позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав письмову заяву про визнання позову в повному обсязі, в якій вказав, що наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. Також в судовому засіданні відповідач підтримав подану ним заяву та пояснив, що наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. Заслухавши пояснення відповідача про визнання ним позову, пояснення представника позивача, який підтримав заяву про визнання позову відповідачем, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 07 лютого 2018 року на вул. Незалежності в м. Охтирка, Сумської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля ЗАЗ [NUMBER] , що перебуває на балансі ГУНП в Сумській області, під керуванням відповідача [PERSON] , в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб [PERSON] (а.с. 29, 31, 32, 33, 34-40). В результаті дорожньо-транспортної пригоди 07 лютого 2018 року [PERSON] та [PERSON] було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), відповідно до якого відповідач визнав свою вину у дорожньо-транспортній пригоді (а.с. 29). Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7511895 цивільно-правова відповідальність ГУНП в Сумській області забезпечена ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп». Сума страхового відшкодування визначена в розмірі 100 000 грн, а розмір франшизи в розмірі 1000 грн (а.с. 30). Постановою Сумського апеляційного суду від 25 березня 2020 року в цивільній справі № 591/6554/18 за позовом [PERSON] до ГУНП в Сумській області, треті особи: [PERSON] , ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ГУНП в Сумській області на користь [PERSON] шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки в сумі 1000 грн. Стягнуто з ГУНП в Сумській області на користь [PERSON] понесені ним витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 60 грн 49 коп. (а.с. 47-52). Платіжними дорученнями від 12 травня 2020 року за №№ 2442 та 2443 ГУНП в Сумській області перерахувало на користь [PERSON] шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки в сумі 1000 грн та судові витрати в сумі 60 грн 49 коп. (а.с. 54, 55). Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до положень частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа, відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто, за наявності вини працівника юридичної особи у завданні шкоди фізичній особі і в разі, якщо така шкода завдана під час виконання трудових (службових) обов`язків, така шкода має бути відшкодована працедавцем. Згідно зі статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно до частиною 1 статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Таким чином, ураховуючи, що відповідач визнав пред`явлений до нього позов і визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу матеріальної шкоди у сумі 1000 грн та понесених витрат по сплаті судового збору за розгляд цивільної справи № 591/6554/18 у сумі 60 грн 49 коп. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто, у сумі 1051 грн (50 % від 2102 грн), а решту судового збору у сумі 1051 грн (2102 грн - 1051 грн) необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, як стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved