Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

у квітні 2020 року [PERSON] через свого представника - адвоката Стаднюка Ю.М. звернувся в суд з позовом до КП «Київпастранс», третя особа: [PERSON] про відшкодування шкоди, заданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив стягнути з КП «Київпастранс» майнову шкоду в розмірі 40 484,94 грн., а також судові втрати у справі в загальному розмірі 5 840,60 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 15.08.2019 року о 15 год. 11 хв. на пр. Ак. Глушкова, 36 в м. Києві з вини працівника КП «Київпастранс» - [PERSON] , котрий керував тролейбусом «ЛАЗ» р.н. [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого зазнав пошкоджень автомобіль «Suzuki Grand Vitara» р.н. [NUMBER] під його керуванням, котрий йому передано у користування та розпорядження гр. [PERSON] на підставі довіреності від 12.02.2019 року ННО 548402. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.09.2019 року [PERSON] визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку № 160819 від 16.08.2019 року, складеного СОД «[PERSON].», вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara» р.н. [NUMBER] становить 38 334,94 грн. з ПДВ. Вказав, що за надані послуги з оцінки вартості матеріального збитку СОД «[PERSON].» сплачено 2 150,00 грн. Оскільки КП «Київпастранс» в досудовому порядку відмовилось відшкодувати завдані йому внаслідок ДТП збитки, змушений звернутись до суду. Ухвалою від 16.04.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 27.08.2020 року (а.с. 46-47). Ухвалою від 27.08.2020 року розгляд справи відкладено на 28.01.2021 року (а.с. 75-76). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Вказав на те, що через неподання при зверненні до суду договору про оцінку майна, укладеного між позивачем та суб`єктом оціночної діяльності, на проведення оцінки, оцінка автомобіля є такою, що проведена з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, вказав, що позивачем невірно визначена вартість матеріального збитку, адже згідно висновку щодо вартості матеріального збитку № 160819 від 16.08.2019 року, складеного СОД «[PERSON].», остання становить 31 945,78 грн., а не як заявлено позивачем 38 334,94 грн. Також зазначив про незгоду із заявленими витратами - 2 150,00 грн. за надані послуги з оцінки та 5 000,00 грн. витрат на правничу допомогу, оскільки останні є недоведеними та необґрунтованими (а.с. 52-55). Від адвоката позивача - Стаднюка Ю.М. надійшла відповідь на відзив, в котрій останній вказав на безпідставність позиції відповідача та просив позов задовольнити в повному обсязі, виходячи з обставин, викладених у ньому. Третя особа пояснення щодо позову не подала. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що 15.08.2019 року о 15 год. 11 хв. на пр. Ак. Глушкова, 36 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між тролейбусом «ЛАЗ» р.н. [NUMBER] та автомобілем «Suzuki Grand Vitara» р.н. [NUMBER] . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.09.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, який допустив порушення п. п. 12.1, 13.1 ПДР, а саме в тому, що 15.08.2019 року о 15 год. 11 хв. на пр. Ак. Глушкова, 36 в м. Києві, керуючи тролейбусом «ЛАЗ» р.н. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Suzuki Grand Vitara» р.н. [NUMBER] , який стояв попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів (а.с. 14). Отже, дорожньо-транспортна пригода сталась з вини [PERSON] і на підставі ч. 6 ст. 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Отже, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працював в КП «Київпастранс» на посаді водія тролейбуса 3-го класу з 27.02.2019 року по 11.09.2019 року і а на момент ДТП виконував свої трудові обов`язки (а.с. 19, 74). Частиною 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, а відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Відповідач не надав доказів у спростування тверджень позивача про винність [PERSON] у ДТП. Крім того, сам [PERSON] визнав свою вину у ДТП, зазначивши про це при розгляді судом справи про адміністративне правопорушення. Отже, суд надходить до висновку про те, що відповідно до ст. 1172 ЦК України відповідальність за шкоду, заподіяну з вини [PERSON] , повинен нести його роботодавець - відповідач по справі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Поняття збитків визначено ст. 22 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктами 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Сума матеріального збитку, заподіяного потерпілій особі, повинна бути підтверджена таким засобом доказування, як звіт про оцінку майна (акт оцінки майна), який за змістом має відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395). Позивачем у підтвердження розміру завданої йому шкоди наданий висновок щодо вартості матеріального збитку № 160819 від 16.08.2019 року, складений СОД «[PERSON].», згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara» р.н. [NUMBER] , становить 31 945,78 грн. без ПДВ та вартість відновлювального ремонту - 38 334,94 грн. з ПДВ (а.с. 23-35). Наданий висновок відповідає вимогам вищенаведених нормативних актів, а тому враховується судом. Вказаний звіт являється письмовим доказом, який відповідає вимогам ст. ст. 77-80 ЦПК України. До того ж, надані позивачем докази у підтвердження заданої йому матеріальної шкоди відповідачем у визначений законом спосіб не спростовані, інших доказів (рецензії звіту про оцінку, висновку експерта чи ін.) на спростування наданого позивачем висновку щодо вартості матеріального збитку відповідачем не надано. Також стороною відповідача не було заявлено клопотання про призначення відповідної судової експертизи у разі не визнання розміру матеріальної шкоди, тому у суду відсутні підстави для неприйняття наданих позивачем доказів як належних та допустимих. Заперечення відповідача проти цього доказу ґрунтуються на його внутрішніх сумнівах, а не на конкретних вказівках на неправильність висновків чи порушення процедур проведення оцінки. Щодо розміру відшкодування, на отримання якого має право позивач, то суд зазначає наступне. Позивач як особа, потерпіла від протиправних дій відповідача, має право на повне відшкодування завданої йому шкоди. З матеріалів справи вбачається, що 12.02.2019 року гр. [PERSON] уповноважив [PERSON] користуватись та розпоряджатись (продати, обміняти, передати в оренду, позичку) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 12.07.2013 року органом 8003 автомобілем марки Suzuki, модель Grand Vitara, 2006 року випуску, для чого надав [PERSON] право, в тому числі, отримувати належне йому відшкодування за завдану шкоду (а.с. 13). Пунктом 1 ч. 1 ст. 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Передача власником права керування транспортним засобом у процесі розгляду справи ніким не оспорювалась, на момент скоєння ДТП позивач мав право керувати зазначеним транспортним засобом на відповідній правовій підставі, а отже, має право вимоги до винної у ДТП особи. Тому, позивач як особа, яка і не є власником майна, але має права розпоряджатись ним, має право на відшкодування шкоди завданої цьому майну (ПВСУ ЦП № 6-1365цс17 від 11.10.2017 року). Майновою шкодою є, зокрема, завдані потерпілій особі матеріальні збитки (витрати на усунення шкоди). Одним з видів визначення майнової шкоди є проведення експертної оцінки розміру шкоди, яка визначається спеціалістом, виходячи з наявних пошкоджень та обсягу робіт і матеріалів, необхідних для виконання ремонту і відновлення автомобіля до попереднього стану (так званий розрахований розмір шкоди як визначена вартість пошкодженого або втраченого майна або як вартість необхідного для відновлення пошкодженої речі ремонту). Така шкода визначається, наперед, за розрахунками, виконаними за спеціальною методикою, і може бути визначена з урахуванням зносу транспортного засобу та/або без урахування зносу. Другим видом визначення заподіяної шкоди є обчислення реально понесених потерпілою особою матеріальних збитків, тобто дійсних витрат на відновлення пошкодженого майна (реальні збитки). Реальними збитками є матеріальні витрати потерпілого, які він вимушений понести і вже поніс для відновлення пошкодженого майна, і які б він не ніс у разі, якби майно не було пошкоджене. Позивачем заявлено вимоги про відшкодування йому шкоди, розмір якої розрахований як вартість необхідного для відновлення пошкодженої речі ремонту на підставі розрахунків, виконаних за спеціальною методикою. Висновком щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, № 160819 від 16.08.2019 року з визначення відшкодування матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Suzuki Grand Vitara» р.н. [NUMBER] , встановлено, що вартість матеріального збитку становить 31 945,78 грн. без ПДВ, відновлювального ремонту - 38 334,94 грн. з ПДВ, значення фізичного зносу та вартість придатних залишків не розраховувались. При цьому суб`єкт оціночної діяльності виходив з розрахунку, що вартість майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу, становить: вартість робіт - 1 449,00 грн., вартість фарбування 8 569,15 грн., вартість нових запчастин, що підлягають заміні під час ремонту, - 22 298,99 грн., а всього - 32 317,14 грн. без ПДВ, та загальна сума з ПДВ (після вирахування знош/комплекс вигоди від фарбування 371,36 грн. без ПДВ) 38 334,94 грн. Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ, здійснюється відповідно до Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року. Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування. Отже, розмір збитку - це вартість ремонту з застосування зносу автомобіля, а відновлювальний ремонт - без нього. Виходячи з вказаного, проаналізувавши висновок щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, № 160819 від 16.08.2019 року, суд враховує, що для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність, в даному випадку автомобіля «Suzuki Grand Vitara» р.н. [NUMBER] , 2006 року випуску, необхідні нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, тому особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Тому, посилання відповідача на не визначення коефіцієнту фізичного зносу судом оцінюється критично та до уваги не приймається. Отже, згідно приписів ст. ст. 1166, 1188, 1192 ЦК України позивач має право на повне відшкодування завданої їй в даній ДТП матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням належного їй майна (автомобіля), в тому числі на відшкодування всіх завданих збитків. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідальність винуватця ДТП за завдану шкоду обмежується реальним розміром збитків, які у випадку відновлення транспортного засобу можуть відповідати вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Отже, оскільки внаслідок неправомірних дій працівника відповідача було пошкоджено автомобіль позивача, вартість відновлювального ремонту якого з ПДВ становить 38 334,94 грн, суд, враховуючи викладене, надходить до висновку про стягнення з КП «Київпастранс» на користь [PERSON] 38 334,94 грн. Надані позивачем докази відповідачем не спростовані, інший розмір шкоди ним не доведено. Крім того, виходячи з принципу повного відшкодування завданої шкоди, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість сплачених позивачем послуг оцінювача в сумі 2 150,00 грн,, оскільки такі витрати були необхідними для визначення розміру завданої шкоди і є доведеними, зокрема, договором № 16-08-19-01 про проведення експертної грошової оцінки від16.08.2019 року, укладеного між ФОП « [PERSON] » та [PERSON] , відповідно до п. п. 4.2, 4.3 якого вартість робіт складає 2 150,00 грн. та сплачується попередньо замовником в розмірі 100% від загальної суми, а також рахунком за надані послуги на суму 2 150,00 грн, підписаного сторонами договору № 16-08-19-01 про проведення експертної грошової оцінки від16.08.2019 року. При цьому посилання відповідача на відсутність договору про оцінку майна, укладеного між позивачем та суб`єктом оціночної діяльності, на проведення оцінки, через що оцінка автомобіля є такою, що проведена з порушенням вимог чинного законодавства, є надуманими і не приймаються до уваги. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд враховує, що позивачем надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, і клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачами не заявлялось. У відповідності до квитанції до прибуткового касового ордеру № 1-106 від 19.03.2020 року за надані відповідно до договору № 1-106 про надання правової (правничої) допомоги від 19.03.2020 року за правничі послуги було сплачено 5 000,00 грн. (а.с. 39-41). Доказів щодо невчинення представником позивача дій, спрямованих на захист прав свого довірителя, матеріали справи не містять та в розпорядження суду не надано. За таких обставин, понесені позивачем та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю справи та наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для позивача. Крім того, відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Під час розгляду справи відповідач не ставив питання про зменшення витрат на правову допомогу через їх неспівмірність зі складністю справи та наданими адвокатом послугами; часом, витраченим адвокатом на надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг; значенням справи для сторони. Правові висновки щодо можливості зменшення витрат на правову допомогу лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення внаслідок не співмірності містяться у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 року (справа № 910/4881/18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тому, суд надходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. У відповідності до квитанції № 51 від 10.04.2020 року позивачем за подання відповідного позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с. 1). З огляду на викладене, з урахуванням ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, суд надходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору у розмірі 840,80 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved