Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

У липні 2015 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач зазначив, що 09.07.2012 між сторонами укладено договір позики № 2, (надалі договір) згідно із яким він позичив відповідачу 62160 грн., строк повернення боргу було передбачено не пізніше 10.08.2012 року. Кошти були передані відповідачу у названій сумі, що підтверджується власноручною розпискою відповідача. Посилаючись на ст.ст. 526,530,1046,1047,1049 ЦК України позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 62160,00 грн. 15% штрафу у розмірі 9324,00 грн., 5% пені за весь період прострочки (1060 днів) у розмірі 3 294 480,00 грн., всього 3 365 964,00 грн. Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26.01.2016 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 62160,00 грн. (шістдесят дві тисячі сто шістдесят гривень 00 копійок), 15% штрафу від суми позики за кожний день прострочення в розмірі 9324,00 грн. (дев'ять тисяч триста двадцять чотири гривні 00 копійок), пеню у розмірі 5% від суми позики за кожний день прострочення, що становить 1 134 420,00 грн. (один мільйон сто тридцять чотири тисячі чотириста двадцять гривень 00 копійок). Ухвалою суду від 31.03.2016 скасовано заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26.01.2016 по вищезазначеній цивільній справі, розгляд справи призначено в загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Пояснив наступне. Між позивачем та відповідачем було укладено декілька договорів позики, зокрема 04.07.2012 на суму 15 000 грн. та 02.06.2012 на суму 35 000 грн. Обидва договори позики передбачають штрафні санкції у вигляді штрафу, в першому випадку в розмірі 10 % у другому випадку 100 % від суми позики та пені за кожний день прострочення. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 534 ЦК України, спочатку відшкодовуються проценти і неустойка, а потім тільки основна сума боргу. Також відповідно до ст. 529 ЦК України кредитор має право відмовитись від виконання боржника обов'язку частинами, а основна частина боргу по справі складала 62 160 грн. і договором позики від 09.07.2012 не передбачено виконання зобов'язання частинами. Оскільки відповідачем здійснювався розрахунок за іншими договорами позики, надані до справи квитанції не підтверджують сплати коштів за договором позики 09.07.2012, представник позивача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Пояснив, що є приватним підприємцем. Договори позики, укладені з позивачем з'явилися оскільки необхідні були кошти на циплят, коли відповідач починав свій бізнес. Разом з тим, вказаних у договорі коштів відповідач не отримував, а отримував циплят. Продаючи циплят розраховувався за укладеними договорами. Крім того вказав, що договір позики від 09.07.2012 є чинним та в установленому законом порядку не розірваний. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив в повному обсязі. Зазначив, що відповідач повністю розрахувався з позивачем за договором позики від 09.07.2012 в повному обсязі, про що свідчать надані до суду квитанції. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи 09.07.2012 між позивачем та відповідачем укладено договір позики № 2, (надалі договір) згідно із яким відповідачем отримано грошові кошти в сумі 62160 грн., строк повернення боргу було передбачено не пізніше 10.08.2012 року (а.с.4). Оскільки Відповідач зобов'язання не виконав і гроші не повернув, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі заборгованість за договором позики у розмірі 62160,00 грн. 15% штрафу у розмірі 9324,00 грн., 5% пені за весь період прострочки (1060 днів) у розмірі 3 294 480,00 грн., всього 3 365 964,00 грн. Згідно ст. 11 ЦК України зазначено, що права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та/або багатосторонніми. Згідно вимог ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Розписка на яку позивач посилається, як на доказ своїх вимог, підписана позичальником, відповідачем, що відповідає вимогам цивільного законодавства. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст.ст. 1046,1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Грошові кошти у розмірі 62160 грн. були передані 09 липня 2012 року у момент підписання розписки. Разом з тим, пояснення відповідача в судовому засіданні про те, що грошові кошти він не отримував, а отримував циплят за договором позики спростовуються розпискою про отримання відповідачем коштів від 09.07.2012 (а.с.5). Крім того, обставини, викладені в розписці не заперечуються відповідачем в судовому засіданні. Статтею 1047 ЦК України визначені вимоги до форми договору позики, а саме те, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення позики у розписці визначений до 10 серпня 2012р. Станом на день повернення боргу сума позики в розмірі 62160 грн. позивачу відповідачем не повернута. З метою урегулювання спору позивачем 01.07.2015 направлено вимогу про невідкладне повернення суми боргу в добровільному порядку, яка відповідачем залишена без уваги. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. За викладених обставин позовні вимого є такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Як зазначає представник відповідача, відповідачем повністю сплачено кошти за договором позики від 09.07.2012, про що свідчать долучені до матеріалів справи квитанції. Суд вважає важливим посилання відповідача про сплату боргу за долученими до справи квитанціями, натомість не може їх врахувати, оскільки дані квитанції не містять підтвердження перерахування коштів саме за договором позики від 09.07.2012. Як пояснив представник позивача між сторонами було укладено декілька договорів позики, за якими відповідач здійснював сплату коштів. Зазначені обставини визнані відповідачем. Таким чином вказані квитанції не можуть бути належними доказами в силу вимог ст. 58 ЦПК України, оскільки не містять інформації про предмет доказування. Виходячи із оцінки зібраних доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведені обставини щодо спростування розписки, яка свідчить про факт отримання ним грошей в сумі 62160 грн. Крім того, як встановлено в судовому засіданні обставини, викладені в договорі позики не заперечуються відповідачем в судовому засіданні. Разом з тим, твердження відповідача про те що ним не було отримано коштів в сумі 62160 грн. спростовуються наданими суду доказами, в тому числі долученою до справи розпискою. Договір позики є чинним та не оспорений в установленому законом порядку. Виходячи із оцінки зібраних доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведені обставини щодо спростування умов договору позики, розписки про отримання коштів, які свідчать про факт отримання ним грошей. За викладених обставин підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 62160,00 грн. Відповідно до п. 3 договору передбачено, що у випадку прострочення внеску останньої суми позичальник виплачує позикодавцю штраф у розмірі 15% від суми позики та пеню у розмірі 5% від суми позики за кожний день прострочення. За викладених обставин, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 15% від суми позики за кожний день прострочення, що становить 9324,00 грн. Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України зазначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи вимоги зазначеної статті, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пеня у розмірі 5% від суми позики за кожний день прострочення, що складає 3108,00 грн. починаючи з 11.08.2012 (за період 365 днів * 3108,00 грн.) по 11.08.2013 включно в сумі 1 134 420,00 грн. Відповідно до статті 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 6090,00 грн.

Outcome: partial