Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником вказаного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.05.2017 року. Відповідно до п.4.1.1 зазначеного договору купівлі-продажу відповідачі у справі, зобов'язалися знятися з реєстраційного обліку в житловому будинку не пізніше 15.07.2017 року, але до теперішнього часу своє зобов'язання не виконали. Ця обставина порушує право власників на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатися належним їм майном. Особистих речей та майна відповідачів в належному позивачам на праві власності житловому будинку немає. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Подали заяву про визнання позову в розгляд справи за їх відсутності (а.с.35). У зв'язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою технічного звукозаписувального засобу не здійснювалось, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд встановив таке. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. 15.05.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Порохнею О.В., зареєстрований в реєстрі №513. Покупець за цим договором ( позивач у справі) набув право власності на вказаний будинок, що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 87059154 сформованого 15.05.2017 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 860400223104. Відповідачі звільнили будинок від власних речей та передали ключі від нього покупцю. Відповідно до п.4.1.1. договору купівлі-продажу продавець зобов'язався зняти з реєстрації всіх зареєстрованих за цією адресою осіб не пізніше 15.07.2017 року, але до теперішнього часу своє зобов'язання не виконав Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частина 2 статті передбачає, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що відповідачі, які є колишніми власниками будинку, не є членами сім'ї теперішнього власнику будинку. Отже, відповідно до положень статті 391 ЦК України позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки відповідачі добровільно не знялися з реєстрації місця проживання в цьому будинку, як це будо встановлено п. 4.1.1. договору купівлі -продажу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved