Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Державної казначейської служби України, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві про відшкодування моральної шкоди та збитків, які пов'язані з невиконанням рішень судів. У своєму позові просить стягнути з Державної казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 59000 грн. 00 коп. моральної шкоди, 210 грн. 00 коп. витрат на оплату послуг з переказу коштів, 21 грн. 00 коп. індексу інфляції, 30 грн. 00 коп. витрат на переказ коштів. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що бездіяльність Державної казначейської служби України, яка полягає у невиплаті належних позивачу коштів призвела його до моральних і фізичних страждань. За наведених обставин просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав письмову заяву про проведення судового засідання за його відсутності. Представник Державної казначейської служби України, який одночасно є й представником Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві, проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. За викладених підстав, враховуючи положення ст.169 ЦПК України, письмову згоду позивача та згоду представника відповідача й третьої особи, суд визнав за можливе провести розгляд справи у відсутність позивача. Вислухавши пояснення представника відповідача й третьої особи, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2007 року позовні вимоги [PERSON] до Державної виконавчої служби в Печерському районі м. Києва, Головного управління Державного казначейства України в м. Києві, Державного казначейства України про невиконання рішення суду та відшкодування матеріальної та моральної шкоди було задоволено частково. Відповідно до вказаного рішення суд стягнув з держави в особі Головного управління Державного казначейства України у м. Києві на користь [PERSON] 3951,45 грн. - у відшкодування заборгованості по невиплаті щомісячних коштів згідно з виконавчим листом від 17 червня 2003 року та 3000 грн. моральної шкоди. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2008 року вищевказане рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2007 року в частині відшкодування заборгованості по невиплаті щомісячних коштів згідно з виконавчим листом № 2-113 Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2003 року у сумі 3951,45 грн. було скасовано та відмовлено в задоволенні позову в цій частині, в іншій частині рішення залишено без змін. Печерським районним судом м. Києва 11 липня 2008 року на підставі рішення суду від 19 червня 2007 року був виданий виконавчий лист про стягнення з держави в особі Головного управління Державного казначейства України в м. Києві на користь [PERSON] суму завданої моральної шкоди в розмірі 3000 грн. 27 листопада 2012 року [PERSON] направив виконавчий лист для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві. 06 червня 2013 року Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві повідомило позивача про те, що листом Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві від 20 грудня 2012 року вищевказаний виконавчий лист направлено на адресу Державної казначейської служби України для виконання. Листом Державної казначейської служби України від 27 січня 2014 року було повідомлено Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві про те, що Державною казначейською службою України на виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2008 року перераховано 30 грудня 2013 року на користь [PERSON] 3000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Таким чином, суд бере до уваги той факт, що рішення суду не виконувалось тривалий час саме через дії відповідача, з якого було стягнуто кошти на користь позивача. Відповідно до ст. 11 Закону «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Виконання рішення про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів або боржників затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників». Відповідно до п. 3, 4 Порядку рішення виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Міністерства фінансів, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань). Органи Казначейства: 1) забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання виконавчого документа суду в повному обсязі такий документ повертається до суду з відміткою про його виконання; 2) вживають заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку; 3) розглядають письмові звернення (вимоги) осіб, які беруть участь у справі, щодо виконання виконавчих документів, а також звернення (вимоги) прокурорів. Згідно з п. 2 ст. 41, ст. 42 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що виконання рішення суду про стягнення коштів боржником, за яким є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України, на виконанні якої знаходиться виконавчий лист. У Рішенні Європейського суду з прав людини «Пасльон проти України» №44235/05 від 11.03.2009 р. зазначається про тривале невиконання остаточного рішення суду, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу. Такого ж висновку дійшов Європейський суд у справах «Швентковський проти України» №27589/05 від 30.10.2009 р. та у справі «Шмалько проти України» №60750/00 від 20.07.2004 р. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що тривале невиконання рішення суду з вини відповідача спричинило позивачу моральну шкоду, розмір компенсації якої слід визначити в сумі 7 000 грн. з урахуванням принципів розумності та справедливості. Заявлена позивачем вимога про стягнення компенсації в розмірі вартості путівки для санаторно-курортного лікування задоволенню не підлягає, оскільки стан здоров'я позивача не пов'язаний з діями відповідача і він потребує такого лікування щорічно згідно з медичними рекомендаціями. Заявлені позивачем вимоги про стягнення 210 грн. 00 коп. витрат на оплату послуг з переказу коштів, 21 грн. 00 коп. індексу інфляції, 30 грн. 00 коп. витрат на переказ коштів, задоволенню не підлягають, виходячи з того, що дані позовні вимоги є необґрунтованими та не доведеними у розумінні положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, при цьому, позивач визначив таку суму згідно із середньорічним рівнем інфляції за 2012 та 2013 р. ще до здійснення такої виплати відповідачем, тоді як нарахування має здійснюватись відповідно до щомісячного показника, в зв'язку з чим суд позбавлений можливості обчислювати розмір інфляційних втрат виходячи за межі заявлених позивачем вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial