overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернувся до Менського районного суду Чернігівської області з позовом до Менської міської ради, третя особа Чернігівська Універсальна Товарна Біржа Джи-Ай-Пі про визнання права власності. Мотивував позивач свій позов тим, що між ним та КСП «1-ше Травня» був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, який відповідно до чинного на той час законодавства був зареєстрований Чернігівською Універсальною Товарною Біржею Джи-Ай-Пі. Але коли позивач вирішив розпорядитися своїм майном нотаріус відмовила у посвідченні даного договору у зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення на правовстановлюючому документі. Тому позивач вимушений звернутися до суду задля визнання договору дійсним та укладеним. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи тільки з його участю не надходило, тому суд дійшов висновку, що розгляд справи можливий без участі третьої особи. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до Договору №01-69 купівлі-продажу нерухомого майна від 13.11.2001 року між КСП « 1-ше Травня» та позивачем укладено договір купівлі квартири за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5-6). В судовому засіданні достеменно з'ясовано, що правовстановлюючий документ - Договір №01-69 купівлі-продажу нерухомого майна від 13.11.2001 року. Такий порядок був передбачений чинним на момент укладення законодавством, де нотаріальне посвідчення не передбачалося. Тому враховуючи те, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для врегулювання даного спору слід керуватися нормами, що діяли на момент укладення договору, тобто нормами Цивільного кодексу Української радянської соціалістичної республіки (далі ЦК УРСР) в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, які вказуються у законі. А у ст. 15 ч. 2 Закону України «Про товарну біржу» міститься норма про то, що угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказує, що з 29 грудня 1995 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З 2006 року вони з відповідачем проживають окремо, спільне життя не склалось, оскільки відсутні спільні інтереси, вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе, просить його розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві, уточнивши, що фактично остаточно шлюбні відносини між ними з відповідачкою припинені з серпня 2013 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, підтвердила той факт, що остаточно до висновку про неможливість спільного проживання та збереження сім'ї вони прийшли з позивачем у серпні 2013 року й з цього часу шлюбні відносини не підтримують, просила шлюб розірвати. Представник відповідача [PERSON] підтримав позицію відповідача, просив позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 29 грудня 1995 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюбі серії [NUMBER],видним 23.07.2013 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 2806. Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. З серпня 2013 року сторони подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, оскільки почуття любові та поваги між сторонами втрачено, примирення між ними та відновлення сім'ї неможливе. Згода про місце проживання неповнолітньої дитини між ними досягнута. Спору про спільне майно немає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити, а шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON], звернулася в суд з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають в шлюбі з 06.09.1997 року і спільно проживали до липня 2013 року. Від спільного проживання в шлюбі у сторін народилося двоє дітей : син - [PERSON] [INFO] та син - [PERSON] [INFO]. Проте спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, різні погляди на сумісне сімейне життя. В судове засідання позивач з'явилася, подану позовну заяву підтримала і просить її задовольнити. Відповідач в судове засідання з'явився, проти задоволення позову не заперечив. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами існують формальні шлюбні відносини на ґрунті непорозуміння одне до одного та різних поглядів на життя, внаслідок чого вони тривалий час не підтримують шлюбні стосунки та мешкають окремо. Майнового спору між сторонами немає. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і не може бути збережена, в зв'язку з чим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача в плані влаштування власного життя. Крім того, судом було надано термін на примирення чотири місяці і за цей період відносини між сторонами не змінилися.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають в шлюбі з 23.05.1997 року. Від спільного проживання в шлюбі у сторін народилося двоє дітей, син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO]. Проте спільне життя не склалося через зловживання відповідачем спиртними напоями, відсутністю взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. В судове засідання позивач з'явилася, подану позовну заяву підтримала і просить її задовольнити. Відповідач в судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечив. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами існують формальні шлюбні відносини на ґрунті непорозуміння одне до одного та різних поглядів на життя, внаслідок чого вони тривалий час не підтримують шлюбні стосунки та мешкають окремо. Майновий спір між сторонами існує, однак він буде пред'явлений пізніше. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і не може бути збережена, в зв'язку з чим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача в плані влаштування власного життя. Крім того, судом було надано термін на примирення три місяці і за цей період відносини між сторонами не змінилися.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що починаючи з 01.10.2005р.р. перебуває у шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстровано міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Макіївки Донецької області, про що зроблено актовий запис № 1463. Від шлюбу з відповідачем має двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Також зазначила, що шлюбні відносини між нею та [PERSON] фактично були припинені у жовтні 2012р. у зв'язку з тим, що між ними виникло непорозуміння, відповідач ставив свої інтереси вище інтересів сім'ї, в родині постійно виникали сварки та скандали. Вважає, що їхня родина з відповідачем розпалась і примирення між ними неможливо. З урахуванням викладеного просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що 01.10.2005р. сторони зареєстрували шлюб у міському відділі державної реєстрації актів громадянського стану м. Макіївки Донецької області, про що в зроблено відповідний актовий запис за № 1463 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Відповідно ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. З матеріалів справи судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені. Будь-яких заходів до примирення сторони не приймають. За таких обставин суд вважає, що родина сторін фактично розпалась та підстав для її збереження немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу протирічило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають суттєве значення. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У зв'язку з викладеним суд вважає можливим шлюб між сторонами розірвати. На підставі ст. ст. 56, 105, 110 - 112, 120 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

У липні 2013 року до Гірницького районного суду м. Макіївки надійшла позовна заява [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON], до Макіївської міської ради про визнання права власності. У судовому засіданні позивач свій позов підтримала в повному обсязі та пояснила суду, що [INFO] померла [PERSON], яка постійно мешкала за адресою: [ADDRESS] Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з вищевказаного жилого будинку з надвірними будівлями. За життя померла зробила заповідальне розпорядження, за умовами якого вказаний будинок заповідала [PERSON], таким чином, остання є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця. Але на теперішній час спадкоємець за заповітом, яка є неповнолітньою, не може реалізувати спадкові свої, оскільки правовстановлюючий документ не було зареєстровано в державних органах. Вона як представник неповнолітнього спадкоємця та правонаступника померлої звернулась до суду із вказаним позовом та просить суд визнати за нею право власності на спадковий будинок в порядку спадкування. Представник відповідач до судового засідання не прибув, на адресу суду надіслав листа згідно якого прохав суд в задоволенні позову відмовити, оскільки вважав, що свої спадкові права позивач має оформити в установленому порядку. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Судом встановлено, що 11 березня 1997 року державним нотаріусом 5-ї макіївської Державної нотаріальної контори було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого [PERSON] набула право власності на жилий будинок [ADDRESS] 1 жовтня 2008 року Державним нотаріусом було посвідчено заповіт, за яким [PERSON] заповідала все належне їй майно [PERSON]. [INFO] [PERSON], померла. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У відповідності до ст. 186 ЦК України надвірні будівлі належать до будинку, вони є належністю до будинку як головної речі. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Таким чином, аналізуючи пояснення представника позивача та всі досліджені докази, суд вважає, що неповнолітній спадкоємець за заповітом не може реалізувати свої права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, а тому її позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

У липні 2013 року ДП «Запорізьке лісомисливське господарство» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, уточнивши який, зазначили, що відповідач, будучи матеріально відповідальною особою допустив нестачу матеріальних цінностей, про що був складений 08.12.2011 року відповідний акт. Сума матеріальних збитків складає 19187.26 грн., які просять стягнути з відповідача. В судове засіданні представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не надав. Відповідач в судове засідання також не з'явився, про час та місце повідомлявся своєчасно та належним чином, від представника позивача - Заярної М.А. до суду надійшла заява в якій вона просить суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі з підстав пропуску позивачем строків позовної давності та відсутності поважності причин для їх поновлення. Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 136 КЗпП України в разі, якщо розмір шкоди, заподіяний працівником перевищує розмір середньомісячного заробітку, покриття шкоди проводиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного суду. Судом встановлено, що за відповідачем [PERSON], який був матеріально відповідальною особою, актом від 08.12.2011 року було встановлено нестачу матеріальних цінностей на суму 19187.26 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду з питання стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Відповідно до ст.. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права. Суд вважає, що позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду за захистом своїх прав в один рік, оскільки про порушення своїх прав він дізнався або повинен був дізнатися з часу складання акту про недостачу від 08.12.2011 року. Висновки суду узгоджуються з положеннями, викладеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», зокрема у п. 4, відповідно до якого, якщо строк позовної давності пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Будь-яких істотних доказів, що б спростували висновки суду та встановлювали зворотнє, позивачем суду надано не було. При цьому суд не бере до уваги клопотання позивача про поновлення вказаного строку позовної давності, оскільки позивачем взагалі не зазначено підстав його пропуску. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив строку позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи заяву представника позивач суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У липні 2013 року заявник звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просив визнати [PERSON], [INFO], недієздатною, встановити над нею опіку та призначити [PERSON] її опікуном. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В обґрунтування своїх вимог заявник вказував, що [PERSON] є дружиною заявника. [PERSON] неодноразово лікувалася у різних психіатричних закладах, однак стан його психічного здоровя з часом погіршилося. 06 лютого 2009 року [PERSON] було визнано інвалідом 1 групи безстроково. На підставі викладено [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій і потребує постійного стороннього нагляду та догляду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судове засідання заявник не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив заяву задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник зацікавленої особи в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив заяву задовольнити та слухзати справу у його відстуність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] № 23 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 16.01.2014 року [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом в формі судинної деменції. В звязку із чим [PERSON] не маж можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. Поданням опікунської ради при департаменті праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 19.07.2013 року запропоновано [PERSON] як кандидатуру для призначення його опікуном [PERSON] в разі визнання її недієздатною. [PERSON] ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України, суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними. Таким чином, суд вважає доведеними твердження заявника на те, що [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 241 ч.1 ЦПК України, суд ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. Суд вважає, що подання органу опіки та піклування про призначення [PERSON] опікуном відповідає вимогам закону та інтересам його дружини, а відтак підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88, ч.2 ст. 240 ЦПК України, судові витрати повязані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

У липні 2013 року заявник звернулась в суд із заявою, в якій, із врахуванням заяв від 23.07.2013 року, 14.10.2013 року просить визнати [PERSON], [INFO] недієздатним та призначити його опікуном її сина - [PERSON], [INFO]. В обгрунтування заяви послалась на те, що її брат [PERSON] у січні 2011 року перебував на лікуванні у психоневрологічному відділенні Червоноградської ЦМЛ, де йому діагностовано «розлад особистості», лікування не пройшов, самовільно залишив відділення. Після отриманих травм в квітні 2013 року перебував на лікуванні у Львівській обласній психіатричній лікарні. Зазначає про те, що [PERSON] не розуміє значення своїх дій, не орієнтується в часі, в просторі. Заявник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просить заяву задовольнити. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав, просить її задовольнити. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] систематично вживає спиртні напої, погрожує сусідам, які роблять йому зауваження, квартира останнього в антисанітарному стані, що підтверджується заявою мешканців будинку [ADDRESS], актом обстеження квартири [ADDRESS]. Відповідно до акту Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 715 від 08.11.2013 року [PERSON] страждає стійким хронічним розладом психічної діяльності у формі органічного розладу особистості та поведінки, змішаного генезу (черепно-мозкові травми + алкогольна залежність) з наростаючою деменцією. Наявні в нього розлади психічної діяльності в інтелектуально-мнестичній та емоційно-вольовій сфері виражені, а тому позбавляють його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує стороннього догляду та опіки. Згідно з поданням Виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 22.01.2014 року комісією з питань захисту прав повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права та виконувати обов'язки, визнано доцільним призначення опікуном [PERSON] [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 39 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно із ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки і піклування. Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку, що [PERSON] за своїм станом здоров'я не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду, опіки, тому його слід визнати недієздатним та призначити його опікуном [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

У липні 2013 року заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, посилаючись на те, що вона являється двоюрідною онукою [PERSON], померлої [INFO]. За життя [PERSON] було складено заповіт, яким все майно остання заповіла матері заявниці - [PERSON]. [INFO] мати заявниці померла. Звернувшись до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини [PERSON] було відмовлено через відсутність документів, що підтверджують факт родинних відносин між нею та [PERSON] Просила суд встановити, що вона, [PERSON], є двоюрідною онукою [PERSON], померлої [INFO]. Представник заявниці у судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та заявлені вимоги підтримала. Представник заінтересованої особи - Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. У наданому суду листі просили розглядати справу без участі їх представника через велику завантаженість на роботі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами. Так, судом встановлено, що заявниця [PERSON] являється рідною донькою [PERSON] та онукою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження заявниці серії [NUMBER], свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] від 26.11.1977 року. Також з наданих суду матеріалів справи, а саме - свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] від 24 січня 1961 року, посвідки про народження [PERSON] за [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON], бабуся заявниці, являються рідними сестрами. Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] Факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки відповідно до ст. 1264 ЦК України надає право на спадщину.

Outcome: approved