Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

У липні 2019 року ФОП [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила: стягнути з [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] 40423,49 грн., з яких 33161,00 грн. основного боргу, 6499,36 грн. пені, 534,00 грн. 3% річних, 229,13 грн. збитків від інфляції; судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що 14 лютого 2019 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір, згідно якого ФОП [PERSON] взяла на себе зобов`язання надати комплект меблів, а [PERSON] зобов`язалась прийняти та оплатити Товар на умовах визначених цим Договором. Загальна суму Договору складає 204 989 грн. Перша частина попередньої оплати в розмірі 70% від вартості Товару здійснюється протягом трьох днів після підписання цього Договору та становить 143 492,30 грн. Строк виконання грошового зобов`язання по сплаті попередньої оплати до 17.02.2019р. [PERSON] сплачувала ФОП [PERSON] попередню оплату в наступному порядку: 14 лютого 2019 року - 70000 грн., 04 березня 2019 року - 20180 грн., 04 березня 2019 року - 40000 грн., 03 квітня 2019 року - 10000 грн., 06 квітня 2019 року - 3000 грн., 18 квітня 2019 року 2648 грн. Разом: 145828 грн. Таким чином, [PERSON] сплатила повну суму попередньої оплати лише 18.04.2019р., допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором. ФОП [PERSON] виконала свої зобов`язання за Договором належно та достроково. За Договором, друга частина оплати вартості Товару в розмірі 30% здійснюється не пізніше строку визначеного пунктом 4.1. цього договору після надання Товару. Товар було надано 11.04.2019р., а останнім строком оплати другої частини вартості Товару було 23.05.2019р. Проте, відповідач в період строку з 23.04.2019р. по 30.05.2019р., здійснила частинами оплату в загальному розмірі 26 000 грн. Таким чином, відповідач сплатила лише 171 828 грн., замість визначеної суми Договору 204 989,00 грн., внаслідок чого не виконала грошове зобов`язання за Договором на суму в розмірі 33 161 грн. Крім того, замовником Товару, під час його експлуатації було пошкоджено три елементи меблів, зокрема один тесторний стіл і два касових стола, але за звичаями ділового обороту, ФОП [PERSON] 08.05.2019р. забрала ці столи, що підтверджується двостороннім Актом, для безкоштовного усунення фізичних пошкоджень. 05 серпня 2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06 грудня 2019 року прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог та закрито підготовче судове засідання. В судовому засіданні позивач ФОП [PERSON] та її представник - адвокат Пономаренко М.М. позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, направила до суду пояснення в яких зазначала, що [PERSON] було складено договір від 14.02.2019 року, який вони підписали, хоча в особі виконавця було зазначено СПД- ФО [PERSON] . На момент підписання договору їй була надана специфікація меблів, яка містила 21 пункт та з указаниям суми 229189 грн. На таку суму не розраховувала, тому спільно виключили із даної специфікації сім пунктів. З урахуванням цього була вказана у договорі сума 163 965 грн. Попередню оплату в розмірі 70% від вартості товару вона сплатила 14.02.2019 року в розмірі 70000 грн., другу суму сплатила 24.02.2019 року в розмірі 60180 грн. Загальна сума попередньої оплати вийшла трохи більшою за умови договору,оскільки [PERSON] сказала, що їм треба сплатити їх постачальникам. Ці оплати проводились лише в готівковій формі, а їх суми були просто вписані в договір, квитанцій чи будь-яких інших документів їй не надавали. Незважаючи на те, що решту 30 відсотків вартості товару мала сплатити вже після отримання товару, однак 04 березня 2019 року [PERSON] телефоном попросила сплатити суму 20160 грн. на наданий нею рахунок, як вона знову пояснила - постачальнику. А після десятого березня знов готівкою сплатила ще 13 000 грн., про що зроблено запис в договорі. В період 18-19.04.2019 року ФОП [PERSON] було привезено та встановлено замовлені меблі. Однак, вже через пару днів зрозуміла, що були встановлені меблі від яких відмовилась ще під час обговорення умов договору, крім цього вони мали дуже помітні дефекти та зовсім не підходили за конструкцією. Звернулась до ФОП [PERSON] , яка 08 травня 2019 року забрала з магазину тестерний стіл та дві касові стойки. Після цього, вважала, що повністю виконані умови Договору від 14.02.2019 року, оскільки з приводу повернення цих меблів, сплати якихось коштів ніхто не звертався. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, надавши належну правову оцінку доказам, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що 14 лютого 2019 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір, згідно якого ФОП [PERSON] взяла на себе зобов`язання надати комплект меблів, а [PERSON] зобов`язалась прийняти та оплатити Товар на умовах визначених цим Договором. Сторонами надані їх примірники договору укладеного 14 лютого 2019 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] . Так, ч.1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Однак, договір наданий позивачем, укладений 14 лютого 2019 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладений на загальну суму 204989 грн., 70% від якої складає 143500 грн.(п.1.2 Договору). Перша частина - попередня оплата в розмірі 70% становить 70000 грн. + 60180 грн. (п.3.2. Договору). Дані суми в друкований текст вписані прописом. (а.с.120). Договір наданий відповідачем, укладений 14 лютого 2019 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладений на загальну суму 163965 грн. (п.1.2 Договору). Перша частина - попередня оплата в розмірі 70% становить 70000 грн. + 60180 грн. + 13000 грн. (п.3.2. Договору). Дані суми в друкований текст вписані прописом. (а.с.120). Клопотань про призначення експертних досліджень даних договорів суду заявлено не було. Крім того, як встановлено в судовому засіданні з пояснень свідка [PERSON] та не заперечувалось сторонами, договір від 14 лютого 2019 року укладений між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] був підписаний нею особисто, а не ФОП [PERSON] .. Повноважень [PERSON] на підписання договорів від імені ФОП [PERSON] суду не надано. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Совтрансавто - Холдинг проти України» тоді як ст. 6 Конвенції гарантує право на справедливий суд, ст.6 не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів чи способу їх оцінки. Це питання регулюється, головним чином, національними законодавством та судами. Суд нагадує, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті ними рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із заявлених позовних вимог та наявності в матеріалах справи двох різних договорів з різною ціною, відсутність повноважень у суду самостійно вирішити питання щодо призначення експертизи та визначення який з наданих договорів є оригіналом, суд не може вирішити даний позов щодо стягнення боргу. А тому, в зв`язку з недоведеністю у задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed