Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулась з позовом до Бережівської сільської ради Ічнянського району, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на: 1) земельну ділянку, виражену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0296216 розміром 3,97 га на підставі рішення Ічнянської райдержадміністрації від 24 липня 1997 року за №229, розташованої на території Бережівської сільської ради Ічнянського району в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала [PERSON], який помер 01 серпня 1998 року, спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але юридично не оформила спадових прав і померла 01 вересня 1998 року; 2) земельну ділянку, виражену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0296217 розміром 3,97 га на підставі рішення Ічнянської райдержадміністрації від 24 липня 1997 року за №229, розташованої на території Бережівської сільської ради Ічнянського району в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала [PERSON], яка померла 01 вересня 1998 року. Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що 01 серпня 1998 року помер [PERSON], а 04 вересня 1998 року померла його дружина [PERSON] сестра [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: земельні ділянки, виражені сертифікатами на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0296216 та ЧН №0296217 розміром по 3.97 га кожна, розташовані на території Бережівської сільської ради в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цих часток в натурі (на місцевості). [PERSON] вказує, що спадщину після смерті [PERSON] вона прийняла своєчасно шляхом подання заяви до Ічнянської державної нотаріальної контори. За доводами позивача, вона позбавлена можливості оформити спадщину на вказані земельні ділянки в звязку з втратою сертифікатів на земельні частки (пай). Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 26 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі представник [PERSON] [PERSON] просить скасувати зазначене рішення суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Незаконність рішення суду представник позивача обгрунтовує невідповідністю висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову фактичним обставинам справи. Особа, яка подає апеляційну скаргу, вказує, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, хоча в резолютивній частині зазначено, що в позові відмовлено. За доводами представника позивача, судом не витребувано матеріали справи №733/231/16-ц, в якій знаходилося оголошення в газеті „Трудова слава, що являлося причиною відмови Ічнянської нотаріальної контори про неможливість вчинення певних нотаріальних дій. Заслухавши доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку. Ухвалою Ічнянського районного суду від 08 серпня 2016 року виправлено описку, допущену в рішенні суду від 26 липня 2016 року, а саме в мотивувальній частині рішення замість пункту „Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного правильною вважати редакцію: „Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного. Таким чином, судом усунуто невідповідності оскаржуваного рішення суду. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що по невідомим причинам [PERSON] не подала документи та відомості, необхідні для вчинення нотаріальних дій, а тому суд не може вважати постанову нотаріальної контори достатньою для визнання права власності на майно. Проте, такі висновки суду не грунтуються на матеріалах справи та не відповідають вимогам закону. По справі встановлено, що [PERSON] за життя належало право на земельну частку (пай) розміром 3,97 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується сертифікатом серії ЧН №0296216, виданого на підставі рішення Ічнянської райдержадміністрації від 24 липня 1997 року №229, а [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 3,97 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується сертифікатом серії ЧН №0296217, виданого на підставі рішення Ічнянської райдержадміністрації від 24 липня 1997 року №229 (а.с. 11). 01 серпня 1998 року помер [PERSON], а 04 вересня 1998 року померла його дружина [PERSON] (а.с. 7). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 січня 2001 року спадкоємцем [PERSON] є її сестра [PERSON] (а.с.8), яка отримала у спадщину жилий будинок з надвірними будівлями, розташований в с. Бережівка по вул.Калініна, №20, належний померлому [PERSON], спадкоємцем якого за заповітом була [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила своїх спадкових прав. У лютому 2016 року [PERSON] зверталась до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки, виражені сертифікатами серії ЧН №0296216 і серії ЧН №0296217, в порядку спадкування. Проте, рішенням Ічнянського районного суду від 22 березня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено в звязку з відсутністю відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, судом було встановлено, що крім позивача на момент смерті спадкодавиці разом з нею були зареєстровані також інші особи, а тому в звзку з відсутністю достатніх доказів суд не зміг надати правову оцінку щодо участі в отриманні спадщини інших осіб. У липні 2016 року представник [PERSON] [PERSON] звернувся до Ічнянської районної державної нотаріальної контори за видачею свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно, а саме: права на земельну частку (пай) КСП „Бережівка, що залишилось після смерті [PERSON] Постановою державного нотаріуса Ічнянської районної державної нотаріальної контори від 4 липня 2016 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки в процесі підготовки необхідних для оформлення спадкових прав документів було встановлено, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно померлої 4 вересня 1998 року [PERSON] (а.с. 10). Таким чином, звертаючись повторно у липні 2016 року з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування, [PERSON] обгрунтовувала свої вимоги в тому числі наявністю постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 20 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась до 01 січня 2004 року, до даних правовідносин застосовується Цивільний кодекс 1963 року. Відповідно до розділу VII (спадкове право) зазначеного Кодексу спадкуванням є перехід майна, прав та обовязків спадкодавця до інших осіб- спадкоємців, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Статтею 3 Указу Президента України „Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва визначено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом успадкування. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Законодавчо визначено, що прийняття спадщини в частині не допускається. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], але юридично не оформила своїх спадкових прав, а позивач по справі - [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті своєї сестри [PERSON] Права померлих [PERSON] та [PERSON] на земельні частки (паї) підтверджується копіями сертифікатів серії ЧН №0296216 і серії ЧН №0296217, оригінали яких було втрачено, що підтверджується оголошенням в газеті „Трудова слава. Позовні вимоги [PERSON] не заперечуються відповідачем (а.с.18). Враховуючи наявні в матеріалах справи докази та з врахуванням того, що видача дублікату чи повторного сертифікату на земельну частку (пай) чинним законодавством України на даний час не передбачена, позивач позбавлена можливості вирішити дане питання іншим способом, окрім як в судовому порядку, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Так, в позовній заяві позивач просила визнати за нею право власності на зазначені земельні ділянки. Проте, спадкодавці не набули право власності на земельні ділянки, а набули право на земельні частки (паї) у землі, яка перебуває у колективній власності без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі сертифікатів, які є підставою для отримання в подальшому права власності на земельні ділянки. Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги частковому задоволенню.

Outcome: partial