Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26 січня 2017 року Менською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В даному будинку з 20 листопада 1996 року зареєстрована її тітка [PERSON] , яка з 1997 року в ньому не проживає. На неодноразові звернення до відповідача, остання відмовляється зніматись з реєстрації у вказаному житловому будинку, а тому вона вимушена звернутись до суду, оскільки реєстрація відповідача у будинку, який належить їй на праві приватної власності, призводить до порушення її прав власника. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини, просила її задовольнити, оскільки відповідач з 1997 року без поважних причин не проживає в будинку [ADDRESS] , а тому, на її думку, втратила право користування цим житлом, одночасно просила стягнути на її користь з відповідача судові витрати, понесені при зверненні до суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надходило. За таких обставин, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим належним чином. Представник третьої особи - Менська міська рада Менського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26 січня 2017 року державним нотаріусом Менської районної державної нотаріальної контори Петрикей К.І., зареєстрованого в реєстрі за №251 (а.с.27). Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та на земельну ділянку за вказаною адресою належним чином зареєстровано за позивачем, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №78954443 та №78965490, які сформовані 26 січня 2017 року (а.с.6, 7). Відповідач [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] з 20 листопада 1996 року, що підтверджується копією будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян (а.с.20-26). Факт реєстрації відповідача у житловому будинку по [ADDRESS] також підтверджується довідкою №781/04-17 від 19 квітня 2019 року, виданою Менською міською радою Менського району Чернігівської області (а.с.5). З акту обстеження умов проживання від 23 травня 2019 року, складеним комісією з обстеження умов проживання громадян на сімей, створеною розпорядженням міського голови №294 від 01жовтня 2018 року, вбачається, що [PERSON] , будучи зареєстрованою по [ADDRESS] , у вказаному будинку не проживає. Відсутність відповідача за місцем реєстрації більше одного року підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] .. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач [PERSON] є її сусідкою, відповідача [PERSON] знає ще зі школі. У 2006 році вона придбала будинок по [ADDRESS] по сусідству з позивачкою, в якому проживає з 2008 року, проте відповідача [PERSON] ніколи там не бачила й не зустрічала на вулиці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знає покійних дідуся та бабусю позивача, оскільки останні були її сусідами, на даний час в їх будинку проживає позивач з сім`єю. Пам`ятає відповідача [PERSON] ще маленькою, як вона ходила до школи, потім виїхала з міста Мени на навчання, й більше вона не бачила її в місті. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Приписами ч.2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані суду докази та доводи сторін в сукупності з письмовими доказами у справі, суд дійшов висновку, що відповідач є такою, що понад один рік без причин, які б могли бути визнані судом поважними, не проживає в будинку, належному на праві власності позивачу, тривала відсутність відповідача свідчить про те, що вона має інше місце проживання, а тому визнання її втратившою право користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату нею житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника такого приміщення (позивача). Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved