Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

У липні 2019 року до суду звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та інфляційних втрат у розмірі 3% від пристроченої суми. Вказувала, що 26 травня 2007 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 вересня 2018 року шлюб між ними був розірваний, після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом із матір`ю. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 липня 2018 року з відповідача на її користь були стягнуті кошти на утримання (аліменти) дочки у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 01 жовтня 2018 року. 09 жовтня 2018 року Автозаводським районним судом м. Кременчука було видано виконавчий лист по справі про стягнення аліментів, який перебуває на виконанні в Автозаводському ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області. Починаючи із травня 2018 року відповідач не сплачує позивачу аліменти, у зв`язку із чим виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі - 30 583, 25 грн., що підтверджується довідкою - розрахунком, виданою державною виконавчою службою 04 червня 2019 року за № 39139. Вважає, що саме із вини відповідача виникла така заборгованість, оскільки останній без поважних причин не виконує рішення суду про стягнення аліментів. Із розрахунку розміру пені, що обчислений позивачем постає, що станом на 02 липня 2019 року, борг відповідача по пені складає - 72 281,87 грн., що виник за період із травня 2018 року по травень 2019 року. Зазначає, що із врахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» розмір заборгованості по пені становить 100% розміру заборгованості по сплаті аліментів та становить - 30 583,25 грн. Із розрахунку 3% річних, що обчислений позивачем постає, що станом на 02 липня 2019 року, сума 3% річних становить - 594,10 грн., що виник за період із травня 2018 року по травень 2019 року. Із розрахунку інфляційних втрат, що обчислений позивачем постає, що станом на 02 липня 2019 року, розмір інфляційних втрат становить - 22,25 грн. грн., що виник за період із травня 2018 року по травень 2019 року. Просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі - 30 583,25 грн., що виникла за період з 08 травня 2018 року по 31 травня 2019 року, 3% річних у розмірі - 594,10 грн., що виникли за період з 08 травня 2018 року по 31 травня 2019 року та інфляційні втрати у розмірі - 22,25 грн., що виникли за період з 08 травня 2018 року по 31 травня 2019 року. Ухвалою суді від 23 липня 2019 року позовна заява [PERSON] була залишена без руху для усунення недоліків (а.с. 18). 01 серпня 2019 року до суду позивачем [PERSON] було подано заяву про усунення недоліків (а.с. 22). Ухвалою судді від 01 серпня 2019 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, залучено сторони до участі у справі та третю особу (а.с. 23). 21 серпня 2019 року до суду від третьої особи по справі - Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (на даний час - Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надійшли матеріали виконавчого провадження (а.с. 30-82). 18 вересня 2019 року до суду від позивача [PERSON] було подано заяву про виклик до суду відповідача [PERSON] через веб-сайт судової влади (а.с. 89). Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року було задоволено клопотання позивача [PERSON] , відкладено розгляд справи у зв`язку із неявкою відповідача, викликано останнього до суду через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 91). 04 листопада 2019 року до суду від позивача [PERSON] було подано заяву про уточнення позовних вимог, зокрема зменшила позовні вимоги не ставлячи вимогу щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, уточнила розмір пені, а саме просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі - 40 276,64 грн., що виникла за період з 08 травня 2018 року по 31 травня 2019 року (а.с. 100-101). Ухвалою суду від 05 листопада 3019 року розгляд справи було відкладено у зв`язку із неявкою учасників справи. Призначено розгляд справи, викликано відповідача до суду через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 108). 22 січня 2020 року до суду від позивача [PERSON] та представника третьої особи - Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - Різниченка Г.Ю. були подані заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 124-125). У поданій заяві позивач [PERSON] уточнений позов підтримала та просила задовольнити, представник третьої особи свого відношення до позову не висловив, повідомив, що відповідачем [PERSON] борг по аліментам не сплачено. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув повторно з невідомих причин, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи шляхом направлення судових викликів засобами рекомендованого поштового зв`язку та шляхом надання оголошення про його виклик до суду, розміщених на веб-сайті «Судова влада України» (а.с. 123). Про причини своєї неявки суду не повідомляв. Ухвалою суду від 22 січня 2020 року було постановлено про заочний розгляд справи (а.с. 127). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом достовірно встановлено, що сторони у справі взяли шлюб між собою 26 травня 2007 року, який було розірвано рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 вересня 2018 року. Від даного шлюбу сторони у справі мають дочку [PERSON] , [INFO] , котра після розірвання шлюбу сторін залишилася проживати разом із матір`ю - позивачем у справі. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 липня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті кошти на утримання (аліменти) малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 08 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 01 жовтня 2018 року. 09 жовтня 2018 року на виконання цього рішення суду, яке набрало законної сили, Автозаводським районним судом м. Кременчука було видано виконавчий лист (а.с. 9). Постановою державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Різниченком Г.Ю. від 18 жовтня 2018 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 524/3369/18, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука 09 жовтня 2018 року (а.с. 76-77). Із довідки-розрахунку заборгованості від 01 листопада 2019 року за № 87806, виданої державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Різниченком Г.Ю. постає, що станом на 01 листопада 2019 року, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 40 276, 64 грн., що виникла за період з 08 травня 2018 року по 31 жовтня 2019 року включно (а.с. 103). Станом на день розгляду справи зазначений розмір боргу по аліментам відповідачем позивачеві не було сплачено. Розмір боргу по аліментам відповідачем не було оспорено. Стороною позивача було надано уточнюючий розрахунок пені, що виникла з вини відповідача у розмірі одного відсотку від суми несплачених аліментів за весь період прострочення. Відповідно до розрахунку позивача, станом на 01 листопада 2019 року заборгованість по пені за прострочення сплати аліментів за період з 08 травня 2018 року по 31 жовтня 2019 року становить - 103 486, 96 грн. У відповідності до ст. 196 СК України позивач вказує розмір заборгованості відповідача по пені - 40 276,64 грн., що не перевищує 100% заборгованості по сплати аліментів (а.с. 100-101). Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з ч. 1 статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковими для суду при виборі і застосуванні відповідної норми права до спірних правовідносин. У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, вважаючи, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Крім того, аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за сплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення слати аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд констатує, що заявлений позивачем [PERSON] розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі - 40 276,64 грн. становить 100% суму заборгованості по аліментному зобов`язанню [PERSON] , що узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). З урахуванням вимог ч. 1 статті 196 СК, якою розмір відповідальності за прострочення сплати аліментів обмежений 100 відсотками заборгованості по аліментам, яка відповідно до довідки-розрахунку від 01 листопада 2019 року за № 87806, виданою Автозаводським відділом державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавської області становить - 40 276,64, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача саме такий розмір пені за прострочення сплати аліментів. При цьому, суд враховує, що запропонований позивачем у заяві про уточнення позовних вимог розрахунок загального розміру пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем у відповідності до вказаної правової норми та правових висновків суду касаційної інстанції. Як встановлено під час розгляду справи, враховуючи та співставляючи обставини виникнення боргу по аліментам, суд констатує, що наявна вина відповідача у розумінні ст. 196 СК України у виникненні боргу по аліментів, оскільки відповідач [PERSON] вчиняв умисні дії з метою ухилення від сплати аліментів, а тому, за висновком суду, відповідач за даних обставин зобов`язаний згідно ч. 1 ст. 196 СК України сплатити неустойку на користь позивача у зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів, внаслідок наявної його вини у виникненні заборгованості по аліментам. У свою чергу, будь-які належні і допустимі докази на спростування позову у повному обсязі чи у певній його частині відповідач до суду не подав. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Крім того, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов, який було уточнено позивачем 04 листопада 2019 року і в якому позивач просила стягнути пеню у розмірі 100% боргу по аліментам - 40 276,64 грн., слід задовольнити у повному обсязі, тобто в межах заявлених вимог. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає, що відповідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів є звільненими від сплати судового збору. У відповідності до п.1 ч. 2 ст. 4 цього Закону України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. (за ставкою на день подання позову).

Outcome: approved