Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 11 червня 2008 року між ним та ВАТ «Укргазбанк», який в подальшому перейменовано в ПАТ «Укргазбанк» укладено кредитний договір №ЧОУ/21-ф/08/д від 2008 року. Вказував, що відповідно до п. 3.1.1.2 кредитного договору банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника [NUMBER] з 11 червня 2008 року і терміном погашення до 08 червня 2018 року включно кошти у сумі 20780,00 доларів США. Відповідно до п. 1.1 позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 13,8% річних, що нараховується на фактичний залишок заборгованості за кредитом, за фактичний період користування кредитними коштами. Крім того, у п. 3.3.3 кредитного договору зазначено, що позичальник зобов'язується щомісяця в термін з 1 по 10 число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредиту у складі щомісячного платежу, розмір якого становить 174 доларів США. У забезпечення виконання боргових зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між ним та банком укладено договір іпотеки №3416 від 11 червня 2008 року, відповідно до умов якого [PERSON] передав банку в іпотеку нерухоме майно - не6житлові приміщення, а саме будівлі технічних боксів позначені в плані літерою Г загальною площею 82 кв.м., які знаходяться у [ADDRESS] Разом з тим зазначав, що на день укладання кредитного договору іноземний курс валюти становив за 1 долар США - 4,85 грн., а на день подачі позову становив за 1 долар США - 25,90 грн., у зв'язку із чим вважає, що існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, тобто з підвищенням курсу іноземної валюти сума боргу, яку необхідно сплачувати, значно зросла, у зв'язку із чим значно погіршився його майновий стан. Вважає, що несправедливими є, зокрема умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору у випадку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України банк покладає виключно на позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг. Враховуючи вищевикладене, просив визнати недійсним кредитний договір №ЧОУ/21/ф/08/д від 11 червня 2008 року, укладений між [PERSON] та ВАТ «Укргазбанк», визнати недійсним договір іпотеки №3416 від 11 червня 2008 року, укладений між [PERSON] та ВАТ «Укргазбанк» і посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Новосельською І.Л., зареєстрований в реєстрі за №3416 від 11 червня 2008 року, зобов'язати відповідача прийняти у позивача суму у розмірі з розрахунку остаточної заборгованості, а саме 10 000 доларів США з розрахунку по курсу 4,85 грн. за один долар США, що буде становити 48500,00 грн., а також зобов'язати приватного нотаріуса Новосельську І.Л. виключити з реєстру іпотек та заборони відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за договором іпотеки укладеним між [PERSON] та ВАТ «Укргазбанк» 11 червня 2008 року, а саме нерухоме майно - нежитлові приміщення, будівлі технічних боксів що позначені в плані буквою Г, загальною площею 82 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] які належать [PERSON] У судовому засідання позивач та його представник поданий позов підтримали у повному обсязі та просили про його задоволення. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у запереченні, просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа у судове засідання не з'явилася, причину своєї неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши думку представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Так, в силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 11 червня 2008 року між позивачем [PERSON] та ВАТ «Укргазбанк», який в подальшому перейменовано в ПАТ «Укргазбанк» укладено кредитний договір №ЧОУ/21-ф/08/д від 2008 року (а.с. 17-23). Відповідно до п. 3.1.1.2 кредитного договору банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника [NUMBER] з 11 червня 2008 року і терміном погашення до 08 червня 2018 року включно кошти у сумі 20780,00 доларів США. Відповідно до п. 1.1 позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 13,8% річних, що нараховується на фактичний залишок заборгованості за кредитом, за фактичний період користування кредитними коштами. Крім того, у п. 3.3.3 кредитного договору зазначено, що позичальник зобов'язується щомісяця в термін з 1 по 10 число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредиту у складі щомісячного платежу, розмір якого становить 174 доларів США. У забезпечення виконання боргових зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між [PERSON] та банком укладено договір іпотеки №3416 від 11 червня 2008 року, відповідно до умов якого [PERSON] передав банку в іпотеку нерухоме майно - нежитлові приміщення, а саме будівлі технічних боксів позначені в плані літерою Г загальною площею 82 кв.м., які знаходяться у [ADDRESS]. Разом з тим, позивач вважає, що умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США є несправедливими, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України банк покладає виключно на позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг. Так, відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Разом з тим судом встановлено, що оспорюваний кредитний договір укладено за домовленістю сторін на добровільній основі з дотриманням положень ЦК України, з умовами якого позивач в повній мірі погодився при його укладанні, особисто підписавши кожну сторінку кредитного договору і на момент укладання даного кредитного договору не існувало жодних інших умов, які б примусили позивача підписати даний договір. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, відповідач виконав всі свої зобов'язання за умовами кредитного договору, своєчасно надавши та зарахувавши на поточний рахунок позивача кредит в сумі 20 780,00 доларів США, що підтверджується п. 1.1 кредитного договору від 11.06.2008 року. Крім того встановлено, що відповідач до укладання кредитного договору ознайомив позивача з умовами надання споживчого кредиту, про порядок його отримання, використання та обслуговування під його особисті підписи на спеціально оформленому бланку. Таким чином, суд вважає, що твердження позивача щодо невідповідності даного договору вимогам чинного законодавства та нав'язуванні йому невигідних умов є недоведеним у судовому засіданні й відповідно позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Крім того, як вбачається зі змісту оспорюваного кредитного договору, в ньому було чітко закріплено всі платежі, які повинен сплатити банку позичальник, і у позовній заяві позивач не вказує на жоден не передбачений договором платіж. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що умови спірного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення його становища як споживача кредитних послуг. Крім того, у судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки позивачем подано до суду позовну заяву 17.11.2016 року, в той час як строк позовної давності за позовними заявами щодо визнання недійсними договорів, які було укладено 11.06.2008 року, сплив ще 11.06.2011 року. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг строків позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом тільки 17.11.2018 року, тим самим пропустивши строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, а також те, що позивачем та його представником у судовому засіданні не надано доказів того, що строк позовної давності був пропущений з поважних причин, то суд вважає, що у даній цивільній справі також слід застосувати наслідки позовної давністі та також із чих підстав відмовити у задоволенні позову. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши та оцінивши наявні у справі докази, суд,

Outcome: dismissed