Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між ним та відповідачем договору позики від 21.02.2019 року він передав відповідачу у позику грошові кошти в сумі 27000,00 грн. строком до 21.08.2019 року. За умовами договору у разі прострочення повернення позики відповідач зобов`язався сплатити пеню в розмірі 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення повернення боргу, починаючи з першого дня і до моменту повернення коштів у повному обсязі. Проте відповідач повернув йому кошти частково в сумі 15000,00 грн., чим ухиляється від виконання зобов`язань. Тому позивач просить стягнути на свою користь із відповідача заборгованість за договором позики в сумі 45265,31 грн., з яких 12000,00 грн. - сума неповернутої позики, 30480,00 грн. - пеня за прострочення позики, 2367,12 грн. - відсотки за позикою, 250,19 грн. - три проценти річних за користування грошовими коштами, 168,00 грн. - інфляційні збитки. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи та вказав про підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило, відзиву на позов до суду не надав. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.02.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 27000,00 грн., які відповідач зобов`язався повернути позивачу в строк до 21.08.2019 року, підтвердженням чому є письмова розписка, копія якої міститься в матеріалах справи (а. с. 9). Як убачається із змісту розписки, відповідач зобов`язався у випадку неповернення коштів у вказаний строк сплатити пеню в розмірі 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення повернення боргу, починаючи з першого дня і до моменту повернення коштів у повному обсязі. Як зазначено в позовній заяві, на виконання умов договору відповідачем були повернуті частково грошові кошти в сумі 15000,00 грн., заборгувавши позивачу 12000,00 грн. Таким чином, умови договору позики щодо повернення грошових коштів відповідачем не виконано, оскільки до суду не надано доказів повернення позивачу в повному обсязі отриманої в позику суму грошових коштів за договором. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За наведених обставин, так як умови договору позики щодо повернення грошових коштів відповідачем до теперішнього часу повністю не виконано, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 12000,00 грн. суми неповернутої позики, 2367,12 грн. відсотків за позикою за період з 21.02.2019 року по 21.08.2019 року, 250,19 грн. трьох процентів річних за користування грошовими коштами за період з 22.08.2019 року по 01.05.2020 року, 168,00 грн. інфляційних збитків за період з 22.08.2019 року по 01.05.2020 року, з розрахунком яких суд погоджується (а. с. 10, 11), з огляду на те, що внаслідок неповернення частини грошових коштів, отриманих у позику, відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за вказаний період, тому на нього має бути покладена цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яка передбачена ст. 625 ЦК України у виді сплати трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань. Також при цьому є обґрунтованими вимоги щодо стягнення з відповідача на підставі ст. 1048 ЦК України процентів на рівні облікової ставки Національного банку України у зв`язку з тим, що розмір і порядок одержання процентів за користування коштами між сторонами договору не встановлено. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов`язання, санкція у вигляді пені спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Враховуючи зазначенні обставини, вочевидь не співмірність між передбаченою санкцією і порушенням зобов`язання, значний розмір пені в сумі 30480,00 грн., розрахованою згідно умов договору в розмірі 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення повернення боргу, починаючи з першого дня і до моменту повернення коштів у повному обсязі (а. с. 10, 11),

Outcome: partial