Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Соборної районної у місті Дніпрі ради, третя особа: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство № 37» Дніпровської міської ради про визнання членом сім'ї наймача, визнання права користування житловим приміщенням та визнання наймачем, переоформлення особового рахунку. В обґрунтування поданого позову позивач посилається на те, що з 1983 року він проживає за адресою: [ADDRESS], де головним квартиронаймачем є [PERSON], з якою позивач проживав як член сім'ї, вели спільне господарство, сплачували комунальні платежі, здійснювали поточний ремонт квартири. У 2013 році позивач був зареєстрований за указаною адресою за заявою [PERSON], яка починаючи з 2000 року мешкає і працює у м. Надим, Тюменської області, Російської Федерації. У зв'язку із цим [PERSON] нотаріально завірила заяву до КП «ЖЕП № 37» про переоформлення особового рахунку квартири саме на позивача. Згідно із відповіддю виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради переоформлення особового рахунку на квартиру можливе лише у разі надання документів, які підтверджують родинні зв'язки із головним квартиронаймачем. З урахуванням викладеного позивач просить суд визнати його членом сім'ї наймача квартири [ADDRESS] [PERSON]; визнати за ним право користування жилим приміщенням, що знаходиться за указаною адресою; визнати його наймачем квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], а також виконавчому комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради переоформити на [PERSON] особовий рахунок указаної квартири. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без фіксації технічними засобами, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Від представника відповідача також надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, просила ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] з 07 червня 2013 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.7), де головним квартиронаймачем є [PERSON], яка на даний час постійно проживає та працює у м. Надим, Тюменської області, Російська Федерація (а.с.11). Таким чином [PERSON] належить право користування указаною квартирою. Саме за заявою [PERSON] позивача було зареєстровано за указаною адресою, а також остання звернулася до КП «ЖЕП № 37» із заявою про переоформлення особового рахунку за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Позивач проживає у вказаній квартирі та сплачує за надані комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями, що містяться в матеріалах справи (а.с.14-16). Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - ЖЕО (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Предметом договору найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат (ст.63 ЖК УРСР). Згідно із ч. 1 ст. 106 ЖК УРСР повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Відповідно до п. 9 Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Також у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому». Реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін. Суд прийшов до висновку, що спірне житлове приміщення є постійним місцем проживання позивача, який вселився до квартири за адресою: [ADDRESS] за згодою головного квартиронаймача [PERSON], а також був у встановленому законом порядку зареєстрований там, виконує обов'язки наймача житлового приміщення, у тому числі сплачує квартирну плату та комунальні послуги, а тому позовні вимоги позивача про визнання його членом сім'ї наймача квартири [ADDRESS] [PERSON], про визнання за позивачем права користування указаною квартирою, визнання його наймачем квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] та переоформлення особового рахунку є такими, що підлягають задоволенню. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved