Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] (далі по тексту: [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту: [PERSON] , відповідач) про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] , виділивши йому в користування, ізольовану житлову кімнату площею 18,0 кв.м та лоджію біля вказаної кімнати, а в користування відповідача - житлові кімнати площами 11,8 кв.м. та 12,1 кв.м та лоджію біля останньої кімнати, в свою чергу коридор площею 5,6 кв.м, хол площею 12,3 м.кв., коридор площею 4,1 кв.м, кухню площею 8,0 кв.м., убиральню 1,3 кв.м та ванну кімнату площею 3,0 кв.м залишити у спільному користуванні. На обґрунтування позовну послався на наступні обставини. Він є власником Ѕ частини квартири та відповідач є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Маючи напружені стосунки з відповідачем, з моменту винесення рішення від 20.11.2014, він фактично зміг користуватись належним йому майном лише з серпня 2016 року, вселення до квартири відбувалось у присутності поліції. Згідно технічного паспорту на квартиру вона складається з 3-х житлових кімнат площами 11,8 м.кв., 12,1 м.кв. та 18,0 м.кв. На даний час, після його вселення до квартири, він фактично користуюсь лише найменшою кімнатою 11,8 м.кв., що не відповідає його частці в Ѕ частини квартири, яка належить йому на праві власності. Вказане порушує його права, як власника, оскільки позбавляє його права на користування та розпорядження його власністю. Відповідачу на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , в той час як для нього, квартира [ADDRESS] є єдиним житлом для проживання. Визначення вказаного порядку користування є цілком розумним та справедливим та не призведе до порушення прав, свобод чи інтересів ні відповідача, ні його. В свій час, він мав захворювання на туберкульоз, а тому з того часу він намагається притримуватись рекомендацій лікарів та постійно провітрювати приміщення, знаходитись на свіжому повітрі, маленька кімната без балкона, в якій він зараз проживаю, лише погіршує стан його здоров`я. Також, він має намір укласти договір з обслуговуючими організаціями, однак вказане вбачається за можливе лише після встановлення порядку користування квартирою. Спроби врегулювати спір у позасудовому порядку шляхом перемовин залишились невдалими (а.с. 1-58). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.08.2019 відкрито провадженні у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті (а.с. 62). 28.01.2020 [PERSON] направила на адресу суду відзив в якому просила задовольнити позов частково, шляхом виділення позивачу в користування кімнату 11,8 кв.м, а відповідачу в користування кімнату 12,1 кв.м, а кімнату 18 кв.м виділити у користування спільним дітям позивача і відповідача, інші об`єкти квартири (кухня, вбиральня тощо) залишити в спільному користуванні. Також у відзиві просила суд позбавити позивача батьківських прав. На обґрунтування відзиву, відповідач послалась на те, що жодним чином не порушує прав позивача щодо користування спільним майном, позивач користується окремою житловою кімнатою та нежитловою площею, а стан здоров`я позивача погіршуються через надмірне паління та вживання алкоголю. Визначений позивачем порядок користування квартирою порушить її право власності та право користування спільних дітей, які проживають в квартирі. Посилалась на порушення позивачем правил співжиття та завдання відповідачу тілесних ушкоджень, з приводу чого відповідачем неодноразово викликалась поліція. Визнала факт наявності у неї у власності іншого житла та зазначила що пропонувала позивачу здійснити обмін його частки в спірній квартири на її власну квартиру. Позивач в судове засідання не прибув, хоча про день, час та місце проведення засідання був повідомлений належним чином, проте подав заяву про здійснення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також не прибула, про день, час та місце його проведення була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила із заявами та клопотаннями до суду не зверталась. Суд розглянув справу за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалів, відповідно до ст. 223 ЦПК України, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності у розмірі по Ѕ частині позивачу [PERSON] та у розмірі по Ѕ частині відповідачу [PERSON] , що підтверджується рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 20.11.2014 у справі № 753/8313/14, яке набрало законної сили 12.03.2015 (а.с. 10-12) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.12.2018 (а.с.8). Загальна площа квартири - 81,2 кв.м, житлова - 41,9 кв.м (а.с.8, 14). Відповідно до технічного паспорта на квартиру вона розташована на 7 поверсі 15 поверхового будинку, та складається з 3 кімнат житловою площею 41.9 кв.м, у тому числі: 3 житлова кімната -18,0 кв.м, 8 житлова кімната -11,8 кв.м, 9 житлова кімната - 12,1 кв.м. Коридор - 5.6 кв.м, 2 хол - 12,3 кв.м, 4 коридор - 4,1 кв.м, 5 кухня - 8,0 кв.м, 6 убиральня -1,3 кв.м, 7 ванна - 3,0 кв.м, I лоджія - 3,6 кв.м, II балкон -1,4 кв.м. Загальна площа - 81,2 кв.м. [PERSON] користується житловою кімнатою площею 11,8 кв.м. З рішення суду, яке набрало законної сили судом встановлено, що сторони з 05.03. 1982 року по 05.03.2013 перебували у шлюбі, вони мають двох повнолітніх синів: [PERSON] , 1982 р.н та [PERSON] , 1994 р.н. (а.с. 10). В засіданні, 27.11.2019 [PERSON] повідомив суд про те, що в спірній квартирі зареєстрований він, відповідач, та два сина, але фактично проживають лише він та відповідач (а.с. 68). [PERSON] має на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] (а.с. 16). Твердження позивача про його стан здоров`я підтверджується медичними документами. (а.с. 26). Між сторонами виникала конфліктна ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільною квартирою між співвласниками. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Частиною 3 ст. 319 ЦК України передбачено, що усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. За таких обставин, враховуючи, розмір часток співвласників у власності, розмір житлової площі, яка припадає на кожного співвласника, стать співвласників квартири, їх стан здоров`я, встановлений порядок користування квартирою на даний момент, суд вважає можливим встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] : виділивши у користування [PERSON] ізольовану житлову кімнату площею 18,0 кв.м (за планом 3) та лоджію площею 3,6 кв.м (за планом I) та виділивши у користування [PERSON] ізольовану кімнатну площею 11,8 кв.м (за планом 8), ізольовану кімнату площею 12,1 кв.м (за планом 9) та балкон площею 1,14 кв.м (за планном II) та залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] приміщення: коридор - 5.6 кв.м (за планом 1), хол площею 12,3 кв.м (за планом 2), коридор площею 4,1 кв.м (за планом 4), кухня площею 8,0 кв.м (за планом 5), убиральня площею 1,3 кв.м (за планом 6), ванна площею 3,0 кв.м (за планом 7). Суд вважає, що саме такий варіант порядку користування квартирою найбільш буде враховувати частки сторін у власності на спірне житлове приміщення та інтереси членів сім`ї сторін які мають право користуватись житлом, що не в повній мірі враховано запропонованими обома сторонами варіантами. Прохання відповідача позбавити позивача батьківських прав, суд не приймає до уваги, оскільки батьківськи права не є предметом судового розгляду в даній цивільній справі. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладені вище обставини, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що доводи позову ґрунтуються на законі та матеріалах справи, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанціями (а.с.1,2), тому він підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Також позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., що підтверджені договором про надання правової допомоги № 20/18 від 30.11.2018, та актом прийому-передачі наданих послуг від 05.12.2019, звітом про надані послуги від 05.12.2018 та квитанцією № 59 від 03.12.2018, вказані документи визнаються судом пов`язаними з розглядом справи, обґрунтованими та пропорційними до предмета спору а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. (а.с.45-54)

Outcome: approved