Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

У листопаді 2012 р. Харківський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері,в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства у Харківській області звернувся до суду з вказаним позовом,в обгрунтування якого зазначив,що рішенням Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 23 грудня 2010 р. [PERSON] було передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,5262 га для ведення особистого селянського господарства. В подальшому,на підставі зазначенного рішення виготовлено державний акт на право власності на вказану земельну ділянку /кадастровий номер 6321655802:00:000:0213/. Проведеною перевіркою було встановлено,що зазначена вище земельна двлянка межує з водоймою та повністю знаходиться в межах прибережної захисної смуги. Видачею державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] порушено вимоги земельного,водного та цивільного законодавства. Виходячи з вищевикладеного прокурор просив визнати незаконним та скасувати рішення Ш сесії У1 скликання Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 23 грудня 2010 р.,яким [PERSON] передано у власність земельну ділянку,загальною площею 0,5262 га для ведення особистого селянського господарства; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку,виданий на ім я [PERSON],площею 0,5262 /кадастровий номер 6321655802:00:000:0213/,розташованої в с.Металівка,скасувавши запис про його державну реєстрацію за №-11069000248 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею,договорів оренди землі; повернути земельну ділянку у державну власність. У судовому засіданні прокурор позов підтримав та просив його задовольнити. [PERSON] у судове засідання повторно не з явилася,про причини неявки від неї не надійшло повідомлення,тому згідно ст.224 ЦПК України проводиться заочний розгляд справи,проти чого не заперечував позивач. Від державної інспекції сільського господарства у Харківській області та Управління Держкомзему у Вовчанському районі Харківської області надійшли клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Від представника Старосалтівської селищної рада надійшла заява,в якій вона заперечуює проти позовних вимог та просить суд розглядати справу у її відсутність. Вислухавши прокурора,вивчивши та дослідивши матеріали справи,суд вважає позов таким,що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного: У судовому засіданні було встановлено,що рішенням LХУ сесії У скликання Ради від 04 серпня 2010 . [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та складання документів,що посвідчують право власності на земельні ділянки для будівництва та обслкговування жилого будинку та господарських будівель і споруд у розмірі 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства у розмірі 0,5262 га в с.Металівка Вовчанського району Харківської області для подальшої передачі у власність у межах норм безоплатної приватизації із земель селищної ради. На підставі зазначеного рішення Ради від 04 серпня 2010 р. була виготовлена документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ та складання документів,що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] для ведення особистого сільського господарства,що безоплатно передається у власність та розташована в с.Металівка на території Ради. 07 вересня 2010 р. вказана технічна документація погоджена Деркомземом та Відділом містобудування та архітектури Вовчанської РДА Харківської області,що підтверджується висновками за №03-24/1573 та №01-28/18261. Рішенням Ш сесії У1 скликання Ради від 23 грудня 2010 р. технічну документацію затверджено та передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,5262 га,яка розташована в с.Металівка Вовчанського району Харківської області та ведення особистого сільського господарства. На підставі цього рішення Ради, [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку /кадастровий номер 6321655802:00:000:0213/. Представником ХРФ ДП «ЦДЗК» складено план меж земельних ділянок,згідно якого земельна ділянка /кадастровий номер 6321655802:00:000:0213/,яка перебуває у приватній власності [PERSON],знаходиться у межах стометрової прибережної захисної смуги вздовж водойми. Згідно зі ст.21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання /передачу/ земельних ділянок громадянам та юридичним особам,та угод щодо цих земельних ділянок. Статтею 58 Земельного кодексу України передбачено,що до земель водного фонду належать землі,зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів,річок та навколо водойм. Відповідно до ст.60 Земельного кодексу України вздовж річок,морів і навколо озер,водосховищ та інших водойм з метою офорони поверхневих водних об єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою,кадастрових планах земельних ділянок,а також у містобудівній документації. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель,крім земель морського транспорту. Згідно ч.ч.4 та 5 ст.87 Водного кодексу України зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами. Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України. За змістом ст.88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних Об ектів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок,морів і навколо озер,водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зог виділяються земельні ділянки пед прибережні захисні смуги.Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель,крім земель морського транспорту.Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей,визначених цим Кодексом. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної докментації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг /з установленою в них пляжною зоною/ розробялються в порядку,передбаченому законом. Як зазначено у ст.89 Водного кодексу України,прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності,у яких забороняється,у тому числі,будівництво будь-яких споруд /крім гідротехнічних та лінійних/, у тому числі баз відпочинку,дач,гаражів та стоянок автомобілів. Відповідно до п.1 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них,затвердженого постановою КМУ 08 травня 1996 р. за №486,цей порядок встановлює єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них. Пунктом 5 вказаного Порядку встановлено,що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації.Проекти цих зон розробляються на замовлення органів водного господарства та інших спеціально уповноваженихх органів,узгоджуються з органами Мінекоресурсів,Держводгоспу,Держкомзему,власниками землі,землекористувачами і затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади та виконавчими комітетами Рад. Так,згідно ч.1 ст.115 Земельного кодексу України,громадяни та юридичні особи набувають право власності на право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності За таких обставин, та враховуючи те,що спірна земельна ділянка,яка була надана [PERSON] знаходиться у зоні прибережної захисної смуги и може використовуватися лише для цілей,визначених цим Кодексом,суд приходить до висновку,що відповідачем Старосалтівською селищною радою Вовчанського району Харківської області були порушені вимоги ст.21 Земельного кодексу України,щодо порушення порядку виділення земельної ділянки та зміни цільового призначення земельної ділянки. Частинами першою,другою статті 116 Земельного кодексу України /у редакції,яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин/ установлено,що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень,визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюєтьмя шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом /частина перша статті 126 Земельного кодексу України в редакції,яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин/. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок,приймається на підставі технічних матеріалів та документів,що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни,зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизаціїї,подають клопотання до відповідної районної,Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної міської ради за місцемзнаходження земельної ділянки. У клопотання зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.До клопотання додаються графічні матеріали,на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки,погодження землекористувача /у разі вилучення земельної ділянки,що перебуває у користуванні інших осіб/. Данних про те,що відповідачем при передачі [PERSON] у власність земельної ділянки було враховано положення п.2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення /викупу/,надання земельних ділянок,затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.11.2004 р. №434 щодо застосування вимог ст.88 Водного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 р «Про затвердження порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарчої діяльності в них» судом не встановлено. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення,невизнання або оспорювання.Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України,які закріплюють обов язок держави забезпчувати захист: прав усіх суб єктів права власності і господарювання /ст.13/,захист прав і свобод людини і громадянина судом /частина перша статті 55/. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів,серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення,дій чи бездіяльності органу державної влади,органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування,їхніх посадових і службових осіб. Згідно із частиною третьою ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки,який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій,що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших,передбачених законом,способів. Відповідно до роз яснень Пленума Верховного Суду України в адзаці другому п.2 постанови від 16 квітня 2004 р.№7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» виходячи з положень статей 8,124 Конституції України, ст.26,30,87-90,97,100,102,118,123,128,143-146,149,151,153_158,161,210,212 Земельного кодексу України,глав 27,33,34 ЦК України,стьатті 15 ЦПК України,статті 12 Госпорадського процесуального кодексу України судам підвідомчі справи за заявами,зокрема з приводу володіння,користування,розпорядження земельними ділянками,що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже,державні акти на право власності на земельні ділянки є документами,що посвідчують право власності й видаються на праві відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах,пов язаних із правом власності на земельні ділянки,недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення,на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним,належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. В частині повернення земельної ділянки у державну власність,суд відмовляє у задоволенні позовних вимог,з тих підстав,що не може бути передана у державну власність,оскільки вона відноситься до земель територіальної громади Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області. На підставі викладеного та

Outcome: partial