Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 30000,00 грн. відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування позову послався на те, що з 17.11.1995 року по 16.07.2004 року працював на шахтах ДП «Львіввугілля» гірничим робітником. 03.02.2000 року з ним стався нещасний випадок, у звязку з чим травмувало праве око. 09.02.2004 року з ним вдруге стався нещасний випадок, в результаті якого отримав пошкодження правої ноги. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 002538 від 06.09.2007 року позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності, з яких: 35% - антракосилікоз, 15% - вегето-сенсор. поліневропатія, -% - труд. каліцтво. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-1 № 351228 від 09.09.2007 року позивачу встановлено безтерміново III групу інвалідності. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 020578 позивачу встановлено 65 % втрати профпрацездатності, з них: вперше 10% - травма правого ока, 35% - антракосилікоз, 15% - вегетосенсорна полінефропатія, 5% - травматичний деформуючий артроз суглобів правої ноги. Вказує, що йому завдано значної моральної шкоди, яка виражається у порушенні його морального та психологічного стану, відчуває постійний біль рук, ноги, втратив сон, апетит, задихається, має постійний кашель. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує, просить позов задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання двічі підряд не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Згідно з частиною 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач з 17.11.1995 року по 16.07.2004 року працював на шахтах ДП «Львіввугілля» гірничим робітником. Відповідно до акту № 17 від 24.02.2000 року про нещасний випадок позивач отримав травму правого ока. Згідно з актом № 5 від 13.02.2004 року про нещасний випадок на виробництві позивач отримав пошкодження правої ноги. У звязку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 002538 від 06.09.2007 року позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності, з яких: 35% - антракосилікоз, 15% - вегето-сенсор. поліневропатія, -% - труд. каліцтво. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-1 № 351228 від 09.09.2007 року позивачу встановлено безтерміново III групу інвалідності. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 020578 позивачу встановлено 65 % втрати профпрацездатності, з них: вперше 10% - травма правого ока, 35% - антракосилікоз, 15% - вегетосенсорна полінефропатія, 5% - травматичний деформуючий артроз суглобів правої ноги. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоровя тощо. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоровя при виконанні трудових обовязків, що потягло за собою професійні захворювання та трудові каліцтва, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоровя, тяжкість професійних захворювань та трудових каліцтв, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання, що становить 65%, з яких: вперше 10% - травма правого ока, 35% - антракосилікоз, 15% - вегетосенсорна полінефропатія, 5% - травматичний деформуючий артроз суглобів правої ноги. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 10 000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 30 000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial