Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

У листопаді 2013 року до суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» з вказаним позовом до [PERSON], просили позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 22 407 грн. 17 коп. та судові витрати, понесені позивачем. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду направив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове не з'явився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, письмово про причини неявки суд не повідомляв. У відповідності до положень ст. 224 Цивільно-процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне: 03.06.2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 03006104611, згідно якого Відповідач отримав кредит в сумі 42700,00 грн. з кінцевим терміном повернення 10.06.2013 року. Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на укладення 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» договору купівлі-продажу кредитного портфелю, отримав право грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення, зокрема, за кредитним договором № 03006104611. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якого настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Згідно до ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ТОВ «ПростоФінанси» було відступлено право грошової вимоги за Кредитним договором №03006104611 від 03.06.2008 року. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У порушення умов Кредитного договору, Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого, має прострочену заборгованість. Розрахунками, наданими позивачем, підтверджується наявність заборгованості відповідача перед банком станом на 10.10.2013 року, на суму 22407,17 грн., з яких: - 14 971,92 грн. - заборгованість за кредитом; - 3 292,18 грн. заборгованість по відсотках; - 854,00 грн. заборгованість по комісії; - 3 289,07 грн. - неустойка. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт невиконання [PERSON] свого зобов'язання, що випливає з кредитного договору, в зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за кредитом, простроченої заборгованості за відсотками, є законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: partial