Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

У липні 2015 року позивач [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON].) про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у червні 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 53 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути кошти у строк до 15.07.2013. Однак, по закінченню зазначеного у розписці строку [PERSON] не розрахувався з [PERSON] та продовжує ухилятися від свого обов'язку щодо повернення коштів. За таких обставин, позивач просить стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 53 000,00 доларів США та у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) 3% річних у розмірі 69 294 грн. 04 коп. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.07.2015 відкрито провадження у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.03.2017 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.01.2018 відновлено провадження у справі. У судовому засіданні 27.03.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав через канцелярію суду клопотання про оголошення перерви, зазначивши про те, що не може з'явитися у судове засідання за сімейними обставинами. Також, зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає їх незаконними та необґрунтованими. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про призначене судове засідання, не надав належних доказів про неможливість прибуття у судове засідання, та з урахуванням п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд постановив ухвалу про розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14.06.2013 позивачем було надано відповідачу грошові кошти в розмірі 53 000,00 доларів США, що підтверджується розпискою, підписаною відповідачем, згідно якої [PERSON] зобов'язався повернути кошти в розмірі 53 000,00 доларів США до 15.07.2013 (а.с. 7). Вірність долученої до матеріалів справи копії розписки засвідчено судом в судовому засіданні шляхом огляду та дослідження оригіналу розписки, наданої для огляду стороною позивача. Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, за якими відповідач набув безпідставно грошові кошти позивача, мав їх повернути, проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по поверненню коштів відповідач їх належним чином не виконав, у зв'язку з чим в останнього перед позивачем виникла прострочена заборгованість. Окрім того, судом враховується те, що у справі ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.03.2017 призначалася судова почеркознавча експертиза, провести яку не вдалося за можливе, оскільки, у розпорядження експерта було надано дуже обмежену кількість зразків почерку і підпису [PERSON] Відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Отже, оскільки, судова почеркознавча експертиза була призначена за клопотанням сторони відповідача, однак, відповідач ухилився від надання експерту необхідних документів для проведення експертизи, суд вважає за можливе визнати факт написання тексту розписки від 14.06.2013 та проставлення підпису на ній саме [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 1 233 799 грн. 44 коп., з яких: сума основного боргу - 1 164 505 грн. 40 коп.; 3% річних від простроченої суми у розмірі 69 294 грн. 04 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач зобов'язання за борговою розпискою від 14.06.2013 не виконав, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 654 грн. 00 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved