Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

У листопаді 2014 року ВАТ НАСК «Оранта» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що 07 квітня 2013 року по вул. Леніна в м. Полтава сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля під керуванням відповідача. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 28 травня 2013 року пошкодження автомобіля потерпілого відбулося з вини відповідача, який залишив місце пригоди. Зважаючи на те, що страхове відшкодування виплачено потерпілому, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позвоні вимоги визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін та, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 07 квітня 2013 року [PERSON], о 00 годин 10 хвилин, керуючи автомобілем марки «Опель Кадет», державний номерний знак [NUMBER], на вул. Леніна в м. Полтава скоїв наїзд на автомобіль марки «Део», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Як вбачається з постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 28 травня 2013 року, [PERSON] після дорожньо-транспортної пригоди залишив місце пригоди. Вказаною постановою суду [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративні правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цієї особою. Отже, саме в наслідок дій відповідача по справі [PERSON] автомобілю [PERSON] заподіяно механічні пошкодження та відповідач залишив місце дорожньо-транспортної пригоди і дані обставини не підлягають доказуванню під час розгляду цієї цивільної справи. Статті 3, 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачають, що на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована позивачем по справі, що підтверджується полісом № АВ/9226255 від 25 грудня 2012 року. У відповідності до положень ст. ст. 979, 980 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частина 22.1 ст. 22 вказаного вище Закону визначає, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю чи майну третьої особи. Аналогічна норма закріплена в п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, яка передбачає, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату. Отже, [PERSON] правомірно 08 квітня 2013 року звернувся до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригода, а 18 червня 2013 року - із заявою про настання страхового випадку по вказаному договору страхування, а позивач у відповідності до законодавства 19 червня 2013 року склав страховий акт. Згідно розрахунку страхового відшкодування від 19 червня 2013 року та дослідження № ВІ9446ВО-29.04/5 від 29 квітня 2013 року матеріальний збиток відповідно до умов страхування, завданий пошкодженням при ДТП складає 2844 грн. 68 коп. Позивач виплатив страхове відшкодування [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням № 32617 від 30 травня 2014 року та відомістю № 97 від 30 травня 2013 року. Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1. статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Зважаючи на те, що відповідач залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, тому суд приходить до висновку, що позивач правомірно звернувся до суду з даними позовними вимогами, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент скоєння ДПТ не була застрахована, тому з нього на користь позивача підлягає стягненню 57453 грн. 50 коп., а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved