Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

У листопаді 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому зазначала, що 14.09.02 року уклала з [PERSON] шлюб, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18 жовтня 2012 року. За час шлюбу сторонами було придбано торгівельний павільйон по [ADDRESS], загальною площею 24 кв. м, та автомобіль марки Great Wall Hover, державний номерний знак [NUMBER], які відповідач не бажає поділити у добровільному порядку. Остаточно просила визнати за [PERSON] право власності на вищевказаний торгівельний павільйон та автомобіль, та зобов'язати останнього сплатити на її користь компенсацію 1/2 вартості павільйону у сумі 41 360,00 грн. та 1/2 вартості транспортного засобу. У лютому 2013 року відповідач [PERSON] звернувся до суду зі зустрічною позовною заявою, у якій просив визнати за [PERSON] право власності на нежитлову будівлю - кіоск [ADDRESS], 3/2 на ринку Багатопрофільному ПФ «Торг сервіс», площею 7,5 кв. м, та майно, що знаходиться у її користуванні: металопластикові вікна, комплект «Еталон», культиватор бензиновий, телевізор Samsung, телевізор М/К, холодильник, плитку, бордюр, телевізор «Одеон» та товар за товарними накладними, загальною вартістю 51 168,16 грн. та зобов'язати [PERSON] сплатити [PERSON] 1/2 вартості вищевказаного кіоску №25 та 1/2 вартості майна, що перебуває в її користуванні. Також просив поділити між сторонами порівну борг за придбання автомобіля марки Great Wall Hover, державний номерний знак [NUMBER]. У заяві про збільшення позовних вимог, [PERSON], окрім вище переліченого, просив при вирішення питання щодо поділу спільної сумісної власності, відступити від засад рівності часток подружжя, визнавши за [PERSON] 52,00635% від усього майна подружжя, а за [PERSON] - 47,99365%. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 червня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на нежитлову спор - кіоск №25, загальною площею 7,5 кв. м, що знаходиться по [ADDRESS], 3/2 у м. Полтаві на ринку Багатопрофільному ПФ «Торгсервіс». Визнано за [PERSON] право власності на наступне майно: металопластикові вікна, куплені за договором № 1807 18.07.12, на суму 3 006 грн., комплект «Еталон», придбаний в магазині «Метро» 24.04.08 за чеком, на суму 549 грн., культиватор бензиновий, придбаний в магазині «Метро» 24.04.08 року за чеком на суму 1 669 грн., телевізор «Samsung», придбаний за квитанцією №0116540, на суму 529 грн., телевізор М/К, придбаний за товарним чеком № 1920 12.05.09 року, на суму 1 950 грн., холодильник, придбаний за товарним чеком 20.05.08 року, на суму 3 000 грн., плитка, придбана за накладною ВАТ «Керамік» 8.07.10 року, на суму 1 230 грн., бордюр, придбаний за накладною №310 від 5.07.10 року, на суму 768 грн., телевізор «Одеон», придбаний в магазині «Сітіком» 19.06.08 року, на суму 1 450 грн., товар за накладною № СП-0015068 - 132 грн., товар за замовленням № 1234 від 04.05.12 року - 432,50 грн., товар за накладною № 9-0004258 - 100 грн., товар за накладною № ПТЛ-02633 - 168 грн., товар за накладною № СМ-0012318 - 55 грн., товар за накладною № РН-0021364 - 1482 грн., товар за накладною № 6-0018148 - 617,50 грн., товар за накладною № 0017320 - 332 грн., товар за накладною № РН - 0012398 - 132,50 грн., товар за накладною від 4.05.12 - 436,73 грн., товар за накладною № 21217 П - 1037 грн.; товар за накладною № 6-0039345 - 363,75 грн., товар за накладною № 33-12/2010 - 210 грн.; товар за накладною № 33-12/2010 від 24.12.10 - 168,80 грн., товар за накладною № РН 0020929 - 642 грн., товар за накладною № АА-0017227 - 75,04 грн., товар за замовленням № 1348 - 723,50 грн., товар за накладною № 6-0040266 - 530 грн.,товар за накладною № РН-0011504 - 955 грн., товар за накладною № СП-0014057 - 813,50 грн.; товар за накладною № СП-0014056 - 198 грн., товар за накладною № СП-0014236 - 850,75 грн., товар за накладною № СП-0014235 - 543 грн., товар за накладною № СП-0014508 - 524 грн., товар за накладною № 6-0040644 - 518 грн., товар за накладною № ПРН2-00000030 - 360 грн., товар за накладною ЧПО 002948 - 120 грн., товар за накладною РН 0021623 - 423 грн., товар за замовленням № 1650 - 371 грн., товар за накладною 216304 - 347 грн., товар за чеком 120507/00075 - 378 грн., товар за накладною СМ 0014356 - 35 грн., товар за накладною № 6-0043354 - 1070,50 грн., товар за замовленням № 208 - 796,75 грн., товар за товарно-транспортною накладною № РН 0157112 - 135,45 грн., товар за накладною № РН 0027495 - 1258,50 грн., товар за накладною № 6-0050738 - 719,75 грн., товар за накладною № 286736 - 347,50 грн., товар за накладною № ПРН2-0000059 - 168 грн., товар за накладною № СП 0015661 - 596,50 грн., товар за чеком № 22249-П 1117,50 грн., товар за накладною № 222666 - 465,25 грн., товар за накладною 186797 - 356 грн., товар за накладною № РН 0022186 - 1225 грн., товар за накладною 384 - 480 грн., товар за накладною № 6808 - 126,25 грн., товар за накладною № 2413 - 714,20 грн., товар за накладною № 6-0041962 - 986,25 грн., товар за накладною № РН 0022643- 498 грн., товар за накладною № 3000 - 686 грн., товар за накладною від 8.05.12 - 589,90 грн., товар за накладною № 202617 - 509 грн.; товар за накладною № 6-0041221 - 309 грн., товар за накладною № 2324 - 215 грн., товар за накладною № АА-0019180 - 138 грн., товар за замовленням № 3138 - 570,60 грн.; товар за накладною № СМ 0012720 - 55 грн., товар за накладною № РН 0023163 - 675 грн., товар за чеком № 120812/00079 - 378 грн., товар за чеком № 22067-П - 1597 грн., товар за накладною № 0041709 - 561 грн., товар за накладною від 03.05.12 - 440,25 грн., товар за накладною № ЧІІО - 003092 - 195 грн., товар за накладною від 3.05.12 - 190,75 грн., товар за накладною № СП 0014981 - 344,40 грн., товар за накладною № ЧП 369436 - 277,35 грн., товар за накладною № АА 0020141 - 114 грн., товар за накладною - 29,04 грн., товар за накладною № 6-0018773 - 353 грн., товар за накладною № РН 0020339 - 1071 грн., товар за накладною № СП 0015151 - 960,40 грн., товар за накладною № 3501 - 315 грн., товар за накладною № РН 0023256 - 747 грн., товар за накладною № 234229 - 347,50 грн., товар за накладною № 9-0005296 - 213 грн. У решті позовних вимог [PERSON] відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено Визнано за [PERSON] право приватної власності на торговельний павільйон по [ADDRESS], загальною площею 24 кв. м, загальною площею 24 кв. м. Визнано за [PERSON] право приватної власності на автомобіль марки Great Wall Hover, 2006 року випуску, колір сірий, державний номерний знак [NUMBER]. Судові витрати по справі понесені сторонами віднесено на їх рахунок. В апеляційній скарзі порушено питання про зміну рішення у частині позовних вимог [PERSON], у задоволенні яких було відмовлено, з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального процесуального права й ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дійшов висновку, що остання підлягає задоволенню частково. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права Відповідно до ст. ст. 60, 69, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні приписи містяться у статтях 368 та 372 Цивільного кодексу України. Також ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Із справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] у період з 14.09.02 року по 18.10.12 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Сторонами не заперечується, що за час перебування у шлюбі [PERSON] було придбано автомобіля марки Great Wall Hover, 2006 року випуску, д.н.з. ВІ 12311 ВС. Також предметом поділу майна колишнє подружжя вважає торгівельний павільйон по [ADDRESS], загальною площею 24 кв. м, кіоск [ADDRESS], 3/2 на ринку Багатопрофільному ПФ «Торг сервіс», площею 7,5 кв. м, та майно: металопластикові вікна, комплект «Еталон», культиватор бензиновий, телевізор Samsung, телевізор М/К, холодильник, плитку, бордюр, телевізор «Одеон» та товар за товарними накладними, загальною вартістю 51 168,16 грн. Крім того, [PERSON] просив поділити між сторонами порівну борг за придбання автомобіля марки Great Wall Hover, державний номерний знак [NUMBER]. Задовольняючи часткового первісний позов та задовольняючи повністю зустрічний позов, місцевий суд виходив з того, що вище перелічене майно набувалось сторонами у шлюбі, тому є спільною сумісною власності. Між тим, із таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і нормам матеріального права. Із правової позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі №6-79цс13, вбачається, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна, тому суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набутті є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Майно фізичної особи - підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Жодною зі сторін не заперечується, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані фізичними особами-підприємцями з використанням для здійснення підприємницької діяльності торгівельний павільйон по [ADDRESS] та кіоску [ADDRESS], 3/2 на ринку Багатопрофільному ПФ «Торг сервіс». Окрім автомобіля, основні та оборотні фонди сторін, як суб'єктів підприємницької діяльності (торгові павільйони та товар за видатковими накладними) є особистою приватною власністю [PERSON] та [PERSON] Тому, у місцевого суду були відсутні правові підстави для поділу цього майна між сторонами, як об'єкту спільної сумісної власності подружжя. Державним виконавцем Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ на виконання ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 7 серпня 2014 року про забезпечення доказів у даній справі, здійснювався вихід за адресою: м. Полтава, вул. Геодезична, 72, проте рухомого майна, яке сторони просили поділити, виявлено не було, про що державним виконавцем складено відповідні акти (а.с. 49, 50, 51). За таких обставин, його наявнійсть не доведена та апеляційний суд не може вирішувати питання поділу. Також не відповідає вимогам процесуального права та фактичним обставинам справи висновок суду першої інстанції, що нежитлова споруда (кіоску) по [ADDRESS], 3/2 на ринку Багатопрофільному ПФ «Торг сервіс» є спільною сумісною власністю подружжя, з посиланням на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 2 жовтня 2013 року, оскільки зазначеним судовим рішенням вирішувався спір щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової споруди від 1.11.12 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], вимог щодо визнання права спільної сумісної власності не вирішувалося. Стосовно заявлених вимог обох позовів про поділ між сторонами автомобіля, апеляційний суд виходить з наступного. Для визначення фактичної вартості вказаного автомобіля, ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 25 червня 2013 року у справі призначалась судово-товарознавча експертиза, проведення якої було доручено ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи». Між тим, зазначена ухвала місцевого суду фактично залишилась невиконаною, оскільки замість висновку судової експертизи будо надано звіт №1028 від 23.07.13 року про незалежну оцінку майна, а особа, яка проводила оцінку - [PERSON], не має кваліфікацію судового експерта, тому останньому не може бути доручено проведення такої експертизи. Виходячи з цього, ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 7 серпня 2014 року було задоволено клопотання [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], про призначення судової товарознавчої експертизи на предмет визначення ринкової вартості придбаного сторонами автомобіля, проведення якої було доручено Полтавському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. [PERSON]. Відповідно до висновку №917 від 20.11.14 року судової автотоварознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля [NUMBER], 2006 року випуску, становить 154 187,30 грн. Саме з цієї оцінки вартості автомобіля слід виходити при вирішенні питання його поділу, проте, висновки місцевого суду щодо цієї позовної вимоги зроблені на підставі звіт №1028 від 23.07.13 року про незалежну оцінку майна, який не відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Автомобіль марки Great Wall Hover, д.н.з. [NUMBER], є неподільною рухомою річчю. Ураховуючи, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо визнання за однією зі сторін права власності на спірний автомобіль та виплатою іншою стороною грошової компенсації припинення частки у праві спільної власності та не вчинено дій щодо внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, апеляційний суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Із справи вбачається, що кредитний договір №PLIBAD40305245 від 22.04.09 року, який укладався між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», на придбання автомобіля [NUMBER], створив обов'язки щодо повернення кредиту і для [PERSON] У такому випадку, у [PERSON] існує обов'язок відшкодування половину вартості погашеного [PERSON] кредиту. У відповідності до положень ч. 1 ст. 3 ЦПК України та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. [PERSON] заявлено вимогу щодо поділу між сторонами боргових зобов'язань за вказаним кредитним договором У порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України, апеляційним судом роз'яснювалось представнику [PERSON] право подачі доказів на підтвердження залишку заборгованості за кредитним договором, проте надати будь-які банківські виписки по кредиту останній не вважав за можливе. З урахуванням викладеного, рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового по суті заявлених вимог.

Outcome: partial