Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 08.02.1998 року виконавчим комітетом Пилипо-Олександрівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області за актовим записом № 1. В обґрунтування позову зазначив, що 08.02.1998 року він уклав шлюб із відповідачем. Спільне життя не склалось через різні погляди на життя, у зв`язку з чим в сім`ї відбувались сварки та скандали. Сторони стали чужими один одному та з січня 2015 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, і їхній шлюб існує формально. Від шлюбу у сторін є повнолітня дочка [PERSON] , [INFO] ,тому [PERSON] , не вбачаючи підстав для збереження шлюбу, просив його розірвати. Ухвалою від 13.08.2020 року відкрито провадження у справі, та її розгляд призначений у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони. У судове засідання 07.09.2020 року учасники справи, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, не з`явились. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Позивач [PERSON] подав до суду письмову заяви, в якій підтримав заявлені вимоги, просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою належним чином про місце, дату та час розгляду справи, у визначений в ухвалі строк відзив суду не надала, у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, заяви про неможливість прибуття до суду чи відкладення розгляду справи не подавала, а тому відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного провадження на підставі письмових матеріалів справи без участі сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов належить задовольнити. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з приписами ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є добровільний сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 112 цього Кодексу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 08.02.1998 року у виконавчому комітеті Пилипо-Олександрівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області за актовим записом № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін є донька [PERSON] , [INFO] , яка на момент розгляду справи є повнолітньою (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 07.07.2020 року). Як випливає із змісту позовної заяви, сторони мають різні погляди на шлюб та сімейні обов`язки,протягом останніх п`яти років проживають окремо, спільного господарства вони не ведуть, подружніх відносин не підтримують, і їхній шлюб існує формально. Позивач примирення та відновлення спільного подружнього життя не бажає, будь-яких шансів для збереження сім`ї не вбачає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Проаналізувавши досліджені докази, суд доходить висновку, що на теперішній час шлюб між сторонами існує формально, оскільки позивач та відповідач не пов`язані спільним побутом, проживають порізно, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. При цьому суд враховує, що в силу приписів ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, та згідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України може призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Однак, беручи до уваги, що позивач наполягає на припиненні шлюбу, а відповідач у судове засідання не з`явилася, суд вважає за недоцільне відкладати розгляд справи та надавати подружжю строк для примирення.

Outcome: approved