Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що 27.02.2018 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] надано у борг 25 700 доларів США, які [PERSON] мав повернути [PERSON] до 31.05.2018 року. В подальшому, 24.07.2018 року між ним та [PERSON] укладено ще один договір позики, за умовами якого [PERSON] надано у борг 14 000 Євро, які [PERSON] мав повернути [PERSON] до 31.12.2018 року Оскільки [PERSON] ухиляється від повернення коштів, [PERSON] просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість у розмірі 1 109 504 грн. з яких 25 700 доларів США, що на момент подання позову за курсом НБУ становить 686 704 грн., та 14 000 Євро, що на момент подання позову за курсом НБУ становить 422 800 грн. У судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення повістки, тому відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 27.02.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у позивача в борг грошові кошти у розмірі 25 700 доларів США, які зобов`язувався повернути в строк до 31.05.2018 року, що підтверджується його розпискою від 27.02.2018 року (а.с. 8). Крім того, 24.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено ще один договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у позивача в борг грошові кошти у розмірі 14 000 Євро, які зобов`язувався повернути в строк до 31.12.2018 року, що підтверджується його розпискою відповідача від 24.07.2018 року (а.с. 9). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як роз`яснено у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи, що у судовому засіданні установлено те, що [PERSON] не виконав взяте на себе зобов`язання за укладеними із [PERSON] договорами позики та не повернув взяті у борг грошові кошти, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у національній валюті України за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення (станом на 21.08.2019 року відповідно до даних НБУ офіційний курс долара США становив 25 грн. 13 коп., Євро - 27 грн. 84 коп.), а тому загальна сума заборгованості за договором позики від 27.02.2018 року становить 645 841 грн. 00 коп. (25 700 доларів США х 25 грн. 13 коп.), за договором позики від 24.07.2018 року - 389 760 грн. 00 коп. (14 000 Євро х 27 грн. 84 коп.). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial