Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

У липні 2020 р. позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» та Одеської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта», в якому просив: стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрпошта», Одеської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь [PERSON] суму матеріальних збитків у розмірі 28,12 грн., що складається з суми плати за пересилання відправлення - 22,50 грн. та 25% вартості послуг - в розмірі 5,62 грн., моральну шкоду в сумі 25 000 грн. В обґрунтування свої позовних вимог зазначив, що 15.01.2020 р. між ним та Адвокатським бюро «ОЛЕГА СЕРГІЄНКА» був укладений договір б/н про надання правової допомоги в Одеському окружному адміністративному суді для оскарження накладеного дисциплінарного стягнення. 18.01.2020 р. з поштового відділення в м. Полтава на адресу Одеського окружного адміністративного суду було направлено поштове відправлення № 3600000667275, в якому містилась позовна заява про оскарження дисциплінарного стягнення, вартість послуг склала 22,50 грн. Згідно даних вказаних на сайті Укрпошти «сервіс пошуку поштових відправлень за номером», дане поштове відправлення з 21.01.2020 р. знаходилося в поштовому відділенні в м. Одеса «в точці видачі/доставки». Станом на 17.02.2020 р. дане відправлення вручене не було, перебуваючи в поштовому відділенні, відповідно до інформації з сайту Укрпошти від 17.02.2020 р. Згідно даних сайту відправлення було вручене тільки 01.03.2020 р. Позивач кілька разів звертався на гарячу лінію контактного центру «Укрпошти» з питанням про причини невручення поштового відправлення, але чіткої відповіді не отримав. Після спливу місячного строку після дати відправлення листа позивач вважав його втраченим з вини поштового оператора, а тому 27.02.2020 р., особисто подав до Одеського окружного адміністративного суду позовну заяву про оскарження дисциплінарного стягнення. 02.03.2020 р. ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Кравченко М.М. в справі № 420/1688/20 позовну заяву було залишено без руху, оскільки позивач пропустив строк звернення до суду з позовом та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви. 09.04.2020 р. ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Кравченко М.М. в справі № 420/1688/20 позовну заяву було повернуто, у зв`язку з необґрунтованістю причин пропуску строку звернення до суду. Листом від 27.04.2020 р. № 27-138/1 Одеської дирекції Акціонерного товариства «УКРПОШТА» визнано, що поштове відправлення № 3600000667275 з 21.01.2020 року і до 28.02.2020 року перебувало в ВПЗ № 62 Одеської дирекції ПАТ «Укрпошта» та вручене 02.03.2020 р. працівникові Одеського окружного адміністративного суд. Викладена обставина у листі не відповідає даним з сайту Укрпошти від 17.04.2020 р. де датою вручення вказано 01.03.2020 р. Суму матеріальних збитків позивач оцінює у 28,12 грн., що складається з суми плати за пересилання відправлення - 22,50 грн. та 25 відсотків вартості послуг - в розмірі 5,62 грн. Моральну шкоду завдану діями ПАТ «Укрпошта» позивач оцінює в розмірі 25 000 грн. У зв`язку з наявним дисциплінарним стягненням у вигляді суворої догани від 19.12.2019 р. під час розрахунку при звільненні позивача було позбавлено 20% розміру щомісячної грошової премії, що вплине на розрахунок розміру його пенсії, в результаті несвоєчасності надання послуг ПАТ «Укрпошта» він не зміг реалізувати своє законне право на судовий захист, позовну заяву йому було повернуто. В результаті цього позивачу було завдано моральних страждань, які проявилися в необхідності надання пояснень в колі сім`ї, щодо даного факту, сімейного конфлікту, психологічних переживань. Все це в сукупності зважаючи на те що позивач інвалід 2 групи довічно, потягло за собою порушення сну, підвищення артеріального тиску, головні болі та дратівливість, яка призвела до частих конфліктів в колі родичів та близьких. Позивачем вживалися заходи досудового врегулювання спору, ним було направлено лист на адресу Одеської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» з пропозицією відшкодувати йому вартість поштових послуг та штраф, проте відповіді не отримано. На підставі викладеного, позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.07.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у вказаній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.01.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. У своєму відзиві зазначив, що всупереч тверджень позивача, пропущений строк звернення до суду був не єдиною підставою залишення позову без руху відповідно до ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 р. Разом з цим в ухвалі від 09.04.2020 р. про повернення позовної заяви не зазначено, що позивачем усунені інші недоліки позовної заяви, визначені ухвалою від 02.03.2020 р., що є окремою підставою для повернення позову. Позивачем не оскаржена ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 09.04.2020 р. При цьому, позивач безпідставно намагається покласти відповідальність за неприйняття судом його позову на відповідачів. Позивачем не було надано доказів завдання йому відповідачами моральної шкоди, не було вказано, в чому саме полягають незаконні дії чи бездіяльність, не було доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і ймовірним протиправним діянням її заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Позивач взагалі не звертався до відповідача із заявою про розшук його листів, що свідчить про відсутність факту заподіяння йому будь-якої шкоди. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 18.01.2020 р. до Одеського окружного адміністративного суду було направлено поштове відправлення № 3600000667275, вартість за пересилання якого склала 22,50 грн., відповідно до фіскального чеку від 18.01.2020 р. Як вбачається з інформації сервісу «Відстеження», опублікованому на сайті «Укрпошти» поштове відправлення № 3600000667275 прийняте в м. Полтаві 18.01.2020 р., цього ж дня - надійшло на сортувальний центр м. Полтави, 19.01.2020 р. - надійшло на сортувальний центр м. Дніпро, 20.01.2020 р. - надійшло на сортувальний центр м. Одеса, 21.01.2020 р. - відправлено до точки видачі/доставки м. Одеса, 28.02.2020 р. - відправлення перенаправлено до іншого відділення, 29.02.2020 р. - надійшло на сортувальний центр м. Одеса, 01.03.2020 р. - відправлено до точки видачі/доставки м. Одеса, 01.03.2020 р. - відправлення вручено особисто. З листа директора Одеської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» Дрозд С.Я. вбачається, що через велике навантаження працівників ВПЗ № 62 лист № 3600000667275 досланий 28.02.2020 р. до дільниці кур`єрської доставки, згідно обслуговуванню та 02.03.2020 р. вручений працівнику канцелярії Одеського окружного адміністративного суду. Позивачем долучені до матеріалів справи роздруківки з сайту «Єдиний державний реєстр судових рішень», однак з даних роздруківок неможливо встановити осіб. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ). Згідно зі ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», під дію якого підпадають правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачами, продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. ПАТ «Укрпошта», як український національний поштовий оператор здійснює свою діяльність відповідно до національного законодавства України та Всесвітньої поштової конвенції, яка ратифікована Україною. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про поштовий зв`язок», всі оператори незалежно від їх організаційно-правової форми користуються рівними правами і виконують однакові обов`язки відповідно до законодавства України, крім виключних прав і обов`язків національного оператора, визначених цим Законом. Оператори забезпечують доступ користувачів до інформації про тарифи, правила надання послуг поштового зв`язку, строки пересилання поштових відправлень, режими роботи об`єктів поштового зв`язку, заборонені до пересилання предмети, відповідальність операторів перед користувачами тощо. Згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, які затвердженні Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270 (надалі - Правила), правила визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними (п. 1). Оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів (п. 8). Відповідно до п. 12 Правил поштові відправлення, поштові перекази поділяються на внутрішні (пересилаються в межах України) та міжнародні (пересилаються за межі України, надходять до України, переміщуються через територію України транзитом). Згідно з п. 16 Правил поштові відправлення пересилаються наземним, водним або повітряним видом транспорту чи комбіновано. Відповідно до п. 125 Правил надання послуг поштового зв`язку у разі встановлення перевіркою факту невиконання чи неналежного виконання оператором поштового зв`язку обов`язків з надання послуг поштового зв`язку щодо пересилання реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу відправникові/адресату не пізніше десяти днів з дня встановлення перевіркою такого факту в об`єкті поштового зв`язку за місцем приймання або вручення поштового відправлення, прийняття поштового переказу або виплати коштів за ним виплачується відшкодування у розмірі, визначеному законом. Як передбачено п. 129 Правил, оператор поштового зв`язку за невиконання чи неналежне виконання послуг поштового відправлення несе відповідальність перед користувачами послуг поштового зв`язку згідно із законом. В свою чергу, згідно ст. 18 Закону України «Про поштовий зв`язок» за порушення законодавства у сфері надання послуг поштового зв`язку оператори несуть відповідальність згідно із законами України. Вартість попередньо оплачених користувачем послуг, що фактично не були йому надані, відшкодовується користувачеві у повному обсязі на підставі квитанції чи іншого документа про оплату цих послуг. У разі незгоди користувача з визначеним цією статтею розміром відшкодування питання про відшкодування завданих йому фактичних збитків, моральної шкоди, втраченої вигоди через неналежне виконання операторами своїх зобов`язань, а також інші спори між користувачами та операторами розглядаються у судовому порядку. За невиконання чи неналежне виконання послуг з пересилання внутрішніх поштових відправлень, доручень користувачів щодо поштових переказів оператори несуть таку матеріальну відповідальність перед користувачами: за повну втрату (пошкодження) вкладення посилки з оголошеною цінністю, листа або бандеролі з оголошеною цінністю - відшкодування в розмірі суми оголошеної цінності поштового відправлення, вартості послуг поштового зв`язку та штраф у розмірі 25 відсотків вартості цих послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлене договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, позивачем не надано жодних належних та допустимих доків того, що він звертався до відповідачів зі скаргами щодо неналежного виконання свої обов`язків. Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст. 22 «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин. З вищенаведеного слідує, що для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, при цьому, в силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, вона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Однак, позивачем не надано суду жодного доказу спричинення йому моральної шкоди внаслідок не доставки адресату відправленої поштової посилки, не зазначено та не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням будь-яких негативних наслідків внаслідок таких дій для позивача, в тому числі у вигляді моральної шкоди. Також позивач не довів, які саме душевні страждання він зазнав і в чому вони проявились.

Outcome: dismissed