Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради, [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання права власності у порядку приватизації та визнання права власності у порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, в тому числі на частку квартири [ADDRESS] . Спадкоємцями після його смерті є вона та їхня донька - [PERSON] . Дана квартира з 1993 року належала на праві спільної власності в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого Управлінням Чорноморського морського пароплавства, позивачу, її померлому чоловіку [PERSON] та їхній доньці - [PERSON] .. За зверненням позивача 08 липня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Різой Н. В. була заведена спадкова справа № 15/2020 до майна [PERSON] , [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] на її користь, тому позивач указує, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті її чоловіка. Після смерті [PERSON] позивач дізналася, що оригінал свідоцтва про право власності на квартиру втрачений і у неї наявна лише його копія, проте наявні оригінали ордеру № 272 серії КР від 21 червня 1990 року та розпорядження органу приватизації № [NUMBER] від 27 липня 1993 року. Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Різой Н. В. від 01 жовтня 2020 року за вих. 188/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину указаної квартири у порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру. Зазначає, що отримати дублікат свідоцтва про право власності неможливо, оскільки орган, який видав свідоцтво про право власності - Управління Чорноморського морського пароплавства, ліквідовано. В архівах будь-яких дублікатів не залишилося, про що свідчить відповідь державної судноплавної компанії «ЧМП» та відповідь Державного архіву Одеської області. Проте вказує, що відповіддю КП «БТІ» ОМР від 09 липня 2020 року підтверджено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На підставі викладеного вказала, що за наведених обставин існують перешкоди як у оформленні спадкових прав після смерті її чоловіка, так і її законних прав як співвласниці квартири. Окрім того зазначила, що у свідоцтві про право власності на житло наявні розбіжності в написанні її з чоловіком прізвищ, оскільки при видачі свідоцтва про право власності на квартиру прізвища позивача та її чоловіка були зазначені як « [PERSON] » та « [PERSON] », що відповідало їхнім паспортам, існуючим на момент видачі свідоцтва у 1993 році, однак у 2000 році їм були видані нові паспорти, в яких їхні прізвища були зазначені « [PERSON] » і « [PERSON] » із зазначенням літери «и» замість «і», що зумовлено різним перекладом прізвищ з російської на українську мови. Указує, що наявність такої невідповідності у написанні прізвищ не дає змоги оформити спадщину за законом, а також відновити оригінал правовстановлюючого документа, у зв`язку з чим просить суд встановити юридичний факт належності [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 27.07.1993 року, виданого Управлінням Чорноморського морського пароплавства. Окрім того, з посиланням на ст. 392 ЦК України, у зв`язку із втратою документа, який засвідчує право власності на житло, [PERSON] просить визнати за нею право власності на 1/3 квартири [ADDRESS] в порядку приватизації, а також визнати за нею право власності на 1/3 квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 червня 2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, призначено підготовче засідання. У липні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , Одеської міської ради про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON] .. [INFO] її батько [PERSON] помер. Зазначає, що після смерті її батька вона дізналася, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності їй, [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 27.07.1993, виданим Управлінням Чорноморського морського пароплавства. Указує, що під час оформлення спадщини їй стало відомо, що оригінал свідоцтва про право власності на квартиру втрачений і наявна лише його копія, проте наявні оригінали ордеру № 272 серії КР від 21 червня 1990 року та розпорядження органу приватизації № [NUMBER] від 27 липня 1993 року. Отримати дублікат свідоцтва про право власності неможливо, оскільки Управління Чорноморського морського пароплавства - орган, який видав свідоцтво про право власності, ліквідовано. В архівах жодних дублікатів не залишилося, про що свідчить відповідь державної судноплавної компанії «ЧМП» та відповідь Державного Архіву Одеської області. Зазначила, що за наведених обставин існують перешкоди у здійсненні її законних прав як співвласниці квартири, у зв`язку з чим, з підстав, передбачених ст. 392 ЦК України, просила визнати за нею право власності на 1/3 квартири [ADDRESS] у порядку приватизації. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 липня 2021 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , Одеської міської ради про визнання права власності прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до Одеської міської ради, [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання права власності у порядку приватизації та визнання права власності у порядку спадкування за законом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 липня 2021 року витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Різой Н. В. належним чином засвідчену копію спадкової справи № 15/2020, заведену після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги за власним позовом підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити, проти задоволення вимог зустрічної позовної заяви не заперечувала. [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення вимог первісної позовної заяви не заперечувала, позовні вимоги за своїм позовом підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. Представник Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 25 жовтня 1985 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, актовий запис № 1203, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 25 жовтня 1985 року. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 серпня 2020 року, виданим повторно, [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками у свідоцтві значаться [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 10 жовтня 2009 року серії [NUMBER] , виданого Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 10 жовтня 2009 року, [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 27 липня 1993 року № [NUMBER] , виданого Управлінням Чорноморського морського пароплавства на підставі розпорядження органу приватизації № [NUMBER] від 27.07.1993, квартира [ADDRESS] на праві спільної власності в рівних частках належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Право власності на квартиру за вказаними особами зареєстровано в Одеському бюро технічної інвентаризації, про що у реєстраційній книзі 36 пр на сторінці 168 зроблено запис від 06.09.1993 № 307. [INFO] у м. Одесі помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 17 лютого 2020 року, актовий запис № 1776. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на частку квартири [ADDRESS] . 08 липня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рвзой Н. В. заведено спадкову справу № 15/2020 до майна [PERSON] , померлого [INFO] . 08.07.2020 [PERSON] до приватного нотаріуса подано заяву № 29 про відмову від прийняття спадщини, відповідно до якої остання відмовилася від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь дружини померлого - [PERSON] . Згідно з відповіддю КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 09.07.2020 № 336-07/996-65 станом на 31.12.2012 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в рівних частках за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням Чорноморського морського пароплавства 27.07.1993 № [NUMBER] (дата реєстрації 06.09.1993, в книзі 36 пр. стор. 168, р. № 307). Згідно з листом Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» від 20.07.2020 № 289/кс-449 житловий фонд ДСК «ЧМП» було передано територіальній громаді м. Одеси разом з усією документацією. Відповідно до листа Державного архіву Одеської області Одеської обласної державної адміністрації від 22.07.2020 № 1977/05-20, документи Чорноморського морського пароплавства за період з 1982 року по теперішній час до Державного архіву Одеської області на зберігання не надходили, у зв`язку з чим не є можливим надати архівну копію свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 27 липня 1993 року на квартиру [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Різой Н. В. від 01 жовтня 2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/3 частку квартири під [ADDRESS] у будинку під [ADDRESS] з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з неподанням документів для вчинення нотаріальної дії, а самеоригіналу правовстановлюючого документу на квартиру (свідоцтва про право власності на квартиру). Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України). Звертаючись до суду, [PERSON] просить встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , свідоцтва про право власності від 27.07.1993 № [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] , яке видане Управлінням Чорноморського морського пароплавства. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням наведеного, суд зазначає, що встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19. Тому, позовна вимога [PERSON] про встановлення факту належності [PERSON] , який помер [INFO] , правовстановлюючого документа, задоволенню не підлягає. Крім того, як зазначено позивачем, оригінал правовстановлюючого документа втрачено, а встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі, оригінал якого втрачено, чинним законодавством не передбачено. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. У статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] як дружина є спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Донька померлого - [PERSON] , як спадкоємиця першої черги, відмовилася від прийняття спадщини після смерті свого батька на користь своєї матері - [PERSON] . Судом установлено та не заперечувалося відповідачами, що за життя [PERSON] на праві спільної власності належала 1/3 частка квартири під [ADDRESS] , однак правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на житло від 27 липня 1993 року № [NUMBER] , видане Управлінням Чорноморського морського пароплавства, втрачено. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Оскільки оригінал правовстановлюючого документа на житло втрачено, отримати його дублікат позивач не має можливості, ураховуючи право позивача [PERSON] на отримання у власність спадкового майна після померлого [PERSON] , суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту (визнання в судовому порядку права власності в порядку спадкування) узгоджується з положеннями статті 392 ЦК України, та позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога [PERSON] про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на житло, оскільки чинним законодавством не передбачено встановлення факту належності особі правовстановлюючого документа, оригінал якого втрачено. Належним способом захисту в даному випадку буде вимога про визнання права власності на майно. Отже, що стосується вимоги позивача [PERSON] про визнання права власності на частку квартири в порядку приватизації, суд вважає, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 27 липня 1993 року № [NUMBER] , виданого Управлінням Чорноморського морського пароплавства на підставі розпорядження органу приватизації № [NUMBER] від 27.07.1993, оригінал якого було досліджено судом у судовому засіданні, квартира [ADDRESS] на праві спільної власності в рівних частках належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно з листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 09.07.2020 № 336-07/996-65 станом на 31.12.2012 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в рівних частках за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням Чорноморського морського пароплавства 27.07.1993 № [NUMBER] (дата реєстрації 06.09.1993, в книзі 36 пр. стор. 168, р. № 307). За правилами статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом також у разі втрати документа, який засвідчує це право. За наведених обставин суд дійшов висновку, що позивач набула право власності на 1/3 частку квартири в порядку приватизації, оригінал правовстановлюючого документа втрачено, отримати його дублікат позивач не має можливості, арозбіжності в написанні прізвища позивача зумовлені перекладом її прізвища з російської на українську мови, тому вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню. Також підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом, оскільки як установлено судом, [PERSON] набула право власності на частку квартири в установленому законом порядку, однак оригінал правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого Управлінням Чорноморського морського пароплавства 27.07.1993втрачений, отримати його дублікат неможливо, тому наявні підстави для визнання за нею в судовому порядку права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в порядку приватизації. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом підлягають задоволенню частково, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: partial