Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

у липні 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним вище позовом та просить визнати недійсним договір купівлі - продажу від 19.11.2014 року кімнати [NUMBER] у гуртожитку (41/5000 частин) за адресою: [ADDRESS] укладеного між Публічним акціонерним товариством «Полтаваагротранс» та [PERSON], який посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського округу Гофман Е.Л.; скасувати державну реєстрацію про право власності на кімнату [NUMBER] у гуртожитку (41/5000 частин), розташованого за адресою: [ADDRESS] за [PERSON]; зобов'язати приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л. внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по скасуванню державної реєстрації про право власності на кімнату [NUMBER] у гуртожитку (41/5000 частин), розташованого за адресою: [ADDRESS] за [PERSON]. Позов позивачем мотивований тим, що із 03.04.1990 року вона із своїм сином [PERSON] проживає та зареєстрована у кімнаті [NUMBER] гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. 19.11.2014 року [PERSON] як покупець та ПАТ «Полтаваагротранс» як продавець уклали договір купівлі - продажу, згідно якого покупець купила кімнату [NUMBER] за вказаною вище адресою. Даний договір вважає таким, що порушує її конституційне право на житло, оскільки після придбання даного гуртожитку ВАТ «Полтаваагротранс» у порядку приватизації, він із комунальної власності перейшов до приватної. З цих підстав Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» поширює свою дію на відносини мешканців цього гуртожитку, оскільки гуртожиток перебував у віданні та власності Фонду комунального майна. Даним Законом накладено мораторій на будь - яке відчудження гуртожитків, а тому вказаний вище договір купівлі - продажу суперечить вимогам діючого законодавства та з цих підстав є недійсним. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] та представник Публічного акціонерного товариства «Полтаваагротранс» Черненко Л.В. у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, оскільки дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав гуртожитків» не розповсюджує свою дію на гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] у м.Полтава, оскільки він перебуває у приватній власності ВАТ «Полтаваагротранс». Оспорюваний договір купівлі - продажу повністю відповідає вимогам закону та відсутні будь - які підстави для визнання його недійсним. Відповідач приватний нотаріус Полтавського міського округу Гофман Е.Л. у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила суд проводити судовий розгляд без її участі, вважала себе неналежним відповідачем у справі, оскільки нотаріус не стає безпосереднім учасником матеріальних правовідносин, факт виникнення, зміни та припинення яких вони посвідчували. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Його представник [PERSON] просив задовольнити позов з підстав, викладених у ньому. Третя особа: представник Полтавської міської ради Чухліб Г.О. заперечив проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне: 29.06.1994 року між Фондом комунального майна (Продавець) та Відкритим акціонерним товариством «Полтаваагротранс» (Покупець) укладено договір купівлі - продажу державного майна, а саме продавець продав, а покупець купив державне майно цілісного майнового комплексу Полтавського обласного орендного автотранспортного підприємства «Полтаваагпромтранс», зокрема гуртожитку № 1, розташованого за адресою: [ADDRESS] Постановою Господарського суду Полтавської області від 10.01.2006 року зобов'язано Регіональне відділення Фонду державного майна України у Полтавській області включити у перелік майна, що в процесі приватизації було передано у власність ВАТ «Полтаваагротранс», майно - два гуртожитки, розташовані по [ADDRESS] в м.Полтава, яке на законних підставах було передане ВАТ «Полтаваагротранс» у процесі приватизації. (а.с.170-171). 19.11.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Полтаваагротранс» (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено договір купівлі - продажу, згідно якого продавець передав, а покупець прийняла у власність наступне майно: 41/5000 частку у праві власності на будівлю гуртожитку літ. «А-9», що знаходиться у [ADDRESS] загальною площею 4106,4 кв.м. За заявою продавця та згодою співвласників у володіння та користування покупця переходить на 3- му поверсі кімната [NUMBER], яка складається з коридору (1) пл. 2.0 кв.м., кімнати (3) пл. 16.7 кв.м., кімнати (4) пл.11.3 кв.м., умивальника (6) пл.. 2.3 кв.м., вбиральні (7) пл. 0.8 кв.м., душової (8) пл. 0.8 кв.м., загальною площею 33.9 кв.м. Зазначена 41/5000 частка у праві власності на будівлю гуртожитку, що відчуджується належить Продавцю, Публічному акціонерному товариству «Полтаваагротранс», на праві приватної власності на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтава від 08.08.2014 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.09.2014 року № [NUMBER] право власності продавця зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.09.2014 року, номер запису: [NUMBER], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: [NUMBER]. Відповідно до п.5 даного договору при вчиненні продажу даної кімнати покупцю відомо, що у відчужуваній кімнаті є зареєстровані особи. (а.с.69). Сторонами не заперечується, що із 03.04.1990 року позивач [PERSON] та її син [PERSON] із 11.09.1997 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19.06.1992 року «Про приватизацію державного житлового фонду». Законом України від 04.09.2008 року «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» внесено зміни до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та дозволено приватизувати житло в гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад. Законом України від 08.09.2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» уточнено порядок передання гуртожитків у комунальну власність з метою наступної приватизації житлових приміщень законними мешканцями гуртожитків. Згідно із преамбулою до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей. За змістом статті 1 даного Закону сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, крім гуртожитків товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації). Таким чином, суд приходить до висновку, що дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» поширюється на правовідносини позивача [PERSON] та відповідача, оскільки гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] передано ВАТ «Полтаваагротранс» в процесі приватизації. Пунктом 3 Прикінцевих положень розділу VІІ Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» зазначено, що з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх виселення із займаних жилих приміщень, недопущення відчуження гуртожитків, які будувалися за державні кошти, установити мораторій на відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад) гуртожитків, які перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форм власності, або увійшли до статутних фондів акціонерних чи колективних підприємств, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, протягом строку реалізації державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад, але не менше одинадцяти років з дня опублікування цього Закону. Цей мораторій діє на відчуження у будь-який спосіб зазначених гуртожитків як цілісних майнових комплексів або їх окремих будівель, споруд, жилих та нежилих приміщень та іншого майна на користь фізичних чи юридичних осіб. У судовому засіданні встановлено, що із 03.04.1990 року позивач [PERSON] та її син [PERSON] із 11.09.1997 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та постійно проживали у кімнаті [NUMBER] гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Підставою їх постійного проживання та реєстрації у кімнаті №3 вказаного гуртожитку був ордер. Іншого житла позивач не має. Окрім цього, на а.с. 183 наявний лист № 71 від 15.05.2014 ПАТ «Полтаваагротранс», відповідно до якого останні пропонували [PERSON] придбати у гуртожитку по [ADDRESS] кімнату [NUMBER], яку вона винаймала на той час, оскільки із 15.06.2014 року вона виставлена на продаж. На бланку ПАТ «Полтаваагротранс» зазначено адресу даної юридичної особи як м.Полтава, вул. Садовського, 14. Таким чином, суд вважає, що даним листом відповідач підтвердив факт фактичного проживання у спірній кімнаті позивача [PERSON] більше п'яти років. Листом від 03.07.2015 року [PERSON] звернулася до директора ПАТ «Полтаваагротранс» з проханням розглянути питання про приватизацію нею житла за адресою: [ADDRESS], в якому вона проживає із 1990 року. 09.07.2015 року даний лист повернуто відправнику [PERSON] з причин відсутності одержувача за вказаною адресою, а саме: [ADDRESS] (дані поштового відправлення на а.с.187). З урахуванням викладено, судом встановлено, що позивач [PERSON] не має власного житла, більше пяти років на законних підставах зареєстрована за місцем проживання у зазначеному гуртожитку та фактично проживає у ньому, гуртожиток був включений до статутного капіталу відповідача як товариства, створеного у процесі приватизації (корпоратизації). Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа. яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно частини 1 статті 215 ЦЦК України підставою недійсності правочину є недодержання і момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. ( ст.655 ЦК України). Таким чином, згідно оспорюваного договору купівлі - продажу від 19.11.2014 року [PERSON] прийняла у власність наступне майно: 41/5000 частку у праві власності на будівлю гуртожитку літ. «А-9», що знаходиться у [ADDRESS], загальною площею 4106,4 кв.м. Натомість, відповідно до умов цього договору, за заявою продавця та згодою співвласників лише у володіння та користування покупця переходить на 3 - му поверсі кімната [NUMBER], яка складається з коридору (1) пл. 2.0 кв.м., кімнати (3) пл. 16.7 кв.м., кімнати (4) пл.11.3 кв.м., умивальника (6) пл.. 2.3 кв.м., вбиральні (7) пл. 0.8 кв.м., душової (8) пл. 0.8 кв.м., загальною площею 33.9 кв.м. Зазначена 41/5000 частка у праві власності на будівлю гуртожитку, що відчуджується належить Продавцю, Публічному акціонерному товариству «Полтаваагротранс» на праві приватної власності на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 08.08.2014 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.09.2014 року № [NUMBER] право власності продавця зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.09.2014 року, номер запису: [NUMBER], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: [NUMBER]. Таким чином, згідно даного договору [PERSON] купила 41/5000 частку у праві власності на будівлю гуртожитку літ. «А-9», що знаходиться у [ADDRESS], загальною площею 4106,4 кв.м., в той час як за заявою продавця та згодою співвласників лише у володіння та користування покупця їй передано на 3- му поверсі кімнату [NUMBER]. Окрім цього, із матеріалів справи вбачається, що на час укладення спірного договору купівлі - продажу від 19.11.2014 року, з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення виселення в подальшому їх із займаних жилих приміщень, недопущення відчудження гуртожитків, які будувалися за державні кошти, на законодавчому рівні встановлено мораторій на відчудження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних рад) гуртожитків, встановлений не менше, ніж на одинадцять років, який діє і по теперішній час. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. За результатами розгляду даної справи суд приходить до висновку, що внаслідок укладення договору купівлі - продажу від 41/5000 частку у праві власності на будівлю гуртожитку літ. «А-9», що знаходиться у [ADDRESS], загальною площею 4106,4 кв.м. між ПАТ «Полтаваагротранс» та [PERSON] було порушено права та законні інтереси позивача щодо проживання та користуванні неї кімнатою [NUMBER] у гуртожитку, що знаходиться у [ADDRESS]. На а.с. 100 наявна вимога [PERSON], яка адресована [PERSON] та її сину [PERSON] від 23.10.2015 року звільнити вказану вище кімнату. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір купівлі - продажу від 19.11.2014 року суперечить вимогам цивільного законодавства, зокрема Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а тому позовна вимога в частині визнання недійсним договору купівлі - продажу від 19.11.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Полтаваагротранс» та [PERSON], який посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського округу Гофман Е.Л. підлягає до задоволення. Вирішення питання про скасування державної реєстрації прав здійснюється на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» . За змістом статті 2 даного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно полягає у офіційному визнанні і підтвердженні державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ для обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. Позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації про право власності на кімнату [NUMBER] у гуртожитку (41/5000 частин), розташованого за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], зобов'язання приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л. внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по скасуванню державної реєстрації про право власності на кімнату [NUMBER] у гуртожитку (41/5000 частин), розташованого за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] є похідними від позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі - продажу, а тому визнання у судовому порядку оспорюваного договору недійсним має наслідком внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та анулювання відповідного запису. Таким чином, діючим законодавством зобов'язання щодо скасування державної реєстрації про право власності на нерухоме майно покладено на відповідні органи. Позивач з вимогою до уповноважених органів на скасування державної реєстрації, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не зверталася та відмову у вчиненні таких дій не отримувала, суд не може перебирати на себе повноваження інших органів. Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, оскільки позов задоволено частково, із відповідачів [PERSON] та Публічного акціонерного товариства «Полтаваагротранс» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп. з кожного.

Outcome: partial