overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

У липні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача на її користь починаючи з 01 березня 2015 р. аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення їх донькою [PERSON], [INFO], трьох років., оскільки вона не працює у звязку із доглядом за дитиною, а відповідач з березня 2015 р. матеріальної допомоги не надає. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, погодилася на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2014 р., мають доньку, [PERSON], [INFO], яка проживає із матірю та перебуває на її утриманні. Шлюб розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2015 р. у цивільній справі №2/489/2130/15, [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище Рущенкова, рішення на час розгляд цієї справи законної сили не набрало. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2015 р. у справі №2/489/2132/15 стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] аліменти щомісячно в розмірі 550 грн. на утримання доньки починаючи з 03 липня 2015 р. і до досягнення дитиною повноліття. Рішення на час розгляд цієї справи не набрало законної сили. Частинами 2, 4 статті 84 СК України передбачено право дружини, з якою проживає дитина на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно частини 1 статті 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за можливе присудити позивачці аліменти в розмірі 150 грн. щомісячно до досягнення її спільною з відповідачем дитиною трирічного віку згідно ч. 1 ст. 80 СК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за ставкою передбаченою ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 487 грн. 20 коп. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. Вимоги про стягнення аліментів з 01 березня 2015 р. задоволення не підлягають, оскільки доказів звернення з такою вимогою з цього часу про сплату аліментів позивачка не надала, тому аліменти підлягають стягненню з дати предявлення позову до суду.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

У липні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду із позовом, яким просила стягнути з відповідача на скою користь аліменти на утримання сина [PERSON], який проживає із нею та перебуває на її утриманні. Розмір аліментів визначила в розмірі ? частини від заробітку (доходу) відповідача. В судове засідання позивачка не зявилася, в позові просила розглянути справу без своєї участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час ат місце розгляду справи повідомлений. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. Сторони перебували у шлюбі з 03 жовтня 2008 р. і до 31 травня 2013 р. Мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матірю та перебуває на її утриманні. Враховуючи, що обовязок по утриманню дітей покладається на обох батьків, то достатньою сумою щомісячних аліментів, які підлягають стягненню з батька на користь матері на утримання сина буде частка в розмірі ? його заробітку (доходу) але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на підставі ст.ст. 181, 182, 184 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір 487,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

У липні 2015 р. [PERSON] звернулася з позовною заявою, якою просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], а також стягувати з відповідача на утримання їх неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частки його заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що подружні відносини між сторонами припинені, дитина знаходиться на її утриманні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, погодився на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявився, ро час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 04 червня 2010 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 197, мають доньку [PERSON], [INFO] (4,7). Як встановлено судом, неповнолітня дитина проживає з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Із встановлених обставин вбачається, що спільне життя подружжя припинено, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому згідно ст. 112 СК України позов слід задовольнити. Частиною 1 ст. 180 СК України встановлений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що спосіб виконання цього обовязку визначається батьками самостійно за домовленістю, або за рішенням суду, який присуджує кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців і інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за можливе присудити позивачці аліменти на утримання дитини в розмірі ? частки щомісячного заробітку (доходу) батька, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно ч. 1 ст. 182 СК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за ставкою передбаченою ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 487грн. 20 коп. Таким чином, позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

У липні 2015 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищевказаною заявою, в якій зазначали, що 08 березня 2015 року помер їх батько, після смерті якого відкрилася спадщина за законом. У встановлений законом строк вони звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Нотаріус розяснила, що для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом їм необхідно звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, оскільки з документів, не вбачається що [PERSON] та [PERSON] є доньками померлого, в звязку з розбіжностями імені батька, у свідоцтвах про народження, а саме в графі батько вказане імя [PERSON], а згідно свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові імя з Вікентій було змінено на [PERSON] лише 21.06.2005року. Також в державних актах на право власності на земельну ділянку власник вказаний, як [PERSON]. З цих підстав вимушені звернутися до суду та просити суд постановити рішення, яким встановити юридичний факт про те, що вони [PERSON] та [PERSON] є доньками нині покійного [PERSON], а також що правовстановлюючі документи, а саме державні акти на право власності на земельні ділянки належать померлому [PERSON] . В заяві, направленій до суду [PERSON] та [PERSON] заяву підтримали в повному обсязі та просили суд слухати справу у їх відсутність(а.с. 37, 38). В заяві, направленій до суду заінтересована особа [PERSON] заяву визнала в повному обсязі та просила суд слухати справу за її відсутності (а.с.39). Дослідивши матеріали вищевказаної справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що дійсно [PERSON] та [PERSON] є доньками [PERSON], померлого 08.03.2015 року. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], де її батьком вказана особа, яка має призвіще, імя та по батькові [PERSON] (а.с.14), а також свідоцтвом про народження [PERSON], де її батьком вказана особа, яка має призвіще, імя та по батькові [PERSON] (а.с. 18). Таке ж призвіще, імя та по батькові зазначено і у свідоцтві про смерть [PERSON] (а.с.8). Також судом встановлено, що згідно даних паспорту серії КМ № 319174 від 23.06.2005 року, виданого Овідіопольським РВ УМВС України в Одеській області, імя батька заявників, зазначається як [PERSON], натомість в державних актах на право власності на земельні ділянки Серія ЯГ № 912088, Серія ЯГ № 912087 вказано імя Вікентій (а.с.25,26). Таке ж імя [PERSON] зазначено у свідоцтві про смерть (а.с.8) , та у свідоцтві про народження заявників, де їх батьком вказана особа [PERSON] (а.с.14,18,). З названих вище підстав заява і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У липні 2015 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою про визнання недієздатним їх сина та звідного брата [PERSON], встановлення над ним опіки та призначення їх опікунами. На обґрунтування заяви зазначили, що [PERSON] з дитинства страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, викликане ураженням нервової системи. З часом психічний стан [PERSON] погіршився, і в 2004 р. його визнано інвалідом 1 групи. Внаслідок хронічного стійкого психічного розладу [PERSON] не здатен усвідомлювати значення своїх дій та не може керувати ними, у зв'язку з чим потребує постійного нагляду та встановлення над ним опіки. В суді [PERSON] та [PERSON] заяву підтримали пославшись на вищевикладені обставини. Представник органу опіки та піклування [PERSON] заяву підтримав, надавши подання про призначення [PERSON] та [PERSON] опікуном [PERSON] Вислухавши осіб, що беруть участь у справі, та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. [PERSON], 1987 року народження, з 1993 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра, в 2003 та 2004 роках проходив обстеження та лікування в психіатричній лікарні з діагнозом «Розумова відсталість ступеню вираженої імбецильності, ускладнена недорозвитком мови ІІ рівня. Дизартрія важкого ступеню, псевдобульбарна форма. Стійкий парааутистичний синдром» В листопаді 2004 р. [PERSON] встановлена 1 група інвалідності з дитинства безстроково. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 860 в теперішній час [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді помірної розумової відсталості і за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 24-25). Відповідно до статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу [PERSON] не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання його недієздатним. За приписом статті 58 ЦК України над фізичними особами, які визнані недієздатними, встановлюється опіка, а відповідно до частини 1 статті 60 цього Кодексу суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. З огляду на те, що [PERSON] визнається недієздатним, він не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Обставин, які перешкоджають матері [PERSON] та звідному брату [PERSON] виконувати обов'язки опікунів [PERSON], не встановлено, а отже подання Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування про призначення їх опікунами суд вважає обґрунтованим. На підставі статей 39, 58, 60 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

У липні 2015 р. Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 93679,13 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 936,79 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, судом отримана заява про слухання справи у його відсутність, згоду на заочний розгляд справи. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 06 червня 2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладений Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, за яким Банк відкрив картковий рахунок з лімітом відновлювальної кредитної лінії 75000,00 грн. , сплатою процентів за користування відновлювальною кредитною лінією в розмірі 0,01 % річних, розміром обовязкового мінімального платежу, який повинен бути щомісячно сплачений в разі виникнення заборгованості 7 % мінімум 50 грн. (а.с. 6). Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до довідки банку про заборгованість, станом на 12 червня 2015 р. загальна сума заборгованості [PERSON] по кредиту становить 93\~679,13 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 93\~679,13 грн., простроченого тіла кредиту 41504,86 грн., відсоткам 200,50 грн., неустойки - 4625,15 грн Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком предявлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 554, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю, в сумі 93679,13 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути 936,79 грн. судового збору, оплаченого при подачі позову до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

У липні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач вказав, що із 14.06.2014 р. сторони перебувають у шлюбі, від спільного подружнього життя дітей не мають. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, просить суд розірвати шлюб, оскільки дружина зовсім не піклувалася про сімейні відносини на почуттях любові, дружби, з її сторони відсутня повага та взаєморозуміння; між ними почали виникати конфлікти, які перетворювалися в сварки; дійти згоди спільно як подружжя при вирішенні найважливіших питань життя сім'ї не можуть; подружжя часто сварилися, що негативно почало впливати на стан його здоров'я, чоловік хворіє і дружина не підтримує його в тяжкі для нього часи; 03 травня 2015 року дружина покинула його і почала проживати окремо в своїй квартирі, у подружжя немає спільних інтересів. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання жодного разу не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з письмової заяви від 10.08.2015 р., позивач просить суд розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, примиритися не бажає, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з 03 травня 2015 р. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 14.06.2014 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, від спільного подружнього життя дітей не мають. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-113, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

У липні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON]. до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач вказав, що із 24.05.1989 р. сторони перебувають у шлюбі, від спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, просить суд розірвати шлюб, оскільки спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та відносини між чоловіком та дружиною в сім'ї, відповідач з літа 2014 року створила нову сім'ю і проживає із співмешканцем окремо від заявника, спільне господарство не ведеться. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з письмових заяв сторін від 15 та 16.10.2015 р.: позивач просить суд розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, примиритися не бажає; відповідач просить суд розглянути справу в її відсутність, позов визнає повністю. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з літа 2014 р. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 24.05.1989 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, від спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-113, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

У липні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач вказала, що із 08.05.1993 р. сторони перебувають у шлюбі, від спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, просить суд розірвати шлюб, оскільки чоловік перестав піклуватися про сімейні відносини на почуттях любові, дружби; з його сторони відсутні повага та взаєморозуміння; між ними стали виникати конфлікти, які перетворювалися в сварки; дійти згоди спільно як подружжя при вирішенні найважливіших питань сімї не можуть; відповідач зловживає спиртними напоями, недостатньо забезпечує матеріально сімю, будучи в стані алкогольного спяніння, застосував до дружини насилля; з листопада 2011 року подружжя разом не проживають, на протязі майже чотирьох років вони не намагалися примиритися та налагодити сімейні відносини. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви позивача [PERSON], вона просить суд розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, примиритися не бажає. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. У судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з листопада 2011 р. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 08.05.1993 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, від спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-113, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved