Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

У липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо транспортною пригодою, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь кошти в сумі 75044,61 грн. матеріальної шкоди, 15000 грн. моральної шкоди та стягнути витрати на послуги адвоката в сумі 8700 грн. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що 19.07.2012 року о 19 год. 15 хв. на 344 км автодороги Київ-Харків відбулось зіткнення автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 30.11.2012 року [PERSON] було визнано винним в скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з автотоварознавчим дослідженням ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» № 650 від 27.07.2012р. вартість відновлювального ремонту встановлена в розмірі 124044,61 грн. Страхова компанія АТ «СК «АХА Страхування» частково виплатила позивачу страхове відшкодування за цим випадком в розмірі 49000 грн. Моральну шкоду [PERSON] обґрунтовує тим, що внаслідок ДТП було ушкоджено його здоровя та порушено стосунки з оточуючими людьми. Ухвалою від 9 жовтня 2015 року по справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON] власника автомобіля [NUMBER], який приймав участь в даній ДТП. В листопаді 2015 року [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо транспортною пригодою, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь кошти в сумі 86005,57 грн. матеріальної шкоди та 15000 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що 19.07.2012 року о 19 год. 15 хв. на 344 км автодороги Київ-Харків відбулось зіткнення автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] Згідно з постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 30.11.2012 року ДТП 19.07.2012р. сталась з вини двох осіб [PERSON] та [PERSON] Згідно з висновком експертного авто товарного дослідження №030113 від 01.02.2013р. вартість матеріального збитку склала 172011,15 грн. [PERSON] вважає вину обох водіїв однаковою і вказала позовні вимоги до [PERSON] по відшкодуванню матеріальної шкоди в розмірі 86005,57грн. Питання відшкодування частини нанесеної матеріальної шкоди [PERSON] на момент подачі позову з нею врегулював. Моральну шкоду [PERSON] обґрунтувала порушенням звичного способу життя та життєвих звязків. В судовому засіданні представник позивача по первісному позову позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Представник [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечував в частині розміру завданої матеріальної шкоди, оскільки ДТП сталось з вини обох водіїв, проти задоволення вимог по стягненню моральної шкоди заперечував у звязку з відсутністю доказів її нанесення та проти вимог по витратам послуг адвоката у звязку з їх безпідставністю та відсутністю доказів їх оплати. Представником позивача по первісному позову заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача по зустрічному позову. Представник [PERSON] подав до суду заяву про поновлення строків позовної давності. Представник [PERSON] зустрічний позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Представник [PERSON] проти зустрічного позову заперечував у звязку з відсутністю вини [PERSON] в ДТП та відсутністю доказів нанесення моральної шкоди. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає первісний та зустрічний позови такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 19.07.2012 року о 19 год. 15 хв. на 344 км автодороги Київ-Харків відбулось зіткнення автомобіля [NUMBER]. Автомобіль TOYOTA RAV 4 д.н. [NUMBER] на момент зіткнення перебував під керуванням [PERSON], в автомобілі в цей час перебувала власник транспортного засобу [PERSON] Автомобіль Мерседес-Бенц д.н. [NUMBER] на момент зіткнення перебував під керуванням [PERSON] Обставини вказаної дорожньо-транспортної пригоди були предметом розгляду справи про адміністративне правопорушення № 1625/3203/2012, яку розглядав Полтавський районний суд Полтавської області. Постанова по цій справі винесена 30.11.2012р. та залишена в силі згідно з постановою апеляційного суду Полтавської області від 09.01.2013р. По даній справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності було встановлено обставини даної ДТП та причини її виникнення, у тому числі на підставі висновку спеціаліста. В судовому засіданні досліджено матеріали справи про адміністративне правопорушення № 1625/3203/2012, отримані з Полтавського районного суду Полтавської області. В матеріалах справи мається висновок спеціаліста № 83 від 06.11.2012р. щодо причин ДТП, яка сталась 19.07.2012 року за участю автомобілів [NUMBER], копія якого долучена до матеріалів справи. Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 30.11.2012 року було встановлено, що 19.07.2012 року 0 19-15 год. автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON] виїхав з мікрорайону Левада м.Полтава на автодорогу Київ-Харків та почав маневр перестроювання спочатку з крайньої правої смуги ружу в середню смугу, а через деякий час із середньої смуги в крайню ліву. У відповідності до п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою іншою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроюватись. Цих дій [PERSON] не здійснив. Як вбачається з висновку спеціаліста, з яким погоджується суд, в діях [PERSON] вбачається невідповідність п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному звязку з виникнення цієї ДТП. Автомобіль Мерседес-Бенц д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] рухався по трасі Київ-Харків в напрямку м.Києва. У відповідності до п. 12.3 Правил дорожнього руху у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити, він повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди. Таким чином, [PERSON] повинен був вжити заходів шляхом гальмування для запобігання ДТП з моменту коли він мав можливість виявити, що інший транспортний засіб опиниться на смузі руху керованого ним транспортного засобу. Як вбачається з висновку спеціаліста, з яким погоджується суд, цих дій [PERSON] своєчасно не здійснив, в його діях вбачаються невідповідність вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному звязку з виникненням даного ДТП, при цьому [PERSON] мав можливість уникнути зіткнення шляхом застосування не тільки екстреного гальмування, а й шляхом службового гальмування. Таким чином, суд вбачає в діях [PERSON] порушення п.п. Правил дорожнього руху України, а в діях [PERSON] порушення п.12.3 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинно-наслідковому звязку з ДТП 19.07.2012р. на 344 км автодороги Київ-Харків за участю автомобілів [NUMBER]. У відповідності до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 30.11.2012 р., залишеній в силі постановою апеляційного суду Полтавської області від 30.11.2012р., ДТП 19.07.2012р. на 344 км автодороги Київ-Харків за участю автомобілів [NUMBER] сталось внаслідок порушення Правил дорожнього руху водіями цих автомобілів: [PERSON] та [PERSON] Таким чином, вина водіїв [PERSON] та [PERSON] в даному ДТП вбачається з висновку спеціаліста № 83 від 06.11.2012р. та підтверджена постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 30.11.2012 року. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ст. п.3 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4: особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного). Дослідивши матеріали справи у тому числі постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 30.11.2012 р. та висновок спеціаліста № 83 від 06.11.2012р. суд вважає, що ступінь вини [PERSON] та [PERSON] в ДТП, яка сталась 19.07.2012р. на 344 км автодороги Київ-Харків є різною. ДТП сталась внаслідок порушення [PERSON] п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, а [PERSON] п.12.3 Правил дорожнього руху України. З врахуванням цього, підлягає відшкодуванню [PERSON] матеріальна шкода в розмірі 3/5 нанесеної шкоди та підлягає відшкодуванню [PERSON] матеріальна шкода в розмірі 2/5 нанесеної шкоди. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль [NUMBER] належав [PERSON] Розмір матеріальної шкоди визначається з урахуванням звіту ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» від 27.07.2012р. № 650. Згідно з вказаним звітом вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] складає 124044,61 грн. Позивачем за первісним позовом зазначено, що страхова компанія АТ «СК «АХА Страхування» виплатила йому 49000 грн. за даним випадком згідно з Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З урахуванням визначених часток, які підлягають відшкодуванню, з [PERSON] підлягає стягненню 3/5 від заявленої в первісному позові матеріальної шкоди на користь [PERSON] в розмірі 45026,77 грн. На момент ДТП в автомобілі [NUMBER] перебувала [PERSON] - власник цього автомобіля. Підстави для стягнення матеріальної шкоди з [PERSON] відсутні, оскільки встановлено, що [PERSON] правомірно керував автомобілем [NUMBER] на момент ДТП. В частині заявлених позовних вимог первісного позову суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач обґрунтовує нанесення йому моральної шкоди переживаннями у звязку з ушкодженням здоровя, оскільки після ДТП він знаходився на стаціонарному лікуванні та порушенням нормальних життєвих звязків. В підтвердження позовних вимог позивачем надано виписку з історії хвороби про перебування на стаціонарному лікуванні з 22.11.2012р. по 08.11.2012р. та листок непрацездатності про перебування на амбулаторному лікуванні з 27.09.2012 по 18.10.2012р. Суд критично оцінює ці докази з урахуванням того, що з моменту ДТП (19.07.2012р.) до перебування на амбулаторному лікуванні минуло більше двох місяців, а на стаціонарному лікуванні трьох місяців. При цьому, діагноз в листкові непрацездатності вказаний - загальне захворювання, а у виписці з історії хвороби захворювання герпесовірусної природи. Таким чином, з наданих документів не вбачається причинно-наслідковий звязок між ДТП, яка сталась 19.07.2012р. та потребою в лікування позивача. Інших доказів в обґрунтування моральної шкоди [PERSON] не надано. Оцінивши подані докази суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди. У відповідності до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з позовної заяви та доданих документів адвокатом [PERSON] надавались позивачеві правова допомога при розгляді справи про адміністративне правопорушення № 1625/3203/2012 № 3/1625/557/12, а не по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] Таким чином, ці витрати не можуть бути віднесені до судових витрат в розумінні ст. 79 ЦПК України. Крім цього, позивачем не надано доказів сплати коштів адвокату [PERSON] З приводу зустрічного позову суд виходить з наступного. Представник позивача по зустрічному позову подав заяву про поновлення строку позовної давності. Підставами для поновлення вказано ті обставини, що протокол про адміністративне правопорушення на місці ДТП складався стосовно [PERSON], тому позивач по зустрічному позову вважала, що винний у ДТП саме [PERSON] І тільки після винесення Полтавським районним судом постанови від 30.11.2012р. по справі про адміністративне правопорушення № 1625/3203/2012 і залишення її в силі постановою апеляційного суду Полтавської області від 09.01.2013р., вона взнала про наявність вини [PERSON] в ДТП 19.07.2012р. Зустрічний позов подано 16.11.2015р. Оцінивши викладені в заяві про поновлення строку обгрунтування, суд визнає причини пропуску строку позовної давності поважними і відновлює строк позовної давності по вимогам [PERSON]до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП 19.07.2012р. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника автомобіля [NUMBER] була застрахована згідно з полісом № АВ/6311403 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт». Представник [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що вона зверталась за виплатою страхового відшкодування в дану страхову компанію, але у звязку з її банкрутством відшкодування не отримала. З полісу вбачається, що розмір відшкодування складає 50000 грн., франшиза 500 грн. Отже відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 49500 грн. повинна здійснити ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт», а випадку її ліквідації Моторне (транспортне) страхове бюро України. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 030113 від 01.02.2013 р. розмір матеріальної шкоди завданої TOYOTA RAV 4 д.н. [NUMBER] внаслідок ДТП 19.07.2012р. складає 172011,15 грн. З урахуванням 49500 грн., які повинна відшкодувати страхова компанія залишок нанесеної шкоди складає 122511,15 грн. З урахуванням визначених часток, які підлягають відшкодуванню, з [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода на користь [PERSON] в розмірі 49004,46 грн. Позивач по зустрічному позову обґрунтовує порушенням нормальних життєвих звязків. В підтвердження своїх вимог [PERSON] не надала належних доказів, тому зустрічний позов в цій частині залишається без задоволення. Що стосується заяви представника позивача адвоката [PERSON] про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача за зустрічним позовом [PERSON] та вимог представника позивача за зустрічним позовом [PERSON], що до його заяви про поновлення строку позовної давності, судом встановлено, що 16 листопада 2015 року [PERSON] подала по даній справі зустрічну позовну заяву про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди завданої внаслідок вказаної ДТП. Таким чином, з дати ДТП до дати подачі зустрічного позову [PERSON] минуло більше трьох років. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Поряд з цим, існують обставини, які є підставою для поновлення [PERSON] строку позовної давності по вказаним вимогам. У відповідності до ч. 5 ст. 267 якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Крім цього, в п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах по захист права власності та інших речових прав» зазначено, що за заявою позивача відповідно до частини 5 статті 267 ЦК строк позовної давності може бути поновлений, якщо його пропущено з поважних підстав. Суд приходить до висновку про поважність причин пропуску [PERSON] строку позовної давності, виходячи із наступного. Так дорожньо-транспортна пригода трапилась 19.07.2012р. На місці ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON], тобто на той момент [PERSON] не знала, що в скоєнні ДТП є вина [PERSON], оскільки це не було достеменно встановлено. І тільки в результаті розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо притягнення до відповідальності [PERSON] судом (постанова Полтавського районного суду від 30.11.2012р.) було встановлено, що в скоєнні даного ДТП є і вина [PERSON] Постанова Полтавського районного суду Полтавської області від 30.11.2012р. по справі № 1625/3203/2012 № 3/1625/557/12 набрала законної сили тільки 09.01.2013р., після розгляду Апеляційним судом Полтавської області апеляційної скарги на неї. Таким чином, до 9 січня 2013 року [PERSON] не знала про наявність вини [PERSON] в ДТП, яка сталась 19.07.2012р. Тобто, [PERSON] взнала про можливість реалізувати своє право на відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП тільки 09.01.2013р., що є підставою для поновлення строку позовної давності по цим вимогам. За таких обставин суд вважає поважними причини пропущення строків позовної давності [PERSON] по вимогам до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричинено внаслідок ДТП та можливість його поновлення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial