Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом та з урахуванням уточнень просив розірвати незаконно пролонгований договір банківського вкладу «Подарунковий «Он-лайн» «Квартальний» № 614334/2013 від 10 липня 2013 року; стягнути з ПАТ «ВіЕйБі Банк» згідно договору банківського вкладу № 614334/2013 від 10 липня 2013 року суму вкладу в розмірі 501 587 грн. 23 коп. та проценти в розмірі 3 407,81 доларів США, що еквівалентно 79 722 грн. 44 коп., що разом складає 581 309 грн. 67 коп., стягнути з Національного Банку України на користь позивача 7 000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 липня 2013 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу «Подарунок «Он-лайн» «Квартальний», згідно якого [PERSON] розмістив строковий вклад у доларах США на 13 місяців у сумі 29 990 доларів США. 30 жовтня 2014 року позивач звернувся до ПАТ «ВіЕйБі Банк» з вимогою повернути всі кошти у валюті вкладу та нараховані відсотки, а також розірвати незаконно пролонгований договір. Однак, банк так і не повернув позивачу кошти. [PERSON] також звертався до Національного банку України з заявою по вжиття заходів щодо видачі банківського вкладу, однак останній жодних дій не вчинив. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач-1 про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився. У матеріалах справи містяться заперечення представника відповідача-1 проти позову, в яких остання просить розглядати справу без її участі та відмовити у задоволенні позову. Відповідач - 2 подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі їхнього представника. Представник третьої особи подав до суду свої письмові заперечення, його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачів та третьої особи, на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 липня 2013 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу «Подарунок «Он-лайн» «Квартальний» № 614334/2013, предметом якого є розміщення вкладником в банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту «Подарунок «Он-лайн» доларах США на строк 13 місяців з дня укладення договору з щомісячною виплатою процентів. Сума вкладу за договором становить 29 990 доларів США. 31 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до ПАТ «ВіЕйБі Банк» зі скаргою, в якій зазначив, що ним було подано заяву про розірвання договору та повернення коштів, однак, банк відмовив у поверненні коштів та нарахованих відсотків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно вимог ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. У постанові Верховного суду України від 20 січня 2016 року (справа № 6-2001цс15) міститься правова позиція, згідно якої запровадження тимчасової адміністрації у банку унеможливило повернення коштів за договорами банківських вкладів у будь-який інший спосіб, ніж передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] вніс кошти на депозитний рахунок і після закінчення строку дії договору має право на їх повернення з нарахованими процентами. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушив положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які Банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та повинен був їх повернути на вимогу [PERSON] Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що у банку запроваджено тимчасову адміністрацію і виплата всіх коштів має здійснюватися відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Однак, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернувся до банку з заявою про видачу коштів 30 жовтня 2014 року, тоді як тимчасова адміністрація у банку була запроваджена з 21 листопада 2014 року. Таким чином, позивач пред'явив вимоги про повернення коштів до запровадження тимчасової адміністрації, однак, банк своєчасно не виконав свій обов'язок щодо повернення коштів, а, отже, вищезазначені доводи відповідача не заслуговують на увагу. Разом з тим, відсутні підстави для стягнення на користь [PERSON] відшкодування за спричинену моральну шкоду з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Заявляючи вимогу про стягнення з Національного Банку України відшкодування за спричинену моральну шкоду, [PERSON] не довів протиправність бездіяльності Національного банку України, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача коштів, внесених ним на депозит. На підставі викладеного та

Outcome: partial