Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

У квітні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів. Згідно позовною заявою та заявою про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог, позивач просила суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню(неустойку) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1 269 253 грн. 70 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18.09.2010 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Шевченківського районного суду м. Києві від 28.02.2019 року у справі №761/48042/18 розірвано. Від даного шлюбу у сторін народились спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду від 11.11.2019 року у справі №761/22508/19 [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яким стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 28 лютого 2019 р. та до досягнення дитиною повноліття ( [INFO] ). На підставі вказаного рішення Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист від 11.11.2019 року у справі №761/22508/19. В позові зазначено, що виконавчий лист було подано до Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) для примусового виконання рішення суду, 24.03.2020 було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом від 11.11.2019 року, виданий Шевченківським районним судом Києва в справі №761/22508/19 в межах негайного виконання рішення. 21.07.2020 року позивачем було отримано виконавчий лист за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження №62728963. Позивач вказує, що у зв`язку із чим виникла необхідність у зміні підстав позову. Разом з тим, позивач вказує, що згідно відомостей з Офісу великих платників податків ДПС, яка надійшла виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 02.04.2020 року №3392/9/28-10-01-11 від 03.06.2020 року, всього за 2019 років було нараховано і виплачено 1991 275 грн. 82 кор. відповідно розділивши дохід Відповідача на 12 місяців то його щомісячний дохід становить 165 939 грн. 65 коп. Позивач зазначає, що відповідач не сплачував аліменти на користь позивача на утримання спільного сина з 28.02.2019 року по 16 квітня 2020 (дата подання відповідної позовної заяви), і згідно розрахунків позивача загальна заборгованість відповідача за вказаний період становить 432 050 грн. При цьому, розрахунок заборгованості відповідача по сплаті аліментів державним виконавцем позивачу не надавався тому заборгованість розрахована Позивачем на підставі наявних в матеріалах справи відомостей. В позовній заяві позивач зазначає розмір пені за прострочення сплати аліментів, згідно з яким загальний розмір якої становить : 1 269 253 грн. 70 коп. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.04.2020 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08.07.2020 року витребувано у Шевченківської державної податкової інспекції Личаківського управління Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м.Львів, вул. Стрийська, 35) інформацію про розмір задекларованого ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) прибутку від здійснення підприємницької діяльності за 2018-2019 p.p.; про розмір доходу [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) отриманого з інших джерел, не пов`язаних із здійсненням ним підприємницької діяльності, протягом 2018-2019 p.p. та І квартал 2020 року. 01.10.2020 року представником позивача подано заяву про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04.11.2020 року закрито підготовче провадження цивільній справі за вказаним позовом, та призначено її до судового розгулу по суті в загальному позовному провадженні. 15.02.2021 року представник відповідача подав до суду пояснення та клопотання про поновлення строку для подання доказів, яке частково задоволено - долучено до матеріалів справи довідку від 12.02.2021 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, у зв`язку із його необґрунтованістю. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.09.2010 року було укладено шлюб, який рішенням Шевченківського районного суду м. Києві від 28.02.2019 року у справі №761/48042/18 розірвано. (а.с.20. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . (а.с. 18). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року було ухвалено рішення у справі №761/22508/19, за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яким ухвалено - стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 40 000 грн. щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.02.2019 року та до досягнення дитиною повноліття ( [INFO] ).(а.с. 21-24). Постановою Київського апеляційного суду від 30.01.2020 року, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 11.11.2019 року залишено без змін.(а.с. 25-28). 11.11.2019 року, виданий виконавчий лист Шевченківським районним судом Києва в справі №761/22508/19 в межах негайного виконання рішення.(а.с.29) Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, у Подільському районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) 24.03.2020 відкрито виконавче провадження №61617708. (а.с.38) Згідно ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Як вбачається з матеріалів справи позивачем, не надано розрахунок державного виконавця щодо заборгованості за аліментами. Наявний лише розрахунок зроблений стороною позивача. За змістом ч.1, 2 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СУ України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Позивач у позові зазначає, що відповідач не сплачував аліменти з 28.02.2019 року по 16.04.2020 рік. Разом з тим, стаття 196 СК України визначає право стягнення неустойки виключно у випадках, коли обов`язок сплати аліментів виникає за рішенням суду або за домовленістю між батьками. У даному випадку відповідач сплачує аліменти за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від11.11.2019 року і обов`язок сплати аліментів у рішенням суду розмірі у нього виник з моменту набрання законної сили таким рішенням. З цього ж моменту у відповідача виник обов`язок сплатити аліменти визначеному судом розмірі з 28.02.2019 року та до досягнення дитиною повноліття ( [INFO] ). Таким чином, прострочення сплати аліментів за період часу з 28.02.2019 по 30.01.2020 - дата набрання рішенням законної сили, настало не з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти за рішенням суду. Щодо сплати аліментів з моменту набрання чинності рішенням суду, слід зазначити наступне. Згідно частини першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Законом України «Про виконавче провадження» передбачено добровільне та примусове виконання рішень. Згідно частин першої та другої статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів може бути самостійно надісланий стягувачем безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю, фізичній особі, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. Одночасно з виконавчим документом стягувач подає заяву, в якій зазначаються: 1) реквізити банківського рахунка, на який слід перераховувати кошти; 2) прізвище, ім`я, по батькові стягувана, реквізити документа, що посвідчує його особу. Як вбачається з матеріалів справи, докази направлення виконавчого листа позивачем для добровільного виконання ні відповідачу, ні за його місцем роботи відсутні, реквізити банківського рахунку, на який слід перераховувати кошти, а сам виконавчий лист, як зазначено в позовній заяві отримано 21.07.2020 року. Як вбачається з довідки від 12.02.2021 року, починаючи з березня 2020 року з відповідача по відповідачу у ТОВ «Даніско Україна» проводиться утримання аліментів та борг по аліментах згідно виконавчого листа №761/22508/19 від 11.11.2019 року та станом на 01лютого 2021 року заборгованість по аліментах у [PERSON] відсутня. (а.с.128). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.. Тобто, виходячи з вище встановлених обставин справи, в даному випадку у суду відсутні підстави вважати, що відповідач винен у виникненні заборгованості аліментів, оскільки факту умисного ухилення відповідачем від сплати аліментів у судовому засіданні не встановлено. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів слід відмовити. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, а також зважаючи, що в матеріалах відсутній розмір заборгованості за аліментами обчислений державним виконавцем, приватним виконавцем, а також недоведеність, що з вини відповідача виникла будь-яка заборгованість по сплаті аліментів суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed