Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на сина [PERSON], [INFO], відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2017 року, та стягувати з відповідача на його користь аліменти на дитину в розмірі 5000 грн., щомісячно, до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позову зазначав, що 28 лютого 2017 року Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення про стягнення з 02 грудня 2016 року на його користь з [PERSON] аліментів на їхнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн., щомісячно. Визначений цим рішенням суду розмір аліментів на дитину підлягає збільшенню, оскільки їхній неповнолітній син [PERSON], якому виповнилося 15 років, у звязку із навчанням у гімназії, відвідуванням спортивних гуртків та репетиторів потребує більших матеріальних витрат. Його мати, відповідач [PERSON] участі у вихованні сина не приймає, про його фізичний і духовний розвиток не піклується. У жовтні 2017 року вона сплатила аліменти на сина за період з грудня 2016 року по квітень 2018 року в загальному розмірі 17000 грн., що свідчить про покращення матеріального становища відповідача. Крім того, [PERSON] у місті Бровари Київської області здає в оренду квартиру, яка є спільною власністю подружжя, від чого отримує прибуток у розмірі 5500 грн. на місяць. Враховуючи, що відповідач має регулярний прибуток від здачі в оренду квартири, сплатила аліменти за півроку наперед, по декілька разів на рік їздить за кордон на відпочинок, збільшення суми щомісячних витрат на утримання сина, позивач вважає, що з метою захисту прав дитини необхідно збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду з матері дитини, до 5000 грн. на місяць. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у суді позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному вище, просили суд задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на зазначені обставини справи, зокрема, на отримання відповідачем доходу від здачі в оренду спільної квартири, неодноразові поїздки за кордон, що свідчить про наявність у [PERSON] стабільного прибутку, значне збільшення розміру фактичних витрат батька на утримання неповнолітнього сина сторін [PERSON], який проживає з ним, що становить приблизно 17547 грн. на місяць, не враховуючи витрат на лікування дитини. Крім того, просили суд врахувати, що на час розгляду справи визначений законом мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років становить 1944 грн. Відповідач [PERSON], будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі, проти задоволення позову заперечує. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Суд встановив, що з 24 липня 1999 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували у шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з батьком. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2017 року шлюб між сторонами розірвано. 28 лютого 2017 року Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено заочне рішення, що набрало законної сили, яким з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., але не менше 30\~% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з 02 грудня 2016 року і до досягнення сином повноліття. Заявляючи вимоги про збільшення розміру аліментів на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на дитину в розмірі 5000 грн. на місяць, [PERSON] у своїй позовній заяві посилався на покращення матеріального становища [PERSON], зокрема, на отримання нею постійного доходу в розмірі 5500 грн. на місяць, від здачі в оренду належної сторонам на праві спільної власності двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]; неодноразові поїздки відповідача за кордон для відпочинку; сплату одноразово значної суми заборгованості по аліментам у розмірі 17000 грн.; ведення підприємницької діяльності, а також значне збільшення витрат на утримання неповнолітнього сина [PERSON], що складає приблизно 17547 грн. на місяць, згідно із наданою суду таблицею. У ст. 8 Закону України Про охорону дитинства встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №\~789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У абз. 1 ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно із абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом положень ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік визначено, що прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років з 01 липня 2018 року становить 1944 грн. Виходячи з наведених вище норм закону, станом на час розгляду справи мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років становить 972 грн., мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину цього ж віку складає 1944 грн. та може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи в сукупності зазначені вимоги матеріального та процесуального закону, суд вважає, що визначений за рішенням суду розмір аліментів на дитину може бути збільшений за позовом одержувача аліментів у разі покращення матеріального стану платника аліментів, що має бути доведено в суді належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами. За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 80 ЦПК України н алежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28 лютого 2018 року №\~115677368 відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20 червня 2008 року на праві приватної власності належить двокімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 57,4 м2, житловою площею 30,3 м2. Вказана квартира за твердженням позивача [PERSON] є спільною сумісною власністю сторін, оскільки придбана за спільні кошти подружжя у період перебування сторін у шлюбі. На підтвердження покращення матеріального становища відповідача [PERSON] як платника аліментів позивачем [PERSON] надано суду копію договору оренди нерухомого майна зазначеної двокімнатної квартири від 20 квітня 2017 року, яка належним чином позивачем не посвідчена. Із вказаної вище копії договору оренди квартири видно, що відповідач [PERSON] передала у строкове платне користування (оренду) зазначену квартиру строком з 22 квітня по 22 жовтня 2017 року, орендна плата становить 5500 грн. на місяць. Договір укладений з правом його пролонгації за взаємною згодою сторін договору. Доказів того, що на момент предявлення у листопаді 2017 року [PERSON] позову до суду про збільшення розміру аліментів на сина, цей договір оренди [PERSON] продовжений та відповідач отримує від оренди квартири додатковий дохід, позивачем до суду не подано. Наданий позивачем [PERSON] суду лист Державної прикордонної служби України від 28 липня 2017 року щодо неодноразового виїзду у період із січня по липень 2017 року [PERSON] за кордон, тобто ще до подачі даного позову не свідчить про покращення матеріального становища відповідача на час розгляду справи судом. Сплата у жовтні 2017 року відповідачем [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів за період з грудня 2016 року по квітень 2018 року в загальному розмірі 17000 грн. теж не підтверджує зміни матеріального становища платника аліментів. Дані обставини свідчать лише про виконання [PERSON] рішення суду щодо сплати нею аліментів на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Із копії трудової книжки серії АВ №\~452207 відповідача [PERSON] видно, що 31 січня 2018 року її звільнено з роботи з посади продавця-консультанта у ФОП [PERSON] за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Не надано суду позивачем [PERSON] і доказів зайняття відповідачем [PERSON] підприємницькою діяльністю роздрібною торгівлею з лотків і на ринках та одержання нею доходу від даного виду діяльності. Пленум Верховного Суду України у п. п. 17, 23 постанови №\~3 від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розяснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Визначений заочним рішенням суду від 28 лютого 2017 року у твердій грошовій сумі розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на сина [PERSON], якому на день ухвалення рішення виповнилося 16 років, становить 1000 грн., що не менше встановленого законом мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років. Доказів того, що з часу ухвалення судом вказаного рішення про стягнення аліментів на дитину покращилося матеріальне становище платника аліментів відповідача [PERSON], що є однією з підстав збільшення визначеного рішенням суду розміру аліментів, судом не здобуто та позивачем у суді належними і достовірними доказами не доведено. Не надано суду позивачем і жодних доказів на підтвердження того, що змінився стан здоровя та матеріальне становище дитини, що є підставою для збільшення розміру аліментів, зокрема, доказів того, що збільшилися витрати на продукти харчування та одяг сина. Зазначені позивачем [PERSON] у таблиці щомісячні витрати на дитину, у переважній більшості стосуються витрат, які несе батько у звязку з навчанням сина, відвідуванням ним гуртків (картинг), дозвіллям і відпочинком дитини, які є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами щодо розвитку здібностей неповнолітнього сина, предмета судового розгляду даної справи вони не стосуються. За змістом положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в межах даного спору належними і допустимими доказами позивачем не доведено, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на неповнолітнього сина суттєво змінилося матеріальне становище платника аліментів чи виникли інші обставини, які відповідно до вимог ст. 192 СК України є підставою для збільшення визначеного судом розміру аліментів на дитину, тому позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed