Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку 06 грудня 2016 року уточнив та остаточно просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 54 265 грн. 96 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову вказав, що 12 березня 2015 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/2471/14-к [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст. 75,76 КК України, його було звільнено від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом річного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обовязки у виді. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування майнової шкоди у розмірі 46\~690 грн. 91 коп., у рахунок відшкодування моральної шкоди 40\~000 грн. Судом 19.02.2013 року [PERSON]К, як потерпілий у ДТП від 03.10.2012 року, звернувся до СК «КРЕДО» із заявою про виплату суми страхового відшкодування. Для зарахування страхової виплати [PERSON] вказав картковий рахунок « 5168742346068293. З урахуванням полісу ОСГПО серії ВА № АА/3250989, звернення потерпілого [PERSON] та завданої шкоди, яка була визнання вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2015 року, СК «КРЕДО» 23.06.2015 року здійснили перерахування грошових коштів у сумі 46\~690 грн. на картковий рахунок [PERSON] № 5168742346068293. Проте, 31 березня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу захисника [PERSON] задоволено частково, та вирок першої інстанції скасовано, справу призначено на новий розгляд. Враховуючи, що рішення на виконання якого СК «КРЕДО» здійснили перерахунок грошових коштів у сумі 46\~690 грн. [PERSON] скасовано, вважає, що кошти повинні бути повернені як такі, що набуті відповідачем безпідставно. Крім того, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2016 року у справі № 201/2471/14-к за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2015 року [PERSON] звільнено від основного покарання у звязку з закінченням іспитового строку. Тому, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не зявився, але його представник надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі та справу розглянути без їхньої участі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, але надав заяву про перенесення судового засідання. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У судовому засіданні встановлено, що 12 березня 2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 201/2471/14-к ухвалено вирок, яким [PERSON], [INFO], визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки, при цьому засуджений у відповідності до ст. 75 КК України був звільнений від відбування основного покарання з іспитовим строком один рік. Також, даним вироком встановлено, що 03 жовтня 2012 року близько 12 години водій [PERSON] керуючи автомобілем «Мітсубіці Педжеро», який належав [PERSON], та рухаючись по вулиці Набережна Перемоги у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, у порушення вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, виконуючи маневр розвороту, змінив напрямок руху керованого ним автомобілем вліво, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та продовжуючи рух допустив зіткнення із мотоциклом «Ямаха» під керуванням [PERSON], який рухався у попутному напрямку по суміжній смузі зліва. У наслідок ДТП потерпілому [PERSON] були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров я, строком понад 3 тижні. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року, вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2015 року, залишено без змін. Автомобіль «Мітсубіці Педжеро», який належав [PERSON], реєстраційний номер [NUMBER], застрахований [PERSON] з додатковою відповідальністю СК «КРЕДО». 19.02.2013 року [PERSON], як потерпілій у ДТП від 03.10.2012 року, звернувся до СК «КРЕДО» із заявою про виплату суми страхового відшкодування на картковий рахунок № 5168742346068293. З урахування полісу ОСГПО серії ВА № АА/3250989 та завданої шкоди, яка була визначена вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2015 року, СК «КРЕДО» 23.06.2015 року здійснили перерахування грошових коштів у сумі 46\~690 грн. на картковий рахунок [PERSON] № 5168742346068293. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2016 року вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Звертаючи до суду з даним позовом, позивач як на підставу для задоволення своїх вимог та повернення грошових коштів посилається на ст. 1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Проте, суд вважає, що в даному випадку між сторонами виникли правовідносини стосовно повороту виконання рішення, та приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Такий спосіб має бути встановлений законом або договором. Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Відповідно до ст. 380 ЦК України, питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. У разі неможливості повернути майно в рішенні або ухвалі суду передбачається відшкодування вартості цього майна в розмірі грошових коштів, одержаних від його реалізації. За судовим рішенням про поворот виконання видається виконавчий лист у порядку, встановленому цим Кодексом. Таким чином, позивачем не вірно обрано спосіб захисту свої цивільних прав, оскільки правовідносини з повернення безпідставно стягненого за скасованим рішенням, регулюються розділом VI Цивільного кодексу України. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачем [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Страхова Компанія «Кредо» було не правильно обрано спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, у задоволенні позовних вимог відмовлено, підстави для повернення судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed