Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

У листопаді 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] (надалі позивач 1), [PERSON] (надалі позивач 2) до [PERSON] (надалі відповідач 1), [PERSON] (надалі відповідач 2), [PERSON] (надалі відповідач 3), третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий О.С. про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу та визнання права власності. Позивачі вказують, що 07 липня 2016 року, за договором дарування частки в статутному капіталі, позивач 1 безоплатно передав у власність позивача 2 свою частку в статутному капіталі Спільного товариства з обмеженою відповідальністю «Ф-МАТІС». 20 липня 2017 року за договором купівлі продажу частки засновника (учасника) в статутному капіталі Спільного товариства з обмеженою відповідальністю «Ф-МАТІС», укладеного від імені позивача 1, в особі його представника, Відповідача 2, діючого на підставі довіреності від 20.07.2016, передано у власність покупця, Відповідача 3 частку статутного капіталу Спільного товариства з обмеженою відповідальністю «Ф-МАТІС», належну позивачу 1. Як зазначають позивачі, укладанню оспорюваного договору купівлі - продажу від 20.07.2016 передували наступні умови. 20.07.2016 Відповідач-1, яка діяла на підставі довіреності виданої їй позивачем 1 від 08.10.2013, посвідченої приватним нотаріусом Київського МНО Сазоновою О.М. і зареєстрованої в реєстрі за № 1441, видала в порядку передоручення Відповідачу 2 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. від 20.07.2016, зареєстрована в реєстрі № 1072. При цьому, позивачі стверджують, що в довіреності, виданої позивачем 1 відповідачу 1 від 08.10.2013, посвідченої приватним нотаріусом Київського МНО Сазоновою О.М. і зареєстрованої в реєстрі за № 1441 було передбачене певне коло повноважень з питань представництва прав та інтересів позивача 1 як засновника та/або учасника будь-яких юридичних осіб, підприємств, товариств. Для виконання цієї довіреності позивач 1 уповноважив відповідача 1 виконувати певні дії, посеред яких не було права укладати правочини. Втім, у довіреності від 20.07.2016, виданої Відповідачем 1 в порядку передоручення Відповідачу 2 коло повноважень було розширено порівняно з Основною довіреністю, зокрема надано право укладати будь-які правочини на власний розсуд, окрім того передоручення не було погоджено з позивачем -1. Скориставшись передорученням із правом укладати від імені позивача 1 будь-який правочин на власний розсуд, відповідач 2, діючи начебто в інтересах позивача 1 продав відповідачу 3 частку в розмірі 100% статутного капіталу Спільного товариства з обмеженою відповідальністю «Ф-МАТІС», яка станом на 22.07.2016 згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань належала позивачу 1, що відбулося без його відома. Після укладання оспорюваного правочину відповідач 2 та 3 звернулись до державного реєстратора для проведення державної реєстрації змін про засновника та директора Спільного товариства з обмеженою відповідальністю «Ф-МАТІС». Позивач -1, за змістом заявлених позовних вимог, стверджує, що жодних повідомлень про передоручення Відповідачем - 1 повноважень, наданих їй позивачем 1, згідно довіреності від 08.10.2013 позивач 1 не отримував. При цьому позивач-1 не просто не схвалив дії, вчинені в порядку передоручення, він категорично заперечив і заборонив вчиняти такі неправомірні дії, що спричинили останньому істотну матеріальну шкоду. Підтвердженням цього є той факт, що позивач 1 перебуваючи на території Російської Федерації, звернувся до нотаріуса у м. Москва з проханням засвідчити його підпис на заяві-повідомленні про не уповноваження будь-яких осіб, в тому числі Відповідачів 1 та 2 на продаж його частки в статутному капіталі товариства. Більше того, 07.07.2016 позивач -1, як єдиний учасник товариства, безоплатно передав своїй матері, позивачу 2 частку у статутному капіталі СП ТОВ «Ф-МАТІС», за договором дарування. Оскільки позивач-2 набула право власності на частку у статутному капіталі СП ТОВ «Ф-МАТІС» 07.07.2016, раніше ніж Відповідач 3, остання є єдиною законною власницею частки товариства. Посилаючись на зазначені обставини, позивачі вважають, що передоручення було видане з грубим порушенням вимог ст.ст. 240, 241,1033,1041 ЦК України, окрім того правочин суперечить положенням постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, ч.1 ст. 203 ЦК України та був вчинений, як такий що не відповідає волевиявленню власника майна, відтак є всі підстави для визнання довіреності від 20.07.2016, виданої відповідачем 1 в порядку передоручення відповідачу 2, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. від 20.07.2016, зареєстрована в реєстрі № 1072 недійсною. При цьому незаконна довіреність не надає права повіреному для вчинення дій виконання такої довіреності, в зв'язку з чим, договір купівлі продажу від 20.07.2016, укладений з порушенням ст. 658 ЦК України та на думку позивачів має бути визнаний недійсним. Приймаючи до уваги викладені обставини, в тому числі наявність договору дарування, укладеного раніше оспорюваного правочину, позивач 1 просить визнати за нею право власності на частку в статутному капіталі Спільного товариства з обмеженою відповідальністю «Ф-МАТІС». Під час розгляду позовної заяви позивач просив залишити без розгляду позовну вимогу в частині визнання права власності на частку в статутному капіталі СП ТОВ «Ф-МАТІС» за [PERSON]. З врахуванням пояснень представника позивача [PERSON] в судовому засіданні дана заява прийнята судом як зменшення позовних вимог (їх уточнення). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] (позивача-2) підтримала позовні вимоги, з врахуванням поданої заяви, з викладених підстав та пояснень, які надані в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог, враховуючи письмові заперечення. Представник Відповідачів [PERSON] ( Відповідача -2 та Відповідача -3 ) в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, підтримавши Відповідача -1. Позивач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович в судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], Відповідача-1, представника Відповідачів 2 та 3, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.240 ЦК України вказано, що представник може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником. Як вбачається з матеріалів справи, довіреністю, виданою 08.10.2013 [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідченою приватним нотаріусом КМНО Сазоновою О.М., зареєстрованою в реєстрі за №1441, надано право передоручення повноважень за цією довіреністю третім особам. 20.07.2016 Відповідач-1, яка діяла на підставі довіреності виданої їй позивачем 1 від 08.10.2013, посвідченої приватним нотаріусом Київського МНО Сазоновою О.М. і зареєстрованої в реєстрі за № 1441, видала в порядку передоручення Відповідачу 2 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. від 20.07.2016, зареєстрована в реєстрі № 1072. Звертаючись до суду з заявленим позовом позивачі вказують, що в довіреності, яку вони оспорюють, коло повноважень повіреного розширено в порівнянні з Основною довіреністю, зокрема надано право укладати будь-який правочин на власний розсуд. У якості доказу цієї обставини позивачі надали копію тексту первісної довіреності від 08.10.2013 року. На запитання суду сторони пояснили що оригіналу довіреності від 08.10.2013 надати не можуть. Суд вважає важливими дані доводи позивачів втім не може їх врахувати виходячи з наступного. Оспорювана довіреність повною мірою відповідає приписам, що зазначені у ст.58 Закону України «Про нотаріат», а саме доручення, видане в порядку передоручення не містить в собі більше прав, ніж їх передано за основним дорученням. Приватний нотаріус КМНО Малий О.С. виклав перелік повноважень у тексті довіреності, яку посвідчував в порядку передоручення, у відповідності до змісту оригіналу, наданої йому основної довіреності, що видана восьмого жовтня дві тисячі тринадцятого року [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом КМНО Сазоновою О.M., зареєстрованої в реєстрі за №1441. Приватний нотаріус КМНО Малий О.С. залишив у своїх матеріалах копію основної довіреності, що зроблена ним з оригіналу та відповідним чином завірена та надана до суду. Як пояснила в своїх поясненнях третя особа, з тексту довіреності від 08.10.2013, яка йому була надана в п.4 вказано, що надані повноваження в тому числі і укладати будь-які правочини на власний розсуд. Текст передоручення, як це видно з тексту довіреності від 20.07.2016 повністю співпадає з текстом основної довіреності. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий О.С. зазначив, що ним не було посвідчено довіреність з перевищенням повноважень, які були надані представнику за текстом основної довіреності та не має порушень п.п. 5.4 п.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. До того вказав, що довіреність, яка була видана в порядку передоручення фактично діяла з 20.07.2016 по 23.07.2016. (а.с. 91) Заслуговують на увагу доводи Відповідача -1, про те, що додана позивачами до позовної заяви копія основної довіреності не є копією з її оригіналу. Відповідно до пункту 1 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін'юсту України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Мін'юсті України 22.02.2012 р. за № 282/20595 тексти довіреностей викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів з лицьового та зворотного боку цих бланків. Надані суду позивачами тексти копій довіреності від 08.10.2013 не на нотаріальному бланку, в зв'язку з чим, суд не може вважати їх такими, що зроблені з оригіналу, який не можливо оглянути в судовому засіданні в зв'язку з його відсутністю. Відповідно до ч.2 ст.64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Згідно ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. В спірних правовідносинах довірителем за Основною довіреністю був позивач [PERSON], повіреним - відповідач [PERSON] Отже, довіреність з повноваженнями зазначеними в ній, видана саме позивачем -1 і підписана ним, тому Відповідач - 1 не має жодного відношення до визначення обсягу повноважень, зазначених в оспорюваній довіреності. При посвідченні даної довіреності, нотаріусом Сазоновою О.М., особу [PERSON] встановлено, його дієздатність перевірено. Тому, Відповідач-1 як представник, діяла згідно з довіреністю, виданою [PERSON], текст якої викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів з лицьового та зворотнього боку, за підписом [PERSON] Як пояснила Відповідач -1 в судовому засіданні, довіреність від 08.10.2013 нею було отримано особисто від позивача-1. Тому, є безпідставними твердження позивачів та їх представників про збільшення повноважень в довіреності, виданої нею в порядку передоручення [PERSON] На законність дій Відповідача -1 не впливає зміст екземпляру довіреності, що викладений не на бланку і зберігається у нотаріуса Сазонової О.M., оскільки його підписував позивач -1. До того, ухвалою суду від 24.03.2017 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. другий оригінальний примірник довіреності, виданої [PERSON] [PERSON] [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. 08 жовтня 2013 року і зареєстрованому в реєстрі за № 1441, а за відсутності оригіналу вказано про необхідність надання посвідченої в установленому законом порядку копії вказаної довіреності. Втім, як вбачається з наданої відповіді нотаріуса Сазонової О.М. оригінал довіреності від 08.10.2013 було вилучено за ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 09.12.2016. Оскільки законодавством не передбачено виготовлення та надання копій з копій документів, запитувану судом копію довіреності нотаріус зможе надати виключно після повернення оригіналу. Крім того, позивач -1 станом на 22.07.2016 року був обізнаний про здійснене передоручення і про особу замісника, що й підтверджується додатками, наданими позивачами до позовної заяви. Обставини повідомлення чи неповідомлення повіреним довірителя про здійснене передоручення, не підлягають встановленню, так як ця обставина не впливає на дійсність довіреності, що оспорюється. Отже, довіреності, що оспорюються позивачами, не містять ознак недійсності і повною мірою відповідають вимогам ст.203 ЦК України. Також довіреність, що видана в порядку передоручення відповідає вимогам щодо її форми, як і передбачено ч.2 ст.245 ЦК України, а саме довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню. За змістом довіреність, що оспорюється відповідає повною мірою приписам, що зазначені у ст.58 Закону України «Про нотаріат», а саме доручення, видане в порядку передоручення не містить в собі більше прав, ніж їх передано за основним дорученням. Приймаючи до уваги викладені обставини, вимоги позивачів про визнання недійсною довіреності, яка видана Відповідачу -1 в порядку передоручення Відповідачу 2, посвідчену нотаріусом КМН Малим О.С. та зареєстровану в реєстрі за № 1072 від 20.07.2016 є такими, що задоволенню не підлягають. В тому числі позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки засновника (учасника) у статутному капіталі СП ТОВ «Ф-МАТІС» від 20.07.2016, укладеного між Відповідачам - 2 та Відповідачем -3 є похідною від першої позовної вимоги про визнання недійсної довіреності яка видана Відповідачу -1 в порядку передоручення Відповідачу 2, посвідчену нотаріусом КМН Малим О.С. та зареєстровану в реєстрі за № 1072 від 20.07.2016 . Позивачі вказують, що 07 липня 2016 року, за договором дарування частки в статутному капіталі, позивач 1 безоплатно передав у власність позивача 2 свою частку в статутному капіталі Спільного товариства з обмеженою відповідальністю «Ф-МАТІС». Як вбачається з матеріалів справи, станом на 22.07.2016 року, ні Основна довіреність від 08.10.2013 року, видана [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчена приватним нотаріусом КМНО Сазоновою О.M., зареєстрована в реєстрі за №1441, ні довіреність видана в порядку передоручення [PERSON], посвідчена нотаріусом КМНО Малим О.C., зареєстрована в реєстрі за №1072 від 20.07.2016 року - не були скасованими чи іншим чином припинені. Це підтверджується Повним витягом з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності) №32988900 від 16.01.2017, зробленим нотаріусом Малим О.Є. та наданим суду разом з поясненнями. Відповідно до ч. 1 ст.249 ЦК України, особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Втім, лише після укладання оспорюваного правочину, 23 липня 2016 року позивач -1 реалізував своє право на скасування основної довіреності, виданої ним 08.10.2013 на ім'я Відповідача -1, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Сазоновою О.M., зареєстрованої в реєстрі за № 1441 та на скасування довіреності, виданої в порядку передоручення [PERSON], посвідчену нотаріусом КМНО Малим О.C., зареєстровану в реєстрі за №1072 від 20.07.2016 року. Разом з тим, скасування довіреності не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених представниками в період дії довіреності. Відповідно до ч.3 ст.249 ЦК України права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в редакції, що діяла в липні 2016 року значиться, що в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться такі відомості щодо юридичної особи: перелік засновників (учасників) юридичної особи, у тому числі прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), країна громадянства, серія та номер паспорта громадянина України або паспортного документа іноземця, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), якщо засновник - фізична особа; інформація про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичної особи; дані про частки кожного із засновників (учасників). У свою чергу, в ч. 3 ст.18 зазначеного Закону (в редакції станом на липень 2016 року) міститься імперативний припис, а саме, якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. Станом на 20.07.2016 року, тобто на дату укладення оспорюваного правочину, а також станом на 22.07.2016 року - на дату внесення змін до реєстру за заявою Відповідача-3, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб були відсутні відомості про [PERSON] як учасника та бенефіціарного власника СпТОВ «Ф-Матіс», а також дані про належність їй частки у статутному капіталі. В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб містилися відомості про власника частки, учасника цього товариства і його бенефіціарного власника в особі [PERSON] Тому, твердження позивачів, що станом на 20.07.2016 року частка у статутному капіталі СпТОВ «Ф-Матіс» [PERSON] не належала, так як була подарована його матері [PERSON], і тому не могла бути продана [PERSON]. не узгоджуються з положеннями ч.2 ст.17 і ч.3 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в редакції, що діяла в липні 2016 року. Що стосується посилання Відповідача -1 на Висновок спеціаліста від 22.03.2017 № 41 відповідно до якого «підпис від імені [PERSON], який послужив оригіналом для копіювання в графі «Обдарована», на третьому аркуші копії договору дарування частки в статутному капіталі від 07.07.2016, виконаний ймовірно не [PERSON].», суд не приймає даний Висновок як доказ в розумінні ст. 58 ЦПК України виходячи з того що він несе в собі суб'єктивну думку фахівця з ймовірним припущенням. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року у справі № 806/1370/16, яка набрала законної сили після перегляду її в суді апеляційної інстанції, запис з Єдиного державного реєстру юридичних осіб за номером 15881050026003061 від 24.07.2016 року проведений приватним нотаріусом [PERSON] стосовно [PERSON] як власника частки, учасника СпТОВ «Ф-Матіс» та бенефіціарного власника товариства, скасовано, а запис про [PERSON]. як власника частки, учасника та директора товариства - відновлено. Тому, відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в редакції, що діяла в липні 2016 року, та ст.10 в редакції цього Закону на теперішній час, які аналогічні за змістом, [PERSON] у спорі з [PERSON], [PERSON], [PERSON] не може використовувати відомості про себе як власника частки у статутному капіталі СпТОВ «Ф-Матіс», учасника цього товариства та його кінцевого бенефіціарного власника, так як ці відомості підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed