Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» про поновлення на роботі. В процесі розгляду справи позивач неодноразово збільшував позовні вимоги, згідно останньої заяви про збільшення розміру позовних вимог [PERSON] просив визнати незаконним Наказ Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» №665-к від 16.12.2013 року в частині звільнення [PERSON] 16.12.2013 року з посади; визнати незаконним Наказ Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» №700-к від 31.12.2013 року; поновити [PERSON] на посаді начальника відділу організації та забезпечення режимних заходів служби контролю конфіденційності та режиму Адміністративного управління; стягнути із Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 98 882 грн. 80 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4 287 грн. 12 коп., витрати за оформлення довіреності у розмірі 200 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн., понесені поштові витрати у розмірі 7 грн. 70 коп., індексацію втрати частини доходу у розмірі 3 604 грн. 67 коп., також просив стягнути із Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» на користь [PERSON] 55 766 грн. 10 коп. заподіяної моральної шкоди. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що працював в Державному підприємстві «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» з березня 2003 року на різних посадах, остання з яких начальник відділу організації та забезпечення режимних заходів служби контролю конфіденційності та режиму Адміністративного управління. В жовтні 2014 року [PERSON] повідомили про зміни в організації виробництва і праці, скорочення штату та наступне звільнення. Таким чином, згідно Наказу генерального директора Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» №665-к від 16.12.2013 року [PERSON] звільнено 16.12.2013 року з посади начальника відділу організації та забезпечення режимних заходів служби контролю конфіденційності та режиму Адміністративного управління у зв»язку із зміною раніше існуючої структури та скорочення штатної чисельності працівників за п. 1.ст. 40 КЗпП України. При цьому, Наказом В.о. генерального директора Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» №700-к від 31.12.2013 року у зв»язку із перебуванням [PERSON] на лікарняному внесено зміни до п. 3 Наказу від 16.12.2013 року №665-к» щодо звільнення [PERSON] та встановлено дату звільнення 31.12.2013 року. Вважаючи звільнення незаконним та вказуючи на відсутність пропозицій з боку роботодавця обійняти будь-яку іншу вакантну посаду в підприємстві, звільнення під-час перебування на лікарняному, а згодом внесення змін у наказ і звільнення датою яка була неробочим днем, просив про задоволення позовних вимог. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з врахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог та просили про їх задоволення. Представник Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» проти позову заперечував. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, встановив наступне. Наказом Генерального директора Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» №359-к від 02.08.2012 року (а.с. 18) [PERSON], начальника відділу контролю конфіденційності та режиму Управління справами переведено з 02.08.2012 року на посаду начальника відділу організації та забезпечення режимних заходів служби контролю конфіденційності та режиму Адміністративного управління. За п. 2.4 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу, але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). При цьому, з долученої до матеріалів справи копії трудової книжки (а.с. 34) вбачається, що відповідний запис про переведення [PERSON] з 02.08.2012 року на посаду начальника відділу організації та забезпечення режимних заходів служби контролю конфіденційності та режиму Адміністративного управління не здійснено, а звільнення за трудовою книжкою фактично відбулося із попередньої посади, яку обіймав [PERSON] до 2012 року. Згідно Наказу Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» від 03.09.2013 року №474-к з 04.09.2013 року введено у дію затверджені Міністерством охорони здоров»я України організаційну структуру Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» та штатний розпис, які передбачали скорочення чисельності працівників та зміни істотних умов праці. З матеріалів справи вбачається, що новий штатний розпис Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» затверджений 03.09.2013 року дійсно не містить посади начальника відділу організації та забезпечення режимних заходів служби контролю конфіденційності та режиму Адміністративного управління, однак містить посаду завідувача сектору внутрішнього контролю Департаменту телекомунікаційних мереж та внутрішнього контролю із подібними повноваженнями та обов»язками (а.с.52-55, 62-63, 67-75). У відповідності до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу та тому ж підприємстві, установі, організації, працівник за своїм розсудом звертається до державної служби зайнятості, або працевлаштовується самостійно. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що лише 14.10.2013 року адміністрацією Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» [PERSON] повідомлено про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці працівників, скорочення штату та наступне вивільнення через два місяці з дати попередження і одночасно повідомлено про відсутність на підприємстві вакантних посад. При цьому, представник відповідача не зміг пояснити в судовому засіданні причин порушення термінів повідомлення вивільненого працівника про скорочення його посади, здійснення цього вже після введення в дію нового штатного розпису та підстав продовження виконання [PERSON] посадових обов»язків начальника відділу організації та забезпечення режимних заходів служби контролю конфіденційності та режиму Адміністративного управління після скорочення цієї посади. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона по справі зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Однак, в судовому засіданні не спростовано жодними належними та допустимими доказами відсутність будь-яких пропозицій від керівництва Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» про переведення [PERSON] на іншу аналогічну скорочуваній посаді. 16.12.2013 року згідно Наказу Генерального директора Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» №665-к позивача звільнено із займаної посади у зв»язку із зміною раніше існуючої структури та скорочення штатної чисельності працівників за п. 1.ст. 40 КЗпП України. При цьому, Наказом В.о. генерального директора Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» №700-к від 31.12.2013 року у зв»язку із перебуванням [PERSON] на лікарняному внесено зміни до п. 3 Наказу від 16.12.2013 року №665-к» щодо звільнення [PERSON] та встановлено датою звільнення 31.12.2013 року. П.8 ст. 40 КЗпП України виключає можливість звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті). Із листка непрацездатності Серії АГА №939492 Київської міської клінічної лікарні від 31.12.2013 року вбачається, що з 13.12.2013 року до 31.12.2013 року [PERSON] хворів і повинен був стати до роботи лише 01.01.2014 року. Із матеріалів справи (а.с. 112) вбачається, що з 01.01.2014 року по 07.01.2014 року на Державному підприємстві «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» були вихідні дні. З огляду на зазначене, звільнення [PERSON] за скороченням штату, більше того в період його тимчасової непрацездатності було здійснено з порушенням вимог ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України. Таким чином, Наказ генерального директора Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» №665-к від 16.12.2013 року в частині звільнення [PERSON] 16.12.2013 року у зв»язку із зміною раніше існуючої структури та скорочення штатної чисельності працівників за п. 1.ст. 40 КЗпП України, а також Наказ В.о. генерального директора Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» №700-к від 31.12.2013 року «Про внесення змін до наказу від 16.12.2013 року №665-к» щодо звільнення [PERSON] є незаконними та підлягають скасуванню, а [PERSON], підлягає поновленню нароботі. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У відповідності до п.8 розділу ІV «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженої постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. У основу своїх розрахунків середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] брав середньомісячну заробітну плату у розмірі 6 324 грн., яка не відповідає розміру його заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні. Таким чином, при обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд бере відомості довідки Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» від 24.07.2014 року №ФЦ000000212, за якою середня заробітна плата позивача за останні два календарні місяці складала 197 грн. 66 коп. на день. Згідно долучених до матеріалів справи табелів обліку робочого часу Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» час вимушеного прогулу [PERSON] склав 172 робочих дні. З огляду на зазначене, [PERSON] підлягає виплаті середній заробіток за час вимушеного прогулу, який складає 33 997 грн. 52 коп. За правилами ст. 47, ст. 116 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. 31.12.2014 року Державне підприємство «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» трудову книжку [PERSON] у день звільнення не видав, а повний розрахунок затримано на 7 днів, що підтверджується випискою по рахунку 262511492050001 за період з 01.01.2014 року по 09.01.2014 року АБ «Укргазбанк» (а.с. 35) та не заперечувалося сторонами у судовому засіданні. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, за 7 днів затримки розрахунку при звільненні [PERSON] підлягає виплаті середній заробіток у розмірі 1 383 грн. 62 коп. Позовні вимоги щодо заподіяної моральної шкоди знайшли підтвердження в судовому засіданні частково. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вказує позивач, діями відповідача йому завдано моральних страждань. Позивач загальну суму завданої моральної шкоди оцінює в 55 766 грн. 10 коп. і безпідставно ототожнює її із середнім заробітком за час вимушеного прогулу. Таким чином, позивач не в повній мірі обґрунтував зазначену оцінку моральної шкоди саме в розмірі 55 766 грн. 10 коп. так як в судовому засіданні не надав відповідних доказів щодо характеру та обсягу страждань, яких зазнав, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) саме на суму позову в цій частині. Суд, враховуючи факт незаконного звільнення позивача та затримку розрахунку при звільненні, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду на суму 2 000 грн., яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. В обґрунтування вимоги про індексацію втрати частини доходу у розмірі 3 604 грн. 67 коп., позивач посилається на Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» та «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати» затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427, за якими компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не є заробітною платою, нарахованою працівникові за період роботи в розумінні Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» та «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати», позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» про стягнення 200 грн. сплачених позивачем при оформленні 16.12.2013 року нотаріально посвідченої довіреності, оскільки дані витрати були добровільними, більше того уповноважили [PERSON] задовго до подання позову на представництво довірителя у будь-яких підприємствах та установах щодо ведення буд-яких справ. Також, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення із відповідача 5 000 грн. витрат за надання юридичних послуг та 7 грн. 70 коп. поштових витрат реальну оплату яких не підтверджено жодним належним чином оформленим розрахунковим документом. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. в дохід держави. На підставі ст.ст. 40, 47, 49-2, 116, 117, 235, 237-1 КЗпП України, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженої постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати», «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати» затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427,

Outcome: partial