Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до відповідача про визнання [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. З 21 квітня 2009 року і по теперішній час у квартирі прописана невістка - колишня дружина її сина [PERSON], яка на початку 2014 року розлучилася з її сином і разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] поїхала за межі України. Куди саме їй невідомо. Відповідач зв'язок ні з ким не підтримує. Той факт, що у квартирі досі зареєстрована відповідач, перешкоджає позивачу повноцінно нею користуватися, продати, або розпорядитися нею на свій розсуд. Зазначила, що в неї дуже маленька пенсія (1912 грн.), тому важко сплачувати комунальні платежі. Крім того, з травня 2018 року їй перестали платити субсидію. У зв'язку з тим, що відповідач не проживає за вказаною адресою з січня 2014 року, тобто більше року, вважає, що вона втратила право користування вищевказаним житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Проте надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності за участю її представника [PERSON] Представник позивача у судове засідання не з'явився. Проте, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі. Заявлені позивачем вимоги підтримав у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Із заявою про розгляд справи у її відсутності та з повідомленням причин неявки до суду не зверталася. Відзиву на позовну заяву до суду не надавала. Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 02 липня 2004 року. (а.с. 10) Цей факт також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09 серпня 2004 року (а.с.11) та технічним паспортом на вищевказану квартиру (а.с.12-13) Як вбачається з домової книги для реєстрації громадян, які проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.14-16), та підтверджується довідкою Відділу реєстрації Добропільської міської ради від 20 липня 2018 року (а.с.22) та довідкою від 14 червня 2018 року про зареєстрованих осіб за вищенаведеною адресою, виданою Відділом реєстрації Добропільської міської ради (а.с.9), [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 24 квітня 2009 року. 23 лютого 2015 року рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області було розірвано шлюб між сином позивача, [PERSON], та відповідачем, [PERSON]. (а.с.19) Згідно акту від 13 червня 2018 року, складеного головою ОСББ «Гавань» за результатами опитування мешканців будинку [ADDRESS], встановлено, що [PERSON], [PERSON] (донька відповідача) та [PERSON] (син відповідача) зареєстровані за адресою [ADDRESS], але з 2014 року і по теперішній час не проживають. (а.с.8) Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316. 317, 319, 321 ЦК України). Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Всупереч положенням ст. ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності за місцем реєстрації більше року, а також доказів на підтвердження користування відповідачем спірною квартирою, виконання ним обов'язків наймача, пов'язаних з утриманням та оплатою комунальних послуг. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відтак, вищезазначені статті передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є або не були членами його сім'ї. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] з лютого 2015 року не є членом сім'ї позивача, та з 2014 року, тобто понад один рік без поважних причин не мешкає за адресою [ADDRESS], суд вважає, що вона втратила право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved