Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

У квітні 2018 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.06.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, де зазначено, що відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 15.01.2018 року має заборгованість - 25627,40 грн., яка складається з: - 3916,71 грн. - заборгованість за кредитом; - 7085,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 12929,02 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1196,54 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 25627,40 грн. за кредитним договором № б/н від 10.06.2010 року; та судові витрати. Ухвалою суду від 21 червня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та визначено судовий розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 23 липня 2018 року. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що кредитний договір та договір банківського обслуговування між нею та позивачем взагалі не укладався, вона 10.06.2010 року звернулася до позивача для відкриття банківської картки, яка була потрібна для розрахунків по комунальних платежах та в торгових мережах. «Умови та правила надання банківських послуг» не містять підпису відповідача, вона ознайомлена з ними не була, тому нарахування позивачем відсотків в подвійному розмірі протирічить чинному законодавству. Розрахунки банку визивають сумніви в їх достовірності, оскільки не містять посади та ПІБ виконавця, не завірені печаткою підприємства, цифри зазначені з великою кількістю арифметичних помилок. Не надані докази отримання грошових коштів відповідачем у банку, не доведена сума кредиту. Позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення неустойки. Крім того, пеня і штраф є різновидами неустойки, тобто одним і тим самим видом юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, тому не можуть бути застосовані одночасно. Зазначає, що строк дії кредитної картки минув ще в 2013 році. Також вказує, що в неї не було можливості погасити борг, оскільки її донька [PERSON] тяжко хворіла з квітня 2017 року, та перенесла складну операцію в період з 04 квітня 2017 по 07 квітня 2017 року, та на даний час проходить період реабілітації. Гроші на лікування доньки відповідач вимушена позичати у друзів, що не дало їй можливості своєчасно погашати заборгованість за кредитом. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач 09.10.2018 року надав відповідь на відзив, де зазначив, що укладання кредитного договору здійснено за принципом укладання банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком умов надання споживчого кредиту фізичним особам, на останній сторінці яких є підпис голови правління та печатка банку, що разом складає кредитний договір. З виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже, й отримав картку «Універсальна», оскільки без картки неможливо проведення вказаних операцій. Умовами договору передбачені випадки, кола банк нараховує підвищену процентну ставку. Повідомлення про підвищення процентної ставки було направлено відповідачу 15.08.2014, 15.03.2015 року, та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача не надходило, більше того, відповідач користувався карткою вже після підвищення процентної ставки. Вказує також, що пеня і штраф є різновидами штрафних санкцій, та у межах одного виду відповідальності можуть одночасно застосуватись різний набір санкцій. Вказує, що строк дії випущеної картки - до останнього дня 09.2018 року. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач 29 жовтня 2018 року надав заперечення на відповідь на відзив. Вказав, що в анкеті-заяві, підписаної [PERSON], відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме встановлений банком розмір кредитного ліміту, процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту. Вона не погоджувалась на кредитування згідно «Умов і правил надання банківських послуг», тому підписання анкети-заяви про відкриття картки без досягнення згоди сторін щодо істотних умов кредитного договору не може свідчити про існування будь-яких кредитних відносин між сторонами. Зазначає, що банком незаконно змінена процентна ставка без доказів повідомлення відповідача. Вказує, що банк навмисне затягував пред'явлення позову для збільшення загальної заборгованості та можливості нарахування якомога більше відсотків, пені та штрафів, тому судом має бути застосоване положення статті 616 ЦК України щодо правових наслідків порушення зобов'язання з вини кредитора. Інші доводи, викладені в запереченнях, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Просить застосувати строк позовної давності відносно нарахування прихованої пені у вигляді подвійних відсотків за користування кредитом. Також відповідач 29.10.2018 подав суду клопотання про зменшення розміру відсотків та пені, обґрунтоване пропуском позивачем строку позовної давності, а також тим, що банк не має права одночасно стягувати пеню та штраф. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступне. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 10 червня 2010 року [PERSON] підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відповідач був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Підписом відповідача також підтверджується, що вона ознайомилась та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. У відповідності до ст.509 ЦК України - в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як - то: передати майно, сплатити гроші, виконати роботу, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.525 ЦК України - одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. На підставі п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.1.1.7.11 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Така форма оформлення кредитного договору не суперечить діючому законодавству, оскільки укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням Анкети-Заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів. З огляду на вищевикладене, суд не погоджується з доводами відповідача про те, що договір між ним та позивачем не укладався. Так, згідно ч. 1 ст. 207 ЦК, договір вважається вчиненою у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладено договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Вказані обставини спростовують доводи відповідача про те, що він кредитний договір з ПриватБанком не укладав та не був ознайомлений з тарифами та умовами надання кредиту. Оскільки зміст укладеного між сторонами договору від 28.11.2007 року зафіксовано в окремих документах, то з огляду на приписи статей 207, 634, 639, 642 ЦК України, суд приходить до висновку, що письмова форма правочину укладеного між сторонами дотримана. Твердження відповідача відносно того, що між сторонами укладено договір у неналежній формі, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вони не узгоджуються з приписами статті 634 ЦК України, за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Щодо доводів відповідача про те, що між сторонами не досягнуто згоду щодо істотних умов кредитного договору, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні та необхідні для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотні умови договору про надання банківських послуг передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, а отже, підписавши Анкету-заяву 10.06.2010 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка також наявна в матеріалах справи, відповідач підтвердив укладення договору про надання банківських послуг в належній (письмовій) формі та досягнення згоди з усіх істотних його умов. Так, у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» міститься інформація щодо типу карту, типу кредитної лінії, пільгового періоду нарахування процентів, базової процентної ставки на місяць, розміру та строку внесення щомісячних платежів, розміру пені за несвоєчасне погашення боргу. Щодо посилання відповідача на неправомірне підвищення позивачем процентної ставки, суд зазначає, що згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Згідно Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», з якою відповідач ознайомлена, про що свідчить її підпис, під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 3% на місяць. Згідно п.2.1.1.12.2.1 «Умов та правил надання банківських послуг», у разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом договору клієнт сплачує банку проценти у подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. З урахуванням викладеного, доводи відповідача щодо незаконного нарахування банком відсотків у підвищеному розмірі є необґрунтованими. Доводи відповідача про те, що позивач не повідомляв його про зміну процентної ставки, також є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Так, позивач надав докази, що відповідач повідомлявся на телефон +380672663654 (цей же номер телефону вказаний відповідачем у відзиві на позовну заяву як засіб зв'язку) про зміну процентної ставки: 15.08.2014 року - про зміну ставки з 01.09.2014 року, та 15 березня 2015 року - про зміну процентної ставки з 01.04.2015 року. Суд також не приймає до уваги доводи відповідача про закінчення строку дії картки, оскільки позивачем надано довідку про те, що [PERSON] отримала картки № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER] зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 09.2018 року. Позивачем також надано виписку з карткового рахунку [PERSON] за період з 01.06.2010 по 09.10.2018 року. З вказаної Виписки вбачається, що 10.06.2010 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000 грн., в подальшому кредитний ліміт збільшувався. З вказаної виписки вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами: отримував готівку за допомогою банкоматів, розраховувався за придбані товари через термінали у касах магазинів. Останнє погашення кредитної заборгованості, як вбачається із виписки, здійснено позивачем 10.08.2016 року - «поповнення готівкою своєї карти в терміналі самообслуговування». Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 15.01.2018 року відповідач має заборгованість - 25627,40 грн., яка складається з: 3916,71 грн. - заборгованість за кредитом; 7085,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 12929,02 грн. - заборгованість за пенею, судові штрафи: 1696,54 грн. Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача щодо неправильності розрахунку, оскільки відповідачем не конкретизовано, які саме, на його думку, арифметичні помилки допущені у розрахунку, не надано власного варіанту розрахунку, не заявлено клопотання про призначення відповідної експертизи з метою усунення неправильностей у розрахунку боргу. Суд також не бере до уваги доводи відповідача про те, що нарахування подвійних відсотків є фактично прихованою пенею, та про застосування до нарахованої суми відсотків строку позовної давності, оскільки, як вже зазначалось вище, суд прийшов до висновку, що нарахування банком подвійних відсотків на прострочену заборгованість було обґрунтованим. Суд також не погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо нарахування пені. Так, відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач звернувся до суду з позовом 18 квітня 2018 року, та з наданого позивачем Розрахунку вбачається, що нарахування пені відбувалось з квітня 2017 року. Таким чином, строк позовної давності для нарахування пені позивачем не пропущено. Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд бере до уваги, що загальна сума збитків, доведена позивачем, становить 3916,71 грн. (заборгованість за кредитом) + 7085,13 грн. (заборгованість по процентам за користування кредитом) = 11001,84 грн., в той час як сума нарахованої пені становить 12929,02 грн. З огляду на зазначене, враховуючи, що розмір нарахованої неустойки більший ніж сума основного боргу, клопотання відповідача про зменшення розміру пені, надані відповідачем документи - виписний епікриз, які свідчать про хворобу дитини відповідача [PERSON] у квітні 2017 року та перенесену нею операцію «апендектемія лапароскопічна», суд приходить до висновку про можливість зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, до 8000 грн. Суд також погоджується з доводами відповідача про неправомірність вимог позивача щодо стягнення штрафу, оскільки пеня і штраф відповідно до ст.549 ЦК України є різновидами неустойки, тобто одним і тим самим видом юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, отже, не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це призведе до застосування подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання, що суперечить вимогам ст.61 Конституції України. Вказана правова позиція також викладена в рішенні Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу необхідно відмовити. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, тобто у сумі 3916,71 грн. (заборгованість за кредитом) + 7085,13 грн. (заборгованість по процентам за користування кредитом) + 8000,00 грн. (заборгованість за пенею) = 19001,84 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивач сплатив судовий збір на суму 1762,00 грн. Позовних вимог заявлено на суму 25627,40 грн., задоволено на суму 19001,84 грн., що складає 74,15%. Таким чином, з відповідача має бути стягнуто на користь позивача 74,15% сплаченого судового збору, що складає 1306 грн. 52 коп. Враховуючи наведене,

Outcome: partial