Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

У квітні 2020 року позивач в особі представника звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , відповідно до якої просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 лютого 2008 року у розмірі 132 777,12 грн. та сплачений судовий збір по справі у розмірі 2102,00 грн. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19 лютого 2008 року [PERSON] звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердила, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена». АТ КБ «Приватбанк» на підставі Договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 12 800,00 гривень. АТ КБ Приватбанк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалась повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Всупереч чинному законодавству та умовам договору, [PERSON] належним чином покладені на неї обов`язки перед банком не виконала, порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Станом на 22 березня 2020 року за відповідачем по укладеному з АТ КБ «ПриватБанк» кредитному договору № б/н від 19 лютого 2008 року наявна заборгованість на загальну суму 132 777,12 грн., яка складається з наступного: 44 354,81 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 556,54 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 43798,27 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 17576,49 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625; 64285,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 6310,82 грн. - штраф (процентна складова). До теперішнього часу сума боргу за договором № б/н від 19 лютого 2008 року відповідачем не погашена. Вищенаведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. 17.07.2020 року [PERSON] було подано заяву про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2020 року. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.07.2020 року, справа передана судді Слюсар Л.П. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2020 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2020 року скасовано і справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. 15.03.2021 року та 08.04.2021 року представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог. Просили суд стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором №б/н від 19.02.2008 року в розмірі 60 749,84 грн., а саме: 45 467,73 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15282,11 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625, а також понесені позивачем судові витрати по справі. 19.04.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги відповідач не визнала та вказала, що згідно з документами, які є в матеріалах справи, вона отримала кредитні кошти у розмірі 250,00 грн. Звернула увагу на те, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», якими банк може самостійно встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів нею не підписувались. Цей документ також не містить дати його підписання представником Позивача. Тобто підтверджень того, що ці Умови та Правила були додатком до підписаної нею анкети-заяви в матеріалах справи відсутні. Крім того, Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» не містить підпису позичальника, не датований як документ. Вказала, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тому надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов без надання підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, а також за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивачем не надано доказів того, з яких підстав відповідачу було підвищено без її згоди кредитний ліміт, відповідність розрахунку кредитної заборгованості та того, що відповідач не була ознайомлена зі всіма істотними умовами договору. При новому розгляді справи представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності позивача. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з наведених в відзиві підстав. Вказала, що позивачем безпідставно збільшена заборгованість за кредитним договором, оскільки кредитного ліміту в розмірі 45467,73 грн. який зазначено банком у відповідача ніколи не було. Щодо нарахування відсотків за користування кредитом, то позивачем не зазначено період їх нарахування. Відповідач не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк». Просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] 29 лютого 2008 року було укладено кредитним договір № б/н. Згідно зі Статутом від 06 вересня 2019 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 року, найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк». [PERSON] згідно з укладеним договором № б/н від 29 лютого 2008 року звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердила, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена». АТ КБ «Приватбанк» на підставі Договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом 250,00 грн., а відповідачу надано у користування кредитну картку. АТ КБ Приватбанк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно з Довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та змінювався кредитний ліміт з 29.02.2008 року з 250,00 грн. до 12800 грн. з 31.01.2017 року, а з 22.07.2018 року кредитний ліміт - 0. Відповідно до Довідки АТ КБ «ПриватБанк» між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № [NUMBER] термін дії 02.12. та № [NUMBER] термін дії з 29.10.2013 року по 09.2017 року. Як вказує у своїй уточненій позовній заяві позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору б/н від 29.02.2008 року заборгованість станом на 04.03.2021 р. склала 60 749,84 грн., в тому числі 45 467,73 грн. - заборгованість за кредитом; 15 282,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить наступних висновків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом. Так, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилається на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку. Однак, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими Умовами ознайомився відповідач та погодився з ними. Тож суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умов та Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. У даному випадку позивачем не надано суду жодного доказу щодо фактичного отримання відповідачем кредитних коштів за тілом кредиту у розмірі 45467,73 грн., чи збільшення кредитного ліміту до вищевказаної суми та можливо замовлення послуг «Миттєва розстрочка», а із виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що заборгованість обчислюється по картці [NUMBER] , термін якої закінчився в вересні 2017 року та здійснюється списання за договором 16050803790978 , інформація щодо якого суду також не надана. Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому суд вважає, що їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не надано суду належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу розміру наданого відповідачу кредиту, у позовній заяві та розрахунку заборгованості незрозуміло, які суми та за який період були сплачені за тілом кредиту, по відсоткам за кредитним договором, та як вбачається із довідок АТ КБ «ПриватБанк», наданих відповідачу розмір заборгованості не відповідає розрахунку, наданого позивачем до позовної заяви, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed