Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» про стягнення інфляційних витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням апеляційного суду Херсонської області від 16.11.2010 року з відповідача на його користь стягнено 2406,21 грн. матеріальної шкоди. В ході виконання вказаного судового рішення 03.08.2012 року відділом державної виконавчої служби перераховано вказану суму грошових коштів на його особистий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим, на свій рахунок він отримав лише суму у розмірі 2334,02 грн., оскільки за переказ було вирахувано 3% від переказаної суми, що складає 72,19 грн. Вважає, що на нього незаконно покладені витрати за перерахування відшкодованої шкоди у розмірі 72,19 грн., у звязку з чим просив суд стягнути з ПАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» на його користь вказані витрати, розмір яких з урахуванням індексації станом на 01.07.2015 року становить 116,50 грн. Крім того, зазначив, що внаслідок інфляційних процесів він поніс матеріальні витрати від знецінення грошових коштів, які відповідач в добровільному порядку відшкодовувати відмовляється, а тому просив суд стягнути з останнього на його користь інфляційні витрати, нараховані ним на основну суму відшкодованої матеріальної шкоди, у розмірі 2556,61 грн. Позивач в судовому засіданні зменшив позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» на його користь проіндексованих витрат, повязаних з перерахуванням на його платіжну картку суми відшкодованої матеріальної шкоди, з 116,50 грн. до 38,86 грн. та всього у відшкодування індексації заподіяної шкоди просив стягнути з відповідача на його користь 2595,47 грн. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, надав заперечення на позовну заяву. Заслухавши осіб, що зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у липні 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» про визнання дій неправомірними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 16.11.2010 року з ВАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» на користь позивача стягнено 2406,21 грн. у рахунок відшкодуванням матеріальної шкоди та понесених ним витрат. В ході виконання вказаного судового рішення 02.08.2012 року ГУЮ у Херсонській області перераховано грошові кошти у розмірі 2406,21 грн. на особистий рахунок позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк», про що свідчить копія платіжного доручення №4782 від 02.08.2012 року. Згідно виписки по рахунку позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк» №4627087893713919 03.08.2015 року на особистий рахунок [PERSON] зараховано грошові кошти у розмірі 2382,15 грн. Оскільки ПАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» рішення суду виконало та відшкодувало позивачеві завдану матеріальну шкоду в повному обсязі, підтвердженням чого є платіжне доручення №21037 від 18.07.2012 року, а тому підстави для покладення на відповідача обовязку по відшкодуванню позивачеві проіндексованих витрат, повязаних з перерахуванням на його платіжну картку суми відшкодованої матеріальної шкоди відсутні. Також відсутні підстави і для стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції заподіяної матеріальної шкоди з огляд на наступне. Відповідно до частини другої статті 625\~ЦК\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509\~ЦК\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення стаття 625\~ЦК\~регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина третя статті 11\~ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що дія частини другої статті 625\~ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Таким чином, підстави для покладення на ПАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» обовязку щодо сплати позивачеві індексу інфляції заподіяної матеріальної шкоди відсутні.

Outcome: dismissed