Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

У квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі по тексту ТОВ «ВЕЛЛФІН») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позикиу розмірі 60 590,75 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 березня 2017 року між позивачем та [PERSON] укладено договір позики №160651 в електронній формі, відповідно до п. 1. 1 якого позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за її користування. Пунктами 1.3 та 1.4 цього договору встановлено, що позика надається строком на 30 днів, а датою перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору. Позивачем умови договору виконано шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача коштів в розмірі 1500 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій. По якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів згідно договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Згідно з п. 1.5 договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30,00 грн за перший день користування позикою; 1,9 процента від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього договору; 1,9 процента додатково до основних процентів від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.3 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позивач вказує, що відповідно до пунктів 1.1,1.5 договору позики загальний розмір заборгованості відповідача станом на 22.04.2020 року становить 60 590,75 грн., з яких: 1 500,00 грн. - основний борг, 30 450,75 грн. - заборгованість по відсоткам, 28 640, 00 грн. - заборгованість по простроченим відсоткам. У зв`язку з наведеним, ТОВ «Веллфін» просило стягнути з [PERSON] на його користь 60 590,75 грн. заборгованості за договором позики та витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив позовні вимоги задовольнити повністю за заявленими підставами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, про час і місце розгляду справи повідомлена відповідно до ст.ст. 128-129 ЦПК України,відзив на позов не надала. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, ухваливши у справі заочне рішення відповідно до вимог ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступного. Судом встановлено, що що 24 березня 2017 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено договір позики №160651 в електронній формі, відповідно до п. 1. 1 якого позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за її користування. Пунктами 1.3 та 1.4 цього договору встановлено, що позика надається строком на 30 днів, а датою перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору. Позивачем умови договору виконано шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача коштів в розмірі 1500 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій. По якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів згідно договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Згідно з п. 1.5, п. 1.5.1. договору позики строк та проценти за користування позикою обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30,00 грн за перший день користування позикою; 1,9 процента від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього договору. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Пунктом 1.5.2.договором позики передбачено, у разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк , встановлений пунктом 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених п.1.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів на вимогу позикодавця, доведену до позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті, позичальник зобов`язаний сплатити 1,9 процента від суми позики за кожен день прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Згідно з п. 1. 6 договору у разі повернення суми позики та сплати процентів за користування позикою протягом 3 днів після закінчення строку, визначеного п. 1.2 цього договору, нарахування процентів у відповідності до п. 1.5.2 не проводиться, в іншому випадку, проценти нараховуються відповідно до умов п. 1.5.2 цього договору. У п. п. 1.7, 1.8 договору встановлено, що позика надається на споживчі цілі. Деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості позики при нарахуванні основних процентів у відповідності до п. 1.5.1 договору зазначена у Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам (п. 7.1 договору позики). Згідно пункту 7.5 договору позичальник підтверджує, що до укладення цього договору позичальник отримав від позикодавця інформацію, що визначена в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та в ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позичальник повідомлений про свої права згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Інформація надана позикодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (а.с.61-69). Згідно з п. 3.1 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін» (далі - Правила), затверджених 27 жовтня 2015 року, товариство надає фінансові послуги лише після здійснення ідентифікації особи заявника та вжиття заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом. У п. п. 4.1, 4.2 Правил встановлено, що заявник, який має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на Сайті Товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення Заявки на Сайті Товариства шляхом заповнення всіх полів Заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Відповідно до п. 4.8 Правил підтвердженням згоди Заявника на отримання позики є направлена на розгляд Товариством Заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки. Згідно з п. 4.9 Правил дійсність банківської платіжної картки перевіряється за допомогою резервування довільної, заздалегідь невідомої Заявнику суми від 1 до 99 копійок та з послідуючим зазначенням Заявником у відповідному полі Особистого кабінету точної суми, що була зарезервована. Точну, зарезервовану суму Заявник може дізнатися шляхом звернення у банк, який емітував платіжну картку. Заявнику пропонується звернутись у банк, використавши засоби СМС-повідомлень, засоби телефонного зв`язку, тощо. Відповідність зазначеної суми, підтверджує належність рахунку для перерахування позики Заявнику та згоду Заявника на отримання позики (п. 4.10 Правил). Пунктом 6.3 Правил встановлено, що у разі прийняття позитивного рішення Товариство інформує Заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в Заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в Особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в Заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, Заявник отримує електронну копію договору позики. У разі отримання Договору позики засобами електронного зв`язку, Заявник укладає Договір позики з товариством в Особистому кабінеті (п. 6.4. Правил). Згідно з п. 6.8 Правил Заявник погоджується на використання у всіх відносинах, що засновані на першому Договорі позики та на всіх наступних договорах позики, інших договірних угодах, що можуть бути укладені між Заявником та Товариством свого Логіну та Паролю Особистого кабінету в якості аналога власноручного підпису між Товариством та Заявником. Відповідно до пунктів 6.10-6.12 Правил Товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в Договорі позики на рахунок банківської платіжної картки зазначеної в Заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання Договору позики сторонами. Датою укладання Договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок(а.с.18-27). З роздруківки заявки з офіційного веб-сайту ТОВ «Веллфін», яка містить всі ідентифікуючі дані щодо позичальника, а також фото останнього видно, що 27 лютого 2016 року [PERSON] у встановленому п. п. 4.1, 4.2. Правил порядку оформила заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів Заявки, які відмічені як обов`язкові для заповнення . У Графіку розрахунків до договору позики № 160651 від 24 березня 2017 року зазначено, що сума по договору становить 1500,00 грн, датою погашення є 23 квітня 2017 року, сума до сплати процентів становить 856,50 грн, а разом до сплати 2356, 50 грн. (а. с. 52-59, 70). Згідно з довідкою ТОВ «Веллфін» від 22 квітня 2020 року щодо заборгованості за договором № 160651 від 24.03. 2017 року кінцевим терміном повернення позики за умовами договору є 24.05.2017 року, а загальна сума заборгованості за цим договором та всіма нарахованими відсотками відповідно до його умов становить 60590,75 грн, а саме: заборгованість за основною сумою позики - 1500,00 грн, заборгованість за відсотками згідно договору - 30450,75 грн., заборгованість по простроченим відсоткам- 28 640,00 грн. (а. с. 71). Між тим в цій довідці не зазначено з яких підстав строк, на який надана позика [PERSON] , подовжений з 23.04.2017року по 24.05.2017 року. Не містять таких підстав і надані позивачем до суду матеріали справи, в тому числі й відсутня заява позичальника на пролонгацію дії договору відповідно до пункту 2.2.1.3. Суд не може у повному обсязі погодитися з такими розрахунками, виходячи з наступного. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 24 березня 2017 року між позивачем та [PERSON] укладено договір позики №160651 у встановленій законом формі шляхом досягнення згоди з усіх істотних умов договору та його підписання шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Порядок вчинення електронних правочинів регламентується Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до ч.3 ст.11 якого електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч. 1 ст.12 вказаного Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч.1 ст. 3 Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Як вбачається з матеріалів справи позичальник [PERSON] взяті не себе зобов`язання повністю не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти в сумі 1500 грн. (тіло кредиту) не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість в межах строку кредитування з 23.03.2017 року по 23.04.2017 року, за основним зобов`язанням та процентами в сумі 856,50 грн., а всього в сумі 2356,50 грн. тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Статтями 1046, 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Строк та проценти за користування позикою обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на умовах, передбачених п. 1.5 договору позики. Пунктом 1.5.2.договором позики передбачено, у разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк , встановлений пунктом 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених п.1.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів на вимогу позикодавця, доведену до позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті, позичальник зобов`язаний сплатити 1,9 процента від суми позики за кожен день прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Між тим матеріали справи не містять належних доказів наявності вимоги позикодавця, що була доведена до позичальника [PERSON] шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті. Таким чином, після закінчення строку дії договору кредиту у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою в розмірі 30 450,75 грн. та заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 28 640,000 грн. виходить за межі строку користування позикою, та вимогам пункту 1.5.2 договору позики, тому в задоволенні позову в частині стягнення вказаних сум слід відмовити. Оскільки позовні вимоги задовольняються частково в сумі 2356,50 грн., судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача частково відповідно до суми задоволених вимог, тобто в сумі 81,75 грн. (2356,50 х2102 : 60590,75=81,75). Як вбачається з тексту, зазначеному в додатках до позовної заяви ТОВ «ВЕЛЛФІН», позивач зазначив, що докази оплати судового збору будуть направлені до суду пізніше (а.с. 10). Між тим й до дня ухвалення цього рішення позивачем не надано доказів сплати ним судового збору у справі. У зв`язку із чим судові витрати суд стягує не на користь позивача, а в дохід держави відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Оскільки позовні вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» задоволено частково, то з позивача стягується в дохід держави судовий збір в сумі 2020,15 грн.

Outcome: partial