Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], про витребування майна від добросовісного набувача. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що у 2006 році ним, на підставі договорів купівлі-продажу від 20.06.2006 року та від 29.06.2006 року, зареєстрованих приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В. за № 4202, та № 4206 відповідно, було придбано земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. У 2008 році [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.03.2008 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андреєвою Т.М. за № 603, було придбано частину земельної ділянки під номером [ADDRESS] площею 1,00 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території [ADDRESS]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2015 року по цивільній справі № 369/3941/15-ц за позовом [PERSON] було визнано дійсним договір купівлі-продажу вищезазначених земельних ділянок від 10.06.2013 року, укладений між [PERSON] як покупцем та [PERSON] як продавцем. Позивач зазначив, що спірні земельні ділянки вибули з його володіння не з його волі, оскільки останній з квітня 2012 року по січень 2017 року знаходився за межами України, при чому ніяких повноважень щодо відчуження нерухомого майна не надавав. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 травня 2017 року скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2015 року та відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання правочинів дійсними та визнання права власності на нерухоме майно. Проте, згідно відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку, до ухвалення апеляційним судом вищезазначеного рішення власником спірних земельних ділянок став [PERSON]. Враховуючи, що на думку Позивача, [PERSON] не мав права відчужувати спірні земельні ділянки, [PERSON] просив суд витребувати від [PERSON] земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та земельну ділянку площею 0,0610 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території [ADDRESS]. 24 липня 2017 року суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна від добросовісного набувача та призначено розгляд справи на 17.08.2017 року. 17 серпня 2017 року розгляд справи було відкладено для повторного виклику Відповідача до 19.09.2017 року. 19 вересня 2017 року повторно було відкладено судовий розгляд для виклику Відповідача до 06.11.2017 року. 19 вересня 2017 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області з підстав, викладених в останній, було накладено арешт на земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS] площею 1,00 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території [ADDRESS], які належать [PERSON]. 06 листопада 2017 року судовий розгляд був відкладений у зв'язку із надходженням заяви представника Відповідача про відкладення справи до 23.11.2017 року. 23 листопада 2017 року було оголошено перерву у розгляді справи для виклику свідка та витребування документів до 21.12.2017 року; постановлено ухвалу про забезпечення доказів та витребувано відповідні документи від Білгород-Дністровського районного виробничого відділу Одеської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру»; Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпіні Головного управління Держгеокадастру у Київській області; приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Швецової Оксани Сергіївни. 11 грудня 2017 року представником Позивача до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області була подана уточнена позовна заява за вх. № 38778, відповідно до якої останній зазначив, що за інформацією, наявною у відділі Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] скасована та утворено дві земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER]. [PERSON] став власником земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], цільове призначення для ведення особистого селянського господарства на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.03.2008 року ВКІ № 035252, зареєстрованого в реєстрі за № 603, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.07.2016 року внесені виправлення в рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2015 року в частині кадастрового номеру спірної земельної ділянки, розташованої на території Миколаївської міської ради, Білгород-Дністровського району Одеської області, та зазначеного його як [NUMBER]. В остаточному варіанті Позивач просив суд витребувати від [PERSON] земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та земельну ділянку площею 1,00 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території [ADDRESS]. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду від 20 грудня 2018 року продовжено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження у справі. 21.12.2017 року представником Відповідача в підготовчому судовому засіданні був наданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній зазначив, що відчуження спірних земельних ділянок від імені Позивача здійснювала його повірена [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 05.04.2012 року, посвідченої Іващенко О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованої в реєстрі за № 507. Згідно повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей № 33365016 від 06.03.2017 року, що був наданий Позивачем, приватним нотаріусом Швецовою О.С. 03.09.2013 було зареєстровано припинення дії довіреності [PERSON] від 05.04.2012 року на підставі заяви останнього від 29.08.2013 року № 142/08/13, посвідченої Іващенко О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованої в реєстрі за № 507. Як вбачається із судових рішень, 10 червня 2013 року [PERSON] передано Позивачу в особі [PERSON], що діяла на підставі вищезазначеної довіреності, грошові кошти в сумі 770 000 грн. в якості стовідсоткового авансу за продаж земельних ділянок. Представник Відповідача зазначив, що на час отримання коштів в якості авансу за продаж земельних ділянок, [PERSON] мала належним чином оформлені повноваження на продаж земельних ділянок від імені Позивача. Також, [PERSON] було надано заяву від 12.04.2012 року, посвідчену Іващенко О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровану в реєстрі за № 584, згідно якої Позивач дає згоду своїй дружині [PERSON] на розпорядження будь-яким належним на праві спільної сумісної власності, в тому числі земельною ділянкою площею 2 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території [ADDRESS]. Представник Відповідача зазначив, що спірні земельні ділянки вибули з володіння Позивача з його волі, а відтак підстави для витребування земельних ділянок від добросовісного користувача відсутні. Також, як вбачається із відзиву на позовну заяву, [PERSON] не доведено зв'язок між придбаними ним земельними ділянками; земельними ділянками, про витребування яких він просить, та земельними ділянками, належними Відповідачу, враховуючи, що зазначені в позові та відзиві земельні ділянки відрізняються кадастровими номерами та площею, що виключає можливість ідентифікації їх як один і тих же. Крім того, 25.09.2017 року [PERSON] було зареєстровано право власності на незавершене будівництво - садовий будинок, площею забудови - 208,2 кв.м., загальна площа - 297,0 кв.м., що розташований на земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER], розташованій за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, сільська рада Ходосівка, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 98854022 від 29.09.2017 року та технічним паспортом, виготовленим 19.09.2017 року ТОВ «Реєстраційно-експертний центр «Алтана». Як зазначено у відзиві на позовну заяву, об'єкт незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER] утворює єдине ціле з земельною ділянкою, а тому зберегти його характеристики та цінність за умови від'єднання від земельної ділянки є неможливим. Також закцентовано увагу суду, що Позивачем не було надано доказів того, що саме останній був попереднім власником спірних земельних ділянок, враховуючи що копії договорів купівлі-продажу земельних ділянок не посвідчені у встановленому законом порядку. Надана Позивачем в судовому засіданні роздруківка з Єдиного Державного реєстру досудових розслідувань, на думку представника, не може бути доказом по справі, оскільки не відповідає вимогам належності, допустимості та достовірності. Представник Відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 21 грудня 2017 року було оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 17.01.2018 року для повторного надіслання ухвали суду про витребування доказів до відповідних органів. 17 січня 2018 року було оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 09.02.2018 року для повторного надіслання ухвали суду про витребування доказів до відповідних органів. 09 лютого 2018 року, 20 березня 2018 року цивільну справу було знято з розгляду у зв'язку із перебуванням судді на лікарняному; розгляд справи призначено на 16.04.2018 року. 16 квітня 2018 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено [PERSON], у зв'язку із чим підготовче судове засідання було відкладено до 11.05.2018 року. 11 травня 2018року підготовче судове засідання було відкладено до 01 червня 2018 року у зв'язку з витребуванням доказів на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.05.2018 року про витребування від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Швецової О.С. відповідних документів. 11 травня 2018 року в підготовчому судовому засіданні представником Відповідача були подані письмові пояснення по суті спору, відповідно до яких останній зазначив, що показання свідка [PERSON] свідчать про наявність волі Позивача на відчуження спірних земельних ділянок, а відповідно і про відсутність законних підстав для витребування останніх у добросовісного набувача. Зазначено, що Позивач не повідомив [PERSON] про скасування довіреності, у зв'язку з чим на підставі ст.249 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), остання вчиняла дії на підставі вказаної довіреності правомірно. Збудований на спірній земельній ділянці садовий будинок введено в експлуатацію у встановленому законом порядку, право власності на нього було зареєстровано за Відповідачем, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 113430548 від 09.02.2018 року. На думку представника Відповідача, задоволення позову невідкладно спричинить порушення прав Відповідача як добросовісного набувача земельної ділянки та власника об'єкта нерухомості, розташованого на вказаній земельній ділянці. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 01 червня 2018 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено [PERSON], у зв'язку із чим підготовче судове засідання було відкладено до 21.06.2018 року. 21 червня 2018 року підготовче судове засідання було відкладено для виклику для повідомлення третіх осіб через офіційний сайт суду до 05.07.2018 року. 05 липня 2018 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про витребування майна від добросовісного набувача та призначено справу до судового розгляду на 27.07.2018 року. 27 липня 2018 року судове засідання було відкладено до 07.08.2018 року у зв'язку з розглядом іншої справи. В судовому засіданні Позивач та його представник просили суд задовольнити уточнену позовну заяву у повному обсязі. Представник Відповідача заперечував проти задоволення позову. Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на наступне. Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 20 червня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 20.06.2006 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В. за реєстровим № 4206, [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га (лісові землі), кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки: для ведення садівництва, розташовану на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області. 20 червня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 20.06.2006 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В. за реєстровим № 4202, [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га (лісові землі), кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки: для ведення садівництва, розташовану на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області. Вищезазначені земельні ділянки були об'єднані під новим кадастровим номером [NUMBER], загальною площею 0,2000 га, цільове призначення: для ведення садівництва, що підтверджується копією Державного акт на право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 07.10.2006 року, з вказівкою, що остання набута на підставі вищезазначених договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 20.06.2006 року № 4202 ВСТ № 296746 та № 4206 ВСТ № 296747. 03 березня 2008 року [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.03.2008 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Андреєвою Т.М. за № 603, було придбано земельну ділянку під номером [ADDRESS], площею 2,00 га, в рівних долях, по 1,00 (одній цілій) га кожний, згідно схеми фактичного обміру та поділу земельної ділянки, із земель сільськогосподарського призначення, розташовану на території [ADDRESS], надану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. Як вбачається із копії відповіді Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 27.10.2015 року за № 9-1510-99.13-847/15-15 земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] належала на праві власності [PERSON]. В результаті поділу та відчуження земельної ділянки на користь [PERSON] та [PERSON] у рівних долях, кадастровий номер [NUMBER] скасовано, та утворено дві земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER]. Земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 березня 2008 року ВКІ № 035252, зареєстрованого в реєстрі за № 603, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Суд критично ставиться до тверджень представника Відповідача про відсутність доказів належності спірних земельних ділянок за кадастровими номера [NUMBER] та [NUMBER] [PERSON] у зазначеному в позовній заяві періоді, враховуючи що такі твердження спростовуються копіями Державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та серії [NUMBER], копією відповіді Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 27.10.2015 року за № 9-1510-99.13-847/15-15, копією відповіді Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 02.05.2018 року за № 29-10-0.221-6787/2-18. Як вбачається із матеріалів справи, 10.06.2013 року [PERSON] в якості стовідсоткового авансу було передано [PERSON] в особі [PERSON] грошові кошти у сумі 770 000 гривень в рахунок продажу, серед іншого: земельної ділянки під номером [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] та земельної ділянки площею 0,2000 га (лісові землі), розташованої на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, кадастровий номер [NUMBER] та [NUMBER], які належали на праві власності [PERSON]. За умовами досягнутих домовленостей, зафіксованих у розписці від 10.06.2013 року [PERSON] в інтересах [PERSON] зобов'язалася до 10.06.2014 року зібрати необхідні документи (довідки з реєстру, державні акти, довідки по оцінку земельних ділянок, тощо) повідомити позивача про зустріч та з'явитися до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу спірних земельних ділянок. 10.06.2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Присяжнюк О.М. відмовила у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення договорів про відчуження спірних земельних ділянок у зв'язку зі скасуванням довіреності, на підставі якої діяла [PERSON] в інтересах власника земельних ділянок [PERSON]. В подальшому, [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання вищезазначеного правочину дійсним та визнання права власності на майно. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2015 року по цивільній справі № 369/3941/15-ц за позовом [PERSON], серед іншого, було визнано дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10.06.2013 року, розташованої на території [ADDRESS], площею 2,00 (два) га, кадастровий номер [NUMBER], укладений між [PERSON], як покупцем, та [PERSON], як продавцем, дійсним; визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку, розташовану на території [ADDRESS], площею 2,00 (два) га, кадастровий номер [NUMBER]; визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10.06.2013 року, розташованої на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, площею 0,2000 га (лісові землі), кадастровий номер [NUMBER] та [NUMBER], укладений між [PERSON], як покупцем, та [PERSON], як продавцем, дійсним; визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку, розташовану на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, площею 0,1000 га (лісові землі), кадастровий номер [NUMBER] та [NUMBER]. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2016 року було внесено виправлення у вищезазначене судове рішення від 08 грудня 2015 року, зокрема: шостий абзац резолютивної частини рішення викладено у такій редакції: «Визнати договір купівлі продажу земельної ділянки від 10.06.2013 року, розташованої на території [ADDRESS], площею 1,00 (один) Га, кадастровий номер [NUMBER], укладений між [PERSON], як покупцем, та [PERSON], як продавцем, - дійсним»; сьомий абзац резолютивної частини рішення викладено у такій редакції: «Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку розташовану на території [ADDRESS], площею 1,00 (один) Га, кадастровий номер [NUMBER]»; восьмий абзац резолютивної частини рішення викласти у такій редакції: «Визнати договір купівлі продажу земельної ділянки від 10.06.2013 року розташованої на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, площею 0,2000 га (лісові землі), кадастровий номер [NUMBER], укладений між [PERSON], як покупцем, та [PERSON], як продавцем, - дійсним»; дев'ятий абзац резолютивної частини рішення викласти у такій редакції: «Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку розташовану на території Ходосіївської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, площею 0,200 га (лісові землі), кадастровий номер [NUMBER]». На підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2015 року у справі № 369/3941/15-ц, за договорами купівлі-продажу земельної ділянки від 20 грудня 2016 року за реєстровим номером 4572, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою О.В. та від 25 жовтня 2016 року за реєстровим номером 1718, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченком Р.О., [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку площею 1,0000 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Ходосівська сільська рада, площею 0,2000 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, кадастровий номер [NUMBER], відповідно. Як вбачається із витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, на момент розгляду справи власником земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,2000, цільове призначення - для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Ходосівська сільська рада та земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 1,0000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS], є [PERSON]. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 травня 2017 року скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2015 року та відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання правочинів дійсними та визнання права власності на нерухоме майно. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що положення ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, а тому вказані в рішення суду першої інстанції правочини не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала не це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано в нього. Статтею 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. У своїй постанові від 16 квітня 2014 року (№6-146-цс13) Верховний Суд України вказав, що за змістом цієї норми закону майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України і у справі №6-52-цс14 від 11 червня 2014 року. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] набув право власності на спірні земельні ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2013 року, укладеного між ним та [PERSON] від імені якого діяла [PERSON] на підставі довіреності від 05.04.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко О.В., за реєстровим № 507, що визнаний дійсним на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2015 року по цивільній справі № 369/3941/15-ц. Оскільки вищевказане рішення суду першої інстанції скасоване рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 травня 2017 року, вважається, що даний договір купівлі-продажу є неукладеним і [PERSON] право власності на спірні земельні ділянки не набув у зв'язку з чим і не міг розпоряджатися ними на користь [PERSON]. За таких обставин, коли майно за відплатним договором придбане [PERSON] у [PERSON], який не мав права його відчужувати, вважається що спірне майно вибуло з володіння Позивача не з його волі, у зв'язку з чим останній має право витребувати земельні ділянки від Відповідача. Наявність чи відсутність довіреності, виданої Позивачем на ім'я [PERSON] щодо розпорядження майном в даному випадку правового значення для вирішення справи не має, оскільки своє право на розпорядження майном Позивач щодо спірних ділянок не реалізовував, враховуючи що неукладений правочин не створює права та обов'язки для його сторін. Крім того, суд звертає увагу, що наявність садового будинку, житловою площею 115 кв.м., загальною площею 297,0 кв.м., розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Ходосівська сільська рада, земельна ділянка за кадастровим номером [NUMBER], зареєстрованого за [PERSON], не може слугувати підставою для неможливості витребування неправомірно набутої земельної ділянки. Питання щодо правомірності будівництва вищезазначеного садового будинку, його правового статусу, визначення його подальшої долі не є предметом розгляду даної справи. Суд не приймає до уваги посилання представника Відповідача на вказані у письмових поясненнях рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, враховуючи, що за приписами процесуального законодавства, при розгляді справи врахуванню підлягають лише правові висновки Верховного Суду, крім того наведені у рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ фабули не є ідентичними до даної справи, оскільки стосуються оспорюваних договорів, а не неукладених, що не створюють юридичних наслідків для сторін. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Вищезазначені висновки суду не були спростовані показаннями свідка [PERSON], та допитаного як свідка [PERSON], враховуючи що останні надавали пояснення щодо видачі/скасування довіреності на ім'я [PERSON], належності грошових коштів, які були витрачені для придбання спірних земельних ділянок, що не мають правового значення для вирішення даної справи. Враховуючи задоволення позову, в силу ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на [PERSON]. На підставі ст. ст. 330, 388 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved