Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] завила позов про стягнення з [PERSON] аліментів у сумі 1000 грн. щомісяця на утримання дочки [PERSON], [INFO], яка навчається на третьому курсі Остерського коледжу будівництва та дизайну. В обґрунтування заявленої вимоги позивач посилалась на те, що відповідач є батьком [PERSON], надає на утримання дочки кошти, але їх недостатньо для проїзду до місця навчання, оплати за проживання, придбання одягу, підручників, харчування, а сама вона не в змозі забезпечити дочку всім необхідним у повній мірі. Крім того, позивач вказувала, що відповідач має можливість надавати дочці допомогу, має мінливий дохід власний будинок, земельну ділянку, яку здає в оренду, власний будинок, веде домашнє господарство, з якого отримує прибуток. При розгляді справи в суді першої інстанції сторони не були присутні. Рішенням ічнянського районного суду від 14 серпня 2015 року позов задоволено, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON], яка навчається, в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 28 липня 2015 року і до досягнення нею двадцяти трьох років за умови продовження навчання. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення місцевого суду і постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Відповідач вважає рішення суду таким, що постановлене з порушенням засад справедливості, неупередженості та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, відповідач вказує на незаконність стягнення аліментів за минулий період та безпідставне незастосування положень ч.1 ст. 184 СК України з врахуванням того, що з січня 2015 року він має роботу і постійний дохід. У судовому засіданні відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу. Позивач не з'явилась у судове засідання, про час і місце розгляду справи повідомлена завчасно (а.с. 57). Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. Так, судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], яка навчається на третьому курсі Остерського коледжу будівництва та дизайну. Ці обставини підтверджені даними копії свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 8) та довідкою Остерського коледжу будівництва та дизайну № 7995 від 21 липня 2015 року (а.с. 6). Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку чи сина, якщо вони продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, за умови що батьки можуть надавати матеріальну допомогу, передбачений ч.1 ст. 199 СК України. Висновок суду першої інстанції про необхідність стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки, яка навчається, в сумі 1000 грн. щомісяця є необґрунтованим і зроблений без дослідження обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права. У порушення вимог ч.3 ст. 122 ЦПК України, суд не звертався до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача. Внаслідок цього порушення процесуального закону відповідач не отримав копії позовної заяви (а.с. 15), яка повернута до суду поштою з відміткою про не проживання відповідача за вказаною адресою, а також судової повістки і копії рішення суду (а.с. 23, 24). Відповідач, у зв'язку з цим, був позбавлений можливості користуватись правами сторони, наданими ст.ст. 27, 31 ЦПК України, у тому числі заперечувати проти позову та надавати докази на підтвердження своїх заперечень. Відповідно до ст. 200 СК України суд зобов'язаний визначати розмір аліментів на утримання повнолітніх дочки чи сина з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України та зобов'язаний брати до уваги можливість надання утримання другим з батьків та іншими особами, які за законом зобов'язані матеріально підтримувати особу, на утримання якої стягуються аліменти. При визначенні розміру аліментів всі ці обставини судом не з'ясовувались і не враховувались. З наданої відповідачем до апеляційної скарги довідки Селянського фермерського господарства «Колос» вбачається, що відповідач працює у цьому господарстві трактористом, регулярно отримує заробітну плату, розмір якої становить 1700 грн. у місяць. Доводи позивача про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги дочці у розмірі 1000 грн. щомісяця не підтверджені жодними доказами. Не підтверджені також і посилання позивача на наявність у відповідача нерухомого майна, а саме власного будинку та земельного паю, від якого він має прибуток. Відповідачем надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що за відповідачем не зареєстроване право власності на нерухоме майно. Такі ж обставини підтверджуються довідкою виконкому Жуківської сільської ради Куликівського району від 19 листопада 2015 року № 878. Розмір заробітку відповідача за постійним місцем роботи підтверджується довідкою Селянського фермерського господарства «Колос» № 922 від 08 жовтня 2015 року (а.с. 37) та відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу [PERSON] і становить він 1700 грн. в місяць. Виходячи з наведених обставин, висновок суду першої інстанції про можливість відповідача сплачувати на утримання повнолітньої дочки, яка навчається, 1000 грн. щомісяця не може бути визнаний обґрунтованим. Проте, не можуть бути задоволені вимоги відповідача про відмову у позові, оскільки обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку чи сина, які навчаються встановлено ст. 199 СК України. Та обставина, що відповідач добровільно сплачує щомісяця певну суму на утримання дочки, не позбавляє позивача права заявити позов про стягнення аліментів рішенням суду. Враховуючи докази про розмір доходів відповідача, а також те, що позивач також за законом зобов'язана утримувати дочку, яка навчається, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги частково, шляхом стягнення аліментів у розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача.

Outcome: partial