Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за опалення та підігрів води. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 14.12.2016р. до участі у справі у якості співвідповідачів були залучені [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що починаючи з 01.01.2007р. по цей час ТОВ «Краматорськтеплоенерго», згідно встановленим Краматорською міською радою тарифам, здійснює поставку теплової енергії та гарячого водопостачання фізичним особам споживачам, у тому числі відповідачам, які мешкають у квартирі [ADDRESS]. В період з 01.11.2009 р. по 01.03.2016р. відповідачі ухилялися від сплати за поставлену теплову енергію та підігрів води у звязку з чим виникла заборгованість у сумі 7 636 грн. 81 коп. Враховуючи викладене ТОВ «Краматорськтеплоенерго» просило суд стягнути з відповідачів заборгованість за поставлену теплову енергію на опалення та підігрів води у сумі 7 636 грн. 81 коп. Представник позивача у судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Повідомлений належним чином відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення на позовну заяву у яких зазначив, що він є власником 1/3 частки квартири №142 у буднику №1 по вул. Архангельській у м. Краматорську. Співвласниками квартири є [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON], а отже борг перед позивачем вони повинні сплачувати втрьох відповідно до частки кожного із них. Крім того, просив суд застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог. Повідомлені належним чином відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися. Причини неявки суду не повідомили. У звязку з чим, на підставі ст. 169 ЦПК України суд прийшов висновку про можливість розгляду справи у їх відсутність. Суд, дослідивши надані сторонами докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначені основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їх права та обовязки, зокрема п. 5 ч.3 ст.20 Закону встановлений обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 11.03.1993р. (а.с.31) власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 15.05.2008р. [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть 1-НО №302591 віл 16.05.2008р. (а.с.29), а 13.11.2012р. померла [PERSON] (свідоцтво про смерть І-НО №668980 від 13.11.2012р.) (а.с.28) Приписами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З довідки Служби єдиного замовника м. Краматорська від 27.04.2012р. судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] та [PERSON] разом з ними мешкали спадкоємці першої черги, а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.30) Таким чином, у розумінні ст.1268 ЦК України зазначені особи прийняли спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] Отже, станом на 23.01.2017р. частка [PERSON] у праві власності на квартиру [ADDRESS] становить 20/36, частка [PERSON] 8/36, частка [PERSON] 8/36. Відтак, у розумінні ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» саме відповідачі є учасниками правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо належної їм на праві спільної часткової власності квартири. Судом встановлено, що за вказаною вище адресою, послугами позивача щодо опалення та підігрів води відповідачі користуються централізовано та від надання таких послуг не відмовлялися. Згідно п.17 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №21.07.2005р. №630, зі змінами та доповненнями (надалі - Правила), послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] відсутні засоби обліку води і теплової енергії, у звязку з чим, відповідно до п.21 Правил плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення з розрахунку за 1 кв. м. (куб. метр) опалювальної площі (обєму) квартири та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством. Таким чином, суд вважає, що правовідносини, які склалися між сторонами про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води, є грошовими зобовязаннями, у якому, серед інших прав і обовязків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом з тим, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом даний строк застосовується до захисту всіх цивільних прав незалежно від статусу уповноваженого субєкта та характеру спірних правовідносин, де відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості за послуги з теплопостачання, за період з 01.11.2009р. по 01.03.2016 р. відповідачам було нараховано до сплати 14 666 грн. 82 коп., за цей же період відповідачами сплачено 7\~030,01 грн. Заборгованість складає 7636 грн. 81 коп. Останній платіж за послуги теплопостачання у сумі 42 грн. 82 коп. було здійснено відповідачами у травні 2015р. (а. с. 4-5) Також судом встановлено, що позивач 31.03.2016р. звертався до суду з заявою про видачу судового наказу з вимогою стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію та підігрів води за період з 01.11.2009р. по 01.03.2016р. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області ТОВ «Краматорськтеплоенерго» було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу. (а.с.6) Таким чином, враховуючи той факт, що відповідачі сплативши у травні 2015 року за послуги відповідача суму у розмірі 42 грн. 82 коп. фактично визнали себе зобовязаними особами по відношенню до ТОВ «Краматорськтеплоенерго», перебіг позовної давності було перервано (ст.264 ЦК України). Таким чином, вимога про стягнення заборгованості за період з 01.11.2009р. по 01.05.2012р. предявлена позивачем зі спливом строку позовної давності. За цей період заборгованість склала 1\~623 грн. 50 коп. Підстав для поновлення або продовження строку позовної давності в частині вказаних позовних вимог судом не встановлено, до того ж позивачем не надано відповідної заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до суду і ним втрачено право на вчинення процесуальної дії, що є підставою для відмови у позові в цій частині і буде відповідати вимогам положень ч.3 ст.267 ЦК України, відповідно до яких позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, де сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Щодо позовних вимог у частині стягнення заборгованості за період з 01.05.2012р. по 01.03.2016р. суд зазначає наступне. З розрахунку заборгованості, судом встановлено, що відповідачам з боку позивача нараховано до сплати за період з 01.05.2012р. по 01.03.2016р. 10\~353 грн. 55 коп., а фактично сплачено 2\~640 грн. 24 коп. Сума заборгованості складає 7\~713 грн. 31 коп. Відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до квитанцій від 29.06.2016р, 09.03.2016р. позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 грн. 00 коп. (а.с.1, 2), з огляду на що на користь позивача з відповідачів підлягають стягненню 1\~378 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Постанови КМУ №630 від 21.07.2005р. «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», ст. ст. 256, 257, 264, 267, 509, 510, 526, 625 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: partial