Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 15 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Котик Н.В., реєстраційний номер №1095, відповідно до якого [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 65 000,00 грн. і зобов`язалась повернути їх до 21 липня 2016 року. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 65 000 грн. та судовий збір у розмірі 768,40 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 липня 2019 року відкрито провадження по справі та справу до розгляду призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 липня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судове засідання позивач 20.01.2021 не з`явилась. Надала через канцелярію суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутності. Позов підтримала та просила задовольнити. В судове засідання відповідач 20.01.2021 не з`явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що 15 липня 2016 року [PERSON] , взяла в борг у [PERSON] 65 000 грн., які зобов`язувалась повернути до 21 липня 2016 року. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] видала письмову розписку від 15 липня 2016 року, посвідчену приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Котик Н.В., реєстраційний номер №1095 Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Станом на час звернення з позовом до суду відповідач [PERSON] борг позивачу [PERSON] не повернула. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 65 000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 768,00 грн., що підтверджується квитанцією від 05 серпня 2020 року.

Outcome: approved