Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 04 лютого 2011 року по 06 червня 2018 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в період якого набули у власність спільне майно, а саме житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою м. Бобринець, вул. Паркова (50 років Жовтня), 6, право власності на який було зареєстровано на відповідача. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, однак з відповідачем не досягнуто згоди щодо його поділу. На цій підставі просить в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного майна. Ухвалою суду від 31 липня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи встановлено проводити за правилами загального позовного провадження. 12 жовтня 2018 року відповідно до ч.3 ст. 49 ЦПУ України позивачем надано до суду уточнену позовну заяву з частково зміненою підставою позову. Ухвалою суду від 23 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися. До суду надали клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.95, 97). Відповідач та представник відповідача не заперечили проти задоволення позову. Пояснив, що перебуваючи з позивачем у шлюбі, придбали житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою м. Бобринець, вул. Паркова (50 років Жовтня), 6. Заперечив проти стягнення судових витрат, вказуючи на те, що фактично спору про поділ майна не було і за зверненням позивача можна було вирішити питання поділу поза судовим процесом. Суму судових витрат вважає необґрунтованою. Відзив на позовну заяву до суду не надав. Суд, заслухавши пояснення відповідача та представника відповідача, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що між сторонами 04 лютого 2011 року було укладено шлюб, зареєстрований Тарасівською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області, актовий запис №1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ОЛ №055929, виданого 12 серпня 2011 року (а.с.8). Відповідно до копії рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 червня 2018 року встановлено, що шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили (а.с.9-10). Під час шлюбу відповідачем було придбано за договором купівлі-продажу від 12.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON], житловий будинок, загальною площею 56.3 кв.м, житлова площа 31.6 кв.м, який знаходиться за адресою: вул. 50 років Жовтня 6 м. Бобринець Кіровоградської області, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №128843538 від 25.06.2018 року (а.с.12). Згідно інформаційної довідки щодо ринкових цін на житлову нерухомість в м. Бобринець станом на 16 липня 2018 року вартість житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, становить 155000 гривень (а.с.13-14). Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), якщо не доведено протилежне. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно положень ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Під час підготовчого провадження судом зясовувалася позиція сторін щодо заявленого позову. Відповідачем заявлялося клопотання про відкладення підготовчого судового засідання для врегулювання спору, однак не повідомлялося про відсутність предмета чи підстав позову. Тому твердження відповідача на стадії судового розгляду про те, що предмет спору фактично відсутній, судом не приймаються. Враховуючи викладені обставини, зважаючи на презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні, відсутність домовленості між ними щодо поділу спільно нажитого під час шлюбу майна, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя є доведеними та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частку будинку №6, який розташований за адресою вул. 50 років Жовтня, м. Бобринець Кіровоградської області. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України при розподілі судових витрат судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. За правилами ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Представником позивача адвокатом [PERSON] 14.11.2018 року до суду надано розрахунок витрат на правничу допомогу та докази сплати гонорару адвокату за договором про надання правової допомоги (а.с. 78-81). Відповідно до розрахунку витрат на правничу допомогу надані послуги адвоката під час розгляду справи складаються з: - 2000 гривень за складення уточненого позову та зясування правової позиції ВСУ в даній категорії справ 3 години; - 6000 гривень участь у судових засіданнях; - 818 гривень проїзд адвоката до зали суду з міста Кропивницького. На підтвердження витрат, понесених позивачем, суду надано копію договору про надання правової допомоги від 30.08.2018 року №177, укладеного між адвокатом [PERSON] та [PERSON] на представництво її інтересів в усіх державних та інших підприємствах, розрахунок витрат та квитанцію до прибуткового касового ордера. Дослідивши докази витрат на правничу допомогу, суд вважає, що вимога про стягнення з [PERSON] витрат, понесених [PERSON] на правничу допомогу, що здійснювалася адвокатом [PERSON] під час розгляду справи підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Зі змісту ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката складаються з гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану із справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів, обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що сплачена відповідною стороною. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення витрат, з урахуванням детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до наданого розрахунку витрат на правничу допомогу представником відповідача належно обґрунтовано лише витрати для складання уточненої позовної заяви із зазначенням годин на даний вид послуги. Витрати на участь представника позивача в судових засіданнях в розмірі 6000 гривень не обґрунтовані. Заявлені витрати на проїзд з міста Кропивницького в розмірі 418 гривень та 400 гривень та надані на їх підтвердження квитанції про придбання пального також судом відхиляються, оскільки не є витратами на правничу допомогу, регулюються ст. 138 ЦПК України, якою передбачена компенсація витрат стороні та представників, що повязані з явкою до суду, зокрема компенсація за втрачений заробіток. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зважаючи на вказані обставини, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму документально підтверджених та належним чином обґрунтованих витрат, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу за складення уточненої позовної заяви в розмірі 2000 гривень.

Outcome: approved