Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

У квітні 2019 року ТОВ «Веллфін» звернулося до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві представник позивача вказує, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. Позивач зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин порядок отримання та надання позики регламентувалось Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» (далі Правила), затверджених рішенням Загальних Зборів учасників ТОВ «ВЕЛЛФІН», протокол № 2 від 22.11.2016 року, які розміщуються на офіційному веб - сайті позивача https://creditup.com.ua. Відповідач у встановленому п.п. 4.1,4.2 Правил оформив Заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів Заявки. Згідно п. 4.8 Правил підтвердженням згоди Заявника на отримання позики є направлена на розгляд Товариством Заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки. Відповідно до п. 4. 10 Правил відповідність зазначеної суми підтверджує належність рахунку для перерахування позики Заявнику та підтверджує згоду Заявника на отримання позики. На підставі заповненої позичальником заявки 27.01.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та позичальником було укладено Договір позики № 6936. За умовами Договору позики позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 2000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3 Договору позики встановлено строк позики, що складає 25 днів, позика має бути повернута згідно Графіку розрахунків до 21.02 2016 року. Згідно правил договір між позикодавцем та позичальником укладено в електронній формі та відповідно до положень ст. 3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Відповідач взяті на себе зобов`язання по Договору позики не виконав, у зв`язку з чим у останнього станом на 28.08.2018 року виникла заборгованість в сумі 74 364,00 грн., що порушує законні права та інтереси позикодавця, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості в судовому порядку. За таких обставин, ТОВ «ВЕЛЛФІН» звертається до суду та просить: стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 74 364,00 грн. та судові витрати, а саме оплату судового збору у сумі 1762,00 грн. та витрати на надання правової допомоги у розмірі 1500,00 грн. Представник позивача ТОВ «ВЕЛЛФІН в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення, але до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог застосувавши вимоги законодавства про перебіг строків позовної давності . Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог потрібно відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що 27.01.2016 року між позивачем та [PERSON] укладено Договір позики № 6936 в електронній формі (а. с. 8 -15). За умовами п. 1.1. укладеного між позивачем та відповідачем Договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 2000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. Договору позики встановлено, що позика надається строком на 25 днів (а.с.8), позика має бути повернута згідно Графіку розрахунку до 21.02.2016 року (а. с. 16). За таких обставин, позивач вважає, що належним чином виконав умови Договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за Договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів станом на 28.08.2018 року в загальній сумі - 74 364,00 грн. (а. с. 17 Довідка щодо заборгованості). З вищевказаними твердженнями позивача суд не погоджується з наступних підстав. За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( частина 1 стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що Згідно з повідомленням Директора ТОВ «Платежі Онлайн» від 20.09.2018 року № 10/09 згідно договору про співпрацю компанія ТОВ «Платежі Онлайн», надало технічну можливість для проведення операцій, по якій банк - еквайер - «Діамантбанк» зарахував кошти 16.05.2016 року у сумі 2000 грн. на картку [PERSON] (а.с. 20). Судом встановлено, що ТОВ «Платежі Онлайн» та «Діамантбанк» не є учасниками цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та вищевказані особи не укладали будь - якого договору про надання позики з відповідачкою [PERSON] . За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено факт передачі грошових коштів в сумі 2000 грн.(стаття 1046 ЦК України), а тому і Договір позики не є укладеним, а також позивачем не доведено обставини, які мають значення для справи і на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, що не відповідає вимогам ст. ст. 12,76,81 ЦПК України. Статті 256, 257, 261, 267 ЦК України надають поняття позовної давності, визначають загальний її строк, початок перебігу та наслідки пропуску. Так позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачка [PERSON] звернулась до суду з заявою про застосування позовної давності до вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» в якій вказала, що за Договором позики строк позовної давності закінчився 27.01.2019 року, сам позов подано 16.04.2019 року, а тому просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову . Відтак, оскільки між сторонами договір про надання кредиту було укладено 27.01. 2016 року строком на 25 днів тобто до 21.02. 2016 року, а позивач за захистом свого права звернувся з пропуском трирічного строку позовної давності лише 04 квітня 2019 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду, суд відповідно до положень ч.3-4 ст.267 ЦК України, за відсутності доказів наявності поважної причини пропуску строку, відмовляє у позові, застосовуючи позовну давність. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позивних вимог. Виходячи з того, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн. (а.с.1,2) однак, враховуючи те, що заявлені позовні вимоги про стягнення суми у розмірі 74 364,00 гривень задоволенню не підлягають, суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідача судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed