Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті нестачі. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 29 березня 2013 року [PERSON] та [PERSON], перебуваючи на посаді водія-інкасатора в ПАТ КБ «Приватбанк», виконуючи свої службові обов'язки здійснювали інкасацію банкоматів за маршрутом № 9 відповідно до маршрутного листа інкасації. Перед виїздом на маршрут інкасації з Відповідачами був проведений інструктаж та надано ключі від банкоматів, факт якого підтверджений підписами в журналі проведення інструктажів. О 13 годині 52 хвилини [PERSON] та [PERSON] здійснювали інкасацію BASS-терміналу TS205487, встановленого у відділенні «Академмістечко» Київського ГРУ по пр. Академіка Палладіна,18/30 у м. Києві. Здійснивши інкасацію усіх BASS-терміналів (згідно маршрутного листа інкасації), виконуючи посадові інструкції, Відповідачі о 21 годині цього ж дня прибули в касу перерахунку Київського ГРУ та здійснили здачу в касу перерахунку 24 касети від терміналів самообслуговування серед яких була і касета в BASS-терміналу TS205487 та всі ключі від них. Відповідно до службових інструкцій Відповідачі занесли касети до операційного залу каси для перерахунку. При кожній касеті від терміналів самообслуговування були прикріплені чеки супроводу. Відразу ж після здачі, [PERSON] та [PERSON] касет до каси перерахунку, старшим касиром каси перерахунку [PERSON] та старшим касиром [PERSON] було здійснено вигрузку грошових коштів з проінкасованих терміналів. В касі з BASS-терміналу TS205487 були інкасовані грошові кошти на загальну суму 55 930 грн. 00 коп. Відповідна сума була зафіксована програмними комплексами. 01.04.2013 року в результаті планового моніторингу перерахунку грошових коштів інкасованих терміналів, було виявлено факт недостачі грошових коштів по BASS-терміналу TS205487 на загальну суму 147 850 грн. 00 коп. Згідно з даними обліку ПАТ КБ «Приватбанк» на момент інкасації BASS-терміналу TS205487 в ньому були наявні грошові кошти на суму 203 780 грн. 00 коп. 29 березня 2013 року в проміжок часу інкасації, яка здійснювалось Відповідачами, виникла нестача грошових коштів, в результаті чого ПАТ КБ «Приватбанк» було завдано матеріальні збитки на загальну суму 147 850 грн. 00 коп. Згідно договорів про повну матеріальну відповідальність [PERSON] і [PERSON], займаючи посаду водія-інкасатора, взявши на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності довірених їм банком грошових цінностей і зобов'язалися дбайливо ставитися до переданих їм на зберігання або для інших цілей матеріальним цінностям банку і вживати заходів до запобігання шкоди. Згідно п.4.1 договорів про повну матеріальну відповідальність підставою для притягнення працівника до матеріальної відповідальності і/або ушкодження матеріальних цінностей, які належать роботодавцеві і/або іншим особам, матеріальні цінності яких перебувають у користуванні роботодавця на підставі відповідних угод між роботодавцем і такими особами. Позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] завдану матеріальну шкоду у сумі 147 850 (сто сорок сім тисяч вісімсот п'ятдесят) грн. 00 коп. та судові витрати. Відповідачі подали до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких зазначили, що Позивач не надав жодного доказу, що грошові кошти, які просить стягнути з Відповідачів, були передані ним Відповідачам для зберігання або для інших цілей. Так, факт передачі Позивачем Відповідачам грошових коштів повинен бути підтверджений письмовими доказами, складання яких передбачено пунктом 3 Глави 1 Розділом III Інструкції з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні, що затверджена Постановою Правління НБУ від 14.02.2007 року № 45. При цьому, Відповідачі впевнені, що такі документи відсутні, бо вони не розписувались за отримання грошових коштів чи матеріальних цінностей, яких вони не бачили та яких фактично не було в наявності. Чинним законодавством України передбачено, що у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, зіпсуття цінностей, обов'язково проводиться інвентаризація майна, коштів і фінансових зобов'язань. Тобто, у разі виявлення нестачі у касах Позивача повинна була бути проведена обов'язкова інвентаризація матеріальних цінностей, коштів (спеціально створеною постійною комісією з участю головного бухгалтера або його заступника). Крім того, згідно наказу Позивача від 30.04.2013 року «Про покарання співробітників Київського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] та [PERSON].» зазначено, що причиною виниклої недостачі могла бути помилка при заповненні звітів в комплексі CachManager. Відповідачі просили відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представники Позивача підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі та представник Відповідача заперечували проти задоволення позову у повному обсязі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 29 березня 2013 року [PERSON] та [PERSON], перебуваючи на посаді водія-інкасатора в ПАТ КБ «Приватбанк», виконуючи свої службові обов'язки здійснювали інкасацію банкоматів за маршрутом № 9 відповідно до маршрутного листа інкасації. О 13 годині 52 хвилини [PERSON] та [PERSON] здійснювали інкасацію BASS-терміналу TS205487, встановленого у відділенні «Академмістечко» Київського ГРУ по пр. Академіка Палладіна,18/30 у м. Києві. Здійснивши інкасацію усіх BASS-терміналів (згідно маршрутного листа інкасації) виконуючи посадові інструкції, Відповідачі о 21 годині цього ж дня прибули в касу перерахунку Київського ГРУ та здійснили здачу в касу перерахунку 24 касети від терміналів самообслуговування серед яких була і касета в BASS-терміналу TS205487 та всі ключі від них. Відповідно до службових інструкцій Відповідачі занеси касети до операційного залу каси для перерахунку. При кожній касеті від терміналів самообслуговування були прикріплені чеки супроводу. Відразу ж після здачі, [PERSON] та [PERSON] касет до каси перерахунку, старшим касиром каси перерахунку [PERSON] та старшим касиром [PERSON] було здійснено вигрузку грошових коштів з проінкасованих терміналів. 01.04.2013 року в результаті планового моніторингу перерахунку грошових коштів інкасованих терміналів, було виявлено факт недостачі грошових коштів по BASS-терміналу TS205487 на загальну суму 147 850 грн. 00 коп. Як вбачається із матеріалів справи, між Позивачем та Відповідачами, при прийнятті на роботу, було укладено договіри про повну матеріальну відповідальність від 26.03.2012 року та 10.04.2012 року. За умовами п. 3.1. Договору [PERSON] та [PERSON] прийняли на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності матеріальних цінностей, у зв'язку із чим зобов'язувались: дбайливо ставитися до матеріальних цінностей Роботодавця і вживати заходів для запобігання заподіянню їм шкоди; здійснювати свої повноваження відповідно до процедур, правил, порядків, зазначених у нормативних актах Роботодавця; вчасно повідомляти Роботодавцеві про всі обставини, які загрожують забезпеченню цілісності і/або схоронності матеріальних цінностей, шахрайських дій відносно матеріальних цінностей; належним чином виконувати покладені нормативними актами Роботодавця посадові обов'язки; вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові й інші звіти про рух і залишки переданих йому для зберігання, застосування Роботодавцем матеріальних цінностей; брати участь у інвентаризації переданих Працівникові для зберігання, використання матеріальних цінностей, у тому числі перевірках прийнятих Працівником рішень у процесі розподілу матеріальних цінностей; відшкодувати повну вартість нанесеного винними діями і/або бездіяльністю збитку, заподіяного матеріальним цінностям. Перелік посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на збереження, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року №447/24, яка діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року №1545-XII «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР». Відповідно до п. п. 4, 5 глави 3 розділу II Інструкції з організації перевезення валютних цінностей та інкасації коштів у банківських установах в Україні (далі - Інструкція), затвердженої постановою правління Національного банку України від 14 лютого 2007 року № 45 (з відповідними змінами та доповненнями), під час виконання завдань з перевезення валютних цінностей та інкасації коштів відповідальність за роботу всієї бригади покладається на старшого бригади інкасації. Для забезпечення схоронності валютних цінностей під час їх перевезення та інкасації з працівниками підрозділу інкасації - членами бригади інкасації укладається письмовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність або договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність відповідно до законодавства. Відповідно до ст.130 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених за них трудових обов'язків. Згідно п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно дост.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й обєктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. Тобто, при вирішенні питання про накладення на працівника матеріальної відповідальності суд бере до уваги, що вона наступає в разі нанесенні прямої дійсної шкоди та в межах і порядку передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна винними протиправними діями працівника. Крім того, відповідно до вищенаведеної постанови Пленуму Верховного Суду України, якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вимоги ч.1 ст. 11 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Матеріали справи не містять даних, які б свідчили про наявність у діях [PERSON] та [PERSON] конкретних правопорушень, не доведено їх вини у цих порушеннях, а також, що вони вчинені саме Відповідачами умисно чи з необережності. Більш того, згідно наказу Позивача від 30.04.2013 року «Про покарання співробітників Київського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] та [PERSON].» зазначено, що причиною виниклої недостачі могла бути помилка при заповненні звітів в комплексі CachManager. Крім того, звертаючись до суду Позивач в позові не зазначив, у чому полягає вина кожного з Відповідачів у завданні шкоди, якими їх неправомірними діями завдана шкода, ступінь цієї вини та, виходячи з цього, розмір шкоди, який підлягає стягненню з кожного з них. У зв'язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та ст. ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», ст. ст. 130, 134 Кодексу законів про працю України та

Outcome: dismissed