Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

у листопаді 2014 року позивач звернулася до суду із позовом в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення сином повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тобто не виконує належним чином своїх зобов'язань щодо утримання дитини, чим ставить їх в скрутне матеріальне становище. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила про його задоволення. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував, з розміром аліментів погодився. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є спільною дитиною [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25 січня 2012 року (а.с.2). Виплат по іншим виконавчим листам відповідач не здійснює, не має на утриманні інших неповнолітніх чи не працездатних осіб. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 5 Сімейного кодексу України визначено, що держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї. Стаття 180 Сімейного кодексу України встановлює, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, син проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної підтримки, та не бере участі у вихованні дитини. За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також судом зазначається про те, що відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з 4 листопада 2014 року.

Outcome: approved