Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

У квітні 2019 року \~позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб між нею та\~ відповідачем [PERSON]; неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], залишити на проживання з нею. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 02.09.2016 року з відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Протягом останніх шести місяців сторони не підтримують шлюбних відносин через різні характери та протилежні погляди на сімейне життя, проживають окремо, їхній шлюб існує лише формально. Вважає, що їхня сімя розпалася остаточно і примирення між ними не можливе, тому звернулася до суду за захистом своїх сімейних прав. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справу без її участі, позовні вимоги підтримує, просить залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. (а.с. 12) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. (а.с.13) В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.09.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Дубрівської сільської ради Баранівського району Житомирській області, актовий запис №10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 02.09.2016 року (а.с. 6). У свідоцтві\~про народження [PERSON],\~[INFO], батьком вказаний відповідач по справі, який не оспорював та не заперечував своє батьківство (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, дитину суд залишає на проживання з позивачем, оскільки спору про це у сторін не виникло. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, клопотання про надання часу на примирення від сторін не надходило, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Суд приймає визнання відповідачем позову в цій частині, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Outcome: approved