Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У листопаді 2013 року Харківський національний університет внутрішніх справ (далі ХНУВС) звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом ХНУВС від 30.08.2006 року № 274 о/с відповідача [PERSON] зараховано до складу курсантів ХНУВС. 01.09.2007 року між ХНУВС, Управлінням МВС України в Сумській області та відповідачем був укладений Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Після закінчення навчання в ХНУВС, згідно з наказом №294 о/с від 19.06.2010 року лейтенанта міліції [PERSON] було відраховано зі складу курсантів університету та відкомандировано для подальшого проходження служби до УМВС України в Сумській області. Наказом УМВС України в Сумській області від 21.02.2013 року № 46 о/с лейтенанта міліції [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Посилаючись на те, що на порушення умов договору та норм діючого законодавства [PERSON] після навчання не відпрацював установленого трирічного терміну, позивач просив стягнути з нього фактичні витрати на його навчання в сумі 27 484 грн. 12 коп. та сплачений судовий збір в сумі 274 грн. 84 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Відповідач [PERSON] в задоволенні позову просив відмовити, свої заперечення мотивував тим, що він не погоджується з розрахунком витрат, оскільки на 2-му, 3-му та 4-му курсах навчання мешкав за межами університету , не користувався комунальними послугами та не харчувався за кошти університету, з 01.06. по 30.06.2008 року, з 10.08. по 19.09.2008 року, з 02.11. по 22.11. 2009 року та з 30.12.2009 року по 11.01.2010 року з лютого по травень 2010 року знаходився на практиці, у відпустці. Крім того, вважає, що він звільнився з поважних причин, оскільки його матір є інвалідом 2 групи, тому не повинен відшкодовувати позивачу витрати за навчання. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти і відповідні їй правовідносини. Наказом ХНУВС №274 о/с від 30.08.2006 року відповідача було зараховано до складу курсантів ХНУВС (а.с. 6 ). 01 вересня 2007 року між ХНУВС і [PERSON] було укладено Договір про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі МВС України (а.с.4-5). Наказом ХНУВС № 294 о/с від 19.06.2010 року [PERSON] було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби до УМВС України в Сумській області (а.с. 7). Наказом УМВС України в Сумській області № 46 о/с від 21.02.2013 року лейтенанта міліції [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 ж(за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України у запас ЗС України (а.с. 8). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 2.3.6 Договору від 01.09.2007 року відповідач у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 цього договору зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком (а.с.4-5). Такі ж положення містяться і в ч.6 ст. 18 Закону України «Про міліцію». Відповідні норми з цього приводу містяться в Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313. Таким чином, відповідач на підставі наведених вище норм права, повинен відшкодувати позивачеві витрати, про які йде мова. Відповідно до довідки-розрахунку від 11.09.2013 р. № 4/794, розмір фактичних витрат пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] за час його навчання в ХНУВС, становить 27484, 12 грн. (а.с.10). Розрахунок витрат зроблений позивачем відповідно до Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №313 від 01 березня 2007 року. Відповідно до п.2 цього Порядку відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних, зокрема, з грошовим забезпеченням, продовольчим і речовим забезпеченням, сплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. З матеріалів справи вбачається, що відповідач після закінчення навчального закладу і до закінчення трирічного терміну обов'язкового перебування на службі в органах внутрішніх справ, обумовлених договором та діючим законодавством, був звільнений за власним бажанням, а тому він зобов'язаний відшкодувати позивачеві витрати на своє утримання за весь час навчання. Позивачем, згідно положень ст. ст. 10. 60 ЦПК України, доведена повністю заявлена ним до стягнення сума. Позивач надав суду документи щодо підтвердження фактичних витрат на навчання відповідача, з яких вбачається, що порядок їх нарахування узгоджується з вимогами діючого законодавства (а.с.10-16, 47-71). Витрати позивача на утримання відповідача не враховують час перебування його у відпустках.. Відповідачем належним чином не спростовані надані позивачем розрахунки. Доводи відповідача про те, що він проживав протягом 2007-2010 навчальних років за межами університету, а тому не повинен відшкодовувати витрати за комунальні послуги та харчування, не ґрунтуються на вимогах Закону. Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову ХНУВС в цій частині. Посилання відповідача на те, що він не отримував речового забезпечення під час навчання, спростовується його особистим підписом на атестаті на предмети речового майна та роздаточній відомості (а.с. 62, 63-64). Як на підставу відмови в задоволенні позову [PERSON] посилається на те, що відповідно до п.2 ст. 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року №922 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» розірвання випускником угоди, передбаченої п.4 цього Порядку, допускається з таких поважних причин: встановлення інвалідності 1 або 2 групи у дружини (чоловіка) випускника, одного з батьків (або осіб, які їх замінюють) випускника. З довідки МСЕК, яку позивач надав суду, вбачається, що його матір [PERSON] є інвалідом з дитинства 2-ї групи (а.с.89). Проте доказів того, що він звільнився з роботи у зв'язку з необхідністю догляду за матір'ю, а також висновку лікарської комісії про те, що у момент його звільнення остання потребувала такого догляду, відповідач не надав. Разом з тим, з рапорту про звільнення вбачається, що відповідач звільнився у зв'язку з переїздом до АР Крим (а.с.134). Таким чином, оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат, пов'язаних з його навчанням, в розмірі 27484, 12 грн. та сплаченого ним судового збору в сумі 274 грн. 84 коп.

Outcome: approved