Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

У листопаді 2013 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про усунення перешкод користування власністю та виселення. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності за заповітом від 28.01.2010 року. Однак в зазначеному будинку, що до набуття права власності значиться зареєстрованим відповідач по справі. Добровільно виселятися та зніматися з реєстрації він не бажає, тим самим перешкоджає позивачу у користуванні і розпорядженні своєю власністю. Просив суд на підставі ст. 386 ч. 2, 391 ЦК України, 168, 169, 170 ЖК Української РСР виселити відповідача з будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити його у повному обсязі. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, по слухання справи сповіщався за місцем своєї реєстрації. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов можливо задовольнити при заочному розгляді справи, згідно ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право спадщини за заповітом від 28.01.2010 р. (а.с.6). Право власності позивача на квартиру було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.02.2010 р. (а.с.7). Згідно довідки житлово-комунального господарства від 08.08.2013 року та будинкової книги у спірному будинку зареєстрований [PERSON] - відповідач по справі (а.с.13, 14-15). Тобто ще до того, коли позивач став власником спірного майна, відповідач користувався зазначеним приміщенням та був в ньому зареєстрованим. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, який вказаний законом. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності, що передбачено ч. 1 ст. 386. ЦК України. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Будь-які договірні відносини щодо користування будинком між сторонами відсутні. На теперішній час позивач вимагає відповідача виселитися зі спірного будинку та знятися з реєстрації, оскільки бажає вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ст. 170 Житлового кодексу України при переході права власності на жилий будинок (частину будинку, квартиру), в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строку. Якщо договір найму укладено без зазначення строку, новий власник будинку (квартири) вправі вимагати його розірвання у випадках і в порядку, передбачених статтею 168 цього Кодексу. Стаття 168 Житлового кодексу передбачає, що договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Крім того, статтею 169 ЖК України передбачено, що у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, який був зареєстрований ще при колишньому власнику будинку, на теперішній час не є членом сім'ї нового власника - позивача по справі, згоди на подальше проживання відповідача позивач не давав, оскільки спірне житло необхідне йому для власного використання. Реєстрація відповідача по спірному будинку перешкоджає позивачу вільно та повною мірою розпоряджатися своєю власністю. Порушуються житлові права позивача. Тому суд вважає, вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати: по судовому збору у розмірі 114 грн. 70 коп. На підставі висловленого та

Outcome: approved