Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи як таку, що втратила право користування житловим будинком з тих підстав, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS], який вона має намір продати. В будинку зареєстрована відповідач [PERSON] , яка не проживає у зазначеному будинку, а мешкає за іншою адресою. Ухвалою суду зазначена позовна заява залишена без розгляду. Представник відповідача [PERSON], адвокат Лукавський А.В., звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно. Зазначав, що відповідно до договору дарування від 07.08.2006 року, житловий будинок [ADDRESS] мати [PERSON], [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар будинок, оскільки на момент смерті [PERSON] житловий будинок їй не належав відповідно не виникло правовідношення по спадкуванню будинку. Представник [PERSON], адвокат Ломаченський В.П., звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання договору дарування житлового будинку недійсним з тих підстав, що даний договір укладений в результаті збігу тяжких обставин та на вкрай невигідних для [PERSON] умовах при наступних обставинах. 07.08.2006 року [PERSON] перебувала в Городківській дільничній лікарні у звязку з погіршенням стану здоровя, а [INFO] вона померла. 7.08.2006 року . між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку [ADDRESS]. Після укладання договору, [PERSON] залишилася без житла. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали позов про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно з підстав зазначених у позовній заяві, зустрічний позов про визнання договору дарування недійсним не визнали. [PERSON] та її представник, адвокат Ломаченський В.П., позов про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно не визнали, зустрічний позов підтримали. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 07.08.2006 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування належного їй на праві власності житлового будинку [ADDRESS]. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Питель М.С. та зареєстрований в реєстрі за № 4933. В пунктах 8 та 9 договору дарування вказано, що дарувальник здійснює дарування без будь-яких погроз, примусу чи насильства як фізичного так і морального. Сторони розуміють природу правочину, його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладанні, він не є фіктивним та удаваним. Відповідно до ст. 722 ч. 4 ЦК України, право власності обдарованого на дарунок, виникає з моменту його прийняття. Пунктом 13 договору дарування сторони визнали момент прийняття дарунку підписання даного договору. Право власності у [PERSON] виникає з моменту отримання примірника договору дарування та відповідної державної реєстрації цього договору. Частиною 2 ст. 719 ЦК України зазначено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Строку реєстрації договору дарування не зазначено. [PERSON] отримала примірник договору дарування, однак не виконала вимоги по відповідній державній реєстрації договору дарування. Аналізуючи ст. 722 ЦК України суд приходить до висновку, що право власності на житловий будинок за договором дарування виникло у [PERSON] з моменту укладання такого договору та його посвідчення нотаріусом. Відсутність реєстрації даного договору не позбавило права власності [PERSON] на будинок. [INFO] померла [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на її майно. Заяву про прийняття спадщини подала донька [PERSON] [PERSON], яка 29 жовтня 2014 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, і в тому числі на будинок [ADDRESS], власником якого є [PERSON] При оформленні спадкового майна державному нотаріусу не було відомо, що спірний будинок знаходиться у власності [PERSON] відповідно до договору дарування від 07.08.2006 року , а тому державним нотаріусом було оформлено свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS] помилково. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що [PERSON] не мала права на спадщину спірного будинку, оскільки власником даного будинку до відкриття спадщини була [PERSON], що підтверджується поясненнями [PERSON] та нотаріально посвідченим договором дарування будинку від 07.08.2006 року. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Прохаючи визнати договір дарування недійсним, представник [PERSON], адвокат Ломаченський В.П. посилається на те, що даний договір був укладений на вкрай невигідних для [PERSON] умовах, під впливом тяжких обставин, а саме: хвороби, важкого фінансового стану та перебування у лікарні. Згідно ст. 233 ч.1 ЦК України правочин, який вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 223 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа, яка оскаржує правочин, має довести що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Як вбачається з історії хвороби [PERSON] за 2006 рік, вона була людиною похилого віку та мала захворювання церебросклероз, залишкові явища перенесеного інсульту. Як встановлено в судовому засіданні, 07.08.2006 року [PERSON] з [PERSON] уклали договір дарування, який посвідчила приватний нотаріус Крижопільського районного нотаріального округу за № 4933. З пояснень [PERSON] та свідка [PERSON] видно, що [PERSON] постійно проживала у будинку [ADDRESS], який їй належав на праві власності, вона перехворіла на інсульт і потребувала догляду. [PERSON] не могла здійснювати такий догляд, так як працювала і проживала в місті Хмельницький, а тому на початку серпня 2006 року помістила свою маму, [PERSON], в стаціонарне відділення Крижопільського територіального центру соціального обслуговування Крижопільського району Вінницької області, яке знаходилося в приміщенні Городківської дільничної лікарні. З погіршенням стану здоровя, її лікували в Городківській дільничній лікарні, а [INFO] вона померла в стаціонарному відділенні Крижопільського територіального центру соціального обслуговування і [PERSON] займалася похоронами. Суд вважає, що сама по собі наявність у [PERSON] захворювання на церебросклероз, залишкові явища перенесеного інсульту та її похилий вік не є збігом тяжких обставин. Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно у власність. Договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру не є договором дарування. Твердження представника [PERSON], адвоката Ломаченського В.П., що оспорюваний договір дарування укладений [PERSON] на вкрай невигідних умовах непереконливе, оскільки даний договір є безумовним і не встановлює обовязку для обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру. Частина 3 ст. 203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В судовому засіданні не надано доказів, що вчинення договору дарування [PERSON] не відповідало її внутрішній волі і не було вільним. Приватний нотаріус Питель М.С. в судовому засіданні пояснила, що при укладанні вказаного договору дарування нею було розяснено [PERSON] її права, обовязки та наслідки вчиненої дії, а також підкреслила, що будь-яких ознак пригніченого або вразливого стану у [PERSON] при укладанні договору не помітила. Зібрані в судовому засіданні докази дають підстави для задоволення позовних вимог [PERSON], а в задоволені позову [PERSON] необхідно відмовити. На підставі ст.ст. 321, 328, 717, 719, 722, 1218, 1301 ЦК України,

Outcome: approved