Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 11.12.2009 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Капшук Є.В. за реєстровим №1167, [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за [PERSON] у встановленому законом порядку. 22.03.2016 р. року на підставі договору купівлі-продажу, відповідачем [PERSON] зазначена квартира була продана відповідачу [PERSON] Зазначений договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. При укладенні договору купівлі-продажу квартири, продавець квартири, - відповідач [PERSON] діяв на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 31.12.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON],посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. Також позивач зазначила, що проживала з [PERSON] однією сім'єю, в зазначеній квартирі без реєстрації шлюбу, разом із їхньою спільною донькою [PERSON], а тому всі дії пов'язані з відчуженням даної квартири, без врахування інтересів неповнолітньої дитини, грубо порушують права дитини, у зв'язку із чим [PERSON] просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 22.03.2016 року, укладений між [PERSON], та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що 31.12.2013 р. між ним та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір позики грошей, за яким він позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 99200 гривень. Також 31.12.2013 року між ним та [PERSON], було укладено іпотечний договір, за яким з метою забезпечення виконання зобов'язання позичальника [PERSON] за зазначеним вище договором позики грошей, [PERSON] передав йому в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Крім того 31.12.2013 р. між ним та [PERSON] було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя з метою визначення способів та порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки в забезпечення виконання зобов'язання за Договором позики грошей від 31.12.2013 року, а також виплаті пені, відшкодування збитків в результаті порушення умов Договору позики. У зв'язку із не належним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань за договором позики він вирішив скористатися своїм правом іпотекодержателя вказаної квартири, та уклав договір-купівлі продажу вказаної квартири з гр. [PERSON] Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і пояснив, що [PERSON] є добросовісним набувачем і на законних підставах набув право власності на квартиру [ADDRESS]. При укладанні договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого [PERSON] став власником вищезазначеної квартири, сторонами було додержано усіх загальних вимог додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених цивільним законодавством України, у зв'язку із чим в задоволені позову [PERSON] просив відмовити. Третя особа [PERSON] належним чином сповіщений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, які явились в судове засідання, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановолена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»роз'яснив, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена, як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Судом встановлено, що [PERSON] проживала з [PERSON] та їхньої спільною донькою однією сім'єю, в квартирі [ADDRESS] без реєстрації шлюбу, що підтверджується рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.11.2016 року. [PERSON] зазначена квартира належала на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.12.2009 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Капшук Є.В. за реєстровим №1167, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 11.12.2009 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Капшук Є.В. за номером 3752424. 31.12.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. зареєстрований в реєстрі за № 6456 , за яким [PERSON]передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 99200 гривень, з кінцевим терміном повернення боргу до 01.07.2014 р. 31.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. зареєстрований в реєстрі за № 6457, за яким з метою забезпечення виконання зобов'язання позичальника [PERSON] за зазначеним вище договором позики грошей, [PERSON] передав в іпотеку [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Також 31.12.2013 р. з метою визначення способів та порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки в забезпечення виконання зобов'язання за Договором позики грошей від 31.12.2013 року, а також виплати пені, відшкодування збитків в результаті порушення умов Договору позики, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. зареєстрований в реєстрі за № 6459,. 22.03.2016 р. у зв'язку із не належним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань за договором позики, а саме, у зв'язку із відмовою останнім повернути борг за договором позики, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]., за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив вказану квартиру та набув на неї право власності. Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. зареєстрований в реєстрі за № 589. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.11.2016 року, ухваленого у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Наталія Юріївна про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на квартиру, визнання права власності на 1/2 частину квартири, визнання недійсними іпотечного договору, договору про задоволення вимог іпотекодержателя та договору купівлі-продажу, витребування з чужого незаконного володіння, Встановлено юридичний факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 19.12.1997 року по даний час. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Зокрема цим рішенням суду відмовлено позивачу в задоволені позову в частині визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири, визнання недійсними іпотечного договору, договору про задоволення вимог іпотекодержателя та договору купівлі-продажу, витребування з чужого незаконного володіння, оскільки суд прийшов до висновку, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів її участі у придбанні спільної квартири, в зв'яжу з чим суд вважав доведеним, що спірна квартира придбана за особисті кошти [PERSON] та належить йому особисто. Мотивувальною частиною цього ж рішення встановлено що в грудні 2013 року позивачка разом з донькою знялася з реєстрації квартири [ADDRESS]. Договір позики грошових коштів, іпотечний договір, предметом якого стала зазначена вище квартира, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, були укладені [PERSON] 31.12.2013 р. Тобто суд вважає, що [PERSON] мав право на розпорядження квартирою як своїм особистим майном, оскільки у вказаний час, в зазначеній квартирі зареєстрований був лише він, і лише він мав право розпоряджатися цим нерухомим майном, і жодних інтересів інших осіб, ним, при вчиненні таких дій, порушено не було. Щодо укладання [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], суд приходить до висновку, що така угода була укладена сторонами з повним дотриманням вимог діючого законодавства та не порушила прав та законних інтересів інших осіб. У зв'язку із викладеним, суд вважає, що законні підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed