Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, вказуючи на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі, окрім власника, зареєстровані донька позивача - [PERSON], внук - [PERSON], та колишній чоловік [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO]. Після розлучення відповідач з червня 2013 року виїхав та фактично не проживає у [ADDRESS], комунальні послуги не сплачує, будь-яких витрат по утриманню квартири не несе, однак залишається бути зареєстрованим за зазначеною адресою. Реєстрація [PERSON] у вказаній вище квартирі створює суттєві незручності в користуванні власністю [PERSON] та тягне додаткові витрати за утримання житла. У зв'язку із цим, позивач просила визнати відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Третя особа - [PERSON] подала заяву в якій підтримала позов та просила суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що в справі містяться відповідні докази. Заяв, заперечень, клопотань суду не надав, в зв'язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу за його відсутності по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. Відповідно до договору дарування квартири від 29.10.2013 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. З довідки виданої Оболонською районною у місті Києві державною адміністрацією від 24.07.2018 року № 104/ОП/С-1260-3311, вбачається, що в квартирі [ADDRESS], зареєстровані чотири особи: позивач - [PERSON], донька позивача - [PERSON], внук - [PERSON], та колишній чоловік [PERSON] За твердженням позивача, вона як власник квартири позбавлена можливості вільно користуватися своєю власністю, оскільки реєстрація [PERSON], який насправді не проживає у вказаній квартирі є тягарем та тягне додаткові витрати на утримання житла. Підтвердженням відсутності відповідача за адресою місця реєстрації є довідка видана Оболонським управлінням поліції ГУ НП України в м. Києві від 13.11.2018 року № 349-аз/125/51/2018, з якої вбачається, що [PERSON], [INFO], з приводу перешкоджання йому у користуванні житловим приміщенням за місцем його фактичної реєстрації, за адресою: [ADDRESS], та виклики співробітників поліції в період з 2013 по 2018 рік та по даний час до Оболонського управління поліції не надходили та заяви не реєструвались. Відповідно до ст. 41 Конституції України, «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним». Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про необхідність визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 383, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved