Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

У липні 2018 року позивач ТОВ «Ерідон Тех» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми не повернутої позики, індексу інфляції та трьох відсотків річних. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач працював на посаді водія ТОВ «Ерідон Тех» (призначення наказ № 115К від 28,11.2011 р., звільнення наказ № 117-1 К від 13.12.2017 р.). 01.06.2017 року відповідач уклав із ТОВ «Ерідон Тех» Договір про надання безпроцентної позики №б/н, розмір позики згідно пункту 3 даного Договору склав 100 000,00 грн. 06.06.2017 року [PERSON] згідно вказаного договору у касі підприємства отримав готівкові кошти у розмірі 30 000,00 грн. (видатковий касовий ордер № 162 від 06.06.2017 року), 07.06.2017 року відповідач у касі підприємства отримав готівкові кошти у розмірі 25 000,00 грн, (видатковий касовий ордер № 163 від 07.06.2017 року), 08.06.2017 року - 25 000,00 грн (видатковий касовий ордер № 164 від 08.06.2017 року), 09.06.2017 року - 25 000,00 грн (видатковий касовий ордер № 165 від 09.06.2017 року). Згідно пункту 4 Договору про надання безпроцентної позики №б/н від 01.06.2017 р. позичальник зобов'язувався повернути позику до 30 червня 2018 року. Відповідач [PERSON] звільнився з посади водія ТОВ «Ерідон Тех»за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, що засвідчує наказ ТОВ «Ерідон Тех» № 117-1 К від 13.12.2017 р Згідно пункту 7 Договору про надання безпроцентної позики №б/н від 01.06.2017 р. у випадку звільнення позичальника з роботи (з ініціативи адміністрації чи за власним бажання позичальника) позичальник зобов'язаний повернути суму позики (неповернутого залишку позики) до моменту звільнення(не пізніше останнього робочого дня). 04.06.2018 року [PERSON] повернув частину позики у розмірі 40 000,00 гривень. Таким чином, заборгованість відповідача за договором позики становить 60 000,00 грн. Однак, на сьогодні, зобов'язання щодо повернення вищезазначеної суми позики Відповідач так і не виконав, чим порушив вимоги положень договору позики, а також ст. 1049 Цивільного кодексу України. Також, відповідно до вимог положень ст. 1050 ЦКУ, оскільки відповідачка [PERSON] суму позики своєчасно не повернув позивачу, останній зобов'язаний сплатити таку грошову суму відповідно до ст. 625 ЦКУ. Отже, у зв'язку з вищевикладеним, відповідач [PERSON] повинен окрім суми основного боргу у розмірі 60 000,00 грн сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми основного боргу у розмірі 1 025,75 грн та індекс інфляції у розмірі 6 264,72 грн. Тому просив суд стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 60 000,00 грн, три відсотки від простроченої суми основного боргу у розмірі 1 025,75 грн та індекс інфляції у розмірі 6 264,72 грн, судові витрати стягнути з відповідача. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2018 року відкрито позовне провадження у даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді водія ТОВ «Ерідон Тех» на підставі наказу № 115К від 28,11.2011 року. 01.06.2017 року відповідач уклав із ТОВ «Ерідон Тех» Договір про надання безпроцентної позики №б/н. Розмір позики згідно пункту 3 даного Договору склав 100 000,00 грн. 06.06.2017 року [PERSON] згідно вказаного договору у касі підприємства отримав готівкові кошти у розмірі 30 000,00 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером № 162 від 06.06.2017 року. 07.06.2017 року [PERSON] згідно вказаного договору у касі підприємства отримав готівкові кошти у розмірі 25 000,00 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером № 163 від 07.06.2017 року. 08.06.2017 року [PERSON] згідно вказаного договору у касі підприємства отримав готівкові кошти у розмірі 25 000,00 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером № 164 від 08.06.2017 року. 09.06.2017 року [PERSON] згідно вказаного договору у касі підприємства отримав готівкові кошти у розмірі 25 000,00 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером № 165 від 09.06.2017 року. Згідно пункту 4 Договору про надання безпроцентної позики №б/н від 01.06.2017 року позичальник зобов'язувався повернути позику до 30 червня 2018 року. У відповідності до наказу ТОВ «Ерідон Тех» № 117-1 К від 13.12.2017 звільнено [PERSON] з посади водія ТОВ «Ерідон Тех» за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно пункту 7 Договору про надання безпроцентної позики №б/н від 01.06.2017 року у випадку звільнення позичальника з роботи (з ініціативи адміністрації чи за власним бажання позичальника) позичальник зобов'язаний повернути суму позики (неповернутого залишку позики) до моменту звільнення (не пізніше останнього робочого дня). За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. У визначений договором строк повернення коштів, відповідач свої зобов'язання не виконав, чим порушив права позивача і які підлягають захисту в судовому порядку, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу в розмірі 60 000,00 грн. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10-го числа, що настає за звітним. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому 3 % річних від простроченої суми заборгованості. Зазначені проценти не слідує співставляти з неустойкою: вони є не мірою відповідальності, а платою за користування чужими грошовими коштами, і отже стягуються незалежно від вини боржника. Договором або законом з прострочення грошового зобов'язання може бути також встановлена неустойка. Суд приходить до висновку, що нараховані позивачеми інфляційні втрати та 3 % річних підлягають стягненню. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1841 грн. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 192, 526, 533, 546, 547, 549, 610, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 247, 265, 272, 282, 284, 354 суд -, -

Outcome: approved