Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

У квітні 2019 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Орган опіки та піклування Кременчуцької РДА - про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником 1/2 частини житлового житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування. Власником другої частини вказаного будинку є [PERSON] . Відповідач - [PERSON] в період часу 2011 року по 2016 рік проживали однією сім`єю з її сином - [PERSON] без реєстрації шлюбу; [PERSON] донька [PERSON] від першого шлюбу; [PERSON] є спільним сином [PERSON] та її сина - [PERSON] . Відповідачі фактично не проживають за місцем реєстрації з вересня 2017 року. На теперішній час відповідачі проживають за адресою [ADDRESS] в квартирі батьків [PERSON] . Вона зверталася до відповідачів з вимогою знятись з реєстрації. Відповідачі обіцяли самостійно знятися з реєстрації, але не виконали свої обіцянки. Свої дії відповідачі пояснюють відсутністю часу. Плата за житло та комунальні послуги нараховується з урахування реєстрації у будинку відповідачів, хоча вони не приймають участі в оплаті вказаних послуг. Наведене приводить до того , що вона як власник вимушена сплачувати зайві суми за комунальні платежі та позбавлена можливості отримувати субсидію на покриття витрат на комунальні послуги. На підставі вищевикладеного просила суд ухвалити рішення, яким: - визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловою квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили суд задовольнити позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Просив задовольнити позовні вимоги. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Кременчуцької РДА в судове засідання не з`явився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування серії ВМО № 230160 від 29.10.2009 року. Власником другої частини вказаного будинку є [PERSON] . Відповідач - [PERSON] в період часу з 2011 року по 2016 рік проживали однією сім`єю з її сином - [PERSON] без реєстрації шлюбу; [PERSON] донька [PERSON] від першого шлюбу; [PERSON] є спільним сином [PERSON] та її сина - [PERSON] . Відповідачі фактично не проживають за місцем реєстрації з вересня 2017 року, що не заперечується відповідачами та підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 05 квітня 2019 року, складений депутатом сільської ради Возним С.В. На теперішній час відповідачі проживають за адресою [ADDRESS] в квартирі батьків [PERSON] , що не заперечується відповідачами. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р., Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися іа розпоряджатися наломи нм йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 ст. 1 про захист власності, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. ч. 1 ст. 71 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1, п.п.1, 5 ч.3, ч.4 ст. 71 цього ж Кодексу. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Стаття 72 ЖК України встановлює, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] фактично з 2017 року не проживають за місцем реєстрації, тому вони втратили можливість користування жилим приміщенням. Крім цього, відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки онук [PERSON] проживає разом з [PERSON] за іншою адресою, ніж за місцем реєстрації, то суд визнає його також таким, що втратив право користування. Суд вважає, що дії відповідачів щодо безпідставного не зняття з реєстрації з домоволодіння позивача порушує права власника, які охороняються законом, оскільки відповідачі постійно проживають в іншому місці, тобто забезпечені житлом, в той час позивач несе надмірний тягар у виді сплати додаткових коштів на комунальні послуги, неможливість отримати субсидію, розпоряджатися своїм майном. Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача про визнання відповідачівтакими, що втратили право користування жилим приміщенням є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачі за місцем реєстрації фактично не проживають з 2017 року, обов`язків щодо утримання житла не виконують, наміру проживати у вищевказаному помешканні не виявляли. На підставі викладеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 287, 352 ЦПК України,-

Outcome: approved