Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] (далі- позивач) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі- відповідач), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають з 20.04.013 у шлюбі, який зареєстровано Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 401. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося через непорозуміння, різні погляди на виховання дитини, байдужості до життя та проблем кожного, що вплинуло на їхні стосунки. Внаслідок цього шлюбні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Крім того, позивач просила визначити місце проживання дитини разом із нею. Ухвалою суду від 24.06.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 23.09.2021 о 09 год. 45 хв. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому вона вимоги позову підтримала та просила задовольнити. Від відповідача надійшло клопотання про визнання позову та про розгляд справи за його відсутності. У своєму клопотанні відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог щодо розірвання шлюбу і визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] , що відповідно до положень частини 3 статті 200 ЦПК України дає суду підстави ухвалити рішення в підготовчому засіданні. За приписом частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Представник третьої особи - служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без участі представника Служби. Також до суду третьою особою направлено висновок, про визначення місця проживання малолітньої дитини від 12.10.2021 № 101-7519/04. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.04.2013 Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 401. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яка міститься в матеріалах справи. Із матеріалів справи вбачається, що між подружжям виникали непорозуміння та спільне життя в них не склалось через різні погляди на життя. Вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки. За правилами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ст ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких підстав, суд вважає обґрунтованою вимогу позивач про розірвання шлюбу, а тому задовольняє позов в цій частині. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно висновку Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 12.10.2021 № 101-7519/04, Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація вважає за доцільне визначити місце проживання дитини, [PERSON] [INFO] разом із матір`ю, [PERSON] . З акту обстеження умов проживання від 23.09.2021 за адресою: [ADDRESS] , де позивач проживає разом з сином [PERSON] , вбачається, що у малолітньої дитини в квартирі є окрема кімната для проживання, в якій створені необхідні умови для проживання, навчання та розвитку дитини. Суд приймає вказаний висновок до уваги і вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини, а також узгоджується з іншими доказами по справі. Обставин, які б свідчили про неналежну поведінку матері по відношенню до дитини, що може зашкодити розвиткові дитини, судом не встановлено. Отже зважаючи на те, що відповідач безумовно визнав позов, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved