Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

У листопаді 2016р. позивач звернувся в суд із позовом про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, посилаючись на те, що 20.04.2012 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. [INFO] року у них народилась донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Зазначав, що відповідач категорично заперечує проти його спілкування з дочкою, тому його право, як батька на вільне спілкування з дитиною порушене. Уточнив позовні вимоги, просив визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою наступним чином: -регулярного безперешкодного спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] як за допомогою телефонного зв'язку, так і за допомогою Інтернету не раніше 09.00 год. та не пізніше 20.00 год.; -регулярних зустрічей [PERSON] з донькою [PERSON] на нейтральній території в м. Генічеськ Херсонської області, або в с. Чонгар Генічеського району Херсонської області в присутності матері [PERSON], або у супроводі повноваженої нею особи, чотири рази на рік кожні три місяці тривалістю не менше ніж протягом трьох днів, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини; -дата та місце приїзду дитини [PERSON] з матір'ю [PERSON], або у супроводі уповноваженої нею особи, на нейтральну територію в м. Генічеськ Херсонської області, або в с. Чонгар Генічеського району Херсонської області, повинна узгоджуватись батьками заздалегідь не пізніше ніж за місяць до передбачуваної дати приїзду. В судовому засіданні позивач, представник позивача [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду був повідомлений судом у строки та спосіб встановлений ст. ст. 76,77 ЦПК України. Заяв, письмових заперечень від відповідача не надходило. Представник 3-ї особи Служби у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради Київської області в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого. Встановлено, що 20.04.2012 між Позивачем та Відповідачем був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №188. [INFO] у шлюбі Позивача та Відповідача народилась донька - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], від 11.09.2012, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гагарінського РУЮ у м. Севастополі. Починаючи з 2013 року фактичним місцем постійного проживання сім'ї Позивача-Відповідача разом із спільною дитиною була квартира [ADDRESS], в якій родина мешкала до квітня 2015 року. Разом з тим, зважаючи на те, що Відповідач народилась у м. Севастополі, в якому мешкали і її батьки, вона систематично відвідувала АР Крим. Та навіть після народження спільної дитини, разом із новонародженою донькою неодноразово їздила з м. Ірпінь до м. Севастополь, і в зворотному напрямку. Будь-яких проблем щодо цього не виникало. Ці фактичні обставини в свою чергу підтверджуються відмітками в Медичній картці дитини, яка містить відомості щодо візитів на чергові прийоми до медичних установ вказаних міст. У квітні 2015 року Відповідач звернулась до Позивача з проханням надати їй належним чином оформлений дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини у супроводі матері без присутності батька за межі України, терміном на 4 (чотири) місяці. Відповідач обґрунтувала своє прохання наміром відвідати з гостьовим візитом своїх батьків, які мешкають в АР Крим. Оскільки Позивач не мав підстав сумніватись в дійсних намірах Відповідача, ним було надано нотаріально посвідчений дозвіл, на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України терміном на чотири місяці з умовою своєчасного повернення назад дружини та доньки. Однак, Відповідач разом з донькою в обумовлений термін до спільного помешкання безпідставно не повернулась. Очевидним є те, що такий дозвіл був потрібен Відповідачу для того, щоб вивезти дитину з території України на тимчасово окуповану її частину та примусово, незаконно остаточно змінити місце проживання останньої. Такі дії Відповідача є незаконними, протиправними, такими, що суперечать інтересам спільної малолітньої дитини. Наразі Відповідач вчиняє дії направлені на цілковите відгородження дитини від Позивача, створює штучні підстави для подальшого остаточного розірвання стосунків між ними, що виразились у зміні всіх відомих засобів комунікації, припиненні спілкування доньки з Позивачем навіть за допомогою телефонного зв'язку та Інтернету. Крім того, судом безспірно встановлено, що сторони проживають окремо , між ними склалися неприязнені стосунки, вони не спілкуються, не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способів участі батька у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття обопільного рішення. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ст.157, ч.1, ч.2, ч.3 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч.ч. 1, 2ст. 159 СК України). Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 8511 від 11.04.2017 року про способи участі [PERSON], у вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в якому зазаначила, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради вказує на відсутність об'єктивних підстав для відмови батьку [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON], [INFO], однак, спосіб участі батька, [PERSON], у вихованні дитини та спілкуванні з нею не може визначити, так як малолітня не проживає на території Ірпінського району, не має можливості поспілкуватися з матір'ю дитини, обстежити умови проживання дитини та визначити інші обставини, що мають значення у вирішенні даного питання. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши зазначений висновок органу опіки та піклування та беручи його до уваги при вирішенні спору по суті, як те передбаченест.158 СК України, суд приходить до наступного. Позивач просить визначити його участь у вихованні доньки, зокрема у наступний спосіб: регулярних зустрічей [PERSON] з донькою [PERSON] на нейтральній території в м. Генічеськ Херсонської області, або в с. Чонгар Генічеського району Херсонської області в присутності матері [PERSON], або у супроводі повноваженої нею особи, чотири рази на рік кожні три місяці тривалістю не менше ніж протягом трьох днів, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини. Разом з тим, зазначена позовна вимога підлягає частковому задоволенню, оскільки запропоновані батьком спосіб зустрічі з дитиною є передчасними та таким, що можуть порушити нормальний режим життєдіяльності дитини. Таким чином, враховуючи вік дитини (4 роки), висновок органу опіки та піклування, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та встановити регулярне безперешкодне спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] як за допомогою телефонного зв'язку, так і за допомогою Інтернету не раніше 09.00 год. та не пізніше 20.00 год. та регулярні зустрічі [PERSON] з донькою [PERSON] в присутності матері [PERSON], або у супроводі повноваженої нею особи, чотири рази на рік кожні три місяці тривалістю не менше ніж протягом трьох днів, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини. В матеріалах справі наявні позитивні характеристики за місцем роботи батька. Обєктивних даних, які б свідчили про відхилення розвитку дитини у сексуальному та релігійному плані, викликаних її побаченням з батьком в матеріалах справи немає, а тому у суду відсутні підстави обмежувати позивача обовязковою присутністю матері при його побаченнях з дитиною, що тільки навпаки буде спричинювати конфлікти між ними в присутності дитини. Зазначене рішення не позбавляє права сторін після досягнення дитиною 10 років звернутись до органу Опіки та піклування чи до суду про зміну способу участі батьків у вихованні дитини. При таких обставинах позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial