Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом, за яким вказує, що відповідно до укладеного кредитного договору від 24.04.2008 року між АКІБ «УкрСибббанк» та відповідачем [PERSON] остання отримала кредит у розмірі 49\~500,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 12,5 % на рік за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 24.04.2028 року. Кредит був виданий під поруку [PERSON] та [PERSON], згідно якої боржник і поручителі зобовязались нести солідарну відповідальність перед банком в повному обсязі за зобовязаннями боржника [PERSON], що виникли з кредитного договору. Далі позивач зазначає, що у звязку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі: 44\~244,27 доларів США кредитна заборгованість, 7989,23 доларів США заборгованість по процентам, 11754, 35 гривень пеня за прострочення сплати кредиту, 49821,88 гривень пеня за прострочення сплати процентів. На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача наполіг на заявленому позові за вищевказаними підставами, а сторона відповідачів на позов заперечила, вказуючи на пропуск банком строку позовної давності. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, вислухавши сторони, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до укладеного договору № 11333516000 від 24.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON]остання отримала від названого банка кредит у розмірі 49\~500,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення 24.04.2028 року, зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 12,5 % на рік, а в разі порушення зобовязань за укладеним договором зі сплатою пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день затримки. Натомість, свої зобовязання [PERSON] з повернення кредиту та процентів за його користування, що передбачалося графіком розрахунків належно не виконала та станом на 26.02.2015 року у названого відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі: 44\~244,27 доларів США кредитна заборгованість, 4 658,21 доларів США заборгованість по процентам, 2\~640,81 гривень пеня за прострочення сплати кредиту, 14\~097,62 гривень пеня за прострочення сплати процентів. Такий розмір заборгованості достовірно підтверджено наданим позивачем розрахунком, на спростування якого сторона відповідачів доказів не надала. За положенням ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до договорів поруки № 11333516000/П та № 11333516000/П від 24.04.2008 року, укладених між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] і [PERSON], останні виступили поручителями [PERSON], зобовязались неси відповідальність у повному обсязі за виконання названим позичальником своїх обовязків за укладеним кредитним договором, через що названі відповідачі мають нести солідарну відповідальність перед кредитором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. За статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З пункту 12.1. кредитного договору слідує, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору він зобовязаний достроково повернути банку отримані кошти і сплатити відсотки за користування ними на протязі 41 календарного дня з дня надіслання банком письмової вимоги про дострокове повернення кредитних коштів. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. За умовам вищевказаних договорів поруки від 24.04.2008 року в разі невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором поручителі несуть солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з боржником за кредитним договором. Крім того, зазначено, що порука припиняється з припиненням зобовязань за кредитним договором (п.3.1.) У звязку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору щодо своєчасного погашення основного боргу та процентів за користування кредитними коштами, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителів заборгованість за кредитним договором, надіславши 16.12.2014 року відповідачам вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів протягом 41-ти дня з дати надіслання такої вимоги. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителів протягом одного року, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений договорами поруки річний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителів заборгованість за кредитним договором, надіславши у грудні 2014 року вимоги про повне дострокове погашення кредиту. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителів протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі 6-190цс14. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги фактичні обставини справи та надані докази, суд дійшов висновку, що заявлені до поручителів позовні вимоги задовленню не підлягають через закінчення строку дії їх поруки за договорами. Разом з тим, задовольняючи позов в частині стягнення пені суд має перевірити, чи дотримані банком строки позовної давності, про застосування яких просили відповідачі, подавши суду відповідну заяву. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК України ). Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені ) позовна давність застосовується в один рік. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові у справі від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14, перебіг позовної давності за вимогами щодо стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Як вбачається з матеріалів справи, наданого стороною позивача уточнененогорозрахунку кредитної заборгованості, за несвоєчасне виконання умов кредитного договору банком нарахована пеня: 2\~640,81 гривень пеня за прострочення сплати кредиту, 14\~097,62 гривень пеня за прострочення сплати процентів (з 27.06.2014 року по 26.02.2015 року), позов до суду предявлено 6 листопада 2015 року. Таким чином, розмір пені в межах річного строку позовної давності за несвоєчасне повернення кредиту у період з 13 листопада 2014 року по 26 лютого 2015 року становить 1\~856,93 гривень, а розмір пені в межах річного строку позовної давності за несвоєчасне повернення нарахованих процентів у період з 13 листопада 2014 року по 26 лютого 2015 року становить 8\~020,60 гривень. Із наданих банком розрахунків заборгованості пені вбачається, що частина вимог щодо стягнення пені заявлені з порушенням строків позовної давності, а тому з відповідача [PERSON] на користь банку підлягає стягненню пеня на загальну суму 9 877,53 гривень. При цьому на висновок суду не впливають посилання сторони відповідача [PERSON] щодо невизначеності особи, яка підписала сам кредитний договір. Так, за положеннями ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Копія вищевказаного кредитного договору наявна у матеріалах цивільної справи, він був наданий суду стороною відповідача і в оригіналі, при цьому суд пересвідчився, що договір містить зміст його умов, реквізити сторін, що його уклали, та їх підписи, через що, ну думку суду, в силу положень ст. 64 ЦПК України, зазначений договір є належним та допустимим письмовим доказом. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial