Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

У липні місяці 2017 року заявник звернулася із заявою в суд, яку мотивує тим, що [INFO] помер її вітчим [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14.01.2017 року. Всі заходи щодо поховання [PERSON] вона здійснювала самостійно, що підтверджується свідоцтвом Хмельницької ритуальної служби [NUMBER] від 15.01.2017 року. З 2011 року до дня смерті [PERSON] вона спільно проживала із померлим [PERSON] та матір'ю [PERSON] однією сім'єю та здійснювала за ними догляд, оскільки він був її чоловіком. Після смерті матері, яка померла [INFO] вона продовжувала проживати з ним однією сім'єю, вести спільне господарство та доглядати за ним. Між ними існували відносини як батька і доньки Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема однієї другої частини квартири за [ADDRESS] та автомобіля. Вона у передбаченому законом порядку звернулася до нотаріуса Першої Хмельницької державної нотаріально контори із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із вона не знаходилась у родинних відносинах з померлим. Просить встановити факт проживання однією сім'єю із [PERSON] В судовому засіданні подану заяву підтримала та просить встановити факт спільного проживання із спадкодавцем однією сім'єю та ведення з ним спільного господарства. Суду пояснила, що її матір [PERSON], яка померла [INFO], 19 вересня 2001 року уклала із [PERSON] шлюб та стали проживати однією сім'єю, між нею та вітчимом склалися відносини як батька і доньки. У 2011 році матір тяжко захворіла на онкологічну хворобу та потребувала постійного догляду. Їй прийшлось проживати з ними разом у квартирі за [ADDRESS], котра належала і її матері на підставі договору дарування. Після смерті матері [PERSON] теж потребував догляду, і вона продовжувала проживати з ним однією сім'єю. факт проживання спільно із ним однією сім'єю більше п'яти років підтверджується письмовими доказами та показами свідків. Представник Хмельницької міської ради не заперечує щодо задоволення заяви та вважає, що факт спільного проживання не знайшов свого підтвердження в оді судового розгляду. Заслухавши доводи заявника, її представника та представника заінтересованої особи, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що [INFO] помер вітчим заявника, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Заповіт від його імені не посвідчувався, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру заповітів від 04.09.2017 року за № 1589/01-16. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому на день смерті майно. [PERSON] перебував у шлюбі із матір'ю заявника, [PERSON] з 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 19.01.2001 року [PERSON] до укладання шлюбу в шлюбі не перебував, дітей не мав. Перша Хмельницька державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв»язку із тим, що вона не підтвердила право на спадкування у четверту чергу за законом відповідно до статті 1264 ЦК України. Факт постійного проживання позивача однією сім»єю з 2011 року із спадкодавцем [PERSON] в належній йому на праві власності частині квартири за [ADDRESS], постійного догляду за ним, ведення ними спільного господарства підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Львовською Н.Р. 24 грудня 2014 року згідно якого позивач успадкувала одну другу частину означеної квартири, яка належала її матері [PERSON], на підставі договору дарування, посвідченого 16 січня 2007 року державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори, договором дарування частини квартири [PERSON] дружині [PERSON], свідоцтвом про поховання [PERSON] [PERSON] 15 січня 2017 року, виданого Хмельницькою міською ритуальною службою 15.01.2017 року за реєстраційним номером [NUMBER]. Окрім того, позивач та [PERSON] у 2014 році спільно виїжджали за межі України, що свідчить про спільне їх проживання. В судовому засіданні означені обставини підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], котрі підтвердили суду, що у зв»язку із тяжкою хворобою матері позивача, [PERSON], позивач змушена була спільно проживати разом з матір'ю [PERSON] та вітчимом [PERSON], пов'язаного з потребуванням постійного стороннього догляду з 2011 року. Після смерті матері, [PERSON] залишилась проживати з [PERSON] у квартирі, котра належала на праві спільної часткової власності обом подружжя, хоча була фактично зареєстрована у належній їй квартирі за [ADDRESS]. Вони з [PERSON] після смерті матері залишились бути пов'язаними спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [PERSON] доглядала вітчима, який помер [INFO] та здійснила його поховання. Позивач у передбаченому законом порядку звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та відповідно до матеріалів спадкової справи тільки позивач [PERSON] прийняла спадщину після його смерті. Суд вважає нобхідним застосувати до вказаних правовідносин ч.1 ст.29 ЦК України та положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово Згідно зі ст. 3 цього Закону України місце проживання це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Реєстрацією визнається внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації . Суд вважає, що відповідно до ч.2 ст.2 Закону реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За таких обставин, хоча [PERSON] і була зареєстрована не за місцем проживання спадкодавця, але доказами, здобутими в ході судового розгляду підтверджено, що вона протягом останніх шести років до смерті вітчима проживала разом з ним у належній їм обом квартирі, тобто проживала більше шести місяців, таке проживання за змістом ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є постійним. Наявності інших спадкоємців за законом у спадкодавця суд не встановив. Тому суд приходить до висновку, що [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем з 2011 року, хоча не була зареєстрована з ним у одній квартирі, однією сім»єю, що підтверджується документально. Відповідно до положень статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно статті 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. На підставі наведеного та

Outcome: approved