Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з уточненою в ході судового розгляду позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа: [PERSON], в якій просить визнати договір застави та договір відступлення права вимоги, укладені 08 квітня 2008 року, недійсними та відшкодувати на його користь шкоду, завдану кримінальним правопорушенням. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 02 липня 2007 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір № SAMDN01000014661435 (вклад «Депозит VIP»), згідно якого він передав на депозит банку грошові кошти у сумі 80 000 доларів США. Строк вкладу 12 місяців, до 02 липня 2007 року. 02 квітня 2008 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір № SAMDN01000703288548 (Вклад «Депозит VIP»), згідно якого він передав на депозит грошові кошти у сумі 30 000 доларів США. Строк вкладу 12 місяців, до 02 квітня 2009 року. Пунктом 7 даних договорів було передбачено, що у випадку, якщо в строк не пізніше дня закінчення строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від подовження строку вкладу, договір автоматично вважається подовженим ще на один строк. Договір подовжується неодноразово без явки клієнта. Однак, всупереч волі [PERSON] відбулось списання коштів з депозитних рахунків, внаслідок вчинення кримінального правопорушення працівниками банку. Ухвалою суду від 18 квітня 2014 року на підставі ст. 49 КК України, у зв'язку з закінченням строків давності, було звільнено від кримінальної відповідальності директора філії КБ «ПриватБанк» [PERSON], обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Своїми протиправними діями [PERSON] допустив службову недбалість, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді матеріальних збитків для потерпілого [PERSON] в особливо великому розмірі. Так, 04 квітня 2008 року невстановлені особи кредитного центру ЗАТ КБ «ПриватБанк» склали завідомо неправдиві офіційні документи: договір застави (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору) від 04 квітня 2008 року та договір відступлення права вимоги (цесії) від 04 квітня 2008 року, згідно яких нібито [PERSON], у якості забезпечення за кредитним договором № 09/08 від 04 березня 2008 року, укладеного між ТОВ «СТАЛЬ ЦЕНТР» та «ПриватБанком» на 490 000 грн., надав у заставу майнові права на отримання грошових коштів в повному обсязі по: · договору про депозитний вклад №SAMDN01000014661435 на суму 80 000 доларів США; · договору про депозитний вклад №SAMDN01000703288548 на суму 30 000 доларів США. 12 серпня 2008 року у зв'язку з невиконанням ТОВ «СТАЛЬ ЦЕНТР» умов за договором кредиту, Горлівською філією КБ «ПриватБанк» звернено на свою користь майно [PERSON], а саме депозитні вклади №SAMDN01000014661435 та №SAMDN01000703288548 на загальну суму 113 991 доларів США. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд визнати недійсними договір застави від 04 квітня 2008 року та договір відступлення права вимоги (цесії) від 04 квітня 2008 року, оскільки він їх ніколи не підписував. Крім того, вважаючи договори депозитних вкладів № SAMDN01000014661435 та № SAMDN01000703288548, такими що були автоматично продовжені, з урахуванням висновків судової економічної експертизи, посилаючись на ст.ст. 1166, 1172 ЦК України просить суд стягнути на його користь матеріальну шкоду у сумі 229 419, 48 доларів США та спричинену моральну шкоду у сумі 20 000 грн., понесені витрати на оплату експертиз у сумі 10 000 грн., витрати на поліграфічні послуги у сумі 2 000, витрати на оплату судового збору у сумі 1 218 грн. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити повністю, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача, [PERSON], діюча на підставі довіреності № 3081-Щ від 29 серпня 2013 року, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на відсутність підстав. Зокрема, пояснила, що висновок експерта № 44 в судово-почеркознавчій та технічній експертизі документів, не є належним доказом. З вини експерта, категоричного висновку, що позивач не підписував договір застави та договір відступлення права вимоги від 04 квітня 2008 року, зроблено не було. Згідно висновку в підписах від імені [PERSON] виявлені ознаки попередньої технічної підготовки при їх виконанні, що не свідчить пр оте, що такі підписи були виконані не позивачем. У експертному дослідженні № 952 на вирішення не вносилося питання про те чи підписував [PERSON] договір застави та договір відступлення права вимоги. Предметом експертного дослідження були договори, укладені між ПАТ КБ «ПриватБанком» та [PERSON] та [PERSON] Отже, такі експертні висновки не можуть бути підставою для визнання договорів не дійсними. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 18 квітня 2014 року дійсно директора філії КБ «ПриватБанк» [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності, за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України у зв'язку із закінченням строків давності. Проте, така ухвала законної сили не набрала, отже, немає ніякого правового значення, в тому числі не встановлює вину особи та не чинність спірних договорів. [PERSON], як третя особа у справі, у судове засідання не з'явився, суду надано заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, у зв'язку з неможливістю виїзду з зони антитерористичної операції, свого ставлення до позовних вимог не висловив. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. 04 квітня 2008 року між [PERSON], як заставодавцем, та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПиватБанк»), як заставодержателем, було укладено договір застави (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору). Предметом договору є надання заставодавцем в заставу майнових прав на отримання грошових коштів в повному обсязі по депозитному договору: - депозитний вклад «Депозит VIP» № SAMDN01000014661435 від 02 липня 2007 року; - депозитний вклад «Депозит VIP» № SAMDN01000703288548 від 02 квітня 2008 року; укладеним, між заставодавцем та ПриватБанком в забезпечення виконання зобов'язань товариством з обмеженою відповідальністю «Сталь Центр» перед заставодержателем, в силу чого заставодержатель має вищий пріоритет в разі невиконання позичальником зобов'язань, забезпечених заставою, та (або) не виконання заставодавцем зобов'язань за цим договором, одержати задоволення за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами позичальника та (або) заставодавця. Цим договором заставою забезпечується виконання зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору від 04 березня 2008 року № 09/08 та додатково угоди № 1 до кредитного договору з повернення кредиту у сумі 490000 грн., що надана у строковий кредит у термін до 04 червня 2008 року. (т. 1 а.с. 92-94) 04 квітня 2008 року між [PERSON], як кредитором, та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір відступлення права вимоги (цесії). Предметом договору є відступлення кредитором банку на підставі укладеного між ними договору застави майнових прав від 03 квітня 2008 року б/н права вимоги на отримання в повній сумі грошових коштів, що випливає з депозитного договору: - депозитний вклад «Депозит VIP» № SAMDN01000014661435 від 02 липня 2007 року; - депозитний вклад «Депозит VIP» № SAMDN01000703288548 від 02 квітня 2008 року; укладеним між кредитором та ПриватБанком. Даний договір набирає чинності з моменту порушення ТОВ «Сталь Центр» (Позичальником) якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором від 04 березня 2008 року № 09/08 та додатковою угодою № 1 до кредитного договору від 04 березня 2008 року, від 03 квітня 2008 року, укладеному між позичальником та ПриватБанком, або порушення кредитором якого-не будь із зобов'язань за договором застави. (а.с. 94-95). Оригінали договорів застави та цесії від 04 квітня 2008 року були витребувані судом та дослідженні у судовому засіданні. Відповідно до висновку судово-почеркознавчої та технічної експертизи документів № 44 від 24 травня 2013 року в підписах від імені [PERSON] у договорі застави (майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору) від 04 квітня 2008 року; договорі відступлення права вимоги (цесії) від 04 квітня 2008 року у графах «Підпис Заставодавця» та «Підпис Кредитора» виявлені признаки попередньої технічної підготовки при їх виконанні. Подальше ідентифікаційне дослідження підписів від імені [PERSON] у документах не проводилося.(т. 1 а.с. 132). Надаючи оцінку висновку судового експерта НДЕКЦ при ГУ МВС України в Донецькій області № 44 від 24 травня 2013 року, як доказу, суд вважає його таким, що не містить достатніх, беззаперечних висновків, які свідчили про підроблення підпису від імені [PERSON] у оспорюваних договорах застави та цесії. З метою роз'яснення і доповнення такого висновку судом було здійснено виклик експерта в судове засідання. Листом від 13 травня 2015 року № 19/7-5511 було повідомлено, що експерт НДЕКЦ при ГУМВС України в Донецькій області Євтушенко І.В. звільнена з органів внутрішніх справ, її місцезнаходження невідоме, у зв'язку з чим забезпечити явку експерта для дачі пояснень щодо наданого нею висновку від 24 квітня 2013 року № 44 не можливо. ( т. 2 а.с.193 ) Почеркознавча експертиза № 952 від 09 грудня 2013 року, проведена за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013051030002324, не містять в собі висновків щодо підписання договір застави та договір відступлення права вимоги, укладених 04 квітня 2008 року, саме [PERSON] або іншою особою. На вирішення експерта, згідно описової частини експертного дослідження, такі питання не ставилися. (т. 2 а.с. 98, 136-143) Крім цього, позивачем надано копію листа слідчого СУ ГУМВС України в Донецькій області про спрямування для проведення почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 12015050000000356 від 07 травня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та висновок судової технічної експертизи документів № 5096 від 14 травня 2015 року за кримінальним провадженням № 12015050000000356. На даний час у кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування, будь-які процесуальні дії вчинені слідчим на цій стадії процесу не мають преюдиції для суду під час розгляду цивільної справи, оскільки, відповідно до ч. 4 статті 61 ЦПК України обставини встановлені під час кримінального провадження можуть використовуватися як докази, коли у справі постановлено вирок, який набрав законної сили, і лише під час розгляду справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питання чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, встановити з достовірністю, що в договорі застави від 04 квітня 2008 року та договорі відступлення права вимоги від 04 квітня 2008 року, позивач [PERSON] не надавав своєї згоди на укладання договорів та не ставив свій підпис в графі «Підпис Заставодавця» та «Підпис Кредитора» не можливо. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, в даному випадку, доведення чи спростування підписання оспорюваних договорів особисто [PERSON], повинно бути встановлено висновком експерта, й не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З врахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надав суду достовірних доказів, які б свідчили про підроблення його підписів у договорі застави та договорі відступлення права вимоги, а тому, доводи та мотиви позову про визнання договорів недійсними не підтвердженні у спосіб, передбачений ч. 2 ст. 59 ЦПК України. Щодо посилань позивача, що такі обставини були встановленні ухвалою Центрально-міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 18 квітня 2014 року, якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України у зв'язку з закінченням строків давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці події та чи вчинені вони цією особою. Статтею 212 ЦПК України встановлено, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Позивач, на підтвердження заявлених ним вимог, додав до позову фотокопію ухвали Центрально-міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 18 квітня 2014 року, її відповідність оригіналу не посвідчена, чим порушено вимоги ст. 64 ЦПК України. Крім цього, при розгляді справи судом було вжито заходів для витребування в порядку ч. 2 ст. 64 ЦПК України, оригіналу судового рішення скріпленого гербовою печаткою суду та з відміткою про набрання ним законної сили. Суду надано роздруковану копію електронної ухвали Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 18 квітня 2014 року, наявну в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Відповідно до положень ч.ч.1-2 ст.3 Закону України від 22 грудня 2005 року № 3262-IV «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень - автоматизованої системи збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Процедуру формування та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень визначає Порядок ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2006 року № 740 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2009 року № 1007) (далі - Порядок). Згідно з абз.4 п.3 Порядку електронна копія судового рішення - складений в суді у вигляді електронних даних ідентичний судовому рішенню за документарною інформацією та реквізитами електронний документ, засвідчений електронним цифровим підписом особи, що підписала зазначене рішення, який може бути перетворений електронними засобами у візуальну форму. З урахуванням наведеного, зміст ухвали від 18 квітня 2014 року може бути встановлений судом на підставі її електронної копії, наявної в ЄДРСР, проте, відомостей про набрання судовим рішенням законної сили вона не містить. Отже, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушення, до набрання судовим рішенням у кримінальному провадженні законної сили, є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, не підлягають й задоволенню похідні від них вимоги про стягнення моральної шкоди, а також, вимоги про стягнення, понесених витрат на оплату експертиз у сумі 10 000 грн., витрат на поліграфічні послуги у сумі 2 000, витрат на оплату судового збору у сумі 1 218 грн.

Outcome: dismissed