Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

У липні 2019 р. позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 12.03.2005 року між ними Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним центром розвитку сім`ї за актовим записом № 284 зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з грудня 2018 року спільне життя не ведеться, вважає, що спільне проживання однією родиною не склалося через відсутність взаєморозуміння, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних віносин, збереження сім`ї неможливо у зв`язку з різними поглядами на життя, різними характерами та інтересами. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.08.2019 р. відкрито провадження та призначено підготовче засідання у вказаній справі. Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки подання відповідних заяв по суті. 10.12.2019 р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву , відповідно до якого остання заперечує проти позову, оскільки вважає, що розлад між подружжям носить тимчасовий характер та на її погляд позивач не довів, що сім`я сторін розпалася, не довів причини з якої він просить розірвати шлюб. На підставі наведеного просить відмовити у задоволенні позову. 03.01.2020 р. від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого подружжя вже більше року як припинило ведення спільного господарства, не підтримує шлюбні відносини, між ними наявні напружені стосунки у спілкуванні. Зазначив, що категорично не бажає більше підтримувати стосунки з відповідачем., подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем суперечить інтересам позивача та просить суд розірвати шлюб. 09.01.2020 р. від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.02.2020 р. підготовче провадження у справі - закрито та призначено судовий розгляд. Суд вважає, що сторони у повному обсязі скористались своїм правом на подання заяв по суті справи. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце засідання повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце засідання повідомлений належним чином. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справах, враховуючи що сторони у повному обсязі скористались своїм правом на подання заяв по суті справи, суд прийшов до висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, щопідлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено із матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12.03.2005 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним центром розвитку сім`ї за актовим записом № 284 (а.с. 40). Як зазначає позивач, з грудня 2018 року спільне господарство з відповідачем не ведеться, вважає, що спільне життя не склалось, стосунки з часом погіршилися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Збереження сім`ї неможливе і суперечить інтересам позивача, відповідача та інтересам дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved