Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

У листопаді 2014 року КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, як балансоутримувач будинків комунальної власності територіальної громади міста Києва, звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], а також про виселення Відповідачів [PERSON] та [PERSON] із зазначеної квартири. Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що у відповідності до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 10.07.2013 №1143 до сфери управління Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації було передано квартиру [ADDRESS] для вжиття заходів щодо реєстрації права власності територіальної громади м. Києва та забезпечення заселення квартири у встановленому порядку. Зазначена квартира, як вказує Позивач, перебувала під арештом, який був накладений ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 23.04.2009р. та постановою слідчого Солом'янського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 06.11.2009р. у кримінальній справі №09-14463. Разом з тим, як вказує Позивач, в ході підготовки документів щодо зняття арештів з квартири та проведення процедури державної реєстрації права власності на неї, Позивачем було встановлено факт її відчуження, а саме: 19.08.2013р. [PERSON], який діяв від імені [PERSON], уклав договір купівлі-продажу вказаної квартири з [PERSON], який діяв від імені [PERSON]. Позивач вважає, що зазначений договір купівлі-продажу квартири має бути визнаний недійсним, оскільки у відповідності до рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.02.2013р. право власності на спірну квартиру було визнане за територіальною громадою м. Києва , а тому [PERSON], яка достовірно знала про те, що не є власником зазначеної квартири, не мала будь-якого права на укладення договору на її відчуження. Враховуючи визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, Позивач, як балансоутримувач та управитель майна, просить суд також усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення з неї Відповідачів [PERSON] та [PERSON], які безпідставно, переконання Позивача, проживають у квартирі. У судовому засіданні представник Позивача позов підтримала, просила суд його задовольнити. Представник прокуратури Солом'янського району м. Києва, яка вступила у справу на стороні Позивача, просила суд позов задовольнити. Представники Солом'янської районної в м. Києві адміністрації та Київської міської ради підтримали позов, наполягаючи на протиправності укладеного договору купівлі-продажу від 19.08.2013р. Відповідачі у судове засідання не з'явились, усі вони повідомлені про розгляд справи належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Суд, за згоди інших учасників справи, визнав за можливе розглядати справу у відсутність Відповідачів, які не з'явились до суду з невідомих причин, оскільки їх неявка не перешкоджає вирішенню справи на підставі наявних матеріалів. Заслухавши пояснення Сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2013 року було частково задоволено апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 10.10. 2012 у справі за позовом заступника прокурора м. Києва в інтересах Київської міської ради до [PERSON], [PERSON] про визнання договорів нікчемними та недійсними, та: - визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 08.08.2008р. між [PERSON] та [PERSON]; - визнано відумерлою спадщиною вказану квартиру, яка відкрилася після смерті [PERSON] Додатковим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06.03.2013 квартиру [ADDRESS], яка визнана відумерлою спадщиною, передано територіальній громаді м. Києва. За результатами розгляду касаційної скарги [PERSON] Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ ухвалою від 01.07.2013р. залишив рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.02.2013р. без змін. Згідно з розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.07.2013 №1143 «Про зарахування до комунальної власності територіальної громади міста Києва квартир за рішеннями судів» до сфери управління Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації було передано квартиру [ADDRESS] для вжиття заходів щодо реєстрації права власності територіальної громади м. Києва на вищевказану квартиру та забезпечення спільно з Департаментом будівництва і житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) заселення квартири у встановлено порядку. Зазначене розпорядження було оспорене [PERSON] в Окружному адміністративному суді м. Києва, проте постановою від 20.02.2014р., залишеною в силі Київським апеляційним адміністративним судом, у задоволенні позову було відмовлено, а Розпорядження №1143 від 10.07.2013р. визнане законним. Не зважаючи на викладені обставини 19 серпня 2013 року представником [PERSON], яка на той момент не являлась власником квартири, - [PERSON] - було укладено договір купівлі-продажу квартири з [PERSON], від імені якої діяв [PERSON]. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 317 Цивільного кодексу України право розпорядження майном належить власнику. Станом на день укладення договору купівлі-продажу від 19 серпня 2013 року [PERSON] не була власником квартири [ADDRESS], а тому зазначений договір має бути визнаний недійсним в інтересах територіальної громади м. Києва. З огляду на викладені обставини справи суд вважає можливим задовольнити заявлені Позивачем вимоги про визнання договору недійсним. У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] станом на день розгляду справи безпідставно займають квартиру [ADDRESS], задоволенню підлягають також вимоги про їх виселення із зазначеної квартири. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд вважає що підлягають стягненню з Відповідачів в рівних долях понесені Позивачем судові витрати на судового збору в розмірі 243,60.

Outcome: approved