Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON], в тому числі як фізична особа-підприємець, виконавчого комітету Ужгородської міської ради, треті особи: приватне підприємство «Піраміда», відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Ужгородської міської ради, КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» та ОСББ «8», про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради, скасування свідоцтва про право власності на будинок та реєстрації на нього. Згідно з позовними вимогами, викладеними у позовній заяві від 07.07.2016 року (а.с. 2-11, т. 1), [PERSON] просила суд усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні будинком по [ADDRESS], як окремим об'єктом права власності, що належить на праві спільної сумісної власності всім власникам квартир у ньому, шляхом: визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 року в частині видачі відповідачу приватному підприємцю [PERSON] свідоцтва на право власності на 16-ти квартирний будинок по [ADDRESS], в цілому та реєстрації за ним цього права; визнання незаконним та скасування виданого виконкомом Ужгородської міської ради [PERSON] свідоцтва про право власності на будинок [ADDRESS] від 28.11.2011 року; скасування реєстрації за ним права власності на цей будинок. До початку розгляду справи по суті [PERSON] змінила предмет позову та збільшила позовні вимоги, про що подала відповідну заяву від 13.09.2017 року (а.с. 105-112, т. 2). У вказаній заяві позивач зазначає, що підставою позову були її права власника на будинок в цілому на підставі договору про дольову участь у будівництві житлового будинку, укладеною 13.01.2006 року між приватним підприємцем [PERSON], приватним підприємством «Піраміда» та нею. Позивач [PERSON] посилається на те, що 07.12.2005 року між ПП «Піраміда», як підрядником, та приватним підприємцем [PERSON], як забудовником, було укладено договір підряду № 7/п-05 на будівництво будинку, відповідно до якого замовник доручав, а підрядник зобов'язувався виконати відповідно до умов договору будівництво названого будинку за теперішньою адресою по [ADDRESS]. 13.01.2006 року між нею, ПП «Піраміда» та ПП [PERSON] укладено договір про дольову участь у будівництві цього ж житлового будинку, за змістом якого, а саме абз. 1, 2 розділу «Предмет договору», ПП «Піраміда» та ПП [PERSON] погодили, що приймають її у будівництво житлового об'єкту, а саме окремого приміщення на п'ятому поверсі, під'їзд № 1, позиція за планом забудови № 201. На сьогоднішній день це 3-х кімнатна квартира [ADDRESS]». Вказує, що фінансування нею часткового будівництва здійснювалося на умовах п. 3.2. договору. Вартість квартири, визначена договором, становила еквівалент 76895 доларів США, і з яких 5 % вказаної суми вона мала внести як аванс (п. 3.2. договору), а решту суми - протягом 60-ти календарних днів з моменту здачі квартири в експлуатацію (п. 3.2. договору). На виконання умов договору нею сплачено 34000 доларів США (копія розписки [PERSON] від 28.05.2010 року про отримання від неї 4000 доларів США - 5 % від вартості квартири, нотаріально посвідчена заява [PERSON] про отримання 30000 доларів США від 28.12.2010 року, копія постанови слідчого СБУ від 08.09.2014 року про закриття кримінального провадження). Зазначає, що квартира на умовах договору їй не передана до цього часу. Порядок передачі квартири (об'єкта, що будується) визначений п. п. 4.1, 4.2 договору. Згідно з п. 4.2 договору ПП «Піраміда» зобов'язалося за актом прийому-передачі передати їй квартиру протягом 30-ти днів з моменту здачі будинку в експлуатацію, при цьому сторона договору - ПП [PERSON] приймає участь у прийманні-передачі та підписує акт. Згідно з п. 4.4 договору квартира вважається переданою їй з моменту підписання цього акту. Строк дії договору - з моменту його підписання і до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Зауважує, що первісно право власності на квартиру нею було набуто та зареєстровано за наступних обставин, ініційованих приватним підприємцем [PERSON], без її участі та відому. Вказує, що 25.07.2007 року виконавчий комітет Ужгородської міської ради за заявою ПП [PERSON] рішенням № 274 затвердив акт державної приймальної комісії про введення в експлуатацію закінченого будівництвом 16-ти квартирного житлового будинку по [ADDRESS] (п. І), зобов'язав КП «БТІ м. Ужгорода» завести інвентарну справу, видати свідоцтво на право власності та зареєструвати (п. ІІ): 16-ти квартирний житловий будинок [ADDRESS] в цілому за приватним підприємцем [PERSON] (п. п. 1 рішення), а кожну квартиру окремо за інвесторами, у тому числі згідно з п. п. 13 рішення № 274 - за нею - [PERSON] - квартиру № 15. На підставі цього рішення 20.02.2008 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради їй видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], а саме, на квартиру [ADDRESS], право власності зареєстровано КП «БТІ м. Ужгорода» Ужгородської міської ради, номер витягу 17815099, дата витягу - 20.02.2008 року. Зазначає, що у вказаній квартирі, з метою доведення її до можливості комфортного проживання за свої особисті кошти виконала ремонті та будівельні роботи на загальну суму, що підтверджується висновком № 71/08-12 експертного будівельно-технічного дослідження, виконаного судовим експертом Колчар В.Д., зареєструвалася за вказаною адресою. У подальшому фактичні обставини, які привели до позбавлення її права власності, розвивалися в основному без її відому, та в подальшому привели до позбавлення її права власності наступним чином. Між підрядником ПП «Піраміда» та замовником будівельних робіт ПП [PERSON] розпочалися судові провадження, про які вона не знала, а саме, у зв'язку з виникненням майнового спору між ПП «Піраміда» та ПП [PERSON] щодо розподілу прибутку від реалізації житлових та підсобних приміщень у названому будинку прокурором міста Ужгорода 21.08.2007 року винесено протест № 2113 щодо скасування п. ІІ рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.07.2007 року № 274. 22.08.2007 року виконком Ужгородської міської ради своїм рішенням № 306 скасував п. ІІ рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274 в частині видачі свідоцтв та реєстрації цього 16-ти квартирного житлового будинку, як за ПП [PERSON], так і за усіма 16-ма інвесторами, яким попереднім рішенням було видано свідоцтва про право власності на квартири, в тому числі їй - [PERSON] До її відому вказане рішення виконкому доведено не було та виконкомом Ужгородської міської ради 20.02.2008 року їй видано свідоцтво про право власності на квартиру - підстава рішення виконкому № 274 від 25.07.2007 року та в той же день КП «БТІ м. Ужгорода» зареєстровано право власності, номер витягу 17815099. Вказує, що ПП [PERSON] оскаржив рішення виконкому № 306 від 22.08.2007 pоку, як їй згодом стало відомо із рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2009 року у судовій справі № 2п-966/09, лише в частині п. ІІ та п. п. ІІ-1, подавши адміністративний позов до господарського суду Закарпатської області. Постановою господарського суду Закарпатської області від 19.05.2008 року позов [PERSON] задоволено (судова справа № 2/191). Вона не була залучена до участі у справі як власник квартири № 15. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2008 року постанова господарського суду Закарпатської області залишена в силі. У 2009 році ПП «Піраміда» звернулося в Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області з позовом про визнання недійсним виданого їй свідоцтва на право власності серії [NUMBER] на квартиру [ADDRESS], судова справа № 2п-966/09. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.07.2009 року у задоволенні позову ПП «Піраміда» відмовлено. 17.12.2009 року апеляційним судом Закарпатської області за наслідками розгляду апеляційної скарги ПП «Піраміда» ухвалено рішення, згідно з яким позов ПП «Піраміда» задоволено на тій підставі, що на час розгляду справи рішення виконкому Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 року в частині видачі свідоцтв про право власності та реєстрації 16 квартир, а саме п. ІІ. 2 - п. ІІ. 17 залишились скасованими, оскільки рішення виконкому Ужгородської міської ради № 306 від 22.08.2007 року в частині скасування п. ІІ. 2 - п. ІІ. 17 рішення виконкому № 274 від 25.07.2007 року, у тому числі п. ІІ. 13, за яким їй видано свідоцтво про право власності та зареєстровано право власності, ніким не оскаржувалися, а відповідно їй правовстановлюючі документи видано безпідставно. Рішенням апеляційного суду від 17.12.2009 року визнано недійсним видане їй свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] на квартиру [ADDRESS]. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.04.2012 року її касаційна скарга відхилена. Вказує, що за таких обставин вона була позбавлена права власності, фактично на підставі рішення виконкому Ужгородської міської ради № 306 від 22.08.2007 року, про що довідалася 17.12.2009 року. Зазначає, що 28.11.2011 року без будь-якої правової підстави виконкомом Ужгородської міської ради видано свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS] громадянину [PERSON] У свідоцтві про право власності підставою вказано рішення виконкому № 274 від 25.07.2007 року. 07.12.2011 року право власності зареєстровано, витяг № 32371801, однак, відповідно до п. ІІ. 1 рішення виконкому Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 року будинок підлягав реєстрації на праві власності за приватним підприємцем [PERSON], а не за фізичною особою. 30.11.2011 року [PERSON] звернувся до Ужгородського міського голови із заявою, в якій просив винести рішення виконавчого комітету та видати йому свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2009 року. 07.12.2011 року [PERSON] у статусі приватного підприємця звернувся до Ужгородського міського голови з проханням винести рішення виконавчого комітету та видати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] громадянці [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.12.2011 року № 445 на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2009 року вирішено скасувати за нею реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна та її свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 20.02.2008 року на квартиру [ADDRESS] (п. 3) та видати [PERSON] свідоцтво про право власності на цю квартиру. На підставі цього рішення [PERSON] виконавчим комітетом Ужгородської міської ради було видано свідоцтво серії [NUMBER] від 16.12.2011 року про право приватної власності на квартиру [ADDRESS], яке в подальшому вона зареєструвала, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.04.2014 року. У жовтні 2015 року ПП [PERSON] звернувся до господарського суду Закарпатської області з позовом до виконкому Ужгородської міської ради, третя особа [PERSON], про скасування п. 3, п. 2 рішення виконкому Ужгородської міської ради від 08.12.2011 року № 449 «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна» в частині видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], та свідоцтва від 16.12.2011 року про право власності на цю квартиру. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 року, яка набрала законної сили, скасовано рішення по цій справі господарського суду Закарпатської області від 21.12.2015 року, судова справа № 907/1080/15, яким у позові було відмовлено, та ухвалене нове рішення, згідно з яким: визнано незаконним та скасовано п. 3 і 2 рішення виконкому Ужгородської міської ради від 08.12.2011 року № 449 «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна» в частині видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS]; визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 16.12.2011 року виконкомом Ужгородської міської ради [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Позивач зазначає, що з огляду на вищевикладене, на даний час право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстроване ні за ким, та й не може бути зареєстровано, оскільки згідно з вищевказаним договором від 13.01.2006 року, укладеним між нею, ПП «Піраміда та СПД ФО [PERSON] про дольову участь у будівництві цього житлового будинку, саме вона своїми особистими коштами у загальній сумі, еквівалентній 34000 доларів США, прийняла дольову участі у будівництві житлового будинку, якому на сьогоднішній день присвоєно [ADDRESS] та має право отримати цю 3-х кімнатну квартиру № 15 у свою власність на умовах, викладених у п. 4.2. договору - із сплатою залишку її вартості після передачі. За твердженням позивача, беручи до уваги викладені обставини та чинне матеріальне право, власником 3-х кімнатної квартири [ADDRESS], може бути лише вона, як інвестор будівництва. У будь-якому випадку до вирішення питань щодо виконання зобов'язань за діючим договором про дольову участь у будівництві від 13.01.2007 року, передача прав на квартиру третім особам є незаконною. Позивач вважає, що відповідач став власником будинку в цілому без належних правових підстав на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 року, свідоцтво про право власності видане від 28.11.2011 року. Зауважує, що вона зверталася із адміністративним позовом про скасування вказаного рішення виконкому Ужгородської міської ради, судова справа № 308/4321/13-а, та за наслідками розгляду її позову Вищим адміністративним судом України 30.06.2015 року постановлено ухвалу, згідно з якою їй відмовлено у задоволені адміністративного позову, судом вказано на необхідність вирішення спору в порядку цивільного судочинства. За змістом п. ІІ, п. ІІ. 1 рішення № 274 виконкому Ужгородської міської ради від 25.07.2007 року, які не скасовані внаслідок вирішення адміністративного позову [PERSON] (судова справа господарського суду Закарпатської області № 2/191), остаточне рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2008 року, [PERSON] набув права власності на будинок [ADDRESS] в цілому, в склад якого входять усі квартири, приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання, яке використовується власниками квартир та їх мешканцями, при цьому, не внісши на будівництво цього будинку особистих коштів. Вказує, що набути таким чином право власності на будинок в цілому [PERSON] зміг шляхом недобросовісного виконання своїх процесуальних прав у судовому процесі господарського суду Закарпатської області по судовій справі № 2/191, оскільки не повідомив суд про той факт, що будівництво велося шляхом дольової фінансової участі фізичних осіб (майбутніх власників квартир цього будинку) з укладенням договорів на дольову участь у будівництві житлового будинку з кожним із майбутніх власників квартир. До участі у справі [PERSON] не залучив жодного із інвесторів будівництва, не подав суду договорів на дольову участь, не повідомив учасників цих договорів - інвесторів будівництва про спір та оформлення права власності на будинок в цілому за ним. Позивач зазначає, що оскільки підставою позову ПП [PERSON] вказав виключно договір підряду № 7/п-05 від 07.12.2005 року, укладений з ПП «Піраміда», та жодним чином ні позивач [PERSON], ні третя особа ПП «Піраміда» не згадали про укладені між ними - сторони 1, 2 та фізичними особами - сторона 3, договорів про дольову - фінансову участь у будівництві будинку, суд на підстав ст. 876 ЦК України визнав право власності на будинок за [PERSON] в цілому. Однак, за змістом ст. 876 ЦК України власником об'єкту будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. Саме договорами про дольову участь у будівництві будинку співвласників квартир, у тому числі укладеним нею з ПП «Піраміда» та ПП [PERSON] 13.01.2006 року договором про дольову участь у будівництві житлового будинку з посиланням на вищевказаний договір підряду № 7/п-05 від 07.12.2005 року, передбачено інше - передачу об'єкта їй - стороні 3 за актом прийому-передачі (п. 4.2, 2.5, 3.1 договору від 13.01.2006 року). Вважає, що рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 року в частині видачі [PERSON] свідоцтва на право власності на 16-ти квартирний будинок по [ADDRESS], в цілому та реєстрації за ним цього права підлягає скасуванню, оскільки воно суперечить чинним нормам законодавства, так як [PERSON], який не приймав участь особистим фінансуванням будівництва, не може бути власником багатоквартирного будинку [ADDRESS] в цілому. Зазначає, що вона приймала дольову участь своїми особистими коштами у будівництві цього будинку. Посилається на те, що згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Договір про дольову участь у будівництві будинку визначив спільні дії його учасників для досягнення мети - будівництва будинку (ст. ст. 1130, 1132 ЦК України). Договір укладено у письмовій формі, умови договору відповідають вимогам ст. 1131 ЦК України. Її вклад у будівництво будинку визначений розділом «Предмет договору». Набуття права власності на новостворене майно визначене ст. 331 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Будинок завершений будівництвом, зданий в експлуатацію. Відповідно вона є співвласником цього новоствореного, у тому числі, за її дольової участі, будинку, а будинок в цілому є спільною частковою власністю усіх осіб, які приймали участь у його будівництві (ч. 3 ст. 355, ч. ч. 1, 2 ст. 368, 1134 ЦК України). Вказує, що якщо [PERSON] доведе суду, що він приймав дольову участь у будівництві будинку, або що його підприємницька діяльність припинена на день ухвалення виконкомом Ужгородської міської ради рішення № 274 від 25.07.2007 року, він також є співвласником цього будинку. Однак, згідно з договором про дольову участь стороною 2 - є приватний підприємець [PERSON], а не фізична особа. Посилаючись на ч. 2 ст. 382 ЦК України, рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004за (справа про права співвласників на допоміжні приміщенні багатоквартирних будинків), позивач зазначає, що [PERSON] не є власником жодної із квартир. Також, мотивуючи заяву нормами ч. 1 ст. 321, ст. ст. 358, 369, 391 ЦК України позивач вказує, що 14.05.2015 року прийнято Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон). Відповідно до п. 5 ст. 1 цього Закону, як це визначено і в ЦК України, власник квартири у багатоквартирному будинку є співвласником цього будинку. Згідно з п. 6 ст. 1 Закону несучі конструкції багатоквартирного будинку є спільним майном багатоквартирного будинку. Згідно зі ст. 5 Закону спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Позивач зауважує, що відповідно до наведених норм законодавства та рішення Конституційного Суду України [PERSON] не міг і не може бути власником багатоквартирного будинку [ADDRESS] в цілому, оскільки таке його право власності суперечить її праву власності як учасника дольового будівництва будинку та її праву на спільну сумісну власність на приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири у цьому будинку, тощо, праву інших власників квартир цього будинку. Він міг би бути власником будинку в цілому лише у тому випадку, якщо б у ньому йому на праві власності належали усі квартири та нежитлові приміщення, чого не має по суті. Посилаючись на ст. 392 ЦК України, згідно з якою власник майна, може пред'явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, ч. ч. 1, 2 ст. 393 ЦК України, ст. 386 ЦК України, позивач зазначає, що зважаючи на вищевикладене, з метою запобігання порушенню її права спільної сумісної власності на будинок в цілому, у будівництві якого вона приймала дольову участь та в якому знаходиться квартира, яку сторона 1 та сторона 2 - ПП «Піраміда» та ПП [PERSON] зобов'язані за умовами договору, укладеного 13.01.2006 року, передати їй по акту прийому-передачі, рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 року в частині видачі [PERSON] свідоцтва на право власності на 16-ти квартирний будинок по [ADDRESS], в цілому та реєстрації за ним цього права, підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а також підлягає скасуванню реєстрація за ним права власності на цей будинок в цілому, як об'єкт права власності. Вважає, що з тих же причин та причини безпідставності - відсутності належної правової підстави - підлягає визнанню незаконним та скасуванню видане 28.11.2011 року виконкомом Ужгородської міської ради громадянину [PERSON] свідоцтво про право власності в цілому на 16-ти квартирний будинок [ADDRESS]. Також позивач зауважує, що оскільки в одних оскаржуваних документах відповідач [PERSON] значиться як фізична особа - приватний підприємець, а в інших, як просто фізична особа, у зв'язку з цим він залучений до участі в справі і як фізична особа, і як фізична особа-підприємець. З посиланням на викладене позивач [PERSON] просить суд: визнати її співвласником 16-ти квартирного будинку [ADDRESS], як учасника спільної діяльності, внаслідок якої утворився об'єкт права власності - вказаний будинок; усунути їй, як співвласнику будинку, перешкоди у користуванні будинком [ADDRESS] шляхом: визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно - 16-ти квартирний житловий будинок [ADDRESS], виданого виконкомом Ужгородської міської ради 28.11.2011 року одноособово фізичній особі [PERSON] без належної правової підстави; скасування державної реєстрації одноособового права власності фізичної особи [PERSON] на 16-ти квартирний житловий будинок [ADDRESS], вчиненої на підставі безпідставно виданого виконкомом Ужгородської міської ради 28.11.2011 року свідоцтва про право власності на нього; визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 274 від 25.07.2007 року в частині видачі приватному підприємцю [PERSON] свідоцтва на право власності на 16-ти квартирний будинок по [ADDRESS], в цілому та реєстрації за ним цього права; стягнути на її користь судові витрати у справі. 02.02.2017 року представником відповідача - адвокатом Гончаров В.В. подано заяву про застосування позовної давності, у якій останній зазначив, що [PERSON] могла звернутися до суду з позовом про визнання незаконним і скасування рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274 протягом трьох років з дня набрання чинності Законом України від 20.12.2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», а саме тільки до 15.01.2015 року. Натомість з даним позовом [PERSON] звернулася до суду тільки у липні 2016 року, тобто після спливу встановленого законом строку позовної давності, і клопотання про його поновлення не заявила. Посилаючись на приписи ст. 267 ЦК України адвокат Гончаров В.В. вказує, що з огляду на викладене відповідач [PERSON] заявляє про застосування позовної давності у даній справі № 308/7108/16-ц (а.с. 117, 118, т. 1). 15.02.2017 року від позивача [PERSON] надійшли до суду письмові пояснення від 10.02.2017 року щодо заяви представника відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, у яких зазначено, що строку позовної давності вона не пропускала, а відтак такий не може бути застосований до спірних правовідносин, як самостійна підстава для відмови у позові. Вважає, що правовідносини, з яких випливає її вимога про усунення перешкод у користуванні майном, є триваючими, а тому посилання представника відповідача на пропуск позовної давності щодо її вимог є безпідставним (а.с. 138-141, т. 1). У судовому засіданні 02.02.2017 року представником відповідача - адвокатом Гончаров В.В. подано зустрічну позовну заяву фізичної особи-підприємця [PERSON], в особі представника за довіреністю - адвоката Гончаров В.В. до [PERSON] та виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно (а.с. 160-162, т. 1). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.05.2017 року постановлено зустрічну позовну заяву фізичної особи-підприємця [PERSON], в особі представника за довіреністю - адвоката Гончарова В.В. до [PERSON] та виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, прийняти до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], в тому числі як фізична особа-підприємець, Ужгородської міської ради, треті особи: приватне підприємство «Піраміда», відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Ужгородської міської ради, КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» та ОСББ «8», про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради, скасування свідоцтва про право власності на будинок та реєстрації на нього, об'єднавши вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом (а.с. 183, 184, т. 1). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.05.2017 року постановлено виправити у текстах ухвали про відкриття провадження у справі від 14.09.2016 року, ухвалах суду від 07.11.2016 року, 23.12.2016 року, 02.02.2017 року та 04.05.2017 року у справі № 308/7108/16-ц допущену описку, зазначивши назву відповідача як виконавчий комітет Ужгородської міської ради замість Ужгородська міська рада (а.с. 185, 186, т. 1). У зустрічній позовній заяві від 02.02.2017 року представник ФОП [PERSON] - адвокат Гончаров В.В. посилається на те, що [PERSON] пред'явила позов до ФОП [PERSON] та виконавчого комітету Ужгородської міської ради (далі - виконком), із залученням в якості третіх осіб приватного підприємства «Піраміда», відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Ужгородської міської ради, КП «Бюро технічної інвентаризації м Ужгорода» та ОСББ «8», про визнання недійсним і скасування рішення виконкому, скасування свідоцтва про право власності на будинок та реєстрації права власності на нього. Зокрема, [PERSON] просить усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні багатоквартирним будинком [ADDRESS] (далі - будинок), як окремим об'єктом спільної сумісної власності власників квартир у ньому, шляхом визнання незаконними і скасування рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274 в частині видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на будинок і реєстрації за ним цього права та визнання незаконним, скасування, виданого [PERSON], свідоцтва про право власності на будинок. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує, у першу чергу, тим, що на підставі тристороннього договору від 13.01.2006 року про дольову участь у будівництві будинку вона має право на отримання у власність квартиру № 15 у цьому будинку (далі - квартира), право власності на яку у даний час ні за ким не зареєстроване. Адвокат Гончаров В.В. зазначає, що натомість у ФОП [PERSON] є зустрічні позовні вимоги про визнання за ним право власності на квартиру. Дані вимоги виникають із тих же правовідносин стосовно права власності на квартиру, що і первісні позовні вимоги [PERSON], та задоволення яких може повністю виключити задоволення первісного позову. Вказує, що пунктом І оскаржуваного [PERSON] рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274 затверджено акт державної приймальної комісії про введення в експлуатацію закінченого будівництвом ФОП [PERSON] будинку загальною площею 1850,6 м.кв. Пунктом II цього ж рішення виконкому зобов'язано КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» видати ФОП [PERSON] свідоцтво про право власності на будинок в цілому і зареєструвати за ним цей будинок, а конкретним фізичними і юридичним особам видати свідоцтва про право власності на 16 квартир, 2 підсобних приміщення і сходи будинку та зареєструвати ці права. Зокрема, підпунктом ІІ. 13 даного рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274 зобов'язано видати [PERSON] свідоцтво про власності на квартиру і зареєструвати цю квартиру за нею. У подальшому за результатами розгляду протесту прокурора м. Ужгорода виконком рішенням від 22.08.2007 року № 306 скасував весь пункт II свого рішення від 25.07.2007 № 274. Зазначає, що ФОП [PERSON] оскаржив вказане рішення виконкому від 22.08.2007 року № 306 лише в частині, що стосується скасування рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274 про видачу йому свідоцтва про право власності на будинок в цілому і реєстрацію за ним цього будинку, тобто, лише підпункту ІІ. 1 пункту ІІ рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274. Постановою господарського суду Закарпатської області від 19.05.2008 року у справі № 2/191, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2008 року, позовні вимоги ФОП [PERSON] задоволені та визнано незаконним і скасовано вказане рішення виконкому від 22.08.2007 року № 306 в частині скасування підпункту ІІ. 1 пункту ІІ рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274. Адвокат Гончаров В.В. зауважує, що таким чином підпункт ІІ. 1 пункту ІІ рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274 в про видачу ФОП [PERSON] свідоцтва про право власності на будинок в цілому і реєстрацію за ним цього будинку є чинним і на даний час. Натомість всі інші підпункти пункту II цього рішення виконкому, а саме підпункти від II. 2 до ІІ. 17 включно, залишилися скасованими. Відтак, залишився скасованим і підпункт ІІ. 13 пункту II даного рішення про видачу [PERSON] свідоцтва про власності на квартиру і реєстрацію цієї квартиру за нею. Вказує, що у зв'язку з цим рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2009 року у справі № 22-2030/09, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.04.2012 року, задоволено позов ПП «Піраміда» до [PERSON] та визнано недійсним видане останній свідоцтво про право власності на квартиру. Вказаними судовими рішеннями обох судів підтверджено той факт, що підпункти ІІ. 2 - ІІ. 17 пункту II рішення виконкому від 25.07.2007 року № 274, серед яких і підпункт ІІ. 13 стосовно права власності [PERSON] на квартиру, є скасованими на підставі рішення виконкому від 22.08.2007 року № 306. У зустрічній позовній заяві зазначає, що

Outcome: approved