Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] і просить стягнути з нього заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 12 квітня 2016 року, яка станом на 29 травня 2019 року становить 33885 грн 22 коп., з яких: 10919 грн 94 коп. заборгованість за кредитом, 5733 грн 35 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 13977 грн 28 коп. - заборгованості за пенею та комісією, 3254 грн 65 коп. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. В обґрунтування заявленого позову вказує, що згідно Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 12 квітня 2016 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 11745 грн 20 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів. [PERSON] надав свою згоду на те, що підписана угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується його особистим підписом у заяві. Проте, в порушення вимог чинного цивільного законодавства України та зазначених умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на 29 травня 2019 року виникла заборгованість на загальну суму 33885 грн 22 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача разом із понесеними ним витратами по сплаті судового збору. Представник позивача Гребенюк О.С. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити, у разі відсутності відповідача просить ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 березня 2020 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 червня 2006 року на підставі поданої [PERSON] анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку позивач надав йому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 12 квітня 2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Згідно п. 1.1.1. вказаної Генеральної угоди сторони домовилися зменшити розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме відсотки на 3254,65 грн, комісію на 0,0 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 0,0 грн. Відповідно до п. 1.1.2 Генеральної угоди заборгованість по договору із дати підписання Генеральної угоди складає 12545 грн 20 коп. У відповідності до п. 1.2 Генеральної угоди з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами позичальник зобов`язується в день підписання Генеральної угоди мати залишок на будь-якому відкритому в банку рахунку в розмірі 800 грн. Також відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 11745 грн 20 коп. на строк 36 місяців з 12.04.2016 року по 30.04.2019 року в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит та сплатити проценти в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. У п. 2.2 Генеральної угоди сторони визначили, що у відповідності до ст. 212, 611, 651 ЦК України у разі прострочення сплати заборгованості, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 3254 грн 65 коп. У вказаній угоді міститься підпис [PERSON] та відповідального працівника банку. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається із тексту Генеральної угоди від 12 квітня 2016 року, яка підписана відповідачем, останній погодився з розміром наданого йому кредиту, порядком сплати процентів за використання кредитних коштів та розміром фіксованого штрафу у разі недотримання ним своїх зобов`язань. Згідно з наданим позивачем розрахунком (а.с.4), станом на 29 травня 2019 року у [PERSON] перед банком наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10919 грн 94 коп., за процентами за користування кредитом у розмірі 5733 грн 35 коп. та штрафом - 3254 грн 65 коп. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] погодився на умови, викладені у тексті Генеральної угоди від 12 квітня 2016 року, позовні вимоги банку в частині стягнення з нього заборгованості по тілу кредиту, відсотках та штрафу підлягають задоволенню. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 342/180/17, від 11.09.2019 року у справі №497/1623/17-ц, від 02.10.2019 року у справі №466/7035/14-ц. Разом з тим, згідно з п. 2.8 вказаної Генеральної угоди відповідач зобов`язався при порушенні ним умов даної угоди сплатити банку пеню та комісію, розмір якої зазначений в Умовах та правилах надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк». Проте, як вбачається зі змісту Генеральної угоди від 12 квітня 2016 року розмір пені та комісії, та порядок її сплати сторонами угоди не визначено. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути пеню та комісію за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Генеральною угодою від 12 квітня 2016 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду від 12 квітня 2016 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131-цс/19. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який містяться в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12 квітня 2016 року шляхом підписання Генеральної угоди (Постанова Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі №332/1810/16-ц, провадження №61-19765 св18). Таким чином, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача пені та комісії слід відмовити. При цьому, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 10919 грн 94 коп., за процентами за користування кредитом у розмірі 5733 грн 35 коп. та штрафу в сумі 3254 грн 65 грн підлягають задоволенню, оскільки їх розмір був визначений сторонами у підписаній ними Генеральній угоді від 12 квітня 2016 року. Отже, загальний розмір заборгованості, розмір якої підтверджено доказами і який підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача становить 19907 грн 94 коп. (10919,94 грн + 5733,35 грн + 3254,65 грн). При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 33885,22 грн, а задоволено на суму 19907,94 грн, тобто на 58,75% (19907,94 х 100 : 33885,22). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1128 грн 59 коп. судового збору (1921 х 58,75%).

Outcome: approved