Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У листопаді 2013 р. ПАТ КБ Приватбанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця в розмірі 47425,39 гривень, в якому зазначив, що 11.11.2006 року між Публічним Акціонерним Товариством [PERSON] банком «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір №ZPJKRX01990033, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 2517,90 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.11.2007р., крім того між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір № DNH4KP42400895 від 11.11.2006 р. відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2314,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення 12.11.2007 р. 07.05.2012 р. ПАТ КБ «Приватбанк» стало відомо про те що [PERSON] помер з ухвали Запорізького районного суду №0810/1231/2012 від 13.04.2012 р. Відповідно до ст.1281 ЦК України, 22.06.2012 р. позивачем було направлено претензію кредитора до Василівської державної нотаріальної контори, на що надійшла відповідь 21.08.2012 р., в якій було зазначено, що після смерті [PERSON] свідоцтво на право на спадщину було видане [PERSON] Ю.В.18.09.2012 р. ПАТ Кб «Приватбанк» направив до спадкоємця, [PERSON], лист-претензію, в якому предявив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті [PERSON] за кредитним договором № ZPJKRX01990033 виникла заборгованість в сумі 28740,93( двадцять вісім тис. сімсот сорок) гривень 93 копійки, яка складається з наступного: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~2517,90 грн. заборгованість за кредитом; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~11860,15 грн. заборгованість за відсотками; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~483,48 грн. заборгованість з комісії; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~13897,40 грн. заборгованість з пені. А також станом на дату смерті [PERSON] за кредитним договором № DNH4KP42400895 виникла заборгованість в сумі 18684,46( вісімнадцять тис. шістсот вісімдесят чотири) гривні 46 копійки, яка складається з наступного: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~2314,00 грн. заборгованість за кредитом; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~7423,51 грн. заборгованість за відсотками; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~8946,95 грн. заборгованість з пені; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~А разом загальна заборгованість складає 47425,39 гривень. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.. 608,1218,1219 ЦК України у разі смерті фізичної особи, боржника за зобовязанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обовязки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців, таким чином відбувається передбачена законом заміна боржника за зобовязанням. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі вищевикладеного, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за договором № ZPJKRX01990033 від 11.11. 2006 р. у розмірі 28740,93 гривень , заборгованість за договором № DNH4KP42400895 від 11.11.2006 р. в розмірі 18684,46 гривень, а також судові витрати в розмірі 474,25 гривень. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - [PERSON], який діяв на підставі довіреності №2719-О від 20.08.2013 р., позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав аналогічні пояснення в суді. Відповідачка [PERSON] зявилась в судове засідання разом зі свої представником [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 25.12.2013 р., проти позову ПАТ КБ «Приватбанк» заперечували та пояснили суду, що [PERSON] отримала у спадщину після померлого [PERSON] ? частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно звіту про оцінку майна від 08.02.2013 р. складеного субєктом оціночної діяльності СПД-ФО [PERSON] вартість ? частки квартири становить 15700,0 грн. Таким чином, вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 47425,39 грн. значно перевищують вартість майна, отриманого нею у спадщину. Крім того, позивач позбавлений права вимоги, оскільки відповідно до ч. 3, 4 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. В даному випадку строк вимоги за договором № ZPJKRX0199033 настав 10.11.2007 року, а за договором №DNH4KP42400895 - 12.11.2007 року, а позивач же предявляє свої вимоги до спадкоємця [PERSON] тільки в 2013 році, тобто явно після спливу одного року від настання строку вимоги. Позивач необґрунтовано посилається на умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» «Стандарт»), оскільки останні підписані головою правління банку, але не мають підпису позичальника [PERSON], його реквізитів, відсутня дата їх складання, прийняття або затвердження, відсутня інформація з якого по який час діяли положення умов у тому варіанті, який представлений, а також, що ці умови стосуються саме споживчих кредитів наданих [PERSON] Зазначені умови не мають жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від заяв позичальника від 11.11.2006 року № ZPJKRX0199033, № DNH4KP42400895. Оскільки умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не підписані позичальником [PERSON], не зазначені в заявах від 11.11.2006 року № ZPJKRX0199033 № DNH4KP42400895, як додатки до них, відсутня дата складання умов, то зазначені умови не є допустимим доказом у справі. У заявах не зазначено, що неврегульовані у ній питання регулюються відповідно до умов надання споживчого кредиту фізичним особам, в Заяві № ZPJKRX0199033 від 11.11.2006 року міститься лише посилання на п.4.2 умов, за яким при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 10,0% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом, а в заяві № DNH4KP42400895 від 11.11.2006 року є посилання на умови лише щодо сплати комісії та нарахування відсотків у розмірі 6 % на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом при порушенні зобов'язань. Таким чином, підстав вважати, що банком отримана згода [PERSON]. на укладення кредитного договору з урахуванням вказаних умов, на які посилається позивач, немає, а тому правовідносини між сторонами з приводу кредитування регулюються тільки заявами позичальника від 11.11.2006 року № ZPJKRX0199033 та № DNH4KP42400895, строк виконання зобов'язань за якими встановлений відповідно по 10.11.2007 року та по 12.11.2007 року . Вказаними заявами строк позовної давності не визначений, у зв'язку з чим слід застосовувати загальний строк позовної давності в 3 роки, передбачений ст. 257 ЦК Украйни. Щодо пені, п.1.ч.2. ст. 258 ЦК України встановлено ще менший строк позовної давності тривалістю в 1 рік. Отже, строк позовної давності у 3 роки щодо вимоги про оплату за договором №ZPJKRX0199033 сплив 10.11.2010 року, а за договором №DNH4KP42400895- 12.11.2010 року. Проте, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише в листопаді 2013 року і тим самим пропустив строк позовної давності. Відповідно до п. 7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Положенням ч. 4 ст. 267 ЦК закріплено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, на даний час, позовна заява Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «Приватбанк» не підлягає задоволенню у звязку із закінченням строку позовної давності згідно ч. 4 ст. 267 ЦКУ. Відповідно до п.1.ч.2. ст. 258 ЦК України встановлено строк позовної давності для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в 1 рік. З наданих позивачем розрахунків зрозуміло, що він вимагає стягнути пеню за період з 19.11.2006 по28.08.2011 р., що є незаконним Позивач просить стягнути з [PERSON] надмірно велику пеню. Так, загальна сума заборгованості за Договорами №ZPJKRX0199033 та №ZPJKRX0199033 складає 4 831, 9 грн., а сума пені - 22 844,35 грн. Отже, сума пені значно перевищує суму заборгованості зі сплати суми кредиту. Відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Дані, зазначені в заявах позичальника від 11.11.2006 р. №ZPJKRX0199033 та № DNH4KP42400895 не відповідають дійсності. Так, не є достовірними дані про те, що [PERSON] одружений і його дружиною являється [PERSON], оскільки їх шлюб було розірвано на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 07.08.2002 року у справі № 2-869, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серія 1-ЖС № 145702 від 25.02.2003 року, яке додано до заперечень Дані про місце проживання за адресою: [INFO] також є недостовірними, оскільки [PERSON]. був знятий з реєстрації за адресою: Запорізька обл., Запорізький р-н, смт. Балабино, вул.Урицького, 97 23.04.2002 року на підставі рішення Запорізького районного суду, про що свідчить запис в домовій книзі, копія якої додана до заперечень. Достовірність даних про місце роботи, а саме постійна робота на посаді бригадира ПП «Наталі плюс» викликає сумнів, оскільки [PERSON] не мав постійного місця проживання, пиячив, час від часу наймався до людей прибирати городи. Крім того, на момент видачі кредитних коштів [PERSON] у розмірі 4831,9 грн. позивача не турбувала платоспроможність позичальника та можливість повернення ним отриманих коштів, працівниками банку не перевірено даних, зазначених в заявах позичальника, які як зазначалося є недостовірними, не звернуто уваги на його зовнішній вигляд, хоча з першого погляду було зрозуміло, що ця людина малозабезпечена та зловживає алкогольними напоями. Заявлена позивачем сума вимоги для [PERSON] надзвичайно велика, вона зовсім не має можливості її сплатити, так як не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років, виховує двох малолітніх дітей сина 2009року народження та дочку - [INFO]. На підставі вищевикладеного відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] просили суд відмовити в позові в повному обсязі та застосувати строки позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників розгляду, приходить до висновку, що вимоги Публічного Акціонерного Товариства [PERSON] Банку «Приватбанк» є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Розглядаючи спір, обґрунтований порушенням стороною умов договору (неналежне виконання зобов'язання), та запереченням іншою стороною наявності кредитних правовідносин, відповідно до положень ст. 214 ЦПК України суд, перш за все, мав з'ясувати дійсні права та обов'язки, що виникли між сторонами, а вже після цього з'ясовувати порушення стороною зобовязання. В силу ст.202 ЦК України правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.1281 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Так із матеріалів справи вбачається, що договору на отримання кредиту укладеного між позивачем - ПАТ КБ Приватбанк та позичальником - [PERSON] не має, замість цього в матеріалах справи міститься заява позичальника за №ZPJKRX0199033 від 11.11.2006 р., в якій він поставив свій підпис про те, що він був ознайомлений з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ( «Розстрочка», ( Стандарт), які йому були надані в письмовій формі, та з умовами кредитування він також ознайомився, крім того в матеріалах справи міститься заява № DNH4KP42400895 від 11.11.2006р.в якій він просить йому надати споживчій кредит у вигляді мобільного телефону, який коштує 1980,00 грн., про це поставив свій підпис, але суд зазначає, що умови надання банківських послуг позичальник [PERSON] не підписував. Також суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь які попередження чи вимоги про сплату заборгованості ПАТ КБ Приватбанк до позичальника [PERSON], адже як вбачається з розрахунку, який надав ПАТ КБ «Приватбанк», позичальник з дня підписання заяви і до 28.10.2013 р. не здійснив жодної сплати за кредитом. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2012 р., яке посвідчено державним нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON], [PERSON]В, належить ? частки квартири №129, який знаходиться за адресою:смт.Степногірськ, Василівського району Запорізької області по вул. Молодіжній, 4. Вартість вказаної квартири, згідно звіту оцінки майна, який долучений до матеріалів справи, складає 62800 грн, тобто вартість ? частки, яка належить [PERSON], складає 15 700,00 грн., що значно менше тих вимог, які вказує ПАТ КБ «Приватбанк» в позовній заяві. Цей факт було підтверджено та визнано представником позивача в судовому засіданні але жодної дії, направленої на виправлення не виконано, клопотань не заявлено. Адже згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України передбачають право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість і добросовісність, яких повинна дотримуватись особа при здійсненні своїх прав із тим, щоб не порушувати права інших осіб (ст. ст. 12, 13 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актом цивільного законодавства. При здійсненні цивільних прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2 ст. 13 ЦК України). Разом з тим, згідно зі ст. 20 ЦК України кожна особа здійснює захист своїх прав на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.1 та змісту ч.2 ст.14 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини ( цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному виявленню, майновій самостійності їх учасників. Неукладений договір не породжує будь-яких прав та обов'язків, а отже відповідно до ст. 14 ЦК України відповідач не може бути примушений до виконання обов'язку по поверненню кредиту. Відповідно до ч.1ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, але [PERSON] з батьком не проживала, не спілкувалась та не знала, що у нього є борг. Згідно ч.2ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатись про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, не залежно від настання строку вимоги. Відповідно до ч.3 ст.1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Представник позивача зазначив, що дізнався про те що спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] з повідомлення Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області, яке ПАТ КБ «Приватбанк» отримав 21.08.2012 р. та яке міститься в матеріалах справи, тобто ПАТ КБ «Приватбанк» міг заявити свої вимоги до спадкоємиці [PERSON] до 21.08.2013 р. Відповідно до ч.4 ст. 1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється цієї вимоги. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття рішення про відмову у позові.

Outcome: dismissed