Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

У липні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Національної академії державного управління при Президентові України з позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. Просить суд ухвалити рішення, яким поновити позивача на посаді начальника відділу забезпечення якості освітнього процесу управління аналізу й організації навчальної роботи Національної академії державного управління при Президентові України, а також стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.07.2021 і до дня поновлення на роботі. Вимоги позову обґрунтовує наступним. Позивач працювала у Національній академії державного управління при Президентові України (далі - НАДУ) з 12.01.2010, а з 05.11.2018 на посаді начальника відділу забезпечення якості освітнього процесу управління аналізу й організації навчальної роботи. Наказом НАДУ №453-ос від 18.06.2021 позивача було звільнено з роботи 14.07.2021 відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою звільнення зазначено наказ Міністерства освіти і науки України №316 від 16.03.2021 «Про реорганізацію закладів освіти». Позивач вважає звільнення незаконним з наступних причин: 14.05.2021 позивача ознайомили з попередженням про скорочення посади у зв`язку із припиненням юридичної особи (НАДУ) в результаті реорганізації; 11.06.2021 позивачем було підписано повідомлення про звільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України та надана відмова від запропонованої їй посади провідного фахівця навчально-лабораторного центру організації навчального процесу. Спираючись на роз`яснення Міністерства юстиції України від 25.01.2011 «Гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації» вважає звільнення здійснене 14.07.2021 порушенням частини першої ст. 49-2 КЗпП України. Враховуючи постанову Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України №12-рп/98 від 09.07.1998 позивач вважає зроблену їй пропозицію укласти контракт терміном на 1 рік для виконання функцій провідного фахівця навчально-лабораторного центру організації навчального процесу обмеженням її прав гарантованих ст. 43 Конституції України, неправомірним застосуванням ст. 21 КЗпП України та порушенням вимог ст. 42 КЗпП України. Ухвалою суду від 02.09.2021 за вказаним позовом відкрито провадження, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила задовольнити. Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними у справі документами, письмових пояснень щодо причин своєї неявки суду не надав. Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи по суті, у судове засідання не з`явилась. Разом з тим, на адресу суду третьою особою були надіслані пояснення щодо позовної заяви, де вказує, що доводи позивача є надуманими та безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на таке. Наказом Міністерства освіти і науки України від 16.03.2021 №316 «Про реорганізацію закладів освіти» уточнено, що Національна академія державного управління при Президентові України реорганізовується шляхом приєднання до Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Академія перебуває в стані припинення з 19.03.2021. Тобто Академія є неналежним відповідачем у справі. Позивач 14.05.2021 була попереджена про скорочення посаду, яку вона обіймала. На момент попередження були відсутні вакантні посади аналогічної кваліфікації, які могли бути запропоновані [PERSON] . У подальшому, з метою дотримання прав та гарантій позивача, визначених законодавством, 11.06.2021 позивачу було вручено додаток до попередження та запропоновано вакантну посаду провідного фахівця навчально-методичного центру організації навчального процесу, яка була введена до штатного розпису Київського національного університету імені Тараса Шевченка, та яка відповідала її кваліфікації. Позивач відмовилась від зазначеної посади та погодилась на звільнення із займаної посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Всупереч тверджень позивача, додаток до попередження від 11.06.2021 не містить інформації про те, що термін роботи на даній посаді встановлюється в 1 рік. У результаті відмови позивача від роботи на запропонованій посаді, наказом Національної академії управління при президентові України від 18.06.2021 №453-ос [PERSON] звільнено з посади начальника відділу забезпечення якості освітнього процесу управління аналізу й організації навчального процесу НАДУ при Президентові України відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної зарплати. Заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Наказом НАДУ при Президентові України від 12.01.2010 №14-к [PERSON] призначено на посаду начальника програмно-методичного відділу фахової підготовки та стажування управління з навчальної роботи Національної академії державного управління при Президентові України відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну службу» з 12.01.2010 як обрану за конкурсом (а.с. 4). Наказом НАДУ при Президентові України від 05.11.2018 №875-ос [PERSON] переведено на посаду начальника забезпечення кості освітнього процесу управління аналізу й організації навчальної роботи Національної академії з 05.11.2018 відповідно до ст. 32 КзпП України за її згодою (а.с. 5). Згідно довідки про заробітну плату від 12.07.2021 [PERSON] дійсно працює в НАДУ при Президентові України з 12.01.2010 на посаді начальника відділу, її заробіток з травня 2021 року по червень 2021 року включно складає 34 933,82 грн. Середня заробітна плата склала 14 060,86 грн (а.с. 9). [PERSON] 14.05.2021 ознайомилась з попередженням про те, що посада, яку вона займає, скорочується у зв`язку з припиненням юридичної особи (Національної академії державного управління при Президентові України) в результаті її реорганізації (а.с. 7). Як вбачається з додатку до попередження, 11.06.2021 [PERSON] було запропоновано вакантні посади: провідний фахівець науково-методичного центру організації навчального процесу. У вказаному додатку зазначено, що позивач відмовилась від запропонованих вакантних посад 11.06.2021. Окрім того, [PERSON] власноручно дописала, що з повідомленням про звільнення ознайомилась (а.с. 8). Згідно Наказу голови комісії з реорганізації Національної академії державного управління при Президентові України Білявської Ольги від 18.06.2021 №453-ос - відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 16.03.2021 №316 «Про реорганізацію закладів освіти» звільнити [PERSON] з посади начальника відділу забезпечення якості освітнього процесу управління аналізу й організації навчального процесу 14 липня 2021 року відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с. 6). Як вбачається з довідки, наданої головою комісії з реорганізації Національної академії державного управління при Президентові України, проректора з науково-педагогічної роботи Київського національного університету імені Тараса Шевченка Білявської Ольги, у період з 14.05.2021 відбувалась процедура скорочення працівників Національної академії державного управління при Президентові України внаслідок припинення юридичної особи. З 14.05.2021 працівники Академії попереджалися про наступне вивільнення відповідно до ст. 49-2 КЗпП України. Водночас вакансії, які можливо було б запропонувати цим працівникам, з`явились в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка лише з 11.06.2021. Зважаючи на це з 11.06.2021 згідно вимог чинного законодавства працівникам Академії пропонувалися відповідні вакантні посади в університеті. Наказом Міністерства освіти і науки від 16.03.2021 №316 вирішено реорганізувати Національну академію державного управління при Президентові України (код ЄДРПОУ 23696843) шляхом приєднання до Київського національного університету імені Тараса Шевченка (код ЄДРПОУ 02070944) як структурного підрозділу (а.с. 46-49). Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Національна академія державного управління при Президентові України (код ЄДРПОУ 23696843) перебуває у стані припинення, 19.03.2021 (а.с. 42). Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до положень статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на цьому підприємстві, в установі, організації. Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату працівників є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року № 6-40цс15. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Така правова позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду у справах № 341/437/18, № 242/4180/18-ц. Виходячи з нормативного тлумачення ч. 1 ст. 40, частин 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України можна дійти висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Разом з тим, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України закріплює обов`язок роботодавця працевлаштувати працівника, посаду якого скорочено, за наявності його згоди, на посаду, що відповідає його професії чи спеціальності. Отже, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний запропонувати працівнику вакансії, які були на день попередження про звільнення, а також вакансії, які з`являються протягом 2 місяців і які відповідають його професії та кваліфікації (рівнозначні нинішній посаді або нижчі). Разом з цим, власник або уповноважений ним орган не зобов`язаний пропонувати працівнику посаду вищого рівня, можливість призначення на такі посади визначається загальними правилами про комплектування кадрів, які діють на підприємстві. Судом встановлено, що на підставі Наказу МОН України 16.03.2021 №316 у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, реорганізація та скорочення чисельності штату працівників. Попередження про звільнення підписано позивачем 14.05.2021. Також, враховуючи відсутність вакантних посад станом на 14.05.2021, додаток до попередження про звільнення з пропозицією [PERSON] зайняття вакантної посади в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка позивачем підписано 11.06.2021, тобто в межах 2-х місячного строку з дня попередження про звільнення. Окрім того, судом встановлено, що 11.06.2021 [PERSON] відмовилась від запропонованої їй вакантної посади. Отже, враховуючи те, що у відповідача мали місце реорганізація та скорочення штату працівників, а також те, що позивач відмовилась від запропонованої їй вакантної посади та те, що позивача було попереджено за 2 місяці про скорочення штату працівників, тобто про звільнення, суд дійшов висновку, що звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України було проведено із дотриманням норм трудового законодавства. При цьому суд враховує, що [PERSON] станом на 14.05.2021 не було запропоновано вакантні посади, які відповідали її освіті, кваліфікації та досвіду роботи, а також нижчі, оскільки вони були відсутні на той час. Протилежного позивачем не доведено. Разом з тим, суд критично відноситься до твердження позивача про те, що для виконання фукнкцій провідного фахівця навчально - лабораторного центру організації навчального процесу їй всупереч закону було запропоновано укласти контракт терміном на один рік, з огляду на недоведеність останнього жодними належними доказами. Отже, відповідач, звільнивши позивача 14.07.2021 (через 2 місяці з дня попередження про звільнення), дотримався норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, а саме ч. 1 ст. 40, ч.ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України. Приймаючи до уваги наведені вище мотиви, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд вважає, що відсутні підстави для поновлення позивача на роботі та відповідно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed