Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

У листопаді 2014 року Виконавчий комітет Кіровоградської міської ради звернувся в суд із позовом, яким після уточнення заявлених вимог з врахуванням заяви від 16.03.2015 року, просить виселити [PERSON] разом із його неповнолітнім сином [PERSON], [INFO] з квартири №76, що знаходиться у будинку по проспекту Правди, 5 у м. Кіровограді, без надання іншого житлового приміщення. Вимоги мотивує тим, що квартира [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади м. Кіровограда. На підставі ордеру №22 від 19.02.1991 року в спірній квартирі проживав [PERSON], який помер 11.03.2014 року, після смерті якого , працівники КРЕП№3 квартиру опечатали. 26.09.2014 року о 9 годині, комісією у складі працівників КРЕП№3 за участі представника МВ УМВС України в області та відділу ведення обліку житла Кіровоградської міської ради було заплановано опис наявного у квартирі майна та повторне опечатування квартири. При виході на місце з»ясовано, що печатку КРЕПа№3 з вхідних дверей квартири зірвано, та як пояснила мешканка сусідньої квартири, що до квартири заходив брат померлого - відповідач та надала його номер телефону. Після телефонного дзвінка , брат померлого, відповідач в справі особисто з»явився та надав доступ до помешкання. Працівниками КРЕП відповідачу було роз»яснено , що квартира належить до комунальної власності територіальної громади м. Кіровограда та запропоновано , як рідному брату померлого забрати наявне в квартирі майно, на що відповідач попрохав надати йому час . При цьому, було досягнуто домовленості, що за вихідні квартиру він звільнить від майна померлого . Проте, 29.09.2014 року було виявлено, що квартиру №76 самовільно зайнято відповідачем, яку добровільно звільняти не бажає. Вважають, що відповідач разом із своїм неповнолітнім сином , без належної правової підстави зайняли вищевказану квартиру та здійснюються нею незаконне користування, що є власністю територіальної громади м. Кіровограда, що перешкоджає Кіровоградській міській раді здійснити розпорядження спірною кімнатою шляхом видачі ордеру на дану житлову площу особам, які потребують одержання житлового приміщення у гуртожитку. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав , просив задовольнити, на їх обґрунтування послався на обставини, які викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , який також одночасно представляє законні права та інтереси залученого згідно ухвали суду від 17.03.2015 року ( а.с. 100) співвідповідача неповнолітнього [PERSON], та представник [PERSON], в суді позов не визнали, у його задоволенні просили відмовити із-за його безпідставності, необґрунтованості . Вказували на те, що ніяким чином , ними , не порушувались права позивача ( а.с. 66-69, 106-108, 121-123). Третя особа - Комунальне ремонтно-експлуатаційне підприємство №3, його представник в судове засідання не з»явився, повідомлявся, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності та підтримання заявлених позивачем вимог ( а.с. 27). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає також у будинку по проспекту Правди, 5 у м. Кіровограді в квартирі 75, та є сусідкою [PERSON], який проживав у квартирі №76 та помер у березні 2014 року. У вказаній квартирі померлий проживав з 90 х років, постійно. Останні чотири роки в квартирі також проживали відповідач із своїм сином , вони доглядали померлого , організовували його похорони. При опечатуванні квартири працівниками ЖЕКа вона телефонувала відповідачу для того, щоб той з»явився до квартири . Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, свідка, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у справі № 6-115цс13, яка є обов'язковою для всіх судів України у застосуванні одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Судом з»ясовано, що квартира [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади м. Кіровограда, що підтверджується довідкою обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об»єднане бюро технічної інвентаризації» від 03.10.2014 року за №672-17/20, згідно якої правова реєстрація житлового будинку по пр. Правди, 5 проведена за Кіровоградським міськвиконкомом на підставі реєстраційного посвідчення від 06.09.1963 року. Право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно ордера №22 від 19.02.1991 року, у квартирі №76, що знаходиться у будинку по проспекту Правди, 5 у м. Кіровограді проживав та був зареєстрований [PERSON], який помер 11 березня 2014 року ( а.с.16, 53). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , який працював на ПУВКГ трактористом , спірна квартира була надана , як службова, згідно виписки з протоколу №56 від 02.01.1991 року та рішення виконкому Кіровоградської міської Ради №103 від 13.02.1991 року ( а.с. 13). Проте, із наданої копії трудової книжки, запис в ній , що [PERSON] працював трактористом відсутній ( а.с. 97-98). З 31.08.2004 року звільнився із ОКВП »Дніпро-Кіровоград». Померлий розірвав трудові відносини з підприємством ОКВП »Дніпро-Кіровоград 31.08.2004 року та продовжував проживати в квартирі, користуватися нею по день смерті. Інших осіб в квартирі не зареєстровано. Після смерті квартиронаймача працівниками КРЕПу №3 квартира була опечатана. 26.09.2014 року о 9 годині, комісією у складі працівників КРЕП№3 за участі представника МВ УМВС України в області та відділу ведення обліку житла Кіровоградської міської ради було заплановано опис наявного у квартирі майна та повторне опечатування квартири. Також з»ясовано, зі слів свідка [PERSON] , що в квартирі проживав з 2010 року відповідач [PERSON], а пізніше і неповнолітній [PERSON], які доглядали за хворим [PERSON]. При цьому, відповідач [PERSON] зареєстрований з листопада 2002 року по пров. Водозбірному , 5 в м. Кіровограді ( а.с. 58, 96). Відповідачу було запропоновано звільнити спірну квартиру . За змістом ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2\~ст. 58 ЖК України\~на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер,\~який є єдиною підставою для вселення\~в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.\~\~\~\~ Ордер на жиле приміщення\~може бути\~визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.\~\~ Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено\~протягом трьох років з дня його видачі\~(ст. 59 ЖК України). \~\~ Згідно ч. 1 ст. 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Згідно ч. 1 ст. 122 ЖК України, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Згідно ч. 2 ст. 121 ЖК України, службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства,\~\~установи,\~\~організації,\~\~правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. \~\~ Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення (с. 124\~ЖК України). \~\~ Відповідно до приписів\~ст. 125 ЖК України\~без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у\~статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді справи (за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення) предметом доказування повинно бути: втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені\~ЖК УРСР\~підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року №2 зі змінами,внесеними постановами від 10.03.1989 року №2, ВІД 25.12.1992 року №13 та від 25.05.1998 року №15, у справах про виселення зі службових жилих приміщень необхідно встановлювати, чи віднесено спірне жиле приміщення до службових. При цьому , слід виходити з того, що приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради про включення їх до числа службових, а в будинках колгоспів - з часу затвердження виконавчим комітетом відповідної Ради рішення загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених. Рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради про включення спірної квартири до числа службових, відсутнє. Відповідно до ч.3\~ст. 116 ЖК України\~осіб,\~які самоправно\~зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, у тому числі\~\~грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній\~\~власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Спосіб поновлення порушеного права позивача\~\~відповідає вимогам ст.\~ст. 15,\~16 ЦК України. Суд дійшов висновку про виселення відповідачів із квартири № 76, що знаходиться у будинку по проспекту Правди, 5 у м. Кіровограді, без надання іншого житлового приміщення, оскільки при розгляді справи не було встановлено правових підстав для визнання за відповідачами права на користування спірним житловим приміщенням, останні не є членами сім»ї померлого, вселились в зазначене приміщення для догляду за хворим [PERSON], який помер у березні 2014 року та на даний період користуються цим приміщенням , без правових на це підстав, а відтак вимоги є законними та обгрунтованими, підлягають задоволенню. \~\~\~\~ Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, стягнути із [PERSON] на користь Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради -243,60 грн. внесеного судового збору. На підстави вищевикладеного та

Outcome: approved