Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Приватне - орендне підприємство «Перекотиполе» про розірвання договору оренди земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 березня 2008 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір належної йому на праві власності земельної ділянки площею 6.51 га. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є він. Посилаючись на те, що з моменту смерті [PERSON] відповідач не виконує свої обов`язки по сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою, незважаючи на те, що він звертався до відповідача письмово та попереджав його про необхідність сплати заборгованості по орендній платі, позивач прохав розірвати договір оренди землі, укладений 24 березня 2008 року між [PERSON] та відповідачем. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнано, вказано, що підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки відсутні, відповідач належно виконує всі зобов`язання за договором оренди землі від 24 березня 2008 року, в т.ч. і щодо виплати орендної плати. Орендна плата за 2016 рік у розмірі 4509 грн. 61 к. була виплачена особисто [PERSON] , про що є його підпис у відомості про виплату грошей № 1 за серпень 2016 року. У серпні 2017 року [PERSON] був включений до відомості на оплату паїв за 2017 рік, за користування земельною ділянкою йому була нарахована орендна плата у розмірі 5071 грн. 50 к. Також у серпні 2018 року [PERSON] був включений до відомості на оплату паїв за 2018 рік, йому була нарахована орендна плата у розмірі 5876 грн. 50 к. У зв`язку з тим, що нараховані [PERSON] кошти для оплати орендної плати не були отримані останнім, сума у розмірі 5877 грн. була повернута до банку та депонована на рахунку підприємства. Для забезпечення виконання умов договору оренди землі на адресу позивача відповідачем було направлено листа, яким повідомлено про отримання орендної плати в будь-який час шляхом отримання готівкових коштів з каси підприємства або шляхом зарахування орендної плати на його особистий рахунок, відкритий у фінансовій установі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, пояснив, що відповідачем не сплачено позивачу [PERSON] орендну плату за 2017-2019 роки, вважав таку невиплату системною, що тягне за собою розірвання договору оренди земельної ділянки. З листами щодо розірвання договору оренди та сплати заборгованості по орендній платі позивач звертався до відповідача 10 вересня 2018 року. Зі слів позивача йому відомо, що останній у 2018 році звертався усно до керівника приватного підприємства «Приватне - орендне підприємство «Перекотиполе» з питання сплати орендної плати, який йому відмовив у виплаті, посилаючись на те, що оскільки він витрачав кошти на лікування і поховання померлого [PERSON] , тому він йому і не повинен сплачувати орендну плату. У судове засідання 23 січня 2020 року представник позивача не з`явився, подав письмову заяву, в якій прохав закінчити розгляд справи в його відсутність і підтримав заявлені позовні вимоги. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, вказуючи на те, що позивач має мету розірвати договір оренди земельної ділянки, а не отримати орендну плату. [PERSON] помер [INFO] , а позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку 01 серпня 2017 року. Спадкоємець зобов`язаний повідомити орендаря про те, що він прийняв спадщину. Відповідач не мав змоги дізнатися через нотаріальну контору хто є спадкоємцем після смерті орендодавця. Позивач [PERSON] у письмовому вигляді не повідомив підприємство про те, що він є спадкоємцем після смерті [PERSON] і свою адресу, а також паспортні дані і ідентифікаційний код, про це відповідачу стало відомо тільки у квітні 2019 року після отримання позовної заяви про розірвання договору оренди землі. Претензії до відповідача були підписані [PERSON] як довірителем. Довіреність на його ім`я втратила силу, коли позивач оформив спадщину. Кошти, нараховані позивачу як орендна плата у серпні 2017 року та у серпні 2018 року, були повернути на власний рахунок відповідача. Після отримання позовної заяви підприємство направило листа позивачу з проханням отримати орендну плату, однак відповіді на цей лист не надійшло. Усно позивач до керівника підприємства з питання отримання орендної плати не звертався, тільки у судовому засіданні директор підприємства вперше побачив позивача [PERSON] . Поскільки [PERSON] скаржився, що його син є власником земельної ділянки, тому його син і був включений до відомостей про нарахування орендної плати, однак персональні дані його у відповідача були відсутні, що є необхідним для сплати податків. Не заперечував фактів отримання підприємством листів від позивача 19 жовтня 2018 року, 03 січня 2019 року. У судове засідання 23 січня 2020 року представник відповідача не з`явився, подав письмову заяву, в якій прохав слухати справу в його відсутність, заперечував проти заявлених позовних вимог. Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 916876, виданого 03 березня 2008 року Арбузинською райдержадміністрацією Миколаївської області, [PERSON] був власником земельної ділянки площею 6.51 га з кадастровим номером 4820355100:08:000:0051, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] 24 березня 2008 року було укладено договір оренди цієї земельної ділянки з приватним підприємством «Приватне - орендне підприємство «Перекотиполе» на строк 25 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір зареєстровано у Миколаївській регіональній філії ДЗК 18 вересня 2008 року за № 040800500088 у Державному реєстрі земель. [INFO] [PERSON] помер. Спадщину після смерті [PERSON] на належну йому на праві власності земельну ділянку отримав позивач [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 01 серпня 2017 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Бойченко В.А. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (пункт 1 частини першої статті 611 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо). Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду нагадує, що у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). У пунктах 9-11 договору оренди землі сторони обумовили, що орендна плата вноситься орендарем в натурі чи грошовій формі в розмірі 950 грн., в т.ч. податки, з урахуванням інфляції. Строк внесення орендної плати - протягом року. Відповідно до відомості на виплату грошей № 1 за серпень 2016 року [PERSON] відповідачем виплачено орендну плату у розмірі 4509 грн. 61 к., що позивачем не оспорюється. У відомості на оплату оренди паїв за 2017 рік, відомості на виплату грошей №1 за серпень 2017 року, а також у відомості на оплату оренди паїв за 2018 рік, відомості на виплату грошей №1 за серпень 2018 року, під № 42 вказано [PERSON] як особу, якій нарахована орендна плата за 2017 рік у розмірі 5071 грн. 50 к. та за 2018 рік - у розмірі 5876 грн. 50 к. З бухгалтерських документів, наданих відповідачем, вбачається, що кошти у розмірі 5071 грн. 50 к. і у розмірі 5876 грн. 50 к. не були отримані позивачем та повернуті на рахунок підприємства. Частиною 5 статі 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України. Частиною 3 статті 148-1 Земельного кодексу України визначено, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Разом з тим, твердження представника відповідача про неможливість сплати орендної плати у зв`язку з неповідомленням позивачем про набуття права власності у порушення вимог ч.5 ст.31 Закону «Про оренду землі» та ч.3 ст.148-1 ЗК України не можна визнати обґрунтованими, виходячи з наступного. У відомості про отримання орендної плати за серпень 2017 року як отримувача орендної плати вказано [PERSON] . 19 жовтня 2018 року та 03 січня 2019 року представник позивача [PERSON] звертався до відповідача з листами про розірвання договору оренди землі та сплати орендної плати, які відповідач отримав, про що свідчать записи у рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення. У документах, приєднаних до вказаних листів, містяться персональні дані позивача [PERSON] та дані, що підтверджують наявність у нього права власності на успадковану після смерті [PERSON] земельну ділянку. За такого суд вважає, що у серпні 2017 року відповідачу було достеменно відомо, що спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , є позивач. Більше того, і за умови неповідомлення боржника про зміну власника при доведеності факту невжиття заходів по виконанню зобов`язань кредитору ця обставина з огляду на положення ч.2 ст.516 ЦК України не знімає з боржника вини в порушенні зобов`язання. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Аналогічні положення викладені в п. 40 договору оренди землі від 24 березня 2008 року. Отже, після смерті [PERSON] права та обов`язки орендодавця по договору оренди земельної ділянки від 24 березня 2008 року перейшли до позивача та у нього виникло право на отримання орендної плати від відповідача за користування земельною ділянкою. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК). Разом з цим, відповідачем не надано доказів, які б свідчили про умисне ухилення позивача від отримання орендної плати та вчинення будь-яких дій з боку відповідача для належного виконання ним обов`язку щодо сплати орендної плати. [PERSON] хоча й отримав свідоцтво про право на спадщину 01 серпня 2017 року (цього ж дня відомості про право власності на спірну земельну ділянку внесені до Державного реєстру речових прав), однак право на спадкування у нього виникло у день відкриття спадщини (ч.3 ст.1223 ЦК), а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Надані суду в якості письмових доказів протокол допиту свідка [PERSON] та його пояснення по кримінальному провадженню № 12018150130000525, внесеному до ЄРДР від 25 жовтня 2018 року суд не приймає до уваги, оскільки [PERSON] у рамках розглядаємої цивільної справи суду пояснення не надавав. За таких обставин, а саме: при доведеності факту систематичного порушення зобов`язань, яке полягає у несвоєчасній сплаті відповідачем орендної плати більш ніж за два роки (за 2017, 2018, 2019 роки) у строк, передбачений договором оренди землі, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання спірного договору оренди землі, а у зв`язку з цим - до задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved