Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач [PERSON]. звернувся до суду в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Садова Анна Георгіївна, про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, посилаючись на те, що згідно Договору дарування від 20 вересня 2014 року позивач [PERSON] подарував відповідачці [PERSON] домоволодіння (жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами), що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Цей Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Садовою А.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1107. Згідно Договору дарування земельної ділянки від 20 вересня 2014 року [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 1,2487 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Садовою А.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1108. Станом на дату укладення договорів відповідач [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS]. Належність подарованого домоволодіння та земельної ділянки на праві власності відповідачеві [PERSON] на дату подання позову підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № [NUMBER] від 10 листопада 2016 р. Запис про право власності на домоволодіння за номером [NUMBER] внесено на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Садової Анни Георгіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15937629 від 20.09.2014 13:51:23; запис про право власності на земельну ділянку за номером [NUMBER] внесено на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Садової Анни Георгіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15937838 від 20.09.2014 14:05:40. 17 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. З укладенням шлюбу Відповідач взяла прізвище чоловіка «[PERSON]». [INFO] року у сторін по справі в м. Нью-Йорк, США, народилася дитина - син [PERSON]. Відповідач [PERSON] має також неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. 25 жовтня 2013 року у сторін по справі народився другий син - [PERSON]. На час укладення спірних договорів дарування об'єктів нерухомості неповнолітній дитині [PERSON] виповнилося 6 років, неповнолітній дитині [PERSON] [PERSON] - майже 4 роки, а неповнолітній дитині [PERSON] - 11 місяців. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2010 р. у справі № 2-139/10р., яке на час укладення спірних договорів набрало законної сили та наразі є чинним, визначено місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з його батьком позивачем [PERSON] за адресою проживання батька: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] вважає, що під час укладення спірних правочинів не було отримано попередньої згоди органу опіки та піклування, що є порушенням вимог законодавства України, чинного на час укладення договорів, окремо: ч.3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ч.ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ч. 2 ст. 177 Сімейного кодексу України Внаслідок вчинення спірних правочинів позивач [PERSON] позбавився прав власності на земельну ділянку та на розташоване на цій ділянці домоволодіння, тому не може гарантувати дотримання прав неповнолітнього [PERSON] на користування житловими приміщеннями домоволодіння по [ADDRESS], в тому числі на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2010 р. у справі № 2-139/10р. щодо обов'язкового проживання неповнолітнього [PERSON] разом з батьком. Позивач [PERSON] вважав, що належним захистом прав неповнолітнього сина [PERSON] є визнання спірних правочинів недійсними із застосуванням наслідків їх недійсності, тому просив суд задовольнити його позов. Представник відповідача [PERSON] подав заяву, в якій визнав позов. У судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Треті особи Приватний нотаріус Садова А.Г., Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області направили до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутності. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за Договором дарування від 20 вересня 2014 року [PERSON] подарував [PERSON] домоволодіння (жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами), що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Садовою А.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1107. З матеріалів завірених копій нотаріальної справи щодо посвідчення Договору дарування домоволодіння, вбачається відсутність дозволу органу опіки та піклування на укладення цього правочину. За Договором дарування земельної ділянки від 20 вересня 2014 року [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 1,2487 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Садовою А.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1108. З матеріалів завірених копій нотаріальної справи щодо посвідчення Договору дарування земельної ділянки, вбачається відсутність дозволу органу опіки та піклування на укладення цього правочину. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № [NUMBER] від 10 листопада 2016 р. підтверджено належність відповідачеві подарованого домоволодіння та земельної ділянки на праві власності. Запис про право власності на домоволодіння за номером [NUMBER] внесено на підставі рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Садової Анни Георгіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15937629 від 20.09.2014. Запис № [NUMBER] про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] внесено на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Садової Анни Георгіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15937838 від 20.09.2014. На час вчинення спірних правочинів відповідач [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS]. 17 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджено Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 1839, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. З укладенням шлюбу Відповідач взяла прізвище чоловіка «[PERSON]». Сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], Свідоцтво про народження № [NUMBER] від 07.08.2008 р., видане Департаментом охорони здоров'я психогігієни м. Нью-Йорк, переклад якого засвідчено консулом Генерального консульства України в м. Нью-Йорк 22.06.2009 р., зареєстровано в реєстрі за № 1018/09; - сина [PERSON], [INFO], Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 20.11.2013 р., видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за № 2724. Відповідач [PERSON] має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], Свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 04 листопада 2010 року, актовий запис за № 3270. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2010 р. у справі № 2-139/10р., яке набрало законної сили на час укладення спірних договорів, визначено місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з його батьком [PERSON] за адресою проживання батька: [ADDRESS]. Відповідно до вимог ч.1 ст. 405 ЦК України в редакції від 24.07.2014 р., чинній на час укладення спірних договорів, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. З припиненням права власності особи втрачається право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Відповідно до вимог ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином неповнолітня дитина [PERSON] до укладення спірних договорів дарування мав право на користування домоволодінням і земельною ділянкою, на якій це домоволодіння розташоване, на підставі закону і на підставі та на виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Внаслідок вчинення спірних правочинів позивач [PERSON] втратив право власності на домоволодіння та земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння. Під час та після вчинення спірних правочинів позивач не міг та не може гарантувати дотримання прав неповнолітнього [PERSON] щодо користування житловими приміщеннями домоволодіння по [ADDRESS], а також не може гарантувати належне виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2010 р. у справі № 2-139/10р. Відповідно до ч.3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. За вимогами ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» ( в редакції від 08.05.2014 р.) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 177 Сімейного кодексу України в редакції від 04.08.2013 р. батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Згідно положень ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. За таких обставин суд дійшов висновку, що для укладення спірних правочинів з відчуження позивачем [PERSON] нерухомого майна, право користування яким мала неповнолітня дитина [PERSON] в силу закону та на виконання судового рішення, попередня згода органу опіки та піклування була обов'язковою. Згідно вимог ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Таким чином, укладення спірних правочинів без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними. Відповідно до вимог ст. 8 ЦПК України суд враховує вимоги статті 3 Конвенції «Про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, щодо надання судом переваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких обставин необхідним та достатнім способом захисту і поновлення прав та інтересів неповнолітнього [PERSON] є визнання спірних договорів недійсними та застосування наслідків їх недійсності шляхом реституції. Відповідно до вимог ч.1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Позов в частині скасування рішень та записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності на домоволодіння і земельну ділянку за відповідачем [PERSON] підлягають задоволенню для належного відновлення прав позивача згідно вимог ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Позов в частині визнання права власності на домоволодіння та земельну ділянку за позивачем [PERSON] підлягають задоволенню для належного відновлення прав позивача згідно вимог ст. 27 вказаного Закону. За вимогами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, враховуючи вищевикладене, з'ясувавши дійсні обставини справи та давши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, дійшов висновку, що позивачем [PERSON] доведено та надано суду доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог про визнання недійсним договорів дарування жилого будинку та земельної ділянки.

Outcome: approved