Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що 07.09.2007 вона з відповідачем уклала шлюб. Від шлюбу дітей не має, у позивача народилась дитина до шлюбу [INFO] - [PERSON] , відносно якої було визнання батьківства. З червня 2016 року вони проживають окремо, шлюбні відносини між ними припинились, спільне господарство не ведеться. Спору щодо спільного нажитого майна у сторін немає. Сім`я фактично розпалася, бажання підтримувати подружні відносини обидва з подружжя не мають і тому вважає, що поновити сім`ю не можливо. Примирення між нею та відповідачем не можливе, подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Тому, шлюб просила розірвати. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.09.2019 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач не прибула, проте в позові зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та розглядати справу у її відсутність, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про день час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву до суду не надходили. Суд розглянув справу за відсутності сторін. З урахуванням положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України та з позицією позивача викладеної в позовній заяві, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд розглянув справу в заочному порядку. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.09.2007 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Севастополі, про що складено актовий запис № 950 (а. с. 7). Сторони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільне господарство, як зазначила позивач, з червня 2016 року. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження шлюбу. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що сторони не підтримують подружні стосунки, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved