Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] (далі [PERSON]О.) звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання спадкоємця [PERSON] (далі [PERSON]Г.), [INFO], однією сімєю зі спадкодавцем [PERSON] (далі [PERSON]Г.), [INFO], яка померла 10 грудня 2016 року, у період з 2004 року до моменту смерті спадкодавця. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] посилається на те, що 10 грудня 2016 року померла спадкодавець [PERSON], після смерті якої її чоловік [PERSON] прийняв спадщину, оскільки проживав з нею однією сімєю з 1974 року за адресою: [ADDRESS]. 27 серпня 2017 року помер [PERSON], після смерті якого заявник звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Встановлення факту проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] впливає на спадкові права заявника, а тому просив встановити факт проживання. Заявник [PERSON] надав до суду заяву, у якій просить судове засідання провести без його участі, заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Заінтересована особа приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] направила на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі, заперечень щодо встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] не має. Суд, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов до таких висновків. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було зареєстровано 25 грудня 1971 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 1097, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с. 10-11). Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.32, 34). Разом з цим судом встановлено, що згідно із копією паспорта громадянина України [PERSON] з 31 січня 1974 року по 07 червня 2016 року була зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.14-15). [PERSON] також був зареєстрований за адресою: [INFO], з 20 листопада 1978 року, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії АЕ 713546 (а.с.12-13). [PERSON] померла 10 грудня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 714181 (а.с.7). Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 769521 [PERSON] помер 27 серпня 2017 року (а.с.6). У вересні 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер 29 серпня 2017 року (а.с. 31, 33). Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем заявник зазначав, що встановлення юридичного факту йому необхідно для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] На підтвердження зазначеного заявником надано до суду довідку Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району від жовтня 2017 року, згідно із якою [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю до грудня 2016 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 21 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. За змістом абзацу першого п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Пунктом 3.21. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України також передбачено, що в разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав на те, що щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. \~Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно Конституції України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особи, що мешкають в Україні не зобовязані постійно проживати в місці своєї реєстрації, отже обставина (факт) спільного проживання спадкодавця та спадкоємців підлягає доведенню належними способами та засобами. Заявник доводячи обставини, на які посилався при подачі заяви, надав довідку, яка підтверджує той факт, що [PERSON], який помер 27 серпня 2017 року, з померлою 10 грудня 2016 року [PERSON] проживали за адресою: [INFO]. Крім того у матеріалах справи міститься письмові пояснення [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що родина [PERSON] проживали за указаною адресою, мали спільний побут, взаємні права та обовязки до часу відкриття спадщини. Оцінюючи усі докази які було досліджені судом у ході судового засідання в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості даної заяви, у звязку з чим вважає за можливе задовольнити її у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved