Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

у липні 2018 року [PERSON] звернувся до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою з наступним зменшенням позовних вимог (а.с.81-85), посилаючись на те, що 21.09.2004 р. між ним та відповідачем було укладено договір оренди землі, стосовно земельної ділянки площею 4,58 га кадастровий номер 5323084400:00:002:0042 , що розташована на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області. 14.08.2006 р. позивач після смерті батька [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, у зв`язку з чим має державний акт на дану земельну ділянку. Незважаючи на вищевикладене та дію договору оренди відповідач не сплатив орендну плату за 2015 р., у зв`язку з чим 15.03.2019 р. судовим рішенням було стягнено заборгованість з виплати орендної плати за 2015 р. з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені. До цього часу відповідач жодної орендної плати за 2015 р. не сплатив, а тому вважає, що договір оренди та законодавство не обмежує його права звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, оскільки не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Враховуючи вищевикладене позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованість у зв`язку з несплатою орендної плати за 2015 р. в сумі 4442,16 грн, що складається з боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції - 65,87, суми 3% річних - 17,91 грн,, суми пені - 4358,38 грн, та стягнути судові витрати. 25.06.2019 р. від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він вказує на те, що наданий позивачем розрахунок позовних вимог є некоректним, безпідставним та необґрунтованим. У зв`язку з відсутністю вини відповідача та простроченням кредитора, вважає позовні вимоги неправомірними. Також звертає увагу на те, що уже минув строк позовної давності до орендної плати 2015 року, а отже минув і строк до похідних вимог (3% річних, пені та індексу інфляції). У зв`язку з наведеним просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.66-68). 02.07.2019 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що не визнає відзив на позовну заяву у повному обсязі та вказує на те, що підтримує позовні вимоги у зменшеному розмірі та просить їх задовольнити (а.с.86,87). У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову, з урахуванням зменшення позовних вимог, посилаючись на нарахування штрафних санкцій не у зв`язку з рішенням суду, а несплатою орендної плати, нарахування проведені з 25.07.2018 року по 01.07.2019 року, тобто в межах позовної давності. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та покликався на неможливість оплати орендної плати, оскільки в суді тривав спір, а тому сума орендної плати не була визначена та вини підприємства немає. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані письмові докази, прийшов до такого висновку. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4, 58 га, яку він успадкував після померлого у 2006 році батька [PERSON] , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території с. Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області, що стверджується копією державного акту на право власності на землю серії ЯЗ № 175841 від 27 лютого 2009 року та копією свідоцтва про спадщину за законом (а.с. 15-18). 20.10.2005р. зареєстрований договір оренди землі між [PERSON] та ТОВ «Карлівське СГП «ЛОС» (дата укладення відсутня), за умовами якого строк дії договору складає 10 років, зі сплатою орендної плати в розмірі 637, 19 грн в рік, яка вноситься з 01.03. до 01.12. кожного року (пп.8, 9, 11) (а.с. 9-13). Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час реєстрації договору у даній справі) визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Загальна норма права, визначена частиною другою статті 409 ЦК України, передбачає, що власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. За змістом статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (стаття 632 ЦК України). Статтями 21, 23 Закону встановлено, що розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди та переглядаються за згодою сторін. Як убачається з рішення Машівського районного суду Полтавської області від 15.03.2019 р., позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» про стягнення орендної плати задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» на користь [PERSON] заборгованість з виплати орендної плати за 2015 рік з урахуванням індексу інфляції в розмірі 855, 11 грн, 3% річних в сумі 49,54 грн та пеню в сумі 4651,48 грн, а всього 5556,13 грн (а.с.20-25). Постановою Полтавського апеляційного суду від 19.06.2019 року вказане рішення залишене без змін (а.с.72-76). 21.06.2019 року ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» звернулося до [PERSON] з проханням повідомити реквізити для перерахунку коштів за рішенням суду (а.с.77,78) та платіжним дорученням від 11.07.2019 року на користь [PERSON] сплачено 5783,23 грн на виконання рішення Машівського районного суду № 540/544/18 (а.с.108). За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. В той час, п. 14 договору оренди землі, укладеного між сторонами,передбачена сплата пені в розмір 2% несплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує рішення Машівського районного суду від 15 березня 2019 року, який набрав законної сили 18 червня 2019 року, про стягнення з відповідача на користь позивача в тому числі і заборгованості по орендній платі за землю за 2015 рік в сумі 637,19 грн, а оскільки відповідач порушив указане зобов`язання, суд погоджується з наведеним розрахунком та уважає, що ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» на користь [PERSON] слід стягнути три проценти річних, індекс інфляції та пеню за період, який не охоплений судовими рішеннями - з 25.07.2018 року по 01.07.2019 року в сумі 4442,16 грн, що складається з боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції - 65,87, суми 3% річних - 17,91 грн,, суми пені - 4358,38 грн. Розглядаючи доводи представника відповідача щодо повторного проведення нарахувань штрафних санкцій позивачем, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Суд вважає що строк позовної давності позивачем не пропущено та він звернувся в межах визначеного Законом строку, оскільки частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2800,00 грн. Суд уважає що саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката є розумною та відповідає складності справи. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підставі викладеного і

Outcome: approved