Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

У липні 2015 р. позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] з позовом про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на 1/2 частину квартири, визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом першої черги після смерті дружини, вказавши наступне. 24 квітня 1978 р. між ним та [PERSON], матір»ю відповідача, був укладений шлюб. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 квітня 1998 р. йому та дружині на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному належала однокімнатна приватизована квартира, що розташована за адресою: смт. Куп»янськ-Вузловий, [ADDRESS]. 03 березня 2004 р. він та дружина уклали з відповідачем договір довічного утримання, за яким передали у власність осіннього вказану приватизовану квартиру, а [PERSON] зобов»язався надавати їм матеріальне забезпечення з утримання (догляду) кожному по 100 грн. щомісяця; забезпечити їх житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у цій квартирі; забезпечувати щоденне триразове калорійне харчування; надавати побутові послуги; забезпечувати належними лікувальними засобами. 12 жовтня 2006 р. дружина [PERSON] померла. Проте відповідач після укладення договору довічного утримання не виконував покладені на нього обов»язки, не забезпечував утримання ні його, ні своєї матері, яке повинно було надаватись по 100 грн. кожному щомісяця, не забезпечував щоденним триразовим калорійним харчуванням, наданням побутових послуг, не забезпечував належними лікувальними засобами. також відповідач не займався похованням матері. На даний час [PERSON] продовжує не виконувати свої обов»язки за договором довічного утримання. У зв»язку з чим він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Крім цього, позивач вважає, що він, як єдиний спадкоємець після смерті дружини [PERSON], має право звертатись до суду з позовною вимогою щодо розірвання договору довічного утримання та визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом і на 1/2 частку у праві приватної власності на спірну квартиру. Враховуючи зазначені обставини, просить суд задовольнити позов у повному обсязі. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять суд розірвати вказаний договір довічного утримання і визнати за позивачем право особистої приватної власності на 1/2 частину вказаної квартири, а також визнати за ним право особистої приватної власності на 1/2 частину цієї квартири в порядку спадкування за законом першої черги після смерті дружини. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, пояснивши, що він згоден з вимогами [PERSON] щодо розірвання з ним договору довічного утримання. Проте стосовно вимог про розірвання вказаного договору в цілому та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування за законом першої черги після смерті дружини заперечує, вважаючи їх необґрунтованими. 3-я особа: [PERSON] також вважала на необхідне розірвати договір довічного утримання між позивачем та її чоловіком, відповідачем [PERSON], а решту позовних вимог [PERSON] безпідставними. Суд, заслухавши сторони, їх представників, допитавши свідка, дослідивши надані докази і матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 24 квітня 1978 р. між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, після укладення якого дружині було присвоєно прізвище «Олійник», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а. с. 10). На підставі свідоцтва про право власності на житло позивачу та його дружині [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному належала квартира, що розташована в смт. Куп»янськ Вузловий [ADDRESS] (а. с. 14). 03 березня 2004 р. позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] уклали з відповідачем [PERSON] договір довічного утримання, за яким передали у власність відповідача приватизовану квартиру, що розташована за вищевказаною адресою, а [PERSON] зобов»язався надавати їм щомісячне матеріальне забезпечення з утримання (догляду) у сумі 100 гривень кожному. Утримання (догляд) був визначений сторонами у вигляді: забезпечення відчужувачів житлом шляхом збереження за ними права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням; наданням побутових послуг; забезпечення належними лікувальними засобами (а. с. 20-21). Договір довічного утримання було укладено та підписано за згодою обох сторін. Вказаний договір посвідчений 03 березня 2004 року [PERSON], приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області, та зареєстровано в реєстрі за № 1116. На підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» у зв»язку з посвідченням договору довічного утримання було накладено заборону відчуження вказаної квартири, що зареєстровано в реєстрі заборон за № 2. На підставі вказаного договору довічного утримання за відповідачем [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: Харківська обл., м. Куп»янськ, смт. Куп»янськ Вузловий, [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Куп»янського БТІ № 3262551 від 05 квітня 2004 р. (а. с. 22). 12 жовтня 2006 р. померла [PERSON], дружина позивача та мати відповідача (а. с. 11). У судовому засіданні встановлено, що після укладення договору довічного утримання відповідач не виконував покладені на нього обов»язки, не забезпечував утримання (догляду), яке щомісячно мало надаватись відчужувачам у сумі 100 гривень кожному, не забезпечував щоденним триразовим калорійним харчуванням, наданням побутових послуг, не забезпечував належними лікувальними засобами. Сам відповідач не заперечував про те, що не передавав ні [PERSON], ні матері по 100 грн. щомісяця, також не було необхідності забезпечувати їх триразовим харчуванням, так як між ними існували добрі стосунки. За обоюдною згодою позивач також самостійно сплачував весь час і комунальні послуги. Допитаний судом свідок [PERSON], рідний брат померлої [PERSON], пояснив у суді, що за життя його сестра не скаржилась на погане ставлення до неї з боку сина [PERSON] Йому відомо, що якийсь договір чи заповіт між ними складався, але що саме, уточнити не може. Коли [PERSON] знаходилася у лікарні, то його родина навідувала її, допомагала у придбанні ліків. Після її смерті [PERSON] брав участь у похованні, але чиї гроші витрачались, він не знає. Приблизно з 2014 р. між позивачем та відповідачем склалися неприязнені стосунки. У судовому засіданні встановлено, що на даний час відповідач продовжує не виконувати свої обов»язки перед позивачем за договором довічного утримання, оскільки між ними склалися неприязнені стосунки, та цей факт не оспорюються самим відповідачем. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1\~ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як визначено ст. 526 ЦК України, зобов»язання повинне виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до положення\~ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Згідно зі\~ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У відповідності з п. 1 ч. 1\~ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов»язків, незалежно від його вини. Відповідно до ст. \~651 ЦК України\~\~\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з ч. 1\~ст. 756 ЦК України\~у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв»язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов»язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд віджувача, не підлягають поверненню. Відповідно до\~ст. 545 ЦК України (підтвердження виконання зобов»язання) прийнявши виконання зобов»язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Саме наявність зазначених розписок є свідченням належного виконання боржником (відповідачем у справі) взятих на себе обов»язків за договором, відсутність в матеріалах справи таких розписок чи інших доказів вказує на невиконання відповідачем взятих на себе зобов»язань. Судом встановлено, що відповідачем істотно порушені умови договору довічного утримання, внаслідок чого позивач втратив право власності на 1/2 частку у праві приватної власності на спірну квартиру, що розташована за адресою: Харківська обл., м. Куп»янськ, смт. Куп»янськ Вузловий, [ADDRESS], та повністю позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору утримання ( догляду). Таким чином, договір довічного утримання, посвідчений 03 березня 2004 р. [PERSON], приватним нотаріусом Куп»янського міського нотаріального округу Харківської області за реєстровим № 1116, підлягає розірванню за рішенням суду у зв»язку з невиконанням набувачем (відповідачем) обов»язків за договором, а позивач повинен набути право власності на майно, яке було передане 1/2 частку у праві приватної власності на вказану квартиру. Крім того, суд вважає, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті дружини [PERSON], яка померла 12 жовтня 2006 р., та має право як її спадкоємець звертатися до суду з позовною вимогою щодо розірвання договору довічного утримання та визнання за собою права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку у праві приватної власності на зазначену квартиру. Статтею 37 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов»язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) , до інших осіб (спадкоємців). За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач [PERSON] є чоловіком спадкодавці [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, тобто відноситься до першої черги спадкоємців за законом. На день смерті [PERSON] проживала разом із позивачем [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання (а. с. 12). Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину. Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Таким чином, позивач [PERSON] після смерті дружини є спадкоємцем першої черги та фактично прийняв спадщину. Відповідачем істотно порушені умови договору довічного утримання щодо [PERSON], померлої 12 жовтня 2006 р., внаслідок чого вона втратила право власності на 1/2 частку у праві приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: Харківська обл., м. Куп»янськ, смт. Куп»янськ Вузловий, [ADDRESS], та повністю була позбавлена того, на що розраховувала при укладенні договору утримання ( догляду) та поховання. Враховуючи викладене, договір довічного утримання, посвідчений 03 березня 2004 р. приватним нотаріусом Куп»янського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] А,О. за реєстровим за № 1116, підлягає розірванню у зв»язку з невиконанням набувачем обов»язків за договором, а [PERSON] мала набути право власності на майно, яке було нею передано 1/2 частку у праві приватної власності на зазначену квартиру, і мала право вимагати його повернення. Таким чином, спадкове майно складається з 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: Харківська обл., м. Куп»янськ , смт. Куп»янськ Вузловий, [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1261 ЦК України за позивачем має бути визнане право власності на 1\\2 частину квартири, що розташована за вищевказаною адресою в порядку спадкування за законом першої черги після смерті дружини [PERSON]. У звязку із розірванням договору довічного утримання необхідно зняти заборону відчуження, яку було накладено 03 березня 2004 р. приватним нотаріусом Куп»янського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] у звязку з посвідченням договору довічного утримання до припинення чи розірвання договору довічного утримання. На підставі викладеного,

Outcome: approved