Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він з 02 липня 1994 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від сумісного проживання мають двох дітей, які вже є повнолітніми. Сімейне життя не склалося у звязку з різними характерами та поглядами на життя, втратою взаєморозуміння. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, та з серпня 2015 року проживають окремо. На даний час він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. Спільне життя та збереження сімї неможливе, суперечить його інтересам, тому просить задовольнити його вимоги. Відповідачка не бажає розірвати шлюб через органи ДРАЦС. Представник позивача адвокат [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримала та просила задовольнити, не заперечила проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачка, яка у встановленому порядку повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, причини неявки суду невідомі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 07 листопада 2017 року суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони 02 липня 1994 року зареєстрували шлюб у Великомацевицькій сільській раді Старокостянтинівського району Хмельницької області, актовий запис № 5, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БВ № 264165, виданого Великомацевицькою сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 02 липня 1994 року. Від спільного сумісного проживання мають двох дітей, які вже є повнолітніми. Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально. Причинами розпаду сімї стало несприйняття способу життя один одного, різні характери сторін та погляди на життя, відсутність між ними взаєморозуміння та взаємоповаги. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, та з серпня 2015 року проживають окремо, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. На даний час позивач має іншу сімю. Відповідачка відмовляється розірвати шлюб через органи ДРАЦС. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 24, ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до\~ч. 2 ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, внаслідок чого склались неприязні відносини, подружні стосунки вони не підтримують, жити однією сімєю не бажають, суд прийшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сімї стало неможливим та буде суперечити їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved