Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

У липні 2020 року, позивач КП виконавчого органу Київради (Київської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» в особі представника Лопатіна К.О., звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 4218,61 грн., інфляційної складової в розмірі 28,16 грн та 3% річних в розмірі 41,15 грн, стягнення судових витрат у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.07.2020 цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості, передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. В обґрунтування позову вказано, що відповідно до договору дарування від 03.07.1997 квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Між сторонами 01.10.2001 було укладено договір № 3050102 на постачання теплової енергії у гарячій воді. Позивач зазначає, що станом на дату подання позовної заяви письмовий договір між позивачем та відповідачем не укладений. Відповідач своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію у гарячій воді, в результаті чого за період з березня 2019 по січень 2020 включно. Утворилась заборгованість, яка на день подання позову складає 4218,61 грн. Посилаючись на те, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань перед КП «Київтеплоенерго» у споживача утворилася заборгованість з оплати послуг, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.12.2020, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцем проживання, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому у силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення у справі рішення та задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У відповідності до частини першої ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до абзацу 10 частини першої ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 03.07.1997 квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] 01.10.2001 було укладено договір № 3050102 на постачання теплової енергії у гарячій воді, відповідно до якого постачальник зобов`язався виробити поставити теплову енергію відповідачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а відповідач зобов`язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в договорі. Відповідно до п. 2.2. договору постачальник зобов`язався постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із відповідачем, а саме до будинку [ADDRESS] для потреб опалення - в опалювальний сезон; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеному в додатку №1 до договору. Пунктом 2.3.1. договору передбачено, що відповідач зобов`язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку № 1 до даного договору, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами зазначеними у додатку № 2 до договору. Як вбачається з матеріалів справи, номер договору 3050102 ідентичний номеру облікового запису, тому при зміні постачальника теплової енергії номер облікового запису 3050102 не змінився. Постачальник теплової енергії, в Актах приймання-передавання та інших розрахункових документах наданих останнім зазначається номер облікового запису 3050102. Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198 споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Згідно положень пункту 20 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до пункту 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: - з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; - з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Таким чином, відповідно до зазначених правових норм споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги, надсилає споживачу платіжні документи на їх оплату, а споживає здійснює оплату виставлених рахунків. Така позиція висвітлена у Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, згідно з якої факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Як вбачається з матеріалів справи, станом на момент подання позовної заяви письмовий договір між сторонами не укладений. Однак відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.08.2019 у справі № 226/1437/16-ц. Відповідач своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію у гарячій воді, в результаті чого за період з березня 2019 по січень 2020 включно, утворилась заборгованість у сумі 4218,61, що підтверджується довідкою про стан розрахунків за спожиту відповідачем теплоенергію. 16.04.2020 позивач направив листа відповідачу про необхідність оплати існуючої заборгованості. Однак, відповідач так і не здійснив оплату вчасно. При цьому, як зазначає позивач, заяв на адресу позивача щодо не отримання теплової енергії не надходило. Статтею 526 Цивільного кодексу України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Окрім того, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій ст. 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, стороною позивача доведено обставини, на які посилається у позовній заяві, а стороною відповідача вони не спростовані. Перевіривши наведений представником позивача розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтовані, і тому позов про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 4218,61 грн., інфляційна складова боргу - 28,61 грн., а також 3 % річних у розмірі 41,15 грн. підлягає задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2102, 00 грн, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача.

Outcome: approved