Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. В ході судового розгляду справи, до початку розгляду судом справи по суті, позивач змінив предмет та підставу позову та просив стягнути з відповідача на її користь грошові кошти, отримані за продаж квартири, яка належала їй на праві власності. В обґрунтування позову зазначала, що 12.03.2011 року на підставі довіреності реєстровий № 331, посвідченою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], вона уповноважила [PERSON] на продаж належної їй на праві приватної власності квартири [ADDRESS]. Наприкінці червня 2012 року [PERSON] стало відомо, що [PERSON] 29.02.2012 року уклав договір купівлі-продажу її квартири із [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі № 316. Відповідно до п. 2.1. та п. 2.2. даного договору продаж квартири відбувся за 127 430 грн. Розрахунок за цим договором здійснений покупцем готівкою в день нотаріального посвідчення цього договору. Претензій щодо продажу квартири представник не мав. Посилаючись на те, що вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою віддати їй грошові кошти, отримані від продажу квартири, але [PERSON] зазначав, що вказані кошти він витратив на власні потреби, а тому віддасть їх пізніше, на теперішній час відповідач жодних дій по поверненню грошових коштів не вчинив, [PERSON] просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 127 430 грн. та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1227 грн. 43 коп., а всього 128 657 грн. 43 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, посилаючись на те, що грошові кошти в сумі 120 000 грн. [PERSON] повернув [PERSON] влітку 2012 року, коли вона приїжджала до м. Запоріжжя. Розписки про отримання коштів позивач не давала, а відповідач не вимагав, оскільки вони тривалий час були у дружніх відносинах, а тому в цьому він не бачив ніякого сенсу. Крім того, посилалися на те, що видано позивачем довіреність взагалі не містить обов'язку відповідача передати отримані за договором грошові кошти [PERSON] Вислухавши осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.03.2011 року, [PERSON] на виконання укладеного усно з представником договору-доручення, на підставі нотаріально посвідченої довіреності довірила [PERSON] продати належну їй на праві приватної власності квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], за ціну та на умовах за його розсудом. Для чого відповідачу надано право, зокрема, укладати від її імені попередні договору (в разі потреби їх оформлення) та договір купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна, визначати умови договору на свій розсуд, одержувати належні їй від продажу гроші. Довіреність видана строком на п'ять років без права передоручення. 29.02.2012 року [PERSON], діючи від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 12.03.2011 року за реєстровим № 120, уклав із [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований за реєстровим № 316. Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Згідно зі ст. 1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належать вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими. Відповідно до ст. 1006 ЦК України повірений зобов'язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що між сторонами виник спір про повернення коштів, який базується виключно на правовідносинах, що випливають з договору між довірителем (позивачем) і повіреним (відповідачем). Згідно п. 2.1., п. 2.2. договору купівлі-продажу від 29.02.2011 року продаж квартири відбувся за 127 430 грн. Розрахунок за цим договором здійснений покупцем готівкою в день нотаріального посвідчення цього договору. Претензій щодо продажу квартири представник продавця не мав. Звертаючись до суду з позовом про стягнення грошових коштів за продаж квартири, яка належала позивачу на праві приватної власності [PERSON] посилалась на те, що отримані за договором купівлі-продажу квартири її представник - [PERSON] їй не повертав. Заперечуючи проти позовних вимог, [PERSON] посилався на те, що він віддав [PERSON] у червні - липні 2012 року, коли вона приїхала до м. Запоріжжя, грошові кошти за продаж квартири в сумі 120 00 грн. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Частинами 1, 4 ст. 545 ЦК України встановлено, що, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. На підтвердження своїх доводів щодо повернення грошових коштів, отриманих від продажу квартири, позивач просив суд допитати у якості свідка [PERSON], з яким він начебто приїжджав до станції Запоріжжя - 1 та в його присутності передав позивачу грошові кошти. Проте, по-перше, суд вважає, що показання свідка в силу вищенаведених статей чинного законодавства не можна визнати належним доказом на підтвердження передачі грошових коштів, тобто виконання зобов'язань, а по-друге, показання допитаного свідка суперечили показанням самого відповідача щодо обставин, за яких відбувалося передання грошових коштів в сумі 120 000 грн. Інших належних доказів на підтвердження факту передачі грошових коштів, отриманих від продажу квартири [PERSON], [PERSON] суду не надав. Крім того, при вирішенні вказаної справи, суд також враховує те, що на судовому засіданні, яке відбувалося 26.11.2013 року, відповідач [PERSON] визнав той факт, що грошові кошти отримані від продажу квартири він [PERSON] не віддавав, оскільки витратив їх на власні потреби, а на даний час він таких коштів не має, а тому не має можливості повернути грошові кошти, отримані за договором купівлі-продажу. Враховуючи які саме зобов'язання несе повірений за договором доручення (ст. 1000 ЦК України), оцінюючи суть та істотні умови цього договору, урахувавши при цьому, що відповідачем жодних належних доказів у підтвердження того, що грошові кошти були ним передані позивачу не надано, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню і судові витрати у вигляді судового збору, сплачені позивачем при поданні позовної заяви і про стягнення яких заявлено у позові, в розмірі 1 227 грн. 43 коп.

Outcome: approved