Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову зазначив, що 05 березня 2001 року ним, разом із членами його сім'ї, а саме: дружиною [PERSON], сином [PERSON] та донькою дружини [PERSON], приватизовано в рівних частках кожному квартиру [ADDRESS]. Після смерті [INFO] року його дружини [PERSON] у фактичне управління її часткою вступив він та відповідач, оскільки проживали разом з нею та проживають у квартирі станом на сьогоднішній день. Інші зареєстровані у квартирі особи, зокрема [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з 2013 року проживають без реєстрації на [ADDRESS]. Позивач зазначає, що усі витрати з утримання спільного майна та вартість спожитих комунальних послуг несе лише він самостійно. За період з січня 2016 року по липень 2018 року ним було сплачено 11 450 гривень 88 копійок, з яких: 3833 гривні 12 копійок - оплата за квартирну плату послуги КП НМР «ЖКО», 1254 гривні - оплата за центральне опалення, гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, 6363 гривні 76 копійок - оплата за спожиту електроенергію. Оскільки відповідач не приймала участі в оплаті житлово-комунальних послуг, позивач, посилаючись на вимоги ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 319, 322, 360, 541, 544 ЦК України, просить стягнути з неї 1/4 частки понесених ним витрат на утримання спільної квартири (квартирної плати) та 1/2 частки за спожиті житлово-комунальні послуги та електроенергію, а саме 958 гривень 28 копійок оплати за квартирну плату послуги КП НМР «ЖКО», 627 гривень - оплати за центральне опалення, гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, 3181 гривню 88 копійок - оплати за спожиту електроенергію, а всього 4737 гривень 16 копійок. Відповідач відзиву на позовну заяву із зазначенням заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, суду не надала. 17 вересня 2018 року відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що при вирішенні спору покладається на думку суду. При цьому повідомила, що в квартирі проживає та частково оплачує комунальні послуги. Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 серпня 2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлений ним позов та просив його задовольнити повністю, вказавши на зазначені в ньому обставини. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. Заслухавши позивача, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити частково зважаючи на таке. З свідоцтва про право власності на житло від 05 березня 2001 року судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному (арк. спр. 7). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області 19 листопада 2015 року (арк. спр. 8). За даними довідки про склад сім'ї виконавчого комітету Нетішинської міської ради №7164 від 21 червня 2018 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (арк. спр. 10). Водночас з довідки Крупецької сільської ради Славутського району Хмельницької області №1026 від 09 липня 2018 року судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з листопада 2013 року постійно проживають без реєстрації на [ADDRESS] (арк. спр. 11). Як вбачається з виписок по рахунку [NUMBER] (адреса: [ADDRESS]), за період з травня 2016 року по червень 2018 року включно за спожиті комунальні послуги (опалення, гаряче та холодне водопостачання, водовідведення) нараховано 10156 гривень 33 копійки, за спожиту електроенергію в період з січня 2018 року по червень 2018 року включно нараховано 1629 гривень 27 копійок. Оплату вказаних комунальних послуг в сумі 10249 гривні 92 копійки, з яких: 3833 гривні 08 копійок - оплата за квартирну плату послуги КП НМР «ЖКО», 700 гривень - оплата за центральне опалення, гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, 5716 гривень 84 копійки - оплата за спожиту електроенергію, здійснено [PERSON], що підтверджується даними квитанцій про оплату (арк. спр. 17-27). Зважаючи на обов'язок кожного співвласника нести витрати, які є необхідними для підтримання спільного майна у належному стані та вказуючи на невиконання такого обов'язку відповідачем по справі, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права з даним позовом про відшкодування понесених ним самостійно витрат по сплаті житлово-комунальних послуг та електроенергії. Таким чином, спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами права, які містяться в статтях Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до вимог ч. 3 та ч. 4 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). За приписами ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання, що визначено ст. 541 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених обстави - невиконання відповідачем, як співвласником квартири, обов'язку щодо участі у витратах на управління вказаним житлом та одноосібну оплату таких витрат позивачем - іншим співвласником квартири, суд вважає, що позивач, виконавши солідарний обов'язок щодо оплати житлово-комунальних послуг, отримав право зворотної вимоги до відповідача в межах належної йому частки, в зв'язку з чим порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення понесених ним витрат. При цьому, суд враховує аргументи, наведені позивач на підтвердження підстав для задоволення позову, які підтверджуються дослідженими судом доказами, що є належними, допустимими та достовірними в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. Водночас суд не погоджується з розміром коштів в сумі 4737 гривень 16 копійок, які позивач просить стягнути з відповідача, оскільки надані позивачем квитанції свідчать про оплату ним послуг на суму 10249 гривень 92 копійки, з яких: 3833 гривні 08 копійок - оплата за квартирну плату послуги КП НМР «ЖКО», 700 гривень - оплата за центральне опалення, гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, 5716 гривень 84 копійки - оплата за спожиту електроенергію, в зв'язку з чим до стягнення з відповідача підлягає 4166 гривень 69 копійок (3833,08*1/4)+(700*1/2)+(5716,84*1/2). При обрахунку витрат, які поніс позивач, суд не враховує дані про оплату наданих послуг, які містяться у виписках по особовому рахунку [NUMBER] за відсутності у них вказівки на особу, яка вносила кошти. Відхиляються також судом аргументи відповідача щодо часткової сплати нею понесених витрат на утриманні квартири, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Відповідач будь-яких доказів на підтвердження наведених аргументів суду не надала. При вирішенні даного спору суд застосовує норми права, які містяться в ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 319, 322, 360, 541, 544 ЦК України та на які вірно посилається позивач у поданому ним позові. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та вважає, що з відповідача в доход держави пропорційно розміру задоволених вимог підлягає стягненню 619 гривень 94 копійки судового збору, зважаючи на те, що позивач при поданні позову був звільнений від сплати судових витрат відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial