Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

У квітні\~2021\~року позивачка\~звернулася до\~суду з\~даною позовною\~заявою,\~в якій\~просила визнати за\~ [PERSON] право\~на приватизацію\~жилого приміщення\~-\~кімнати №\~ [NUMBER] \~площею 17,7\~кв.м,\~яка розташована\~у \~гуртожитку за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~безоплатно в\~межах номінальної\~вартості житлового\~чека.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказала,\~що позивачка\~зареєстрована та\~проживає у\~гуртожитку за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Кімната у\~цьому гуртожитку\~була надана\~їй у\~вересні 2007\~року ПАТ\~«Дніпропетровський агрегатний\~завод»,\~на якому\~вона працювала,\~та який\~був його\~власником на\~той час.\~У 2014\~році гуртожиток\~по [ADDRESS] було\~прийнято у\~комунальну власність\~територіальної громади\~міста в\~особі Дніпровської\~міської ради\~та передано\~на баланс\~Комунального підприємства\~«Жилсервіс-5»\~Дніпровської міської\~ради.\~З 24.12.2014\~р.\~позивачка зареєстрована\~та постійно\~проживає в\~кімнаті [ADDRESS] ,\~та є\~наймачем цього\~приміщення на\~підставі договору\~№ 1100316\~від 13.12.2018\~р.\~між КП\~«Жилсервіс-5»\~ДМР та\~гр.\~ [PERSON] .\~Також,\~позивачу 07.12.2018\~р.\~було видано\~ордер на\~вселення серія\~НА №581\~Департаментом житлового\~господарства Дніпровської\~міської ради.\~Оскільки позивачка\~проживає у\~гуртожитку на\~законних підставах\~на протязі\~більше п`яти\~років та,\~відповідно до\~положень Закону\~України «Про\~забезпечення реалізації\~житлових драв\~мешканців гуртожитків»,\~набула право\~на приватизацію\~займаного у\~гуртожитку житлового\~приміщення,\~вона звернулась\~до Департаменту\~житлового господарства\~Дніпровської міської\~ради з\~заявою від\~24.09.2020\~р.\~про приватизацію\~жилого приміщення\~у гуртожитку\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~та додала\~необхідний пакет\~документів.\~Через карантинні\~обмеження заяву\~та документи\~позивачка подала\~через Центр\~надання адміністративних\~послуг Дніпровської\~міської ради.\~Позивачка отримала\~відповідь відповідача\~від 26.11.2020\~р.,\~в якій\~той зазначив\~зауваження щодо\~доданого до\~заяви пакету\~документів та\~відмовив у\~наданні адміністративної\~послуги на\~цій підставі.\~Після усунення\~зауважень,\~позивачка повторно,\~у лютому\~2021\~року,\~через ЦНАП\~звернулась до\~відповідача з\~заявою про\~приватизацію жилого\~приміщення у\~гуртожитку за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~та додала\~необхідний пакет\~документів.\~Відповідач за\~результатами розгляду\~її заяви\~надав відповідь\~від 04.03.2021р.\~№3116-\~1007,\~в якій\~відмовив у\~наданні адміністративної\~послуги. Позивачка вважає такі дії відповідача незаконними, а її право на приватизацію кімнати у гуртожитку порушеним. 17 червня 2021 року представником відповідача [PERSON] було подано відзив на дану позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. В обґрунтування вищенаведеного зазначила, що згідно з довідкою департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради від 04.02.2020 № Щ-34 [PERSON] використано право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду за адресою: [ADDRESS] (загальна площа 63,2 кв.м, житлова площа 39,1 кв.м) зі складом сім`ї чотири особи. Враховуючи те, що площа жилого приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] має площу 17,7 кв.м, а залишок [PERSON] житлових чеків для приватизації державного житлового фонду дозволяє безоплатно приватизувати лише 7,66 кв.м департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не має законних підстав для передачі [PERSON] у власність зазначеного приміщення. Також згідно з інформацією, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] має на праві приватної власності житло за адресою: [ADDRESS] . Отже, позовну вимогу [PERSON] щодо визнання права на приватизацію жилого приміщення № [NUMBER] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] житлового господарства Дніпровської міської ради вважає безпідставною та необґрунтованою, так як орган приватизації листом від 04.03.2021 № 3116-1007 повідомив позивачці лише про те, що їй відмовлено у наданні адміністративної послуги, так як вона не надала всі необхідні документи в повному обсязі, а також зазначено, що у неї відсутнє законне право саме на безоплатну приватизацію зазначеного жилого приміщення у гуртожитку, оскільки залишок її житлових чеків дорівнює 7,66 кв.м, що значно менше, ніж площа, яку вона бажає приватизувати. Відповідь департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради спрямована на те, що у разі усунення недоліків, які зазначені в листі від 04.03.2021 № 3116-1007 позивачка не обмежена в своєму праві звернутися до органу приватизації ще раз та приватизувати жиле приміщення № [NUMBER] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] з частковою доплатою. Позивачу не було відмовлено в приватизації жилого приміщення № [NUMBER] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Ураховуючи вищенаведене, зазначає, що право на приватизацію [PERSON] , яке гарантоване державою, не було жодним чином порушено, не визнано або обмежене в реалізації департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради. Також позивачкою було подано відповідь на відзив, в якій вона просила її позовну заяву задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивачка підтримала свою позовну заяву та просила її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ній. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Представник Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради Проценко В.М. в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав клопотання, в якому вказав, що підтримує позицію відповідача в повному обсязі, а справу просив розглянути у його відсутність. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та допитавши свідка, суд вважає, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 13 грудня 2018 року між [PERSON] та Комунальним підприємством «Жилсервіс» укладено типовий договір № 1100316 найму житлового приміщення у гуртожитках комунальної власності територіальної громади м. Дніпра. Відповідно до п. 1.1 вищевказаного договору Наймодавець надає Наймачу і членам його родини в користування житлове приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-20). 07 грудня 2018 року на підставі розпорядження департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 05.11.2018 року № 772 [PERSON] було видано ордер на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра серії НА № 581, а саме: [ADDRESS] , який знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 16). Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Згідно зі ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Статтею 4 вищевказаного Закону передбачено, що громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим Законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону (державної форми власності, а також у гуртожитках, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим Законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Зазначене право поширюється на дітей законних мешканців гуртожитків, які народилися під час проживання їхніх батьків у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону. У зв`язку з вищевикладеним, 24 вересня 2020 року позивачка звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою про передачу у приватну власність жиле приміщення у гуртожитку (а.с. 12). В той же час, заявою від 26.11.2020 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні вищевказаної заяви, оскільки позивачкою надано документи оформлені неналежним чином (а.с. 13). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра. З довідки від 04.02.2020 року № Щ-34 випливає, що [PERSON] брала участь у приватизації державного житлового фонду в м. Кам`янському за адресою: [ADDRESS] та використала право на безоплатну приватизацію житла в обсязі 15,8 кв.м. при нормі 23,5 кв.м. Участі у приватизації державного житлового фонду за адресою: [ADDRESS] у період з 15.09.1987 по 28.12.1995 вона не брала (а.с. 22). В той же час, з заяви від 04.03.2021 року № 3116-1007 Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради вбачається, що площа жилого приміщення у гуртожитку за адресою [ADDRESS] має площу 17.7 кв.м., а залишок житлових чеків для приватизації державного житлового фонду [PERSON] дозволяє приватизувати 7,66 кв.м. департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не має законних підстав для передачі у власність [PERSON] зазначеного жилого приміщення (а.с. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка є матір`ю позивачки, яка підтвердила вказані позивачкою обставини та пояснила, що в квартирі в м. Камянське, де вона проживає, є частка позивачки. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Окрім того, згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Зміст цієї статті полягає, серед іншого, в тому, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності. З рішення Конституційного Суду України №15-рп/2010 від 10.06.2010 року випливає, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: - громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; - у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; - у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; - весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. В той же час, орган приватизації листом від 04.03.2021 № 3116-1007 повідомив позивачку лише про те, що їй відмовлено у наданні адміністративної послуги, так як вона не надала всі необхідні документи в повному обсязі, а також зазначено, що у неї відсутнє законне право саме на безоплатну приватизацію зазначеного жилого приміщення у гуртожитку, оскільки залишок її житлових чеків дорівнює 7,66 кв.м, що значно менше, ніж площа яку вона бажає приватизувати. Відповідь департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради спрямована на те, що у разі усунення недоліків, які зазначені в листі від 04.03.2021 № 3116-1007 позивач не обмежена в своєму праві звернутися до органу приватизації ще раз та приватизувати жиле приміщення № [NUMBER] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] з частковою доплатою. Відтак, позивачці не було відмовлено в приватизації жилого приміщення № [NUMBER] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. Крім того, оскільки позивачці відмовлено в задоволенні її позовних вимог, то судові витрати також не підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed