Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

У листопаді 2014 року з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська до суду за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У своїй позовній заяві позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 138 706 грн. 53 коп., а також судові витрати по справі у розмірі 1 387 грн. 06 коп. В обґрунтування вимог зазначає, що 09 вересня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] було укладено договір № 040-Р/3249 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки. 12 вересня 2008 року між тими ж самими сторонами було укладено договір про відкриття відновлюваної кредитної лінії № 039/14, відповідно до умов якого відповідачка отримала в тимчасове користування кредитні ресурси шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії на картковий рахунок у розмірі 5 000 грн. на строк до 05.07.2010 року. Однак, відповідачка належним чином умови кредитного договору не виконувала, у зв'язку з чим станом на 11 вересня 2014 року заборгованість відповідачки перед банком становить 138 706 грн. 53 коп., та складається з: заборгованість по нарахованих відсотках по простроченій (несанкціонованій) заборгованості у розмірі 33 675 грн. 99 коп., пеня (за період з 11.09.2013 року по 11.09.2014 року) у розмірі 105 030 грн. 54 коп. Таким чином, позивач був вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. У судове засідання представник позивача не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. У відповідності до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. У судовому засіданні було встановлено, що 09 вересня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] було укладено договір № 040-Р/3249 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки. 12 вересня 2008 року між тими ж самими сторонами було укладено договір про відкриття відновлюваної кредитної лінії № 039/14, відповідно до умов якого відповідачка отримала в тимчасове користування кредитні ресурси шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії на картковий рахунок у розмірі 5 000 грн. на строк до 05.07.2010 року. Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит». Відповідачка [PERSON] належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконувала, тому позивач у лютому 2011 року був вимушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором № 040-Р/3249 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки та договором про відкриття відновлюваної кредитної лінії № 039/14. 01 лютого 2012 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська по даній справі було ухвалено заочне рішення суду та 18 квітня 2012 року ухвалено додаткове рішення суду, якими позовні вимоги задоволені у повному обсязі, стягнута заборгованість станом на 15.04.2011 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому, обставини щодо укладання договору № 040-Р/3249 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки та договору про відкриття обновлюваної кредитної лінії № 039/14, їх умови, обов'язки сторін за вищевказаними договорами, надання (одержання) кредитних коштів не потребують повторному доказуванню. Проте, умови договору на момент подачі позовної заяви відповідачкою [PERSON] не виконані і станом на 11 вересня 2014 року її заборгованість перед банком становить 138 706 грн. 53 коп. та складається з: заборгованості по нарахованих відсотках по простроченій (несанкціонованій) заборгованості у розмірі 33 675 грн. 99 коп., пені (за період з 11.09.2013 року по 11.09.2014 року) у розмірі 105 030 грн. 54 коп., які необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача повинно бути стягнено сплачений позивачем судовий збір в сумі 1 387 грн. 06 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved