Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства «Банк Форвад» (далі - АТ «Банк Форвад») про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, у якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь 14 753,7 грн, стягнутих за виконавчим написом від 31 серпня 2019 року за реєстровим № 2424, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О. І., який рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року було визнано таким, що не підлягає виконанню та стягнути з АТ «Банк Форвад» на свою користь в порядку статті 536 та частини другої статті 1214 ЦК України проценти за користування чужими грошовими коштами та відповідальність за прострочення виконання зобов`язання, передбачену статтею 625 ЦК України. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва 14 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачі про судовий розгляд справи повідомлявся у спосіб, передбачений ЦПК України, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, яку АТ «Банк Форвад» отримав 12 серпня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 31 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О. І. вчинено виконавчий напис, зареєстрований за № 2424, за заявою аАТ «Банк Форвард» про звернення стягнення заборгованості з громадянки України [PERSON] , яка є боржником за договором № 94312420 від 28 грудня 2011 року, укладеним нею із ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард». Згідно зазначеного виконавчого напису зареєстрованим за № 2424, заборгованість за період з 21 жовтня 2017 року по 19 січня 2018 року, яка виникла у сумі 49 140,28 грн, у тому числі: заборгованість за сумою кредиту становить 47 556,54 грн, заборгованість за процентами становить 1583,74 грн, плата за пропуск мінімальних платежів становить 0 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, яким є [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» складає 49 990,28 грн. Із постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08 липня 2020 року, що наявна в матеріалах справи, вбачається, що приватним виконавцем здійснюється примусовий виконання ВП № 60617421 виконавчого напису нотаріуса № 2424 від 31 серпня 2019, виданого приватним нотаріусам Київського міського нотаріального округу Разумовою О. І. про звернення стягнення із [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмір 49 990,28 грн. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року у спаві № 752/8229/20 позов [PERSON] до АТ «Банк Форвард», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова О. І., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 31 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О. І., зареєстрований в реєстрі за № 2424 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» грошових коштів у розмірі 49 990,28 грн. З копії звіту головного бухгалтеру ТОВ «Новус Україна» вбачається, що в період з 01 липня по 31 жовтня 2020 року відносно [PERSON] із нарахованої заробітної плати утримано задля примусовий виконання ВП № 60617421 виконавчого напису нотаріуса № 2424 від 31 серпня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусам Київського міського нотаріального округу Разумовою О. І., утримано загалом - 14 753,70 грн. 22 лютого 2021 року позивач звернулась засобами поштового зв`язку із заявою про добровільне повернення коштів, які банк зберігає без достатньої правової підстави та як стверджує позивач відповіді на надіслану заяву не надходило. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Оскільки рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року у спаві № 752/8229/20 виконавчий напис, вчинений 31 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О. І., зареєстрований в реєстрі за № 2424 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» грошових коштів у розмірі 49 990,28 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню, то отримані відповідачем на підставі вказаного виконавчого напису кошти в сумі 14 753,70 грн підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані відпала. Та обставина, що між банком та позивачем існують договірні відносини, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з банку грошових коштів, які безпідставно були йому перераховані на підставі виконавчого напису нотаріуса, який не підлягає виконанню, так як питання про наявність або відсутність заборгованості позивача перед банком за кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. Такі висновки узгоджуються із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Слід зазначити, звертаючись із позовною заявою позивач також просила суд стягнути з АТ «Банк Форвард» грошові кошти у якості процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 219,18 грн та інфляційні втрати у розмірі 829,4 грн. Частиною другою статті 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, як інакше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші, на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі N 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17. Оскільки відповідачем порушене позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України, то до спріних правовідносин підлягають застосуванню приписи частини другої статті 625 ЦК України. Обов`язок відповідача повернути безпідставно отримані кошти виник після набрання рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 вересня 2020 року законної сили. Тобто, є правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача суми нарахованих 3% річних в розмірі 219,18 грн та інфляційних втрат в розмірі 829,40 грн на підставі положень частини другої статті 625 ЦК України за період з 03 жовтня 2020 року по 01 квітня 2021 року. Суд погоджується з розрахунком заборгованості наданим позивачем, та звертає увагу на те, що відповідачем даний розрахунок не спростовано, що в силу вимог частини першої статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача АТ «Банк Форвард» слід стягнути на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved