Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], Приватного підприємства «Техніка», треті особи - Українська товарна біржа «ТБУ» УТБ «ТБУ», Державна інспекція сільського господарства в Дніпропетровській області, якою просив визнати частково недійсним договір купівлі-продажу зернозбирального комбайна «CLAAS LEXION 480», серійний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] від 02 квітня 2010 року, укладений на Українській товарній біржі «ТБУ» між Приватним підприємством «Техніка» та [PERSON] і [PERSON] в частині виникнення прав Покупця - у [PERSON]; скасувати державну реєстрацію зернозбирального комбайна «CLAAS LEXION 480», серійний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] від 08 квітня 2010 року в частині виникнення прав співвласника - у [PERSON], анулювавши запис про співвласника у графі « Особливі відмітки ». В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що 02 квітня 2010 року на Українській товарній біржі «ТБУ» між Приватним підприємством «Техніка», як членом біржі, продавцем, з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON], як членами біржі, покупцями, з другої сторони, був укладений договір купівлі-продажу зернозбирального комбайна «CLAAS LEXION 480», серійний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який був зареєстрований у Державній інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області, що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER] від 08 квітня 2010 року. У зазначеному свідоцтві власником вказаний позивач - [PERSON], а співвласником відповідач - [PERSON]. Позивач вважає, що зазначений договір купівлі-продажу зернозбирального комбайну «CLAAS LEXION 480», серійний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] від 02 квітня 2010 року є частково недійсним у частині виникнення прав покупця у [PERSON], оскільки [PERSON] не був учасником договірних відносин з приводу купівлі спірного комбайну, йому не передавався комбайн ні в цілому ні в частині, а відповідно до акту приймання-передачі від 13 квітня 2010 року комбайн у цілому був переданий позивачу як єдиному покупцю, оскільки саме [PERSON] 01 квітня 2010 року уклав із Приватним підприємством «Техніка» договір купівлі-продажу спірного комбайну і повністю оплатив його вартість, що підтверджено копією виписки по рахунку Приватного підприємства «Техніка» у Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» за здійсненими операціями від 13 квітня 2010 року. Із вказаної виписки вбачається, що від [PERSON] 13 квітня 2010 року за товар - комбайн Лексіон 480 поступили грошові кошти у сумі - 163000,00 гривень. Також, із видаткової накладної № РН - 0000022 від 13 квітня 2010 року вбачається, що позивач - [PERSON] був одержувачем комбайну зернозбирального «CLAAS LEXION 480», серійний (заводський) номер [NUMBER] і позивач - [PERSON] був єдиним платником за придбання цього комбайну. Згідно умов договору купівлі-продажу від 01 квітня 2010 року укладеним між [PERSON] - покупцем та Приватним підприємством «Техніка» - продавцем у місті Біла Церква, продавець зобов'язується на підставах цього Договору передати, а покупець прийняти і оплатити за товар, на умовах, вказаних у Договорі - комбайн зернозбиральний «CLAAS LEXION 480», серійний номер [NUMBER], рік випуску 2000. Пунктами 4.2.1. та 4.2.2. зазначеного Договору позивача було зобов'язано провести всі розрахунки за Товар перед продавцем у визначені цим Договором строки, прийняти Товар у продавця та підписати акт прийому-передачі Товару. Договір купівлі-продажу від 01 квітня 2010 року передбачає у пункті 2.1., що ціна за Товар складає - 163000,00 грн. і, що покупець зобов'язується здійснити оплату (п.2.3.) до 15 квітня 2010 року. Продавець передає Товар покупцеві на умовах, визначених цим Договором, про що сторони підписують відповідний акт прийому-передачі (п.3.1.Договору). Із акту приймання-передачі сільськогосподарської техніки від 13 квітня 2010 року також вбачається, що єдиним одержувачем зернозбирального комбайну являється єдиний покупець - [PERSON]. Зазначений комбайн позивач придбав з метою покращення власної матеріально-технічної бази, оскільки є фермером. Оскільки грошей на новий комбайн у позивача, на той час, не було, він попросив [PERSON], з яким на протязі тривалого часу перебував у дружніх стосунках, позичити йому грошові кошти, на що останній погодився. У березні 2010 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 308409,00 гривень, після чого, придбав комбайн. Ці грошові кошти, як підрахував позивач, необхідні були для оплати вартості нового комбайна, оплати витрат пов'язаних із оформленням документів по прийманню-передачі комбайну та його реєстрації, транспортування комбайну із міста Біла Церква до села Павлівка Солонянського району Дніпропетровської області та на інші власні цілі. Для гарантії повернення грошових коштів [PERSON] наполягав на укладенні договору позики, але оскільки це була весна і вкрай необхідно було проводити польові роботи, позивач попросив відстрочку його укладення до закінчення польових робіт. Враховуючи дружні відносини [PERSON] на цю пропозицію погодився. 28 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики на суму 308409,00 грн., який було нотаріально посвідчено державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В. Оскільки грошові кошти, по цьому договору, були отримані позивачем від [PERSON] у березні 2010 року, у пункті 1 Договору позики від 28 грудня 2010 року було зазначено, що передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Пункт 1 договору позики від 28 грудня 2010 року передбачає, що позичальник [PERSON] отримав від позикодавця [PERSON] грошові кошти у сумі - 308409,00 гривень у власність, тобто позивач мав право розпоряджатися отриманими грішми на власний розсуд і все придбане на них є виключно правом його приватної власності. Отриману позику позивач повністю повернув позикодавцеві, що підтверджується рішенням Солонянського районного суду від 22 травня 2013 року та квитанцією про сплату суми боргу у розмірі - 76 836,22 грн. від 11 вересня 2013 року. Отже, позивач вважає, що [PERSON] не є покупцем комбайну ні в цілому ні в частині, оскільки [PERSON] не був учасником договірних відносин з приводу купівлі спірного комбайну, не приймав його по акту приймання-передачі та не сплачував за нього грошових коштів ні в цілому ні в частині. Крім того, згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 26 липня 2013 року, на біржовому договорі від 02 квітня 2010 року підпис від імені [PERSON] виконаний не [PERSON]. Таким чином, договір купівлі-продажу зернозбирального Комбайна «CLAAS LEXION 480», серійний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] від 02 квітня 2010 року укладений на Українській товарній біржі «ТБУ» між Приватним підприємством «Техніка», як членом біржі, продавцем, з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON], як членами біржі, покупцями, з другої сторони є частково недійсним у частині виникнення прав покупця у [PERSON], у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. Крім того, позивач [PERSON] вважав і вважає себе приватним (індивідуальним) власником зернозбирального комбайну оскільки із 02 квітня 2010 року (коли спірний комбайн був доставлений на територію його господарства) і по сьогоднішній день він володіє, користується та розпоряджаюся ним самостійно, одноособово. Про порушення свого права на зернозбиральний комбайн він узнав лише у грудні 2012 року, коли відповідач [PERSON] пред'явив до нього позов про компенсацію вартості його частки у спільному сумісному майні. У [PERSON] на руках навіть не було ні біржової угоди, ні реєстраційного талону, оскільки він цим не займався, їх не оформляв, а доручив оформити [PERSON]. Спочатку [PERSON] був переконаний у порядності відповідача [PERSON], оскільки досить йому довіряв. А [PERSON], після оформлення біржової угоди та її реєстрації, не віддав [PERSON] ні біржової угоди, ні реєстраційного талону і повідомив позивача, що віддасть документи лише після погашення останнім боргу. І до грудня 2012 року позивач, вірячи у порядність [PERSON], вважав, що він, [PERSON], по документам записаний єдиним власником спірного комбайну, як воно фактично і було. Після зіпсування їхніх стосунків [PERSON] документів позивачу тим більше не віддав, а пред'явив на підставі них позов. І тому лише у грудні 2012 року із доданих до позову [PERSON], пред'явленого до Солонянського районного суду Дніпропетровської області, додатків [PERSON] дізнався про існування біржової угоди від 02 квітня 2010 року, свідоцтва про реєстрацію машин серії [NUMBER] від 08 квітня 2010 року і про ту обставину, що [PERSON] вказаний другим покупцем спірного комбайну та його співвласником. Про ті обставини, що позивач не звертався до реєстраційної служби із заявами про реєстрацію комбайну та про внесення у графу «Особливі відмітки» запису стосовно співвласника комбайну - [PERSON] свідчать дані судової почеркознавчої експертизи від 26 липня 2013 року із яких вбачається, що ознаки почерку виконавця підпису від імені [PERSON] не відобразилися, так як підпис виконаний з застосуванням засобів технічної підробки шляхом копіювання на просвіт або змалювання підпису [PERSON] графітним олівцем та обведення його кульковою ручкою барвником синього кольору. Відразу після того як позивач довідався про порушення свого права, він уклав угоду із адвокатом і розпочав свій захист, спочатку у Солонянському районному суді Дніпропетровської області у формі заперечення проти позову, а потім, у квітні 2013 року пред'явив самостійний позов за місцем реєстрації відповідача - до Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська. Таким чином, як він вважає, строк позовної давності ним пропущений не був, оскільки відповідно до частини першої статті 261 ЦК України - строк позовної давності розпочинається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду. . У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що вимоги позивача є безпідставними, надуманими та незаконними, та зазначив, що позивачем був пропущений строк звернення до суду з позовною заявою, тому, просив відмовити у задоволенні позовної заяви. У грудні 2013 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], Приватного підприємства «Техніка», треті особи - Українська товарна біржа «ТБУ» УТБ «ТБУ», Державна інспекція сільського господарства в Дніпропетровській області, якою просив винести ухвалу про перерахування ним на користь [PERSON] компенсації вартості належної йому 1/2 частини зернозбирального комбайна «CLAAS LEXION 480», серійний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 81500,00 грн.; визначити ідеальні частки співвласників у праві спільної сумісної власності на зернозбиральний комбайн «CLAAS LEXION 480», серійний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], а саме визначити, що [PERSON] належить право власності на 1/2 частину зернозбирального комбайна «CLAAS LEXION 480», серійний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] належить право власності на 1/2 частину зернозбирального комбайна «CLAAS LEXION 480», серійний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; припинити право власності [PERSON] на належну йому 1/2 частину зернозбирального комбайна «CLAAS LEXION 480», серійний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; визнати за ним - [PERSON] право власності на 1/2 частину зернозбирального комбайна «CLAAS LEXION 480», серійний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], яка раніше належала [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER] від 08 квітня 2010 року, виданого підрозділом ДТІ №17 в Солонянському районі Дніпропетровської області. В обґрунтування зустрічної позовної заяви, позивач за зустрічним позовом - відповідач за первісним, вказав на те, що 01 квітня 2010 року між [PERSON] і [PERSON] та ПП «Техніка» було укладено два договори купівлі-продажу, за якими було придбано у спільну власність зернозбиральний комбайн «CLAAS LEXION 480», серійний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Як зазначив директор ПП «Техніка», юридичну силу для наступної перереєстрації машини буде мати саме договір купівлі-продажу, укладений на біржі - на якій кожен її учасник реєструється окремо. 02 квітня 2010 року разом із заявами про реєстрацію [PERSON] і [PERSON] членами Української товарної біржі, ними були надані оригінали вищезазначених договорів купівлі-продажу. 01 квітня 2010 року [PERSON] у бухгалтерію ПП «Техніка» готівкою були внесені грошові кошти за комбайн, а [PERSON] було отримано акт приймання-передачі комбайну від 01.04.2010 року та видаткову накладну №Т00000079 від 01.04.2010 року, також було надано дозвіл на доставку комбайну та надано автомобіль [NUMBER] для його перевезення, для чого була виписана ще одна видаткова накладна на його перевезення під тим же номером №Т00000079 від 01.04.2010 року. 08 квітня 2010 року спірний комбайн був наданий для огляду працівникам інспекції Держтехнагляду, які перед його реєстрацією перевіряють його на відповідність маркування та нумерацію всіх його деталей, а тому, акт приймання-передачі від 13.04.2010 року є фіктивним. 02 квітня 2010 року ним та [PERSON] у місті Біла Церква шляхом внесення спільних коштів (в рівних частках) був укладений на Українській товарній біржі з ПП «Техніка» Біржовий договір (угоду) купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний номер [NUMBER], на підставі якого, вони придбали у спільну сумісну власність зернозбиральний комбайн «CLAAS LEXION 480», серійний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Вважає, що [PERSON] підмінив примірник своєї заяви від 08.04.2010 року, оскільки бланк про затвердження типового зразку датований 13.06.2012 року. Крім того, зазначив, що біржова угода купівлі-продажу комбайну була укладена 02.04.2010 року, а позов про визнання частково недійсним цього договору був поданий 26.11.2013 року, тобто минуло більше трьох років з дня укладення біржової угоди та до дня звернення [PERSON] до суду з відповідним позовом, а тому, вважає, що останнім був пропущений строк позовної давності для захисту порушеного права. У судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом - представник відповідача за первісним - адвокат [PERSON], підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені у зустрічній позовній заяві. Представник відповідача за зустрічним позовом - адвокат [PERSON] у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. Представник відповідача - Приватного підприємства «Техніка» у судове засідання не з'явився, надавши на адресу суду письмову заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та розгляд справи за їх відсутності (а.с.59,190); проти задоволення зустрічного позову - заперечували та просили відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог (а.с.163-164,190). Представник третьої особи - Української товарної біржі «ТБУ» УТБ «ТБУ» у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив (а.с.112,124,160,161). Представник третьої особи - Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с.49,106,166). Вислухавши представника позивача за первісним позовом, представника відповідача за зустрічним позовом - адвоката [PERSON], представника відповідача за первісним позовом, представника позивача за зустрічним позовом - адвоката [PERSON], свідків, вивчивши, дослідивши та оцінивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що первісна позовна заява підлягає задоволенню, а зустрічна позовна заява задоволенню не підлягає, у зв'язку із наступним. На підставі статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У судовому засіданні встановлено, що 02 квітня 2010 року на Українській товарній біржі « ТБУ» між Приватним підприємством «Техніка», як членом біржі, продавцем, з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON], як членами біржі, покупцями, з другої сторони, був укладений договір купівлі-продажу зернозбирального комбайна «CLAAS LEXION 480», серійний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.24), який був зареєстрований у Державній інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області, що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER] від 08 квітня 2010 року (а.с.25). У свідоцтві про реєстрацію машини серії [NUMBER] від 08 квітня 2010 року власником вказаний позивач - [PERSON], а співвласником відповідач - [PERSON] (а.с.25). Виходячи із умов договору купівлі-продажу від 01 квітня 2010 року, укладеним між [PERSON] - покупцем та Приватним підприємством «Техніка» - продавцем у місті Біла Церква, продавець зобов'язується на підставах цього Договору передати, а покупець прийняти і оплатити за товар, на умовах, вказаних у Договорі - комбайн зернозбиральний «CLAAS LEXION 480», серійний номер [NUMBER], рік випуску 2000 (а.с.19-20). Пунктами 4.2.1. та 4.2.2. зазначеного Договору [PERSON] було зобов'язано провести всі розрахунки за Товар перед продавцем у визначені цим Договором строки, прийняти Товар у продавця та підписати акт прийому-передачі Товару (а.с.19-20). Договір купівлі-продажу від 01 квітня 2010 року передбачає у пункті 2.1., що ціна за Товар складає - 163000,00 грн. і, що покупець зобов'язується здійснити оплату (п.2.3.) до 15 квітня 2010 року. Продавець передає Товар покупцеві на умовах, визначених цим Договором, про що сторони підписують відповідний акт прийому-передачі (п.3.1. Договору) (а.с.19-20). Відповідно до акту приймання-передачі від 13 квітня 2010 року комбайн в цілому був переданий позивачу як єдиному покупцю (а.с.23), оскільки саме він повністю оплатив його вартість, що підтверджено копією виписки по рахунку Приватного підприємства «Техніка» у Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» за здійсненими операціями від 13 квітня 2010 року, з якої вбачається, що від [PERSON] 13 квітня 2010 року за товар - комбайн Лексіон 480 поступили грошові засоби у сумі - 163000,00 гривень (а.с.21). Як вбачається із акту приймання-передачі сільськогосподарської техніки від 13 квітня 2010 року, єдиним одержувачем зернозбирального комбайну являється єдиний покупець - [PERSON] (а.с.23). Також, із видаткової накладної №РН - 0000022 від 13 квітня 2010 року вбачається, що позивач - [PERSON] був одержувачем комбайну зернозбирального «CLAAS LEXION 480», серійний (заводський) номер [NUMBER] і позивач - [PERSON] був єдиним платником за придбання цього комбайну (а.с.22). Згідно положень статті 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюється законом. Постановою Кабінету Міністрів України № 694 від 08 липня 2009 року «Про затвердження Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо - будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів» затверджений Порядок відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо - будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів. Пунктом 8 зазначеного Порядку визначено, що машина, що перебуває у власності кількох осіб (співвласників), реєструється за одним із співвласників, визначених за їх згодою, яка засвідчується в установленому порядку. В книзі реєстрації, у графі «Особливі відмітки» реєстраційного документа та в уніфікованій автоматизованій електронно-обліковій системі робиться запис «Без права відчуження ». Виходячи із приписів зазначеної Постанови №694 від 08 липня 2009 року та обов'язкової державної реєстрації у Державній інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області сільськогосподарської техніки була проведена реєстрація спірного комбайну. Дана обставина доводиться як свідоцтвом про реєстрацію машини серії [NUMBER] від 08 квітня 2010 року, так і показами [PERSON], [PERSON] - допитаних у якості свідків, так і поясненнями головного спеціаліста відділу технічного нагляду Управління технічного нагляду охорони праці та пожежної безпеки Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області [PERSON] Так, допитаний у судовому засіданні [PERSON], працюючий головним спеціалістом відділу технічного нагляду Управління технічного нагляду охорони праці та пожежної безпеки Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області зазначив, що сільськогосподарська техніка реєструється згідно Постанови Кабінету Міністрів України №694 від 08 липня 2009 року, якою затверджений Порядок відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо - будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів. Свідок [PERSON] повідомив суд, що у квітні 2010 року, точну дату він не пам'ятає, до нього звернулися за реєстрацією спірного комбайну. Хто саме звертався він не пам'ятає, але документи всі були у наявності - біржова угода, заяви, паспортні дані та інші. Для проведення реєстрації передбачається обов'язковий огляд машини, що він і здійснив, виїхавши до місця розміщення комбайну - господарство [PERSON] Хто його туди супроводжував він не пам'ятає, але точно знає, що оглядав комбайн перед реєстрацією. Свідок не пам'ятає також хто забирав документи про реєстрацію в інспекції, не зміг згадати, чи був особисто [PERSON] присутнім під час реєстрації комбайну. У судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що про зазначену реєстрацію комбайну, та про обставину запису до свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER] від 08 квітня 2010 року у якості співвласника - [PERSON] позивач [PERSON] дізнався лише у грудні 2012 року, коли відповідач пред'явив до нього позов про компенсацію вартості його частки у спільному сумісному майні, що підтверджено копією позовної заяви та доданими до неї документами, поданими до Солонянського районного суду Дніпропетровської області та поясненнями самого позивача, допитаного в судовому засіданні в якості свідка, висновком судової почеркознавчої експертизи від 26 липня 2013 року, показами свідків позивача, що спростовує заперечення представника відповідача в частині пропуску строку звернення до суду з позовною заявою. Так, свідок позивача за первісним позовом - [PERSON] показав, що йому відомо про ту обставину, що в середині квітня 2010 року [PERSON], особисто купив зернозбиральний комбайн, оскільки вони разом святкували цю подію і в подальшому він звертався тільки особисто до [PERSON] для оренди комбайну і останній самостійно ним розпоряджався і навіть самостійно керував ним. Також свідок особисто бачив спірний комбайн на території господарства [PERSON] і знає, зі слів позивача, що на нього подали у суд та хочуть забрати комбайн. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, дав аналогічні пояснення, добавивши, що перед купівлею нового комбайну [PERSON] продав старий. Більше того він пояснив, що [PERSON] знає побічно, просто бачив у селі. Ніякого свідоцтва про реєстрацію комбайну [PERSON] йому ніколи не показував. Осінню 2013 року під час косовиці соняшнику він дізнався від [PERSON], що на нього подали до суду з приводу комбайну. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що живе із [PERSON] на одній вулиці, вони сусіди і, що в середині квітня позивач придбав новий комбайн, оскільки вони разом святкували цю подію. [PERSON] ніколи нічого не говорив, що придбав комбайн спільно із [PERSON], а навпаки сам, особисто ним розпоряджався. Позивач за первісним позовом [PERSON], допитаний у якості свідка показав суду, що навесні 2010 року вирішив придбати новий комбайн і домовився про купівлю із директором ПП «Техніка». Оскільки у самого грошей не було, бо розпочиналися весняно-польові роботи, а він є фермером, попросив позичити грошей у [PERSON], з яким перебував, на той час, у довірливих стосунках. [PERSON] погодився, але з обов'язковим укладенням договору позики, який уклали на його прохання у грудні 2010 року. Гроші ж він отримав від [PERSON] у березні 2010 року. Автомобіль [PERSON] був тоді у ремонті у зв'язку з чим він попросив [PERSON] звозити його до Білої Церкви, де знаходиться ПП «Техніка». По приїзду у м.Біла Церква, разом із [PERSON], на його автомобілі, 01 квітня 2010 року [PERSON] оглянув привезений комбайн і, оскільки він його влаштовував того ж числа уклав із ПП «Техніка» договір купівлі-продажу. За умовами договору було визначено, що оплата за комбайн буде проведена до 15 квітня 2010 року, оскільки він зразу побоявся брати такі гроші, не знаючи придбає комбайн чи ні. Після укладення договору купівлі-продажу [PERSON] поїхав супроводжувати комбайн до свого господарства, а [PERSON] попросив зареєструвати, укладений із ПП «Техніка» договір на товарній біржі, оскільки це необхідно, як йому повідомили спеціалісти ПП «Техніка» та по приїзду додому зареєструвати його. Він би і сам це зробив, але 01 квітня 2010 року біржа не працювала, а машина, яка привезла комбайн на ПП «Техніка» не могла простоювати, і тому в силу обставин, та довірливих відносин це було доручено [PERSON] По приїзду додому [PERSON] не віддав йому жодних документів, а повідомив, що віддасть їх лише після погашення всього боргу, оскільки ще навіть не був укладений договір позики. А після зіпсування відносин між [PERSON] та [PERSON] останній тим більше повідомив, що документів позивачеві не бачити. Тому [PERSON] не знав і не міг знати про ті обставини, коли були оформлені документи, яким чином і на кого. 13 квітня 2010 року він зі своїми друзями, у кількості трьох чоловік, для супроводу, поїхав до м.Біла Церква у ПП «Техніка» для того, щоб сплатити грошові кошти за комбайн, згідно умов договору, та підписати відповідні документи, що і було зроблено. Він особисто сплатив у Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» грошові кошти за комбайн у сумі 163000,00 грн. та підписав видаткову накладну і акт прийому передачі. Весь час він вважав себе особистим власником спірного комбайну, оскільки довіряв [PERSON], особисто володів комбайном, користувався ним та розпоряджався і дізнався про порушення свого права лише у грудні 2012 року, коли отримав із Солонянського районного суду Дніпропетровської області позовну заяву [PERSON] із додатків до якої йому стало відомо про обставину, що у біржовому договорі другим покупцем вказаний відповідач за первісним позовом і він же вказаний співвласником у свідоцтві про реєстрацію машини. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що обставини справи не пам'ятає зовсім, оскільки це було досить давно. Згадав обставини лише по документах, які йому показувала юрист підприємства. Скільки коштував комбайн він не пам'ятає, оскільки на той час був технічним директором і займався питаннями лише завантаження, розвантажування техніки та її технічним станом. Ціна техніки визначається із врахуванням багатьох факторів. Стосовно біржового договору він також нічого не може повідомити, оскільки він укладався на біржі, а не на підприємстві. На судове засідання приїхав із Білоцерківського району, Київської області на власному автомобілі. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні повідомив суд, що із [PERSON] у них був спільний бізнес і, що 01 квітня 2010 року вони разом вирішили придбати комбайн для роботи. Цього числа приїхавши разом до м.Біла Церква у ПП «Техніка» вони уклали два договори купівлі-продажу комбайну. Як повідомили їм спеціалісти продавця для більш законної процедури необхідно оформити біржовий договір, а для цього слід зареєструватися членами біржі. 02 квітня 2010 року вони із [PERSON] поїхали на біржу та написали заяви щоб бути членами біржі. Комбайн вони купили за 80000 євро, які він особисто заніс у бухгалтерію ПП «Техніка». Потім [PERSON] займався завантаженням комбайну. По приїзду цю подію вони із [PERSON] відсвяткували. Пізніше [PERSON] довідався, що [PERSON] приховує від нього доходи. Свідок доповнив, що реєстрацією комбайну займався [PERSON], саме останній 08 квітня 2010 року звертався до інспекції та забирав реєстраційні документи. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON], її чоловік, та [PERSON] займалися спільним бізнесом та вирішили спільно придбати комбайн. 01 квітня 2010 року її чоловік приїхав рано вранці, біля 05-00 ранку, до них додому, за грішми разом із [PERSON] Перед цим вона із братом міняла гроші. Свідок повідомила, що вона також була присутньою при підписанні у нотаріуса договору позики між [PERSON] та її чоловіком - [PERSON] У судовому засіданні встановлено, що зазначений спірний комбайн позивач придбав з метою покращення власної матеріально-технічної бази, оскільки є фермером, але оскільки грошей на новий комбайн у позивача, на той час, не було,він попросив [PERSON], з яким на протязі тривалого часу перебував у дружніх стосунках, позичити йому грошові кошти, на що останній погодився. У березні 2010 року позивач отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 308409,00 гривень, після чого, придбав комбайн. 28 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики на суму 308409,00 грн., який було нотаріально посвідчено державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В. Оскільки грошові засоби, по цьому договору, були отримані позивачем від [PERSON] у березні 2010 року, у пункті 1 Договору позики від 28 грудня 2010 року було зазначено, що передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Пункт 1 договору позики від 28 грудня 2010 року передбачає, що позичальник [PERSON] отримав від позикодавця [PERSON] грошові засоби в сумі - 308409,00 гривень у власність, тобто позивач мав право розпоряджатися отриманими грішми на власний розсуд і все придбане на них є виключно правом його приватної власності (а.с.18). Таким чином, позивач [PERSON] довів у судовому засіданні правову природу наявності у нього грошових засобів для придбання комбайну у приватну власність, ним особисто. Отриману позику позивач повністю повернув позикодавцеві, що підтверджується рішенням Солонянського районного суду від 22 травня 2013 року (а.с.32-35) та копіями квитанцій від 11 вересня 2013 року на загальну суму 76836,22 грн. (а.с.36). Згідно приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Пунктом 2 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року передбачено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10, 203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади АРК у випадках, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення закону. Судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність прямо встановлена законом, та оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність, на підставах встановлених законом, що передбачено пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року. Як вбачається із п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року, відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності. Ці вимоги можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, що передбачено п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України на момент вчинення правочину. Згідно зі статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК України суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину (частина 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року ). Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог статті 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Моментом виконання обов'язку продавця передати товар покупцеві є його вручення відповідно до акту приймання-передачі підкреслює стаття 664 ЦК України. За змістом статей 691 та 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Згідно ч.2 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу зернозбирального комбайна «CLAAS LEXION 480», серійний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] від 02 квітня 2010 року укладений на Українській товарній біржі «ТБУ» між Приватним підприємством «Техніка», як членом біржі, продавцем, з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON], як членами біржі, покупцями, з другої сторони - є недійсним лише у частині прав другого Покупця - [PERSON], оскільки в цій частині він не відповідає вимогам статті 203 ч.1 ЦК України, тому, що зміст правочину суперечить, не відповідає вимогам ЦК України, а саме статтям 655, 662, 664, 691, 692 ЦК України на період вчинення правочину, а саме на 02 квітня 2010 року. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що [PERSON] не є покупцем комбайну ні в цілому ні в частині, оскільки він грошових засобів за комбайн Продавцеві не сплачував, ні в цілому ні в частині, і не приймав по акту приймання-передачі спірний комбайн, ні в цілому ні в частині, а проводив розрахунки із Продавцем - Приватним підприємством «Техніка» виключно один [PERSON] і приймав комбайн від Продавця по акту приймання-передачі лише один [PERSON]. Крім того, згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 26 липня 2013 року, підпис від імені [PERSON] виконаний не [PERSON] (а.с.86-94). Суд критично відноситься до показів свідків [PERSON] та його дружини [PERSON] відносно сплати позивачем по зустрічному позову - [PERSON] грошових коштів за половину вартості спірного комбайну, оскільки це не підтверджено жодними письмовими доказами, іншими свідками та спростовується запереченнями як самого продавця - ПП «Техніка» так і поясненнями свідка [PERSON] І навпаки всі докази в їх сукупності стверджують, що єдиним покупцем спірного комбайну був [PERSON], який уклав договір із ПП «Техніка», прийняв комбайн та повністю, особисто сплатив за нього власні грошові засоби, що визнає і відповідач за первісним позовом Приватне підприємство «Техніка». Таким чином, позивач [PERSON], відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини того, що [PERSON] не є покупцем комбайну ні в цілому ні в частині, оскільки він його не приймав по акту приймання-передачі та не сплачував за нього грошових коштів ні в цілому ні в частині. Тому, договір купівлі-продажу зернозбирального комбайна «CLAAS LEXION 480», серійний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] від 02 квітня 2010 року укладений на Українській товарній біржі між Приватним підприємством «Техніка», як членом біржі, з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON], як членами біржі, з другої сторони є частково недійсним в частині виникнення прав покупця у [PERSON]. У зв'язку із частковою недійсністю договору купівлі-продажу зернозбирального комбайна «CLAAS LEXION 480», серійний номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] від 02 квітня 2010 року у частині прав покупця у [PERSON] в останнього не виникло і підстав для реєстрації за ним права власності, а зареєстроване право співвласника, на підставі недійсного договору (його частини) підлягає скасуванню. В іншій частині договір купівлі-продажу зернозбирального комбайна «CLAAS LEXION 480» від 02 квітня 2010 року є дійсним, оскільки обставини справи свідчать про те, що він був вчинений і без включення недійсної частини та повністю виконаний позивачем [PERSON], який повністю оплатив товар та прийняв його. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Дані про їхню заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Разом із тим, суд критично відноситься до показів свідків [PERSON] та його дружини [PERSON] відносно сплати позивачем по зустрічному позову - [PERSON] грошових коштів за половину вартості спірного комбайну, оскільки це не доводиться жодними письмовими доказами, іншими свідками та спростовується запереченнями як самого продавця - ПП «Техніка» так і поясненнями свідка [PERSON] І навпаки всі докази в їх сукупності стверджують, що єдиним покупцем спірного комбайну був [PERSON], який уклав договір із ПП «Техніка», прийняв комбайн та повністю, особисто сплатив за нього власні грошові засоби, що визнає і відповідач за первісним позовом Приватне підприємство «Техніка». Посилання представника відповідача на не доведеність позивачем заявлених позовних вимог та на пропуск останнім строку звернення до суду з позовною заявою, є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами, а докази, на які посилається останній, не ґрунтуються на законі. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення первісних позовних вимог та відмови в задоволенні зустрічних. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 40 (сорок) коп. Відповідно до ч.1 ст.86 ЦПК України, витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту свідків, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідка. Оскільки в судовому засіданні представником відповідача - адвокатом [PERSON] було заявлено клопотання про виклик свідка - [PERSON], який знаходиться за фактичною адресою ПП «Техніка»: Київська область, Білоцерківський район, с.Шкарівка, вулиця Івана Франка, будинок № 15, та який прибув з одного населеного пункту до іншого, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати, пов'язані із залученням свідка у сумі 1769 (одна тисяча сімсот шістдесят дев'ять) грн. 80 (вісімдесят) коп., що підтверджено оригіналами квитанцій (а.с.189,211). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved