Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] міської ради Менського району Чернігівської області про встановлення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у її приватизації, в обґрунтування якого вказав, що 14 травня 1979 року він купив житловий будинок з надвірними будівлями по вулиці Чернігівській шлях (Жовтневій), 43 в місті Мена, який розташований на земельній ділянці площею 0,12 га.. Через декілька тижнів батько відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] на його земельній ділянці розібрав частину паркану та встановив металевий гараж. Вимогу про перенесення гаражу не виконав. Згідно з Рішенням [PERSON] міської ради від 23 грудня 1993 року [PERSON] зобовязано перенести гараж в інше місце до 15 квітня 1994 року. Рішення міської ради не виконане. [PERSON] помер, його спадкоємцями є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] користується гаражем та відмовляється перенести гараж на іншу земельну ділянку, що позбавляє можливості здійснити приватизацію земельної ділянки. Позивач, посилаючись на ст.ст. 88, 89, 118, 120, Земельного кодексу України, ст.ст. 377, 415 ЦК України, просив визначити за ним право користування земельною ділянкою розміром 1200 кв. м., що знаходиться по вулиці Чернігівський шлях, 43 в місті Мена Чернігівської області, визнати за ним право на приватизацію цієї земельної ділянки, зобовязати [PERSON] перенести тимчасовий металевий гараж на іншу земельну ділянку протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили та не чинити перешкод при здійсненні приватизації цієї земельної ділянку у майбутньому. Позивач, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, пославшись на обставини, зазначені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позову. Представники відповідача [PERSON] міської ради Чернігівської області позов не визнали, представник відповідача [PERSON] подала заяву про застосування спливу позовної давності та відмову у позові з цієї підстави. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на час розгляду справи позивач [PERSON] є власником будинку житлового будинку в місті Мена по вулиці Чернігівський шлях (Жовтневій), 43. Зазначена обставина підтверджена договором купівлі-продажу від 14 травня 1979 року, згідно з яким [PERSON] купив у [PERSON] жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у місті Мена по вулиці Жовтневій, 43 та розташований на земельній ділянці розміром 1200 кв.м. (а.с. 22-23); [PERSON] відповідно до рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів Чернігівської області від 29 травня 1979 року №111 надано дозвіл на перебудову житлового будинку в місті Мена по вулиці Жовтневій, 43 (а.с. 13); на підставі дозвільних документів: «[PERSON] от 01 июня 1979 г.», «Разрешение №24 на производство работ», «План земельного участка и красных линий застройки», «Генеральный план (схема)» [PERSON] за період з 1979 по 1982 роки здійснив будівництво нового будинку та відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 14 грудня 1982 року, виданого Виконавчим комітетом [PERSON] міської ради народних депутатів Чернігівської області набув у власність домоволодіння, яке розташоване в місті Мена по вулиці Жовтневій, 43; вулиця «Жовтнева» у місті Мена перейменована на вулицю «Чернігівський шлях» відповідно до рішення [PERSON] міської ради від 22 жовтня 2015 року (а.с. 53) Судом також встановлено, [PERSON], який помер 27 грудня 1996 року, являється власником гаража, який розташований по вулиці Чернігівський шлях (Жовтневій), 39 кв. 15, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] спадкоємцями за законом майна, що належало [PERSON], які прийняли спадщину, але не оформили спадкові права на гараж, що підтверджується рішенням Виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів № 114 від 29 травня 1978 року, згідно з яким [PERSON] надано дозвіл побудувати металевий гараж в місті Мена по вулиці Жовтневій, 39 та для будівництва вилучити 0,25 кв.м. земельної ділянки із землекористування [PERSON] (а.с. 47); свідоцтвом про право власності на гараж від 11 грудня 1998 року згідно з яким гараж, що розташований [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів № 267 від 27 листопада 1998 року (а.с. 48-49), а також матеріалами спадкової справи, заведеної стосовно майна [PERSON] (а.с. 57, 75-91). Позивач [PERSON] вважає, що гараж, що належить [PERSON] було встановлено на належній йому земельній ділянці - в місті Мена по вулиці Чернігівський шлях (Жовтневій), 43, тому звертався до орану місцевого самоврядування з приводу знесення або перенесення гаража в інше місце. Так, згідно з рішенням [PERSON] міської ради народних депутатів від 23 грудня 1993 року було розглянуто заяву [PERSON] про знесення гаража [PERSON] та прийнято рішення про зобовязання [PERSON] перенести гараж з присадибної ділянки [PERSON] в місті Мена по вулиці Жовтневій, 43 в інше місце до 15 квітня 1994 року (а.с.9). Зазначене рішення органу місцевого самоврядування на час розгляду справи у суді не виконане. 15 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до Виконкому [PERSON] міської ради із заявою, у якій просив розглянути питання про перенесення гаража, яким користується [PERSON] (а.с. 26-27). Рішенням [PERSON] міської ради Менського району Чернігівської області від 05 грудня 2016 року створено комісію для вирішення питання, порушеного у зверненні [PERSON] (а.с. 45) Згідно з [PERSON] комісії, створеної відповідно до звернення [PERSON] від 26 грудня 2016 року встановлено, що перенесення гаражу є неможливим, оскільки гараж не являється самовільно збудованим, а також те, що рішенням Виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів №224 від 29 травня 1978 року у [PERSON] (попереднього власника будинку) вилучено 0,25 кв.м. земельної ділянки та надано дозвіл [PERSON] побудувати гараж, на зазначений гараж видано Свідоцтво про право власності (а.с. 30, 45-46). Посилання позивача та його представника на те, що відповідно до ст. 120 ЗК України [PERSON] набув право постійного користування земельною ділянкою, площею 0,12 га в місті Мена по вулиці Жовтневій, 43, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не надано доказів, що [PERSON], як попередньому власнику нерухомого майна належала земельна ділянка на праві постійного користування. Також слід зазначити, що згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, зокрема у частині 1 та 2 цієї стаття визначено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122\~цього Кодексу, рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Згідно з рішенням [PERSON] міської ради народних депутатів від 01 квітня 1994 року [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку в місті Мена по вулиці Жовтневій, 43, площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку, але документи про право приватної власності на землю [PERSON] не отримав, технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір та межі земельної ділянки не виготовляв. (а.с. 64). Відповідачі також не надали доказів стосовно отримання [PERSON] документів про право приватної власності чи про право користування на землю по вулиці Чернігівський шлях, 39 в місті Мена, а також технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір та межі земельної ділянки, на якій розміщено гараж. Під час розгляду справи встановлено, що питання виділення і встановлення меж земельних ділянок по вулиці Чернігівський шлях, 39 та по вулиці Чернігівський шлях, 43 в місті Мена органом місевого самоврядування [PERSON] міською радою Менського району Чернігівської області не розглядалось (а.с.52). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.60 ЦПК України). За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів про порушення відповідачами його прав, свобод чи інтересів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed