Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

У липні 2020 року представник ПП «Агромаш» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість з штрафними санкціями за договором позики від 07.09.2016 року в розмірі 39 987,80 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.09.2016 року між ПП «Агромаш», в особі директора Сидорова В. Є. та [PERSON] було укладено договір позики. Сума позики становила 10\~000 грн. Позичальник [PERSON] зобов`язаний був повернути суму позики протягом 16 місяців починаючи з місяця наступного після укладання договору, але не пізніше 06.08.2018 року. 21.04.2020 року позивачем було направлено відповідачу претензію про повернення позики та штрафних санкцій, яку [PERSON] отримав 16.05.2020 року. Зазначену претензію виконано не було. 18.08.2020 року ухвалою Карлівського районного суду відкрито провадження по справі. 15.10.2020 року ухвалою Карлівського районного суду, за клопотанням представника відповідача, призначено судово-почеркознавчу експертизу. Провадження у справі за позовом Приватного підприємства «Агромаш» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики зупинено на час проведення експертизи. 25.05.2021 року судом отримано висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 1533-1534 від 30.04.2021 року. Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 07.06.2021 року провадження по справі поновлено. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні борг визнав частково в сумі позики, щодо стягнення штрафу та пені заперечив, у зв`язку з тим, що це є одним видом санкцій, а також просив застосувати строк позовної давності 1 рік стосовно стягнення штрафу та пені. Разом з тим, зазначив, що до позовної заяви не додано розрахунку інфляційних витрат та трьох відсотків річних, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини справи. 07.09.2016 року між ПП «Агромаш», в особі директора Сидорова В. Є. та [PERSON] було укладено договір позики. Сума позики становила 10\~000 грн. Згідно п. 4 договору позичальник [PERSON] зобов`язаний повернути суму позики протягом 16 місяців починаючи з місяця наступного після укладання договору, але не пізніше 06.08.2018 року (а. с. 10-11). Як вбачається з видаткового касового ордера, виданого ПП «Агромаш» 07.09.2021 року, [PERSON] отримав від позивача позику в розмірі 10\~000 грн. (а.с. 12). 21.04.2020 року позивачем було надіслано відповідачу Претензію про повернення коштів та штрафних санкцій (а. с. 13-14), яку відповідач отримав 16.05.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.15). Відповідач свої зобов`язання за договором позики від 07.09.2016 року не виконав та кошти позивачу не повернув. Згідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договір. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 1533-1534 від 30.04.2021 року (а.с. 74-78) підписи від імені [PERSON] у графі розділу «Позичальник» договору позики від 07 вересня 2016 року та у графі «Підпис одержувача ____» видаткового касового ордера від 07 вересня 2016 року, виконані [PERSON] (а.с. 78). У судовому засідання представник відповідача визнав борг у розмірі позики, що становить 10\~000 грн. Тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім суми основної заборгованості, позивач просив стягнути з відповідача штрафні санкції, а саме: штраф, пеню, інфляційні витрати та 3 % річних. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до с. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за Договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Застосування індексу інфляції за прострочення зобов`язання виплатити суму боргу\~ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України\~передбачено обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також\~трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не було додано розрахунку індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що в частині стягнення штрафу, пені, інфляційних витрат та 3 % річних позовні вимоги не підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, то з відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України\~підлягає стягненню судовий збір в сумі 525,50 грн.

Outcome: partial