Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

У липні 2015 року Управління пенсійного фонду України в місті Олександрії та Олександрійського району Кіровоградської області звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Під час судового розгляду позивач надав відповідну заяву про зміну назви з Управління пенсійного фонду України в місті Олександрії та Олександрійського району на Олександрійське обєднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області. Позивач у своїй позовній заяві посилалася на те, що [PERSON] з 24.02.2003 року виплачувалася пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання та відповідач перебувала на обліку в управлінні. За заявою відповідача від 25.08.2011 року була перерахована пенсія, так як відповідач призначений на посаду головного спеціаліста управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради та станом на 01.04.2015 року працював на посадах органів місцевого самоврядування та з 01.04.2015 року втратив право на отримання пенсії, але у квітні йому було виплачено 1 049 грн. 00 коп., тому позивач просить стягнути з відповідача на користь управління Пенсійного фонду України в місті Олександрії та Олександрійського району Кіровоградської області матеріальну шкоду у вигляді залишку непогашеної переплати пенсії по інвалідності, яка виникла за період з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року в сумі 1 049 грн. 00 коп. (р/р 256093401450 КОУ АТ «Державний ощадний банк України» МФО 323475). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити. Відповідач позовні вимоги не визнав та вказав, що пенсія нараховувалася за квітень 2015 року у березні 2015 року та на той момент Закон України №1058-VI не набрав чинності. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони не заперечували, що [PERSON] з 24.02.2003 року перебував на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в місті Олександрії та Олександрійського району Кіровоградської області та отримував пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання (3 група). 25.08.2011 року [PERSON] призначено на посаду головного спеціаліста управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради. 27.03.2013 року здійснено перерахунок пенсії за заявою відповідача, так як він працевлаштований. Відповідач будучи державним службовцем вчасно повідомив Управління пенсійного фонду України в місті Олександрії та Олександрійського району Кіровоградської області. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 02.03.2015 року внесено зміни до частини сьомої статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються». У квітні 2015 року [PERSON] отримав пенсію у розмірі 1 049 грн. 00 коп. та призупинено виплату лише з 01.05.2015 року. Ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» установлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Чинним законодавством встановлено спеціальний порядок повернення пенсій, а саме: згідно з ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сімї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року №6-4. Згідно з п. З цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сімї тощо. Отже, законом визначено дві умови, за наявності яких можливе повернення надміру сплаченої суми пенсії: по-перше, якщо така виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Позивачем у встановленому законом порядку не доведено рахункову помилку, на підставі якої відповідачу були виплачені кошти або недобросовісну поведінку відповідача, внаслідок чого виплачені кошти. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-15 цс13 та у справі №6-91цс14, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти , що належать до виплат встановлених абз. 2 ч.1 ст. 1215 ЦК України (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені відповідними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У свою чергу, приписами ст. 60 ЦПК України встановлено обовязок кожної сторони надавати докази на доведення тих обставин, щодо яких виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до розяснень, які містяться в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Отже, нарахування та виплата пенсії відповідачу в період з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року в сумі 1 049 грн. 00 коп. є свідченням, що вказана виплата містить ознаки добровільності, так як на момент нарахування пенсії (березень 2015 року) не набрали чинності зміни до частини сьомої статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed