Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

У липні 2021 року позивач [PERSON] , звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпрпотеровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: ТОВАРНА БІРЖА «НОВЕ СТОЛІТТЯ» про визнання договору купівлі продажу дійсним, який укладений 23 жовтня 1997 року на ТОВАРНІЙ БІРЖІ «НОВЕ СТОЛІТТЯ », згідно з яким її мати [PERSON] купила у [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] та [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 23 жовтня 1997 року між [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] та [PERSON] (продавець) та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна (надалі за текстом Договір від 23.10.1997 року ), а саме: квартири [ADDRESS] , загальною площею 54,10 кв.м., жилою площею 40, 60 кв.м. Вказаний Договір від 23.10.1997 року було зареєстровано Товарною біржею «Нове століття», реєстраційний №1-118. Умови договору сторонами виконано повністю. Оскільки договір не був нотаріально посвідчений, а компетентні органи і нотаріуси відмовляються визнавати на сьогодні правочин дійсним, позивач не має можливості оформити спадщину за законом, оскільки біржевий договір від 23.10.1997 року не був нотаріально посвідчений. У зв`язку із цим позивач звернувся з відповідним позовом до суду. 14 вересня 2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку загального провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання позивач не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник надав до суду заяву, згідно якої, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення поштової кореспонденції на останнє відоме місце реєстрації, відзив на позов до суду не подав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подав. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.\~247\~ч.\~2\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає встановленими наступні обставини. 23 жовтня 1997 року між [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] та [PERSON] (продавець) та [PERSON] , яка є матірю позивачки, було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , загальною площею 54,10 кв.м., жилою площею 40, 60 кв.м. Вказаний Договір від 23.10.1997 року було зареєстровано Товарною біржею «Нове століття», реєстраційний №1-118 Згідно довідки Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за №187685 від 12.05.2021 року, відповідно до даних архівної справи, квартира, розташована в [ADDRESS] , зареєстрована на праві приватної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі 17ПВ-299-299 на ім`я [PERSON] (російською мовою) на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 23.10.1997 року на Товарній біржі «Нове століття», реєстраційний номер 1-118 . Після укладення Договору від 23.10.1997 року він був виконаний в дійсності: відповідачі передали [PERSON] продану квартиру, після чого в КП ДОР «Криворізьке БТІ» було зареєстроване право власності на куплене нерухоме майно і моя мати, вважаючи себе повноважним власником житла, вселилася в придбану квартиру і використовувала її згідно Закону це майно для свого проживання. Таким чином, [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя фактично вступила в права власника нерухомого майна. У зв`язку з відкриттям спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , позивач [PERSON] звернулася до Другої криворізької державної нотаріальної контори, де було заведено відповідну спадкову справу №113/2021. Однак 28 травня 2021 року [PERSON] , державним нотаріусом Другої криворізької ДНК було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій [INFO] матері - [PERSON] , у зв`язку з неналежно оформленим документом, що посвідчує право власності на квартиру. За правилами статей 1296, 1297, 1298\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцями після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.\~153\~ЦК Української\~РСР 1963\~року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 2001 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст.16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, на момент укладання Договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української\~РСР 1963\~року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно до частини 1 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що при вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі продажу дійсним є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved