Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. На підтвердження своїх вимог вказувала, що вона є власником квартири [ADDRESS], де проживає разом з сином. Відповідач по справ є її онукою, яка була прописана за даною адресою разом зі своєю матір'ю [PERSON], яка померла [INFO]. З моменту смерті [PERSON] онука виїхала з помешкання, вийшла заміж та проживає в помешканні свого чоловіка. На сьогоднішній день відповідач за адресою своєї реєстрації не проживає, кореспонденції не отримує, господарство не веде, комунальних послуг не сплачує. Зазначені обставини у своїй сукупності стали підставою для звернення до суду з позовом. Позивач у судове засідання не при була. Її представник за довіреністю [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримував. Відповідачка в судове засідання не прибула. Про день, час та місце розгляду справи була повідомленою належним чином - рекомендованою кореспонденцією із позначенням, що адресат за даною адресою не проживає. Відповідно до ст. ст. 169 та 224 ЦПК України, суд розглядає справу по суті у відсутність відповідача на підставі наявних по справі доказів та ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної, спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS], по 1/3 частині кожному (а.с. 3). Відповідно до довідки КП «ЖЕО № 2» в даній квартирі прописано тири особи (а.с. 5). За відомостями Полтавського обласного адресно - довідкового бюро зареєстрованою в законному порядку адресою відповідачки [PERSON] є: [ADDRESS] (а.с. 12). Сусіди позивачки [PERSON], [PERSON], [PERSON] 26.04.2012 року склали акт про те, що відповідачка в даній квартирі не проживає, належного їй майна в квартирі немає (а.с. 6). [PERSON] та [PERSON] письмово пояснили, що відповідачка не проживає за адресою своєї реєстрації з 2011 року з моменту смерті своєї матері, а [PERSON] вказала, що відповідач не відвідувала свою матір жодного разу. Згідно з ст. ст. 64, 67, 68 Житлового Кодексу України, ст. ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», наймач житлового приміщення та члени його сім'ї, власники житла зобов'язані своєчасно проводити оплату за житло та комунальні послуги. Ч. 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Ст. 72 ЖК України передбачено порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. П. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України» (з подальшими змінами) вказано, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідачка в судове засідання не прибула, жодних заперечень чи поважних причин відсутності її за місцем реєстрації з 2011 року суду не надала. В силу ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі вимог ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Норма ст. 391 цього кодексу передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місяця проживання здійснюється за рішенням суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстраційного обліку місця проживання у спірному житлі. Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57 - 60 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних, як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-відеозаписів, висновків експертів.

Outcome: approved