Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому прохала стягувати із [PERSON] аліменти на її утримання, як дружини, з якою проживає їх неповнолітня дитина інвалід, [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, у розмірі 750 гривень щомісячно. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 17 червня 2006 року у Бабушкінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції вони з відповідачем уклали шлюб. Від вказаного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Інших дітей на утриманні відповідач не має. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2011 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з нею. Згідно з медичним висновком № 39 від 29 червня 2015 року, що складений лікарями комунального закладу «Дніпропетровська міська поліклініка № 1 Дніпровської міської ради, її дитина є інвалідом підгрупи [PERSON] те, що дитина потребує домашнього навчання, вона була вимушена звільнитися з роботи та доглядати дитину. На даний час відповідач сплачує заборгованість по аліментах на утримання своєї дитини, які присуджені йому рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2011 року, так як раніше робив це нерегулярно, внаслідок чого має велику суму заборгованості. Крім сплати аліментів, він не бере іншої участі у вихованні дитини, у її лікуванні та в умовах її проживання. Вона вкладає усі свої кошти в утримання дитини та її лікування, але через те, що вимушено не працює, отримує кошти лише у вигляді матеріальної допомоги по догляду за дитиною-інвалідом. Відповідач має працездатний вік, працює, а тому має можливість сплачувати аліменти на неї, як на дружину, на утриманні якої знаходиться дитина-інвалід, батьком якої він є, через те, що вона, через догляд дитини, не має можливості працювати. З цих підстав, спираючись на норми ст.ст. 76, 88 СК України, вважає, що має право на задоволення позову. У судовому засіданні позивач свій позов підтримала, прохала його задовольнити. Пояснення надала аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснила, що вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на її, як дружини, у якої проживає дитина-інвалід, утримання, так як знаходиться у працездатному віці та може працювати. Вона не може працювати, так як доглядає дитину, яка, в силу інвалідності, потребує індивідуального навчання. Джерел доходу, крім соціальних виплат у вигляді матеріальної допомоги по догляду за дитиною-інвалідом, вона не має. Розмір аліментів у сумі 750 гривень вона вирахувала, виходячи з того, що ці кошти витрачає на проїзд у межах міста, хліб та воду. Представник позивача також позов підтримав, прохав задовольнити з наведених підстав. Пояснення надав аналогічні тексту позову та поясненням позивачки. Відповідач позив визнав частково. Пояснив, що дійсно має дитину інваліда, яка народилася у його колишньому шлюбі із позивачкою, яка мешкає з позивачкою. Позивачка не зазначила у позові те, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2017 року, за її позовом до нього про збільшення розміру аліментів на утримання його дитини, розмір аліментів на утримання його дитини-інваліда збільшено з ? частини до 1/3 частини від усіх видів його заробітку. Крім того, що після розірвання шлюбу вони з позивачкою до 2016 року продовжували мешкати разом у тій же кімнаті, як чоловік та дружина, та він сплачував усі комунальні послуги по цій кімнаті, яку він же і отримував, та того, що він утримує матір, яка є інвалідом першої групи з дитинства, а тому потребує його допомоги, у вересні 2017 року він уклав шлюб із жінкою, яка має на утриманні також дитину-інваліда, а тому не працює. Він працює охоронцем, його заробітна плата становить 4000 гривень, з яких половину він віддає позивачці, як аліменти на утримання дитини та заборгованість зі сплати цих аліментів. Якщо суд задовольнить позов та стягне з нього ті кошти, які прохає позивачка, він буде позбавлений засобів для існування, так як стягнення аліментів буде здійснюватися у розмірі, що перевищує половину від його заробітної плати. Він згоден сплачувати аліменти на утримання своєї колишньої дружини, з якою мешкає його дитина-інвалід, але як це зробити без шкоди для тих осіб, які також знаходяться на його утриманні матері та дружини, не знає. Заслухавши пояснення учасників процесу та перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд вважає за можливе задовольнити позов частково, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 17 червня 2006 року по 18 травня 2011 року знаходились у шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 5-6, 9). Рішеннями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2011 року та від 14 березня 2017 року, з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] (а.с. 8, 36-37). На даний час дитина мешкає з позивачкою, і згідно з медичним висновком № 39 від 29 червня 2015 року, що складений лікарями комунального закладу «Дніпропетровська міська поліклініка № 1 Дніпровської міської ради» та з висновком обласного дитячого психіатра [PERSON] без номеру і дати, є інвалідом підгрупи А та потребує постійного стороннього догляду (а.с. 10-11, 17). Згідно з довідкою-розрахунком від 01 вересня 2017 року, що складена державним виконавцем Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська та відповідно до листа начальника Шевченківського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 29 вересня 2009 року, борг відповідача зі сплати позивачці аліментів на утримання своєї дитини - [PERSON], [INFO], становить 39203 гривні 17 копійок (а.с. 57-59, 60-61). Відповідач має матір [PERSON]М, [INFO], яка є інвалідом першої групи з дитинства (а.с. 63). Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі; аліменти сплачуються щомісячно. Нормою ч. 1 ст. 79 СК України встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дні подання позовної заяви. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 88 СК України, якщо один з подружжя, у тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з якою вона проживає. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні донька, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обстави справи випливає наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину, що є інвалідом, яка мешкає з матірю та потребує постійного стороннього догляду. Такий сторонній догляд надає дитині її матір - [PERSON], яка не має можливості працювати внаслідок постійного догляду за дитиною-інвалідом, а тому потребує коштів на своє утримання. Відповідач добровільно коштів на утримання дружини, що здійснює сторонній догляд за їх спільною дитиною-інвалідом, не надає. Одночасно зі сплатою аліментів відповідач сплачує і заборгованість, яка виникла через несплату ним на користь позивачки аліментів на утримання його дитини. Він знаходиться у працездатному віці, працює, а тому, на думку суду, має можливість утримувати дружину, що здійснює постійний сторонній догляд за їх дитиною-інвалідом. Сплата відповідачем аліментів на утримання своєї дитини, навіть у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, не позбавляє його обовязку, як працездатної особи, надавати матеріальну допомогу позивачці, як своїй колишній дружині, що доглядає їх спільну дитину-інваліда. З цих підстав позовні вимоги підлягають задоволенню. Разом з тим, суд не вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі, так як відповідач має матір, що є інвалідом першої групи, а тому потребує його матеріальної допомоги, та має дружину, утримання якої є також його обовязком, передбаченим ч. 1 ст. 75 СК України. З цих підстав суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог, вважаючи, що стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання, як того із подружжя, з якою проживає їх дитина-інвалід, грошових коштів у розмірі 450 гривень, буде достатнім для її утримання, тому що таку суму відповідач може сплачувати, як особа, що працює. Факт вирахування із заробітної плати відповідача грошових коштів у сумі, що складає, з його слів, 50% від розміру його заробітної плати на користь позивачки, пояснюється стягненням з нього заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла з 2013 року і припиниться з моменту погашення ним боргу. Сплата аліментів на утримання позивачки, як того із подружжя, з якою проживає їх дитина-інвалід, повинна здійснюватися впродовж усього часу проживання з нею дитини інваліда. На підставі викладеного,

Outcome: partial