Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

У липні 2013р. позивач звернулась до суду з даним позовом. Посилалась на те, що 25 травня 2011р. вона уклала з відповідачем договір про надання грошової суми у вигляді позики в розмірі 80 000 грн.. Згідно з умовами договору відповідач зобов'язався вчинити від її імені та за її рахунок певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, зазначеного у додатку № 1 до вказаного договору, на умовах діяльності програми «Альянс Україна», що міститься в додатку № 2, в тому числі: організувати та проводити захід по розподілу грошового фонду та надати учаснику (позивачу) відповідну грошову суму в позику. Вона виконала зобов'язання відповідно до умов укладеного договору, сплатила відповідачу разовий комісійний внесок в розмірі 5 600 грн., а також з червня 2011 року по лютий 2013 року сплачувала на вимогу відповідача щомісячні грошові внески та щомісячні адміністративні витрати на загальну суму 13 533,45 грн. Всього вона сплатила відповідачу 19 133,45 грн., але відповідач відмовляється надати грошову позику, при цьому вимагає від неї продовжувати виплачувати щомісячні платежі. Вказаний договір є несправедливим, містить суттєвий дисбаланс договірних прав та обов'язків, не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та нормам ЦК України. Зокрема, договір містить елементи пірамідальної схеми, нечесної підприємницької практики, вводить споживача в оману, а його умови є несправедливими для неї як споживача. В договорі взагалі немає обов'язку видати їй коли - небудь позику. Згідно умов договору відповідач зобов'язується виконати від її імені та за її рахунок дії, спрямовані на придбання товару, вказаного в додатку №1, але в додатку не вказано, який товар є об'єктом договору, вказана лише його вартість 80 000 грн. У статті 4.1 договору вказано, що він не є поворотною фінансовою послугою (позикою), але вона не мала наміру придбавати товар, відповідач обіцяв видати їй саме грошову позику, таким чином, у договорі відсутній його предмет - отримання позики. Також у договорі відсутній строк його дії та конкретний строк видачі їй товару або грошової суми. Крім того, згідно умов програми «Альянс Україна», викладених у додатку №2 до договору відповідач об'єднує учасників програми у групи, учасники зобов'язані щомісячно сплачувати внески, які відповідач заносить у Фонд реєстру, коли Фонд реєстру є достатнім, відповідач організовує комітет по розподіленню грошового фонду (захід), учаснику повідомляється дата проведення найближчого заходу. Однак, їй відповідач жодного разу не повідомляв про проведення заходів, які повинні проводитись не менше ніж 1 раз у 2 місяці. У договорі відсутній критерій «достатності» Фонду реєстру, визначення можливості проведення заходу по розподіленню коштів віддано на розсуд відповідача, розподіл коштів яким проводиться по непрозорій схемі за відсутності будь - якого контролю з боку учасників програми. Діяльність відповідача містить ознаки фінансової діяльності, визначеної ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» та потребує ліцензування, однак, відповідачем не була пред'явлена ліцензія на здійснення даного виду діяльності. Тому позивачка просила визнати недійсним вказаний договір та стягнути з відповідача на її користь сплачені нею кошти в сумі 19 133, 45 грн.. Заочним рішенням Київського районного суду міста Донецька від 05 вересня 2013 року позовну заяву задоволено частково, застосовано до договору № 202577, укладеного між сторонами, наслідки його недійсності, стягнуто з відповідача на користь позивачки 19 133, 45 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 229, 40 грн., у задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Ухвалою Київського районного суду міста Донецька від 05 вересня 2013 року заяву представника відповідача про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення. У апеляційній скарзі відповідач просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом вимог матеріального і процесуального закону. Зокрема, зазначає, що позивачка мала можливість згідно з пунктом 1 статті 8 додатку №2 до договору протягом 3 - х діб з моменту його підписання розірвати договір в односторонньому порядку з відшкодуванням сплачених коштів, але не скористалась цією можливістю, отже умови договору її задовольняли та були їй вигідні. Позивачка ознайомилась із договором, погодилась із ним, сплатила одноразовий комісійний внесок, 20 щомісячних платежів та 20 платежів з адміністративних виплат, отже виконувала договір та використовувала механізми, передбачені угодою, з метою придбання грошових коштів. Суд безпідставно прийшов до висновку про те, що правочин був вчинений з використанням нечесної підприємницької діяльності, що вводить в оману та з використанням пірамідальної схеми, адже укладена між сторонами угода є видом цивільного договору, сторони врегулювали відносини на свій розсуд, у статті 15 додатку №2 позивач підтвердила, що отримала всі коректно викладені пояснення від представника ПП «Грандфінресурс», уважно прочитала та зрозуміла умови договору та правові наслідки, що засвідчила своїм підписом та власноруч написаною заявою. Договором передбачено одержання споживачем необхідного йому товару (грошових коштів), визначено умови, за яких такий товар має бути одержаний, тому до нього не може бути застосовано визначення «пірамідальної схеми». Також не прийнято до уваги, що послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах віднесено до фінансових послуг законом України від 2 червня 2011р. №3642 «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг», що був введений в дію з 9 січня 2012р., договір між сторонами у дані справі укладено 25 травня 2011р., на час укладення договору діяльність ПП «Грандфінресурс» відповідала вимогам законодавства. В засіданні апеляційного суду позивачка та її представник [PERSON] підтримували апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні. Представник відповідача в засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, що підтверджено телефонограмою, отриманою черговим підприємства 16.04.2014р.. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивачки та її представника, перевіривши матеріли справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Задовольняючи позов суд виходив із того, що діяльність ПП «Грандфінресурс» вводить споживача в оману, оскільки програма «Альянс Україна» формується виключно на коштах учасників програми, без залучення коштів ПП «Грандфінресурс». Оплата товару здійснюється за кошти, внесені учасниками програми, а в подальшому учасник, який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам програми, тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику програми. Суд, з огляду на вищенаведене встановив, що позивач сплачувала відповідачу кошти не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на отримання позики, яке надавалось не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів та їх коштів до такої ж системи. До того ж право отримати товар позивачем залежить від розміру фонду і внесення коштів іншими учасниками програми. Тому суд прийшов до висновку про те, що спірний договір є нікчемним, оскільки його недійсність передбачена законом, а саме ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», бо містить несправедливі умови та його було укладено внаслідок використання відповідачем нечесної підприємницької практики та застосував наслідки недійсності правочину, стягнувши з відповідача на користь позивачки внесені нею за договором кошти. Проте погодитися з такими висновком суду не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам та вимогам матеріального закону. Так, судом установлено, що 25 травня 2011 року [PERSON] уклала договір № 202577 з додатками з ПП «Грандфінресурс» про надання послуг з метою отримання грошової позики у розмірі 80 000 грн. на умовах діяльності програми «Альянс Україна», за яким сплатила одноразовий комісійний внесок у розмірі 5 600 грн. та 21 щомісячний платіж по 444, 45 грн. чистих внесків та по 200 грн. адміністративних виплат, всього 19 133, 45 грн. Пунктом 1.1. ст. 1 договору передбачено, що відповідач за згодою позивача зобов'язується вчинити від його імені та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на придбання грошової суми у позику, зазначеної у додатку № 1 до даного договору, на умовах діяльності програми «Альянс Україна», що міститься в додатку № 2, який є невід'ємною частиною цього договору, в тому числі: сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування; організовувати та проводити захід з розподілу грошового фонду, надати учаснику відповідну суму у позику; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Відповідно до п. 4.8. ст. 4 договору учасник заявляє, що отримав усі пояснення від представника адміністратора, уважно прочитав та зрозумів усі визначення, умови та зміст договору і додатків до нього, що засвідчує своїм підписом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1?3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6 - 40 цс13, яка згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Законом України від 02 червня 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено її п. 111, яким до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. За умовами вказаного договору позивач щомісячно сплачує внески за товар, а саме - грошову позику, який передається йому після одержання дозволу на його отримання, відтак, споживач в рамках укладеного договору сплачує за товар, а не за можливість його отримання (ст. ст. 1, 2 договору, ст. ст. 4, 5 додатку № 2). У порушення вимог ст. ст. 212- 214 ЦПК України суд на зазначені вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, не врахував, що укладений сторонами правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару (грошової позики), визначає умови, за яких такий товар може бути одержаний, та прийшов до неправильного висновку про наявність обману та ознак «пірамідальної схеми» у діях ПП «Грандфінресурс» під час укладення договору, оскільки це не узгоджується з положеннями п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з нормами Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Посилання позивача на відсутність ліцензії у відповідача на здійснення фінансової послуги також не є підставою для визнання угоди недійсною, оскільки Закон, яким послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах були віднесені до фінансових послуг введено в дію з 9 січня 2012 року, таким чином на час укладання угоди наявність ліцензії для відповідача не вимагалась. За вказаних обставин, підстави для задоволення позову та визнання угоди недійсною відсутні. Згідно з пунктами 3, 4 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення.

Outcome: dismissed