Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

У листопаді 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом, який, мотивувала тим, що з 2006 року по 2011 рік вона проживала з відповідачем у незареєстрованому шлюбі, а з 19 лютого 2011 року і по 27 серпня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі; від відповідача нею народжено дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які з травня місяця 2015 року проживають та перебувають на її утриманні. Зазначала про те, що оскільки відповідач працює офіційно, має постійне місце роботи і щомісячний заробіток, матеріальної допомоги на утримання дітей в достатньому обсязі не надає, а отримувані нею доходи не забезпечують належного утримання їх спільних неповнолітніх дітей, так як вона зараз не працює, проживає разом із своєю матірю у її помешканні і фактично утримується разом зі своїми дітьми за рахунок її пенсії, яка не задовольняє існуючих її потреб та потреб дітей. Просила суд стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] та сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Додатково суду пояснила про те, що з відповідачем вона не проживає однією сімєю ще задовго до розірвання шлюбу, а саме з 2012 року і тоді ж звернулася до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки та на її утримання під час вагітності; дана заява була задоволена і ухвалене відповідне судове рішення; 16 жовтня 2014 року за заявою відповідача Роменським міськрайонним судом ухвалено рішення про припинення з нього стягнення аліментів, з травня 2015 року вона з дочкою та сином проживає у її матері в сел.[PERSON], щомісячної матеріальної допомоги на утримання дочки та сина відповідач в необхідному обсязі не надає (надає лише певну кількість грошових коштів раз у декілька місяців: у листопаді 2015 року надав 1300 грн., 1200 грн. надав у червні минулого року, у травні 2015 року 1300 грн.). Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив суду про те, що він згоден сплачувати щомісячно аліменти на утримання його спільних з позивачкою дочки та сина лише в розмірі 25 % від свого заробітку, так як має щомісячний постійний дохід по основному місцю роботи в розмірі приблизно 5400 грн. (після відрахування податків та зборів); з 2012 року він проживає окремо від позивачки, сплачує аліменти на неповнолітню дитину від першого шлюбу в розмірі 1/4 від його заробітної плати. Підтвердив, що він періодично надавав матеріальну допомогу відповідачці, останній раз у листопаді 2015 року у розмірі 1300 грн., практично постійно придбаває ліки від професійних хвороб, на які витрачає від 300 до 800 гривень, так як постійно переохолоджується під час роботи на бурильній установці, за сумісництвом не працює, щомісячно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 500 грн. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлені ті обставини, що [PERSON] та [PERSON] з 19 лютого 2011 року по 27 серпня 2013 року перебували у зареєстрованому в установленому порядку шлюбі. До реєстрації шлюбу позивачка від відповідача народила дочку [PERSON], [INFO], та у зареєстрованому шлюбі сина [PERSON], [INFO], які з травня 2015 року спільно проживають зі своєю матірю позивачкою по справі в сел. [PERSON], по 1-му провулку вулиці Жвана,2, Сумської області. Позивачка не працює, відповідач працює бурильником ТОВ «Полтавська бурова компанія» (а.с.4,5,6,7,8,9-10,22,35,36,37,55). Сторони також визнали, що окрім дочки [PERSON] та сина [PERSON], відповідач має сина від першого шлюбу, на якого сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітної плати відповідача, останній є розлученим (а.с.61). При вирішенні даного спору, суд виходить з наступних висновків та обставин справи. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття і цей обовязок батьків є абсолютним. При цьому суд враховує наступні обставини: - позивачка є працездатною особою, за станом здоровя є здоровою, проте є непрацевлаштованою, на диспансерному обліку за станом здоровя у лікаря терапевта по місцю проживання не перебуває, є розлученою, проте проживає однією сімєю з іншим чоловіком без реєстрації шлюбу (а.с.62); - відповідач є людиною працездатного віку, статусу інваліда І-ІІІ груп не має, є розслученим, має аліментні зобовязання по утриманню неповнолітнього сина від першого шлюбу в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, окрім дочки [PERSON] та сина [PERSON], має постійне місце роботи та щомісячний заробіток, розмір якого перевищує три прожиткові мінімуми, встановлені на одну працездатну особу (з урахування обовязкових платежів та зборів), за сумісництвом не працює, не перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, мешкає на території м. Лохвиця Полтавської області окремо від позивачки та їх спільних дітей, на диспансерному обліку в Лохвицькій ЦРЛ не перебуває (а.с.15,31,33,57,60,61); - спільні дочка сторін [PERSON] та син - [PERSON] на диспансерному обліку за станом здоровя по місцю проживання не перебувають, мешкають в сел. Липова Долина Сумської області разом з матірю (позивачкою по справі) (а.с.4,30). Обставини, що мають істотне значення для даної справи, суд розглядає те, що діти сторін, дочка, [PERSON], та син [PERSON], спільно проживають з матірю в сел.[PERSON] та перебувають на її утриманні, а також те, що у листопаді 2015 року відповідач добровільно надав позивачу матеріальну допомогу в розмірі 1300 грн. на утримання двох дітей (а.с.46). З огляду на вищевикладені факти та пояснення сторін, суд дійшов висновку про обовязок відповідача щомісячно сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання двох неповнолітніх дітей до досягнення найстаршою дитиною повноліття в розмірі 30 відсотків від усіх видів його доходів (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір цього щомісячного платежу є справедливим по відношенню до відповідача з огляду на його доходи та виплати аліментів на іншу дитину від першого шлюбу, відповідає встановленим обставинам справи і має забезпечити утримання цих дітей з урахуванням матеріально-сімейного стану сторін по справі, стану їх здоровя та їхніх дітей, істотних обставини на боці позивача та відповідача. Доказів у підтвердження інших істотних обставин, які б свідчили про необхідність надання матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання їх спільних дочки та сина в більшому розмірі, позивачка суду не надала. Під час розгляду даної справи судом розяснювалися особливості вирішення сторонами даного спору у спосіб визнання у даній справі мирової угоди, проте врегулювати даний спір добровільно сторони не змогли через відсутність певних поступок один одному та категоричні позиції кожної зі сторін, викладених в їх поясненнях. З приводу дати та часу, з якої аліменти належить стягувати з відповідача, суд вважає за необхідне застосувати положення ст.191 ч.1 СК України, розпочавши стягнення аліментів саме з дати предявлення позову до суду, тобто з 16 листопада 2015 року (включно). При цьому, відповідач має право провести перерахунок боргу по аліментах, предявивши державному виконавццю на стадії примусового виконання даного судового рішення, документи в підтвердження добровільної сплати позивачці аліментів на утримання дітей за листопад 2015 року. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial