Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У липні 2021 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різність поглядів на життя, несумісність характерів, втрати почуттів один до одного. Від шлюбу мають спільних дітей, які перебувають на утриманні позивачки. Позивачка схвалює та сприяє участі відповідача у процесі вихованні спільних дітей, а також про згоду із недопустимістю вчинення перешкод у здійсненні відповідачем його прав та виконання обов`язків щодо спільних дітей. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16 серпня 2021 року вказана цивільна справа прийнята до розгляду та призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Позивачка до судового засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, заяв, клопотань до суду не направив, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 280 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Шлюб між сторонами зареєстровано 11 березня 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Сторони подружні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі фактично припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть протягом тривалого часу, примиритися не бажають, тому суд приходить до висновку, що зберегти сім`ю неможливо і вважає за необхідне шлюб розірвати. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про визначення місця проживання дітей з матір`ю, то слід зазначити наступне. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Визначаючи місце проживання дитини [PERSON] , суд бере до уваги докази, подані позивачкою, у вигляді довідки про наявність в неї постійного місця роботи, наявність в неї постійного місця проживання. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині, а саме визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] . У частині вимоги про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] слід відмовити, оскільки дитина досягла того віку, в якому самостійно визначає своє місце проживання. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: partial