Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що з 29 серпня 2014 року по 25 квітня 2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . З народження та по теперішній час дитина проживає разом з нею. Зазначає, що відповідач безвідповідально ставиться до свого сина, не опікується ним, не проявляє батьківської турботи, не займається його вихованням з моменту народження. Він не цікавиться життям та станом здоров`я сина, не підтримує сина, не підтримує з ним стосунків, не проявляє батьківської любові, не відвідує сина за місцем його постійного проживання. Відповідач жодного разу не привітав свого сина з днем народження, новорічними святами, не надсилав йому подарунки. Увесь час питання, пов`язані з вихованням та розвитком сина, вона вирішує сама, оскільки [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Їй стало відомо, що відповідач разом з іншими членами своєї родини в 2015-2016 р.р. переїхав на постійне місце проживання до США та начебто змінив своє ім`я та прізвище. Посилаючись на обставини того, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та умисно ухиляється від виховання сина, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 05\~липня 2021 року. 05 липня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 09\~серпня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача та витребуванням доказів. 09 серпня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 23\~вересня 2021 року у зв`язку із неявкою відповідача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 16\~листопада 2021 року. 16\~листопада 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 30 листопада 2021 року у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача. В зазначене судове засідання учасники справи не з`явились. Від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Представник третьої особи управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду даної справи повідомлений належним чином, надав до суду висновок про можливість позбавлення батьківських прав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є подругою позивачки, повідомила, що знає відповідача з 2006 року. Сторони по справі одружились 9 років назад. Після весілля відповідач через пару місяців поїхав, ніби як до Америки. [INFO] в них народився син, проте відповідача вже не було. Зі слів [PERSON] їй відомо, що батько дитини ніколи не телефонував, не приїжджав. Як повідомила свідок, на днях народженнях ні він, ні його батьки ніколи не були. За 8 років жодного разу він не цікавився сином. Дитина при спілкуванні зі свідком жодного разу не запитувала хто її тато. Свідок [PERSON] , яка є подругою позивачки, підтвердила, що [PERSON] не приймає участь у вихованні сина. Вона знає [PERSON] з 2015 року, [PERSON] вже не було, вона ніколи його не бачила. Буває в гостях у Ірини три рази на тиждень, батька дитини ніколи не бачила. При ній хлопчик про тата ніколи не запитував. На днях народженнях хлопчика батька жодного разу не було, подарунки ніхто не приносив та телеграми не надсилав. Зі слів позивачки їй відомо, що батько дитини під час її вагітності поїхав за кордон. Свідок [PERSON] , яка є подругою позивачки та хрещеною малолітнього [PERSON] , повідомила, що відповідача не було з моменту народження дитини. [PERSON] був відсутній, коли [PERSON] була вагітна. Йому відомо про існування сина. З [PERSON] свідок спілкується майже кожного дня, з [PERSON] раз на тиждень. [PERSON] питав в неї про батька, він знає про його існування. На дні народження він не вітає сина, подарунки не передає. Його родичі також не цікавляться дитиною. Зауважила, що [PERSON] гарна мати. Свідок [PERSON] , який є дядьком позивачки, повідомив, що [PERSON] виїхав коли [PERSON] була вагітною за 2-3 місяці до Нового Року. Сказав, що приїде на Новий Рік, проте не приїхав. Він знав, що [PERSON] вагітна. Чи знає відповідач, що в нього народився син, свідок не знає. На даний час [PERSON] проживає разом з ним у бабусі по [ADDRESS] , вже два роки. За весь цей час відповідач не телефонував та не цікавився сином, як і його родичі. Дитина про батька взагалі не запитує. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що 29 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Зарічним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 654 (а.с. 7). Під час шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] , батьком якого є відповідач [PERSON] (а.с. 5). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 квітня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 7). Відповідно до довідки МЄІРЦ за № 348/26032021-30121899 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований разом з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно листа МЗС України станом на 26 липня 2021 року відсутня інформація про звернення з клопотанням про припинення громадянства України [PERSON] , [INFO] (а.с. 73). Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України у період з 16 серпня 2016 року по 16 серпня 2021 року відомості про перетин кордону України [PERSON] , [INFO] , в базі даних не виявлено (а.с. 100). Відповідно до висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 16\~листопада 2021 року за № 2515/27.1-26 орган опіки та піклування вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] (а.с. 135). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11\~липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що знайшли своє підтвердження матеріалами справи обставини щодо умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, так як останній не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується з ним, не цікавиться розвитком сина та станом його здоров`я. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, має заборгованість зі сплати аліментів, грошей у добровільному порядку на утримання і лікування дитини не надає. Як пояснив в судовому засіданні представник третьої особи органу опіки і піклування, ними не з`ясовано думку [PERSON] по даній справі у зв`язку з відсутністю контактних даних та адреси фактичного місця проживання. За висновком управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 16 листопада 2021 року за № 2515/27.1-26 орган опіки та піклування визнав можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] (а.с. 135). Вказані обставини, на думку суду, свідчать про свідоме нехтування відповідачем до виконання ним своїх батьківських обов`язків, про відсутність інтересу до дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908 грн 00\~коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved