Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у липні 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 966703,10 грн. В порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого відповідач поручилася за виконання позичальником його зобов'язань за кредитним договором та несе солідарну відповідальність. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх договірних зобов'язань з погашення кредитної заборгованості, станом на 27 червня 2013 року заборгованість по кредитному договору від 18 липня 2008 року становила у загальному розмірі 1143737,54 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь разом із судовими витратами. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні частково визнали позов, не заперечували проти стягнення основної суми кредиту. Щодо суми заборгованості по процентами за користування кредитними коштами, пені за прострочення сплати кредиту, суми індексації за період прострочення платежів відповідач та його представник навели власні розрахунки. Заперечували проти стягнення з відповідача штрафу за порушення вимог кредитного договору, просили застосувати наслідки спливу позовної давності при вирішенні питання про стягнення комісії за консультаційні послуги та реструктуризованої пені. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з'явилася, явку свого представника не забезпечила, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 18 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір № 110/П/842008-980, за умовами якого банк надав позичальнику кредиту у розмірі 966703,10 грн. за програмою «Нове житло», для придбання цінних паперів - облігацій у без документарній формі випуску, емітованих ТОВ «Укргаз». Відповідно до п. п. 1.3, 1.4 договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 18,59 % річних. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. Банк надає позичальнику кредит строком до 18 липня 2028 року. За умовами п. 3.3. кредитного договору повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом внесення мінімального необхідного платежу у сумі 15665,55 грн. на місяць до 10 числа поточного місяця. Кредитний договір укладений між сторонами у простій письмовій формі, підписаний відповідачем та представником банку. 18 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки № 1, за умовами якого відповідач поручилася перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань по кредитному договору від 18 липня 2008 року № 110/П/842008-980, у тому числі: повернути кредит до 18 липня 2028 року у сумі 966703,10 грн., сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 18,59% річних, інші платежі та можливі штрафні санкції. За положеннями п. 1.2, 1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому. Згідно з п. 1.5 договору поруки поручитель підтвердив, що він ознайомлений та погоджується з умовами кредитного договору. Договір поруки укладений між сторонами у простій письмовій формі. 02 листопада 2010 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, відповідно до якої кредитний договір від 18 липня 2008 року № 110/П/842008-980 викладено у новій редакції. Сторонами не були внесені зміни до розміру кредиту, відсоткової ставки, строку кредиту, цільового призначення кредиту. Щомісячна сума мінімального необхідного платежу визначена у графіку та зменшена до 9227,37 грн. Крім того, у п. 1.1 кредитного договору сторони домовились, що протягом шести місяців з листопада 2010 року по квітень 2011 року позичальнику надається відстрочка сплати частини необхідного платежу. Починаючи з квітня 2011 року позичальник зобов'язався сплатити суму в розмірі відстрочених протягом зазначеного періоду платежів, комісію за консультації по кредитних операціях у розмірі 0,75% від суми залишку по кредиту, розрахованої на день сплати, (комісія сплачується одноразово протягом першого календарного місяця після квітня 2011 року), суму в розмірі нарахованих та несплачених до зазначеного в п. 1.1.1 договору періоду платежів згідно графіку, необхідний платіж у повному обсязі згідно з графіком. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору у новій редакції у разі невиконання позичальником зобов'язань щодо строків та повноти сплати кредиту та процентів відповідно до умов договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє в період прострочення. Згідно з п. 4.3. кредитного договору у новій редакції у випадку прострочення позичальником виконання зобов'язання, визначеного абз. 1 п. 2.4 цього договору на строк більше 30 календарних днів, позичальник, починаючи з 30-го дня прострочення, зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10 процентів від суми несплаченого щомісячного платежу (несплаченої частини щомісячного платежу) за кожен випадок. За умовами абз. 1 п. 2.4 кредитного договору у новій редакції погашення суми основної заборгованості відбувається шляхом внесення необхідного платежу щомісячно до 18 числа поточного місяця. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. У відповідності до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодувань збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За правилами ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України підставою припинення поруки є такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 р. у справі N 6-97цс13). У відповідності до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Частиною першою статті 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Положеннями ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Як убачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, на підставі якого позичальником отримано кредит у сумі 966703,10 грн. для інвестування коштів у придбання житла в с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області, що у тому числі підтверджується меморіальними ордерами та заявами на видачу готівки від 18 липня 2008 року. (а.с. 39-40) У період з серпня 2008 року по травень 2013 року позичальником частково виконувалися договірні зобов'язання, ним було сплачено основну суму заборгованості по кредиту у розмірі 396685,39 грн. та проценти за користування кредитними коштами у сумі 311765,53 грн. Позичальник допустив порушення умов кредитного договору в частині зобов'язання сплачувати щомісячний мінімально необхідний платіж у визначені строки. Відтак, станом на 27 червня 2013 року загальний розмір заборгованості відповідача [PERSON] по кредитному договору становить 1143737,54 грн., у тому числі: заборгованість по основній сумі кредиту - 570017,71 грн., заборгованість за відсотками - 242105,20 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань по договору - 31621,75 грн., реструктуризована пеня - 6030,55 грн., штраф за порушення вимог кредитного договору - 287034,04 грн., комісія за консультаційні послуги - 4275,13 грн., сума індексації за період прострочення платежів - 2653,33 грн. На час звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору в солідарному порядку з відповідачів розмір простроченої заборгованості позичальника становив 252337 грн. Отже, вимога позивача щодо дострокового стягнення суми кредиту кореспондується з його правом, передбаченим п. 3.2.3 кредитного договору у новій редакції. За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зменшення розміру неустойки - це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача. Під час розгляду справи по суті представник відповідача заявляв про зменшення розміру штрафних санкцій, посилаючись, що на утриманні у позичальника перебуває малолітня дитина, наразі відсутній стабільний дохід. Аналізуючи розрахунок суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором, суд доходить висновку, що позичальник, отримавши кредит у розмірі 966703,10 гривень, допустив порушення умов кредитного договору, у період з серпня 2008 року по травень 2013 року здійснював часткове погашення кредитної заборгованості, сплативши у загальному розмірі 708508,20 грн., чим погасив 40 відсотків від основної суми кредиту. Крім того, після відкриття судом провадження у справі позичальник продовжив сплату кредитної заборгованості. Штраф за порушення вимог кредитного договору нарахований позивачем в порядку, передбаченому п. 4.3 кредитного договору у новій редакції, за прострочення виконання зобов'язань по сплаті щомісячного мінімально необхідного платежу. Сума нарахованого штрафу становить 287034,04 грн., що складає половину від суми основного боргу по кредиту. Приймаючи до уваги те, що позичальник з моменту отримання кредиту здійснює його часткове погашення, намагається в умовах світової фінансової кризи погасити отриманий ним кредит, такий розрахунок суми штрафних санкцій на переконання суду свідчить про намагання позивача отримати надприбутки від кредитування та не відповідає реальним збиткам позивача, завданим внаслідок часткового невиконання відповідачем договірних зобов'язань. Відтак, суд вважає наведені обставини істотними та вирішує зменшити розмір штрафу за порушення вимог кредитного договору до 28703 грн. з урахуванням вимог розумності та справедливості. Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача комісії за консультаційні послуги у сумі 4275,13 грн. судом встановлено наступне. Сплата такої комісії передбачена умовами п. 1.1.2 кредитного договору у новій редакції. У відповідності до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачу [PERSON] надавалися консультаційні послуги по кредитних операціях, вартість яких повинна бути сплачена одноразово у квітні 2011 року. Крім того, суд звертає увагу, що надання таких консультаційних послуг не пов'язано з отримання позичальником кредиту, за положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» банк зобов'язаний повідомити споживача перед укладанням договору споживчого кредиту про наявні форми кредитування, їхні відмінності, кредитні умови, орієнтовну сукупну вартість кредиту, тощо, відтак банк не може отримувати додаткову винагороду за виконання ним свого обов'язку, передбаченого Законом. З цих підстав, суд вирішує відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» в частині стягнення з відповідачів вартості комісії за консультації по кредитних операціях. За положеннями ст. ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Матеріалами справи підтверджено, що останній платіж по кредитному договору позичальник здійснив 15 травня 2013 року, позивач звернувся з позовом до суду 31 липня 2013 року. Отже, посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності в частині вимог про стягнення з відповідачів реструктуризованої пені не знайшли свого підтвердження матеріалами справи. Також суд не приймає зауважень представника відповідача [PERSON] стосовно неправильності розрахунків заборгованості по відсотках за користування кредитом, розміру індексації за період прострочення платежів, оскільки розрахунки, позивача відповідають положенням кредитного договору, зокрема, заборгованість за відсотками розрахована із розрахунку 360 днів на рік, а сукупні індекси інфляції використані позивачем відповідають даним Державної служби статистики України. Разом з тим, суд не погоджується з вимогами позивача щодо стягнення заборгованості по кредитному договору з позичальника та поручителя в солідарному порядку з наступних підстав. Матеріалами справи підтверджено, що між банком та поручителем укладено договір поруки від 18 липня 2008 року, додаткових угод до такого договору не укладалося. Відповідач [PERSON] поручилася за невиконання позичальником [PERSON] в повному обсязі чи частково його зобов'язань по кредитному договору від 18 липня 2008 року № 110/П/842008-980. У 2010 році між позичальником та банком укладено додаткову угоду до кредитного договору, за умовами якої основний договір викладено у новій редакції, зокрема, збільшено розмір штрафних санкцій за недотримання порядку погашення суми основної заборгованості шляхом запровадження нового штрафу у розмірі 10% від суми несплаченого щомісячного платежу за кожен випадок, зобов'язано позичальника додатково сплатити комісію за консультації по кредитних операціях у розмірі 0,75% від залишку заборгованості. Такі зміни вплинули на збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки остання несе солідарну відповідальність з позичальником за невиконання усіх зобов'язань по кредитному договору. У додатковій угоді до кредитного договору від 02 листопада 2010 року міститься підпис поручителя [PERSON] в графі «Реквізити та підписи сторін», інші сторінки додаткової угоди та графіка погашення кредитної заборгованості поручителем [PERSON] не підписані, поручитель також не є стороною кредитного договору. (а.с. 22) Відтак, підпис поручителя [PERSON] на додатковій угоді до кредитного договору жодних юридичних наслідків для останньої не має, її прав та обов'язків як поручителя не змінює, оскільки з наданих позивачем документів неможливо пересвідчитися, що відповідач [PERSON] погодилась з новими умовами кредитного договору. Заяви поручителя про ознайомлення та згоду з умовами кредитного договору у новій редакції у матеріалах справи відсутні. За таких обставин, суд доходить висновку про припинення поруки відповідача [PERSON] у зв'язку зі зміною основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг її відповідальності, що відповідно унеможливлює стягнення кредитної заборгованості з відповідача [PERSON] солідарно з позичальником. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 110/П/84/2008-980 від 18 липня 2008 року, а саме: заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 570017,17 грн., заборгованості за відсотками у сумі 242105,02 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань по договору у сумі 31621,75 грн., реструктуризованої пені у сумі 6030,55 грн., штрафу за порушення вимог кредитного договору у сумі 28703 грн., суми індексації за період прострочення платежів у сумі 2653,33 грн., є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню. У задоволенні решти позовних вимог суд вирішує відмовити з підстав наведених вище. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір у сумі 2649,57 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial