Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить виключити відомості із актового запису № 101 від 21.03.2017 року про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відомості про те, що батьком дитини є [PERSON] . В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 13.08.2005 року, сімейні відносини не склалися, тому рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 31.01.2017 року шлюб між ними було розірвано. Позивач вказала, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, вони фактично не проживали, і у неї були стосунки з іншим чоловіком, який є біологічним батьком її дитини - [PERSON] , [INFO] . При реєстрації народження дитини Корабельним районним у м. Миколаєві ВДРАЦС ГТУЮ, відповідно до ч. 2 ст. 122 Сімейного Кодексу України, батьком дитини був записаний відповідач по даній справі - [PERSON] Позивач звернувшись до Корабельного районного у м. Миколаєві ВДРАЦС ГТУЮ із заявою про вилучення даних про батька дитини в актовому записі про народження № 101 від 21.03.2017 року [PERSON] , [INFO] , отримала відмову. Суть відмови полягала в тому, що державна реєстрація народження проведена відповідно до вимог п. 2 ст. 122 СК України, та рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву із проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач також надав заяву із проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, причина його неявки суду не відома. Суд, дослідивши зібрані по справі письмові докази, знаходить позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. В силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Таким чином, сімейні правовідносини між батьками та дітьми виникають за умови наявності такого юридичного факту, як походження дитини від батьків, що засвідчене компетентним органом - органом ДРАЦС. Відповідно до ч. 2,3 ст. 122 СК України, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Відповідно до ч. 2,3 ст. 138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. До вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. Відповідно до статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Тому у даному випадку мають застосовуватися правові приписи, закріплені в частині третій статті 267 ЦК України. Тобто, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову виходячи із того, що до суду не подано заяву від особи, яка визнає себе батьком дитини, що суперечить приписам ч. 2 ст. 138 СК України.

Outcome: dismissed