Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON]звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Всеукраїнська страхова компанія», в якому просить зобов'язати відповідача сплатити позивачеві страхову виплату у відповідності до умов договору № 138-2 від 15 листопада 2012 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 15 листопада 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, згідно умов якого позивач сплатив страхові внески, а відповідач зобов'язався виплатити страхове відшкодування у разі настання страхового випадку. В ніч з 26 на 27 грудня 2014 року автомобіль «KIA RIO», державний номер [NUMBER], що належить позивачу та який було застраховано відповідачем, було пошкоджено та викрадено п'яти колес (R-15). Відразу після настання страхової випадку на місце події виїхали співробітники Баришівського РВ ГУ МВС України в Київській області. За фактом викрадення п'яти автомобільних колес (R-15), а також пошкодження автомобіля «KIA» державний номерний знак [NUMBER], що було зафіксовано у довідці складеній слідчим СВ Баришівського РВ ГУ МВС України в Київській області Семенішиним О.В., відомості про кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст. 185 КК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014110070001174 від 27 грудня 2014 року та розпочато досудове розслідування. 29 грудня 2014 року позивач повідомив про крадіжку коліс та пошкодження транспортного засобу відповідача та звернувся із заявами від 26 січня 2015 року та 02 лютого 2015 року про виплату страхового відшкодування. Проте, відповідач у відповіді від 09 лютого 2015 року у здійснені такої виплати відмовив, оскільки позивачем були порушені умови договору страхування, а саме на застрахований автомобіль не було встановлено сигналізацію. Натомість, 13 лютого 2015 року позивач звернувся із повторною заявою до відповідача, у якій вказував на те, що всі вимоги договору були виконані належним чином. Позивач вважає таку відмову незаконною, просить зобов'язати останнього виплатити позивачу суму страхового відшкодування. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, до суду представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з викладених у письмових запереченнях підстав. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 15 листопада 2012 року між ПрАТ «Всеукраїнська страхова компанія» (Страховик) та [PERSON](Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 138-12, згідно умов якого було застраховано автомобіль «KIA RIO», державний номер [NUMBER]. Період страхування 1 рік з 15 листопада 2011 року по 14 листопада 2013 року. Страхова сума складає 125 600,00 грн. Франшиза за кожним страховим випадком, крім викрадення, становить 2,0%. В ніч з 26 на 27 грудня 2014 року автомобіль «KIA RIO», державний номер [NUMBER], що належить позивачу та який було застраховано відповідачем, було пошкоджено та викрадено п'яти колес (R-15). Відразу після настання страхової випадку на місце події виїхали співробітники Баришівського РВ ГУ МВС України в Київській області. За фактом викрадення п'яти автомобільних колес (R-15), а також пошкодження автомобіля «KIA» державний номерний знак [NUMBER], що було зафіксовано у довідці складеній слідчим СВ Баришівського РВ ГУ МВС України в Київській області Семенішиним О.В., відомості про кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст. 185 КК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014110070001174 від 27 грудня 2014 року та розпочато досудове розслідування (а.с. 8). 29 грудня 2014 року позивач повідомив про крадіжку коліс та пошкодження транспортного засобу відповідача та звернувся із заявами від 26 січня 2015 року та 02 лютого 2015 року про виплату страхового відшкодування. У заяві від 02 лютого 2015 року [PERSON] повідомив, що до базового обладнання застрахованого транспортного засобу входить іммобілайзер (протиугінний засіб), тому, на його думку, цього достатньо для виплати страхового відшкодування за цією подією. На підставі п.8.2. Договору ПрАТ «Всеукраїнська страхова компанія» звернулась до ТОВ «Стел Груп», яке на замовлення [PERSON] проводило оцінку транспортного засобу після події, і яке [PERSON] обрав сам і без погодження з ПрАТ «Всеукраїнська страхова компанія», із запитом щодо встановлення на дослідженому автомобілі КІА Rio, реєстраційний номер [NUMBER] сигналізації, її моделі та вартості. 09 лютого 2015 року ПрАТ «Всеукраїнська страхова компанія» додатково звернулась до [PERSON] із письмовим запитом щодо письмового підтвердження (чи спростування) інформації і пояснень відносно не встановлення на застрахований транспортний засіб сигналізації. Згідно відповіді, наданої ТОВ «Сател Груп» за №2/2 від 20 лютого 2014 року, за результатами проведеного огляду та ідентифікації транспортного засобу КІА Rio реєстраційний номер [NUMBER], встановлено, що автомобіль, окрім додатково встановленої автомагнітоли, мав базову комплектність, і додатково встановленої сигналізації на досліджуваному автомобілі виявлено не було. Згідно п. 1.21 договору, страховим випадком є передбачена договором подія, яка фактично відбулась, і з настанням якої виникає обов'язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування Страхувальнику, Вигодонабувачу або їх спадкоємцям. Відповідно до п. 3.1.2 ст. 3 договору, зазначена подія відноситься до ризиків пошкодження (знищення) застрахованого транспортного засобу та/або додаткового обладнання внаслідок протиправних дій третіх осіб, а також крадіжки, грабежу, розбійних дій, вчинених щодо додаткового обладнання під час знаходження транспортного засобу у будь-якому місці. П. 10.4 ст. 10 Договору встановлено, що відповідальність Страховика на випадок настання ризиків «ПДТО» та «викрадення» розпочинається після встановлення на транспортний засіб сигналізації та протиугінного засобу (про дату встановлення представник Страховика робить спеціальний запис у заяві на страхування). Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Як визначено у ст. 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Аналогічне положення закріплене у ст. 26 Закону України «Про страхування». Отже, укладений між ПрАТ «Всеукраїнська страхова компанія» та [PERSON] договір страхування до встановлення на транспортний засіб сигналізації не охоплює ризики «ПДТО», що прямо зазначено у договорі (п. 10.4 ст. 10 Договору). Разом з тим, Вироком Баришівського районного суду Київської області від 17 квітня 2015 року, який набрав законної сили 18 травня 2015 року визнано [PERSON] винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. Визнано [PERSON] винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.309 КК України та призначити покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. На підставі п.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань [PERSON] вважається засудженим до трьох років трьох місяців позбавлення волі (а. с. 175-176). Як вбачається із відповіді наданої начальником Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУПН в Київській області Шутенком Р.В., речові докази в кримінальному провадженні №12014110070001174 від 27 грудня 2014 року, зокрема 5 коліс в комплекті (які складаються з металевих дисків та шин корейського виробництва «Kumho» 185/65 R15 в кімнату речових доказів не надходили та були повернуті власнику під розписку, яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження в Баришівському районному суді Київської області). Як визначено у п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з ПрАТ «Всеукраїнська страхова компанія» на користь [PERSON] суми страхового відшкодування є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed