Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просив визнати недійсним п.6.5. договору на весільне обслуговування, укладеного 04.04.2016 року між «[INFO]» в особі ФОП [PERSON] та [PERSON]; зобов'язати ФОП [PERSON] видалити усю інформацію, в тому числі усі фото- та відео- матеріали, які стосуються весілля [PERSON] та [PERSON] ([INFO]), та які розміщені в соціальних мережах «Вконтакте» та «Facebook», а також на сайті «[INFO]». Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 1 березня 2017 року позов задоволено у повному обсязі. В апеляційній скарзі представник [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] просить вказане рішення скасувати. В обгрунтування скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Суд першої інстанції помилково керувався ст. 32 та 34 Конституції України, адже інформація, відображена на фото-, відеоматеріалах, що була розміщена в мережі Інтернет не є конфіденційною. Спірні фото та відеоматеріали не можна вважати такими, що містять персональні дані про позивача, так як не містять даних за якими можливо ідентифікувати позивача, тому не потребують згоди особи на розголошення. Представником позивача на апеляційну скаргу подано заперечення, в яких він, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві та безпідставність доводів скарги, просить про її відхилення та залишення рішення суду першої інстанції без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що поширення через мережу інтернет відповідачем [PERSON] інформації, що стосується події весілля позивача [PERSON], відбулось без згоди та дозволу позивача та є втручанням в його особисте та сімейне життя. З таким висновком суду судова колегія погоджується частково. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам закону, оскільки постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду. Судом встановлено, що 4 квітня 2016 року між «[INFO]» в особі [PERSON] фізичної особи - підприємця, та [PERSON] був укладений договір на весільне обслуговування, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по підготовці, організації і координації весілля. Пунктом 6.5. зазначеного договору передбачено право виконавця використовувати фото і відеоматеріали з весілля (отримані в ході надання послуг по його організації) в якості реклами агентства на сайті і в соціальних мережах (а.с.6-7). 07 травня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON]. Після весілля [PERSON] та [PERSON] на сайті «[INFO]» та в соціальних мережах були розміщені фото та відео з весілля подружжя (а.с.8-15). Матеріали справи свідчать, що особа, яка уклала договір на весільне обслуговування, а саме [PERSON] його не оскаржила, а тому підстави для визнання п. 6.5 договору недійсним - відсутні. Відповідач [PERSON] уклала особисто договір з відповідачем ФОП [PERSON], сторони договір не оскаржили, тому суд помилково дійшов висновку про задоволення позову стосовно неї. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З позовом до суду звернувся [PERSON], який договір не підписував, згоди стосовно себе щодо права виконавця використовувати фото- і відео- матеріали з весілля в якості реклами не надавав, тому у відповідача ФОП [PERSON] відсутні підстави для використання фото- і відео - матеріалів із зображенням позивача. Доводи апеляційної скарги щодо того, що зазначена інформація не є конфіденційною не спростовують висновків суду про відсутність згоди позивача і підстав для розповсюдження стосовно нього фото і відео матеріалів. Тому, судова колегія вважає, що в цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Outcome: partial