Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

У липні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «СГ «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 14 грудня 2016 року о 19 годині 50 хвилин на пр. Героїв у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено його автомобіль «Сеат», державний реєстраційний номер [NUMBER]. У вказаній дорожньо-транспортній пригоді винуватою особою визнано водія автомобіля «Фольксваген», державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON], цивільно-правова відповідальність застрахована у ПАТ «СГ «ТАС». Прохав стягнути з ПАТ «СГ «ТАС» матеріальну шкоду у сумі 80225 гривень 69 копійок та моральну шкоду у розмірі 20000 гривень. Ухвалою суду від 17 липня 2017 року позов залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору за заявлену вимогу про стягнення моральної шкоди; позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 31 липня 2017 року у справі відкрито провадження, судове засідання призначено на 26 вересня 2017 року. 22 листопада у судовому засіданні позивачем надано заяву про збільшення позовних вимог, яка протокольною ухвалою суду приєднана до матеріалів справи; розгляд справи відкладено до 13 грудня 2017 року. 13 грудня 2017 року у судовому засіданні позивачем надано заяву про уточнення позовних вимог, в якій [PERSON] зазначена в якості другого відповідача. Заяву приєднано до матеріалів справи, судовий розгляд відкладено до 18 січня 2018 року. 11 січня 2018 року до суду надійшов відзив на позовні вимоги, в якій представник відповідача [PERSON] [PERSON] не погодився з позовними вимогами з огляду на наступне. Матеріалами справи підтверджується настання цивільно-правової відповідальності [PERSON] Проте її цивільно-правова відповідальність застрахована ПАТ «СГ «ТАС», відповідно до страхового полісу якого обов'язок по відшкодуванню заподіяної шкоди майну потерпілої особи застрахованим транспортним засобом покладається на вказану страхову компанію в межах загального ліміту відповідальності страховика (100000 гривень). Отже, спричинена майнова шкода підлягає стягненню зі страхової компанії. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено її спричинення діями саме відповідача [PERSON] 18 січня 2018 року до суду найшла відповідь на відзив представника позивача [PERSON], в якій вона посилається на те, що право позивача, як потерпілого, на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, а тому позивач бажає одержати повне відшкодування спричинених збитків від особи, яка їх завдала. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у первісному та уточненому позові. Пояснила, що сума матеріального збитку, за вирахуванням франшизи 1000 гривень, у розмірі 35895,34 гривень було сплачено позивачу страховою компанією, у зв'язку з чим відмовилась від позовних вимог в частині суми, яка була сплачена ПАТ «СГ «ТАС». Разом з тим, прохала стягнути залишок на відшкодування матеріального збитку із відповідача [PERSON] Розмір відшкодування заподіяної її довірителю внаслідок ДТП моральної шкоди залишила на розсуд суду. Позивач [PERSON], у тому засіданні, у якому він брав участь, повністю підтримав позовні вимоги. Пояснення надав аналогічні тексту позову та поясненням свого представника. Наполягав на стягненні залишку спричиненого матеріального збитку та моральної шкоди саме із [PERSON] Обґрунтувати розмір заподіяної йому моральної шкоди не зміг. Представник відповідача ПАТ «СГ «ТАС» Бондар Є.Р. в судовому засіданні пояснила, що страхова компанія тривалий час не могла отримати реквізити позивача для перерахування суми спричиненого збитку. На даний час, після отримання реквізитів, позивачу вже сплачено суму спричиненого матеріального збитку, яка була встановлена висновком проведеної у справі експертизи. Зазначила, що рахунок з СТО є неналежним доказом для підтвердження спричиненого в результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріального збитку. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав, що позивач помилково вважає, що існує втрата товарної вартості його автомобіля оскільки його автомобіль 2008 року випуску, тому на нього повинен нараховуватися знос, а не втрата товарної вартості. Також зазначив, що страховою компанією збитки, спричинені позивачу, оцінені належним чином, а рахунки, надані позивачем, не є належними доказами. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві. Додатково пояснив, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПАТ «СГ «ТАС». Висновком експерта встановлена вартість збитку, грошові кошти страхова компанія намагалася сплатити позивачу, проте ним не надавалися банківські реквізити для перерахування коштів. Вказав, що на транспортний засіб позивача, який перебуває у користуванні понад сім років, нараховується сума зносу, тому страхова компанія виконала свої зобов'язання по відшкодуванню спричиненого збитку. Зазначив, що надані позивачем на підтвердження заподіяної йому шкоди докази у вигляді рахунків на оплату, виконаних ПП «Аеліта Моторс», є неналежними доказами, оскільки автомобіль позивача наразі не відремонтований, через що спричинені збитки не можуть підтверджуватися рахунком на оплату, виставленим на підставі ремонтної калькуляції. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані ними докази кожен окремо та у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами і вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2017 року (а.с. 10) [PERSON] визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 14 грудня 2017 року, в результаті чого було пошкоджено автомобіль «Сеат» державний номер [NUMBER], який належить позивачу у справі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.8). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПАТ «СГ «ТАС», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8676540 (а.с. 35), відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 гривень. Після дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача було оглянуто у присутності представника відповідача у ПП «Аеліт Моторс», на підставі чого було встановлено, станом на 26 грудня 2016 року, розмір витрат, які необхідні для відновлення ушкодження транспортного засобу становлять суму у 80225 гривень 69 копійок (а.с. 11-14). Для отримання страхового відшкодування [PERSON] звернувся до ПАТ «СГ «ТАС» із відповідною заявою (а.с.15). Проте, відшкодування спричинених збитків страховою компанією не відбулося, у зв'язку з чим позивачем надано новий розрахунок станом на 13 жовтня 2017 року у сумі 89651 гривня 69 копійок (а.с. 45). Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 4514 від 15 березня 2017 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Сеат», державний реєстраційний номер [NUMBER], який пошкоджено внаслідок ДТП, з урахуванням запасних частин, становить 36895 гривень 34 копійки (а.с.55-63). В судовому засіданні встановлено та не заперечувався сторонами той факт, що позивачем отримано суму страхового відшкодування від ПАТ «СГ «ТАС» в розмірі 35895 гривень 34 копійки, тому цей факт на підставі ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню у суді. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до вимог ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить робити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Винною особою у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивачу спричинено матеріальні збитки, визнана [PERSON], яка є власником автомобіля, що становить джерело підвищеної небезпеки. Відповідно до правових позицій, викладених у рішеннях Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6 - 2808 цс 15 та Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Тому, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Суд критично ставиться до тверджень представника відповідача [PERSON] про те, що збитки не можуть бути відшкодовані доти, доки пошкоджений автомобіль не буде фактично відремонтовано. Тому, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] суми матеріального збитку з урахуванням сплаченого розміру страхового відшкодування у розмірі 52 756 гривень 35 копійок, беручи за основу розрахунок станом на 13 жовтня 2017 року, як найбільш обґрунтований. Суд не бере до уваги, як доказ, висновок експерта від 26 березня 2018 року, оскільки його надано позивачем під час судового розгляду на тій стадії процесу, коли подача доказів є недопустимою, оскільки позивачем не доведено того, що він не мав можливості надати цей висновок раніше. У зв'язку з тим, що позивач, внаслідок ушкодження його майна, вимушено був позбавлений можливості користуватися ним, через що не зі своєї волі, змінив звичний спосіб життя, суд приходить до висновку про наявність заподіяних йому душевних страждань, а тому і про право на їх відшкодування. Через заподіяння відповідачем [PERSON] ДТП, при якій було ушкоджено майно позивача до того ступеню, що він не може ним користуватися, розумним та достатнім розміром відшкодування заподіяної йому моральної шкоди суд вважає суму у 2500 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial