Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

У липні 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.06.2006 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір за умовами якого останній було надано 19141 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань 21.06.2006 року між кредитором та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язалась у солідарному порядку відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення коштів за кредитним договором. У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 23.03.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 17100,48 доларів США з яких 12225.48 доларів США заборгованість за кредитом та 4875 доларів США заборгованість за відсотками яку банк в солідарному порядку просив стягнути з відповідачів. Ухвалою суду від 16.07.2018 року позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 27.08.2018 року [PERSON] подала до суду відзив в якому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог до неї. Так [PERSON] не підписувала договору поруки у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з неї заборгованості необґрунтовані. Ухвалою суду від 29.08.2018 року постановленою без виходу до нарадчої кімнати уточнено анкетні дані другого відповідача, а саме встановлено, що позов пред'явлено до [PERSON]. Ухвалою суду від 29.08.2018 року прийнято до розгляду разом з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] про визнання недійсним договору поруки та об'єднано їх в одне провадження. На період з 23.10.2018 року по 22.11.2018 року та з 06.12.2018 року по 20.02.2019 року ухвалами суду провадження у справі запинялось на час проведення судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 04.04.2019 року зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] про визнання недійсним договору поруки - залишено без розгляду. Ухвалою суду від 04.04.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позові та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні повідомили, що банком пропущено трирічний строк пред'явлення вимоги до боржника та просили суд застосувати строк позовної давності. Також повідомили, що [PERSON] не підписувала договору поруки у зв'язку з чим підстави для стягнення з неї заборгованості відсутні, тому просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась про причини неявки до суду не повідомила, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Судом встановлено, що 21.06.2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 050/25-712 згідно якого останній було надано кредит у розмірі 19141 доларів США з кінцевим терміном повернення до 10.05.2011 року (на 5-7 а.с.). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 050/25-712 від 21.06.2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 050/1-723/1, за умовами якого [PERSON] зобов'язалась у солідарному порядку відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту (на 12 а.с.). 19.06.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило відповідачам вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № 050/25-712 від 21.06.2006 року в розмірі 21818,80 доларів США (на 14 а.с.). Твердження [PERSON] про те, що вона не підписувала договору поруки належними доказами не підтверджено та спростовується висновком судових експертів за результатами проведення технічної та почеркознавчої експертизи (на 150-155 а.с.). Як було вказано раніше відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів. Термін дії кредитного договору закінчився 10.05.2011 року, а останній платіж здійснено 07.03.2008 року, в свою чергу банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у липні 2018 року, пропустивши таким чином трирічний строк позовної давності. Строк позовної давності застосовується не щодо особи, а щодо матеріально-правових вимог, які заявлені позивачем за один і той же період до солідарного стягнення з усіх відповідачів. Враховуючи диспозитивність вимог позивача і те, що відповідальність відповідачів є солідарною, суд вважає, що клопотання [PERSON] про застосування строку давності звернення до суду повинно застосовуватись відносно всіх солідарних відповідачів, пов'язаних однією матеріально-правовою вимогою. З урахуванням викладеного суд вважає вимоги, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача підлягає стягнення на користь [PERSON] 3500 гривень судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved