Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, просила стягнути з відповідача на її користь 13 225,98 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції, 723,55 грн. - 3% річних, 7684,34 грн. - пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а всього 21 633,87 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування поданого позову зазначено, що на виконанні у Фортечному відділі державної виконавчої служби м. Кропивницького перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 404/5518/15-ц від 16 червня 2017 року Кіровського районного суду м. Кіровограда про стягнення з [PERSON] на користь позивача 10 631,82 грн. матеріальної шкоди завданої злочином. Станом на 17 липня 2019 року [PERSON] сума боргу не сплачена, що підтверджується довідкою № 32421 від 10 липня 2019 року начальника Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницького. Вважає, що дане зобов`язання мало бути виконане до 10 липня 2017 року включно. Отже санкції нараховуються з дати ухвалення судом рішення, тобто з 10 квітня 2017 року. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванової Н.Ю. від 09 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін /а.с.18-19/. 09 грудня 2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого вказано, що вона не заперечує проти того факту, що в Фортечному відділі ДВС м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області перебуває на виконанні виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа № 404/5518/15-ц від 13 червня 2017 року, виданого Кіровським районним м. Кіровограда про стягнення з неї на користь позивача матеріальної шкоди завданої злочином - 10631,82 грн. На сьогоднішній день у повному обсязі сплатити зазначену суму вона не може, що і спонукало відповідача звернутися до суду з вказаним позовом. З даним позовом відповідач не погоджується, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Вважає, що норми закону, на які позивач посилається у своєму позові, не розповсюджуються до правовідносин, які виникли між ними /а.с.35-37/. 15 січня 2020 року від представника позивача до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно якої вона остаточно просила стягнути з відповідача на користь позивача 9347,86 грн. - пені за невиконання рішення суду, три проценти річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 881 грн., та 2627,78 грн. - інфляційних витрат, а всього 12 856,64 грн. /а.с.39-40/. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечила. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 серпня 2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої злочином задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 10631,82 грн. матеріальної шкоди завданої злочином. Вирішено питання розподілу судових витрат. Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд вважає доведеним факт заподіяння позивачу шкоди на суму 10631,82 грн. протиправними діями відповідача. Рішення суду до цього часу не виконано, позивач зазначає, що відповідач за вказаним вище рішенням суду коштів не сплатив. Відповідно до листа начальника Фортечного ВДВС міста Кропивницького від 10 липня 2019 року, повідомлено, що у відділі на виконанні перебуває виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 404/5518/15ц від 13 червня 2017 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 10631,82 грн. матеріальної шкоди завданої злочином. Листом начальника Фортечного ВДВС міста Кропивницького від 13 січня 2020 року, повідомлено позивача про дії, які вчинялись державним виконавцем з примусового виконання виконавчого листа № 404/5518/15ц від 13 червня 2017 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 10631,82 грн. матеріальної шкоди завданої злочином. Станом на 13 січня 2020 року заборгованість відповідачем не погашена /а.с.48-50/. Відповідач зазначає, що позивач не може вимагати стягнення штрафних санкцій з неї, так як вона не є стороною в зобов`язаннях. Суд зазначає, в межах даної справи розглядаються вимоги про нарахування трьох процентів річних (особливої міри відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання), інфляційних втрат та пені, які є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у тому числі в отриманні компенсації від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Сама сума відшкодування шкоди завданої злочином, вже була стягнута судовим рішенням. Частина 5 статті 11 ЦК України передбачає можливість виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення. Тобто на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, а в межах даної справи розглядаються лише наслідки невиконання такого зобов`язання, встановлені ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Отже нарахування пені, інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення. Так, предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних, пені та інфляційних втрат, нарахованих позивачем за період з 10 квітня 2017 року по 13 січня 2020 року за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням суду. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Згідно до наданих розрахунків позивача, з якими погоджується суд, остання просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 9347,86 грн. - пені за невиконання рішення суду, 3% річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 881,00 грн., 2627,78 грн. - інфляційних витрат. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі, давши їм належну оцінку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved