Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У липні 2012 року кредитна спілка «МДН» звернулася до суду із позовом про стягнення суми заборгованості, посилаючись на те, що 17 жовтня 2007 року між кредитною спілкою і [PERSON] було укладено кредитний договір № 1010/07 за яким остання отримала кредит в розмірі 10 000 грн. У забезпечення зобов'язань позичальника в той же день між кредитною спілкою та [PERSON] і [PERSON] були укладені договори поруки №1010/07, за умовами яких останні зобов'язались нести солідарну відповідальність перед кредитором у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору станом на 10 липня 2012 року виникла заборгованість в розмірі 25 584 грн. 45 коп. яку позивач просив стягнути солідарно з усіх відповідачів. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 26 листопада 2012 року позов задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на користь кредитної спілки «МДН» заборгованість за кредитним договором в сумі 25 584 грн. 45 коп. та 255 грн. 68 коп. у відшкодування витрат на сплату судового збору. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати в частині стягнення з нього заборгованості за кредитом і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в цій частині, а рішення суду в частині стягнення судових витрат змінити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і неправильне застосовано норм матеріального права. Представник кредитної спілки «МДН», відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином судовими повістками та телефонограмами (а.с. 105-110), тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу без їх участі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки [PERSON] адвоката [PERSON], який просив апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом встановлено, що 17 жовтня 2007 року між кредитною спілкою «МДН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1010/07, за умовами якого [PERSON] надано кредит у розмірі 10 000 грн. зі сплатою 36% річних за користування кредитом строком на 24 місяці. У забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором 17 жовтня 2007 року між кредитною спілкою «МДН» і [PERSON] було укладено договір поруки №1010/07, згідно з яким [PERSON] поручилася перед кредитною спілкою за виконання позичальником у повному обсязі усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідно до розрахунку заборгованість за кредитним договором № 1010/07 станом на 10 липня 2012 року становила 25 584 грн. 45 коп. (а.с. 13). Задовольняючи позов про стягнення заборгованості з [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що оскільки зобов'язання за основним договором не виконано, заборгованість за кредитним договором та проценти за користування кредитом не погашені, то відповідно дану заборгованість має бути стягнуто солідарно з боржника та поручителя за даним кредитним договором. Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (Постанова Пленуму № 5 від 30 березня 2012 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Умовами договору поруки від 17 жовтня 2007 року, укладеного між кредитною спілкою та [PERSON], а саме, пунктом 4, передбачено, що договір поруки діє до повного виконання сторонами умов договору (а.с.6). Згідно з п. 1.2 кредитного договору від 17 жовтня 2007 року №1010/07, укладеного між кредитною спілкою «МДН» та [PERSON] кінцевим терміном повернення позичальником кредитних грошових коштів є 17 жовтня 2009 року. Пунктом 8.1 зазначеного кредитного договору передбачено, що договір діє з 17 жовтня 2007 року по 17 жовтня 2009 року (а.с.4). У справі відсутні будь-які дані про направлення кредитною спілкою письмової вимоги [PERSON] про погашення кредиту. До суду з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся 18 липня 2012 року (а.с. 2). Порука - це додатковий вид забезпечення вимог, тому передбачає особливі умови та строки на звернення з вимогами кредитора до поручителя та умови припинення договору поруки, а саме, ст. 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). Судом встановлено, що строк виконання основного зобов'язання закінчується за кредитним договором 17 жовтня 2009 року. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 559 ЦК України, кредитор втрачає право на звернення до поручителя у зв'язку з тим, що норми цієї статті передбачають презумпцію припинення договору поруки після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Вирішуючи справу, суд не врахував, що строк виконання основного зобов'язання сплинув 17 жовтня 2009 року, а позивач на порушення вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України звернувся до відповідача шляхом звернення до суду з позовом лише 18 липня 2012 року, тобто після припинення поруки, і тому дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з [PERSON], як поручителя, заборгованості за кредитним договором. Крім того, судом не було враховано, що між кредитною спілкою та [PERSON] було укладено окремий договір поруки, і помилково стягнуто суму заборгованості солідарно з позичальника та всіх поручителів. За таких обставин колегія суддів вважає необхідним рішення суду в частині стягнення грошової суми з [PERSON], як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права, скасувати і ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову кредитної спілки до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зв'язку з цим рішення суду в частині стягнення судового збору необхідно змінити та стягнути з [PERSON] на користь кредитної спілки «МДН» у відшкодування витрат на сплату судового збору 255 грн. 68 коп. У решті рішення підлягає залишенню без змін. У відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України з кредитної спілки «МДН» на користь [PERSON] підлягає стягненню у відшкодування витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги 121 грн. 80 коп.

Outcome: approved