Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором про надання юридичних послуг, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 748 800,00 гривень і судові витрати. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, подавши до суду зустрічний позов про визнання договору про надання юридичних послуг від 30 березня 2012 року недійсним. Вислухавши позивача і представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що вимоги первісного позову підлягають задоволенню, а у задоволенні вимог зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 30.03.2012 року, між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про надання юридичних послуг, згідно з яким позивач зобов'язався надати юридичні послуги [PERSON], яка зобов'язувалась їх оплатити. Відповідно до п. 5 вищевказаного договору сторони дійшли згоди про те, що вартість послуг становить у розмірі 425 000,00 гривень, визначивши що на момент його укладення вартість послуг еквівалентна 50 000,00 доларам США, Відповідно до пункту 3 договору, послуги вважаються наданими у повному обсязі, з моменту набрання чинності рішення суду, яким за відповідачем буде визнано право власності на спірний будинок. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2013 року за [PERSON] було визнано право власності на спірний будинок. Як зазначає позивач, [PERSON] сплатила борг у еквіваленті 20 000,00 доларів США. Станом на день звернення до суду договір відповідачем не виконано, кошти у сумі 30 000,00 доларів США не сплачені. При цьому у ході розгляду даної справи представник відповідача не заперечувала проти факту сплати [PERSON] боргу за договором у еквіваленті 20 000,00 доларів США. Позивачем, 11.02.2015 року, було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог до 748 800,00 грн., що за курсом НБУ становило 30 000,00 дол.США. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Частиною 2 статті 533 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відтак, враховуючи те, що сторонами у договорі було визначено його ціну із грошовим еквівалентом у доларах США у розмірі 50 000,00 дол. США, то розмір грошового зобов'язання, яке має виконати боржник за вказаним договором повинен визначатися за офіційним курсом НБУ долара США до гривні на день фактичного платежу. Наведене свідчить про обґрунтованість вимог ФОП [PERSON] про стягнення із [PERSON] 748 800,00 грн., що за курсом НБУ становило 30 000,00 дол.США, - боргу відповідача за договором про надання юридичних послуг від 30.03.2012 року. У ході розгляду даної справи відповідач заперечував проти того, що сторони договору вказували у пункті 5 договору вартість послуг у еквіваленті 50 000,00 дол.США. Так, відповідач посилалась на те, що сторони у момент укладення договору визначили ціну договору лише у розмірі 425 000,00 грн., а її еквівалент у доларах США позивач дописав без її відома після підписання даного договору. Водночас, представник відповідача примірник договору [PERSON] суду не надала, пояснюючи це тим, що відповідачці після складення договору його надано не було. За змістом наявного у матеріалах справи Висновку експерта за результатами проведення за ухвалою суду судово-почеркознавчої експертизи від 13.04.2016 року №17562/17563/15-32, договір від імені [PERSON] було підписано, самою [PERSON], а рукописні записи 5 пункту договору щодо вартості його послуг були здійсненні [PERSON]. Факт підписання договору позивачем сторонами під сумнів не ставився. У ході розгляду даної справи відповідачем не було надано суду належних і допустимих доказів того, що позивачем було самостійно здійснено дописку у 5 пункті договору у частині його ціни у еквіваленті у доларах США. Крім того, суд критично оцінює пояснення відповідача щодо того, що у відповідачки не збереглась розписка, яку склав [PERSON] при одержанні від [PERSON] плати за договором у розмірі 20 000,00 дол.США, у якій, за твердженням позивача, були викладені умови пункту 5 договору. За змістом пункту 8 договору, його було складено у двох примірниках по одному для кожної із сторін. Відтак, підписуючи даний договір відповідач підтвердила ту обставину, що вона отримала його примірник. Крім того, у разі відсутності примірника договору у його сторони, добросовісний учасник цивільних відносин може вимагати від іншої сторони надати йому такий примірник перед частковим виконанням визначеного за ним грошового зобов'язання. Водночас доводи сторін спору свідчать про те, що відповідачка не зверталась до позивача із вимогою надати їй примірник спірного договору. Таким чином, посилання [PERSON] на відсутність у неї її примірника договору і складеної позивачем розписки про отримання грошових коштів ставляться судом під сумнів і самі по собі не підтверджують самостійного здійснення [PERSON] будь-яких подальших дописок у його текст. Наведене свідчить про законність і обґрунтованість вимог первісного позову, що свідчить про наявність підстав для його задоволення і стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 748 800,00 (сімсот сорок вісім тисяч вісімсот) гривень боргу за договором про надання юридичних послуг від 30.03.2012 року. При розгляді вимог зустрічного позову, суд виходить до наступного. Підставою для подачі зустрічного позову про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг стало те, що на думку представника [PERSON] договір не відповідає вимогам закону в частині його валютування. Тому на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів» просив визнати договір про надання юридичних послуг від 30 березня 2012 року недійсним. Так, представник [PERSON] вказує на те, що позивач, як фізична особа-підприємець, не міг проводити розрахунки в іноземній валюті, відповідно до законодавства. Також посилався на те, що відповідно до Постанови КМУ від 18 грудня 1998 року № 1998, формування, встановлення та застосування суб'єктами підприємництва вільних цін н території України здійснюється виключно у національній грошовій одиниці. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1,3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Однак із такими доводами зустрічного позову погодитись не можна з огляду на те, що [PERSON], як сторона даного договору не є споживачем, а [PERSON] не є особою, що надає послуги у розумінні приписів Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, суд не погоджується із посиланням відповідача на те, що спірні правовідносини сторін, що виникли із спірного договору про надання юридичних послуг є господарсько-правовими, а зміст договору суперечить статтям 189 та 198 Господарського кодексу України, за змістом яких ціна господарських договорів має бути виражена у гривні; при цьому у зустрічному позові відповідач вказує на те, що ціна оспорюваного договору виражена у доларах США. Так, за своєю правовою природою спірний договір є цивільним приватноправовим правочином, враховуючи його предмет щодо надання юридичних послуг фізичній особі, яка у даному разі не є учасником господарських відносин. Крім того, як уже було зазначено, сторонами у договорі було визначено його ціну у гривні із грошовим еквівалентом у доларах США, що не суперечить приписам частини 1 статті 533 ЦК України; у даному разі, сторони дійшли згоди щодо визначення розміру грошового договірного зобов'язання у національній валюті України на день платежу за правилами частини 2 статті 533 ЦК України. Викладене свідчить про те, що форма і зміст договору про надання юридичних послуг від 30.03.2012 року не суперечить приписам законодавства, що зумовлює відсутність підстав для визнання його недійсним. Відтак у вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають. При поданні позовної заяви позивач сплатив судові витрати в розмірі 3 654.00 грн. судового збору, який відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача. На підставі зазначеного,

Outcome: approved