Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Науково-Дослідний інститут «Квант» (далі - ДП «НДІ «Квант») про стягнення заробітної плати в сумі 133562,97 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 35223,64 грн та 16538,84 грн компенсації втрати частини грошового доходу у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. В обґрунтування позову позивач вказувала, що 12 листопада 2018 року згідно з наказом від 07 листопада 2018 року №394-к позивач була прийнята на посаду економіста першої категорії. 04 листопада 2020 року на підставі наказу № 332-к/тр від 02 листопада 2020 року позивач була звільнена з роботи на підставі ч. 1 с. 36 КЗпП України за угодою сторін. Однак, починаючи з березня 2019 року заробітна плата позивачу виплачувалась частково та невчасно. У зв`язку з чим, на день звільнення позивачу не було виплачено заробітну плату в період з 01 березня 2019 року до 04 листопада 2020 року включно, а також усіх сум компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати. 22 лютого 2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату заборгованості із заробітної плати в сумі 133562,97 грн. Відповіді позивач не отримала. У зв`язку з невиплатою в день звільнення всіх сум, що належали позивачу в день звільнення, відповідно до статті 117 КЗпП України з 04 листопада 2020 року до 07 липня 2021 року тобто за 167 днів позивачу належать виплати за затримку розрахунку при звільненні в сумі 35223,64 грн. Крім того, відповідно до норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» позивачу підлягає виплаті компенсація в сумі 16 538,84 грн. Посилаючись на викладене, позивач просила про задоволення позову та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Ухвалою судді від 08 липні 2021 року відкрито провадження для розгляду позову за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач про час, дату, місце судового розгляду повідомлявся належним чином за адресою місцезнаходження юридичної особи відповідно до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що відповідає приписам частини десятої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, причини неявки свого представника суду невідомі, відзив та інші заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд установив, що [PERSON] з 12 листопада 2018 року до 04 листопада 2020 року працювала в НДІ «Квант». Згідно з довідкою ДП «НДІ «Квант» від 04 листопада 2021 року, видана [PERSON] про те, що вона працювала в НДІ «Квант» і станом на 04 листопада 2020 року загальна заборгованість із заробітної плати складає 133562,97 грн. Відомостей про виплату відповідачем заборгованості із заробітної плати [PERSON] суду не надано. Звертаючись до суду із позовною заявою позивач додав розрахунок компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. За положеннями статті 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною п`ятою статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до статті 24 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ураховуючи те, що матеріалами справи доведена затримка виплати позивачу заробітної плати за період станом на 04 листопада 2021 року, і це є підставою для стягнення такої заборгованості з ДП «НДІ «Квант» на користь [PERSON] . Відповідно до частини першої ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника (стаття 117 КЗпП України). Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку або на момент розгляду справи в суді. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. За таких обставин, суд вважає за можливим взяти за основу розрахунок позивача про обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 листопада 2020 року (день звільнення позивача) до 07 липня 2021 року (день звернення до суду з позовом), тобто за 167 робочих днів в сумі 35 223,64 грн. Що стосується позовних вимог щодо стягнення компенсації, то відповідно до постанови КМУ № 159 від 21 лютого 2001 року сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Суд вважає за можливе прийняти наданий позивачем розрахунок та стягнути з відповідача на корить [PERSON] компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у загальному розмірі 16538,84 грн. Відповідно до статті 141 ЦК України, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1853, 23 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved