Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON], та до [PERSON], в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в житловому будинку №37 по вулиці Зеленій в с. Степанівка міста Херсона та зняти їх з реєстраційного обліку в цьому будинку. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі були зареєстровані як члени сімї в спірному житловому будинку, власником якого є позивач. Більше року відповідачі у спірному будинку не проживають, а тому є такими, що втратили право користування житловим приміщенням в цьому будинку. Реєстрація відповідачів в спірному будинку перешкоджає позивачу користуватись та розпоряджатись житловим будинком на власний розсуд. У судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON], їх представник та представник органу опіки і піклування проти задоволення позову заперечували, надали свої письмові заперечення. Пояснили суду, що задоволення позову приведе до порушення прав малолітньої особи та порушення прав позивачів, оскільки іншого житла вони не мають. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 03.04.1991 року, виданого виконавчим комітетом Степанівської сільської ради народних депутатів, та державного акту на право власності на земельну ділянку від 26.11.2004 року позивач є власником житловому будинку та земельної ділянки по вулиці Зеленій, 37, в с. Степанівка міста Херсона, що також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На час розгляду справи позивач зареєстрована та проживає в спірному будинку. Через її вік та стан здоровя її доглядають дочка [PERSON] та онука [PERSON]. Відповідачі [PERSON] (син позивача) та [PERSON] (невістка) в спірному будинку були зареєстровані за згодою власника як члени її сімї, з ними були зареєстровані їх діти [PERSON] та [PERSON] (онуки позивача). Згідно пояснень сторін, показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та письмових доказів відповідачі в спірному будинку не проживають з 2006 року, виїхали добровільно через сварки та непорозуміння свекрухи та невістки. Речей у спірному будинку відповідачі не мають. [PERSON] хоча і зареєстрована, однак з часу народження проживає зі своїми батьками в іншому місці. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 2 ст. 107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до положень ч.ч. 3 та 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання малолітньої дитини є місце проживання батьків або одного з них, з ким вона проживає. Згідно приписів ч. 1 ст. 65 ЖК України на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди інших членів сімї не потрібно. Згідно приписів ст. 7 Закону України «Про свободу пересування вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, остаточного рішення суду, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, відповідачі в спірному житловому будинку не проживають більше року, добровільно виїхали та обрали інше місце мешкання, а тому вони є такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку позивача. Місцем проживання малолітньої [PERSON] є місце проживання батьків, її право користування житлом є похідним від їхнього права користування спірним житловим приміщенням. Позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Доводи відповідачів та представника органу опіки та піклування щодо порушення прав малолітньої дитини не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Разом з тим, вимоги про зняття з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, оскільки такі дії мають вчинятись органами міграційної служби на підставі рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Суд не повинен підмінювати собою компетентні органи. За наведених обставин позов підлягає частково задоволенню.

Outcome: partial