Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

У листопаді 2013 року фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - ФОП [PERSON]) звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що 7 грудня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір про надання послуг, а 20 грудня 2012 року ними було підписано акт прийому-передачі, згідно з яким вони домовились, що вартість послуг складатиме 4 800 грн. Він свої зобов'язання виконав у повному обсязі, а відповідач виконав зобов'язання частково, унаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 1 636 грн. На неодноразові звернення щодо добровільної сплати заборгованості відповідач не реагує. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1 636 грн, інфляційні втрати в розмірі 32 грн 70 коп., 3% річних у розмірі 45 грн, поштові витрати в розмірі 6 грн 80 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 600 грн та судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, в якій просив розглядати справу за його і позивача відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив. У зв'язку з цим, за згодою представника позивача [PERSON], суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 7 грудня 2012 року між сторонами в справі було укладено договір про надання послуг, за умовами якого позивач зобов'язався надати послуги щодо зміни тканини на одному дивані та двох кріслах, а відповідач зобов'язався прийняти роботу та оплатити вартість послуг у розмірі 4 800 грн. 20 грудня 2012 року сторонами в справі було підписано акт прийому-передачі наданих послуг, згідно з яким у замовника претензій до якості наданих послуг не має та цей акт є підставою для розрахунків. Однак відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав і сплатив позивачу за надані послуги лише 3 164 грн, унаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 1 636 грн. На неодноразові звернення позивача щодо вирішення спору мирним шляхом та добровільної сплати заборгованості відповідач не реагує. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Належних і допустимих доказів у розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження належного виконання зобов'язань за вказаною угодою відповідач не надав. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості є законними та обґрунтованими, тому їх слід задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме: поштові витрати в розмірі 6 грн 80 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 600 грн та судовий збір у розмірі 229 грн 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved