Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

у листопаді 2016 року [PERSON] представник за довіреністю №29 від 03.11.2016 року для [PERSON] звернувся до суду в інтересах останньої з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що 29.07.2002 року позивачу подаровано [PERSON] належний їй на праві приватної власності жилий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS]. На даний час позивач проживає у вказаному будинку разом зі своїми дітьми: донькою - [PERSON], сином - [PERSON], сином - [PERSON], та донькою - [PERSON] В ході отримання документів для оформлення субсидії, було виявлено, що у її будинку, зареєстрована [PERSON] Однак остання не проживає в ньому з 29.07.2002 року, тобто більш ніж 14 років, забрала свої речі і виїхала на постійне проживання в м. Київ, де вийшла заміж. Вона не є членом сім'ї позивача, будь-якої участі у витратах на утримання будинку та проведення ремонту не приймає, комунальні послуги не сплачує. Крім того, будь-яких договірних відносин з приводу користування даним будинком у відповідача з позивачем, як власником, не існує. А тому, просить суд визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] та судові витрати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та суду пояснила, що [PERSON] не є членом її сім'ї, 29.07.2002 року подарувала їй будинок, з того часу у ньому не проживає. Про реєстрацію останньої у будинку взнала лише в листопаді 2016 року, збираючи документи для субсидії. Вказане перешкоджає їй, як власнику даного будинку, оформити субсидію і взагалі розпоряджатися ним. А тому, просить суд позов задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду та ухвалення заочного рішення по справі. Представник позивача за довіреністю №59 від 08.12.2016 року [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи у встановленому законом порядку повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась. Причини неявки не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутності не подала. Суд вважає за можливе у відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України справу розглянути без участі відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних в справі доказів, із ухваленням заочного рішення по справі, оскільки відносно цього не заперечила позивач. Вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з огляду на наступне. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Згідно вимог ст. 317 ЦК України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику будинку право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння. За змістом вищевказаних правових норм припинення права власності особи на будинок припиняє її право та право членів її сім'ї на користування цим житлом. Таким чином, у випадку зміни власника житла чинне законодавство не передбачає перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом за ним та членами сім'ї колишнього власника. Як встановлено в суді та вбачається з договору дарування будинку, посвідченого 29 липня 2002 року приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Петровською Л.О., зареєстрованого в реєстрі за №3436, позивач [PERSON] є власником будинку з надвірними спорудами [ADDRESS]. Вказане підтверджується також довідкою №637 від 16.03.2004 року, виданою Шепетівським бюро технічної інвентаризації, відповідно до якої право приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування від 29.07.2002 року на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано в Шепетівському бюро технічної інвентаризації 05.08.2002 року за реєстровим №3412. Згідно домової книги на будинок [ADDRESS], в ньому з 29.08.2002 року зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а з 02.12.2014 року [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З інформації від 15.11.2016 року, що надійшла на запит суду з Шепетівського МВ УДМС України в Хмельницькій області на виконання вимог ч.3 ст. 122 ЦПК України та довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб від 04.11.2016 року, виданої начальником відділу реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради, вбачається, що крім позивача та членів її сім'ї у вказаному будинку значиться зареєстрованою [PERSON], [INFO]. Згідно актів №489 від 03 листопада 2016 року та №29 від 11 січня 2017 року, складених комісією у складі сусідів: [PERSON], жителя [ADDRESS], [PERSON], жительки [ADDRESS], [PERSON], жительки [ADDRESS], посвідчених головою квартального комітету № 1 виконавчого комітету Шепетівської міської ради [PERSON], відповідач [PERSON], зареєстрована в [ADDRESS], Хмельницької області, але фактично з 29.07.2002 року по даний час не проживає за вищевказаною адресою, речі останньої в будинку відсутні. Даний факт підтвердили також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які суду пояснили, що є сусідами позивача, а тому знають, що з часу набуття позивачем у 2002 році права власності на будинок [ADDRESS], попередня власниця [PERSON] у будинку не проживає, виїхала на проживання у інше місто, з того часу житлом не цікавиться, особисті речі останньої в будинку відсутні. В даному будинку проживає позивач із своєї сім'єю, відповідач членом сім'ї позивача не являється. Оцінивши наведені докази в їх сукупності, вважаючи такі відповідаючими фактичним обставинам, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не є членом сім'ї позивача [PERSON], не проживає у будинку [ADDRESS] з 2002 року, тобто після припинення права власності останньої на вказаний будинок, не бере участі в утриманні та облаштуванні житла, будь-які договірні відносини між сторонами з приводу користування даним житлом також відсутні. А тому, суд не знаходить підстав для збереження житлового приміщення за відповідачем та вважає за необхідне визнати її такою, що втратила право користування ним. За наведених обставин, вимоги позивача ґрунтуються на законі, доведені належними та допустимими доказами, тому підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, судові витрати понесені позивачем і документально підтверджені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь. На підставі ст.ст. 383, 391 ЦК України,

Outcome: approved