Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

У липні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS] (а.с. 2-3). В обґрунтування позову позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вказують, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.03.2010 року між продавцем гр. [PERSON] та покупцем гр. [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Моторною Г.О. 30 березня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-100, зареєстрованого в Ізюмському БТІ 26 квітня 2012 року в реєстрову книгу за № 54, Книга № 12, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Після договору купівлі-продажу вказаної квартири [PERSON] не заперечував на проживання у квартирі [PERSON], яка померла [INFO] року. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] з вересня 2011 року стали з'являтися у вказаній квартирі, а із жовтня 2011 року по цей час без його дозволу самовільно проживають без реєстрації у вказаній квартирі, що створює йому перешкоди в користуванні вказаною квартирою та по цей час він не має можливості володіти, користуватися і розпоряджатися квартирою. Відповідачі порушують права позивача як власника квартири [ADDRESS], самостійно звільнити вказану квартиру не бажають, тому позивач звернувся до суду. Позивач підтримав позовні вимоги і просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] надали заперечення на позов (а.с. 19-20, 100) та в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що вони не згодні із позовними вимогами [PERSON] у зв'язку з недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30.03.2010 року між [PERSON] і [PERSON], вказуючи, що продавець квартири [PERSON] є її рідна матір, яка померла [INFO] року, [PERSON] є правонаступник і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідачі підтвердили, що вони значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS], але вони постійно проживають з жовтня 2011 року по цей час за адресою: [ADDRESS], доглядали за хворою [PERSON], яка із-за хвороби не могла їздити у м. Харків та укласти договір купівлі-продажу належної їй квартири [ADDRESS] від 30.03.2010 року між [PERSON] і [PERSON]. Саме тому відповідачі просять суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника [PERSON], пояснення відповідачів [PERSON] і [PERSON] та представників відповідачки [PERSON] - [PERSON], [PERSON], перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статей 3, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Позивач [PERSON] на підставу позовних вимог щодо виселення відповідачів [PERSON] і [PERSON] з квартири [ADDRESS], посилається на порушення відповідачами права власності позивача. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вказаною нормою суд не може самостійно визначити або змінити підстави позову. Статтею 150 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Матеріалами справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 30.03.2010 року між продавцем гр. [PERSON] та покупцем гр. [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Моторною Г.О. 30 березня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-100, продавець гр. [PERSON] передала у власність (продала), а гр. [PERSON] прийняв у власність (купив) - однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Продаж вчинено за суму 39 000 гривень, вказана сума грошей отримана продавцем [PERSON] від покупця [PERSON] повністю до підписання цього договору. Договір купівлі-продажу квартири від 30.03.2010 року зареєстровано в Ізюмському БТІ 26 квітня 2012 року в реєстрову книгу за № 54, Книга № 12. (а.с. 4, 5, 6-7) Є безпідставним посилання відповідачів [PERSON] і [PERSON] на те, що є недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30.03.2010 року між [PERSON] і [PERSON] як на підставу набуття ними права користування спірною квартирою, оскільки відповідно до ухвал Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 03 грудня 2012 року, від 03 жовтня 2013 року, від 06 березня 2014 року цивільні справи|річ| за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним - залишено без розгляду (а.с. 30-31, 48, 55, 69, 75, 76-77, 87). Судом встановлено, що вказаний договір купівлі-продажу квартири від 30.03.2010 року між продавцем гр. [PERSON] та покупцем гр. [PERSON] на цей час не визнаний недійсним і не скасований. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно до вимог п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Таким чином вказані вище обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що право власності гр. [PERSON] на спірну квартиру припинилось у зв'язку з її продажем позивачу [PERSON], а позивач набув таке право власності на вказану квартиру. Судом також встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та цей факт підтвердили в суді відповідачі [PERSON] і [PERSON], що відповідачі [PERSON] і [PERSON] не є членами сім'ї позивача [PERSON] та після відчуження спірної квартири [PERSON], яка є відповідачці рідна матір, залишилися в квартирі постійно проживати з жовтня 2011 року по цей час та в ній не зареєстровані. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Зазначені обставини свідчать про те, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] проживаючи у спірній квартирі [ADDRESS], яка є власністю позивача [PERSON], перешкоджають йому володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. За таких обставин, суд дійшов до висновку про усунення перешкод позивачу [PERSON] в користуванні та розпорядженні свої власністю - зазначеною вище квартирою, шляхом виселення відповідачів з неї. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати на судовий збір та на правову допомогу, які документально підтверджуються в сумі 107,30 грн. і 3000 грн., суд стягує з відповідачів у частковому відношенні на користь |позовницю,позивачку|позивача (а.с. 1, 8-9, 18).

Outcome: approved