Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

У квітні 2019 року адвокат Горбенко Володимир Семенович звернувся до суду в інтересах [PERSON] , уточнивши заявлені позовні вимоги держави України в особі Державної казначейської служби України, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпровського апеляційного суду, Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, Криворізької центральної окружної прокуратури про стягнення матеріальної та моральної шкоди та просив суд стягнути в солідарному порядку, з держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України, з Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпровського апеляційного суду, Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, Криворізької центральної окружної прокуратури на користь [PERSON] , 370 000,00 грн. за завдану незаконними діями органів досудового слідства прокуратури і суду матеріальну шкоду та 2 000 000,00 грн. за завдану йому моральну шкоду. В обґрунтування заявлених позивних вимог представник позивача [PERSON] - Горбенко В.С. зазначив, що 05.08.2006 року близько 23-ї години в під`їзді будинку [ADDRESS] на [PERSON] безпричинно напав п`яний житель вказаного будинку [PERSON] 07.08.2006 року Саксаганським РВ м. Кривого Рогу по факту спричиненню позивачу тілесних ушкоджень, було порушено кримінальну справу. В результаті побиття він причинив йому тілесні ушкодження середньої тяжкості. Захищаючи від його агресивних дій [PERSON] відштовхнув його, він упав вдарившись головою об стіну та отримав рублені травму голови і забій м`яких тканин обличчя. 06.12.2006 року судовим експертом Бондаренко О.В. було проведено обстеження [PERSON] та надано слідчому Висновок №4010, відповідно до якого тілесні ушкодження [PERSON] судовий експерт віднесла то тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Слідчим Саксаганського РВ з самого початку намагався зробити винним [PERSON] , а не [PERSON] . Представник позивача вказує, що позивачу по справі було пред`явлено обвинувачення за ч.1 ст.121 КК України, санкція вказаної статті передбачала покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 8 років, таке тяжке обвинувачення потягло за собою обмеження в праві на пересування, а також обмеження його конституційних прав. Оскільки з висновком судового експерта Бондаренко О.В. №4010 позивач категорично не був згоден, адвокат звернувся до лікаря, судового медика, кандидата медичних наук Плевінскіса П.В. за роз`яснення, яким йому було надано вичерпну відповідь, що отриманні потерпілим [PERSON] тілесні ушкодження, були викликані станом алкогольного сп`яніння. Після отримання вказаного висновку позивач звернувся до суду з клопотанням про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи [PERSON] . На підставі постанови суду комісійна експертиза Головного бюро судових експертиз МОЗ України дійшли висновку 12.06.2009 року про те, що встановлений Бондаренко О.В. діагноз: «черепно-мозкова травма, забій головного мозку першого ступеня, сабараноїдальний крововилив» не містить ознак тяжких тілесних ушкоджень. 16.10.2013 року прокурором було винесено постанову про перекваліфікацію дій [PERSON] з ч.1 ст. 121 КК України на ч.2 ст. 125 КК України. 15.12.2014 року вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON] було виправдано, однак прокурором було подано апеляційну скаргу на вказаний вирок та Апеляційним судом в Дніпропетровській області було скасовано і тільки 10.12.2018 року він був остаточно виправданий. Представник позивача у позові стверджує, що крім самого факту по обвинуваченню [PERSON] у скоєні тяжкого злочину, відносно нього був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Вказаними діями міліції, прокуратури та Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу заподіяли позивачу значну матеріальну та моральну шкоду, в обґрунтування чого зазначив, що з 2012 року позивач проживав у м. Запоріжжя, а з 2013 року у м. Харкові та всі поїздки до слідчого та суду були пов`язані з значними матеріальними витратами. Тільки на придбання бензину позивач кожного разу витрачав 1 000,00 грн. Також, представник позивача у позові зазначив, що в грудні 2014 року позивач пройшов конкурсний відбір і отримав пропозицію працевлаштуватися в компанію ТОВ «Торговий дім «Щедро» на посаду директора з продажів східного регіону, проте адміністрації стало відомо, що відносно нього є незакрита кримінальна справа, з цієї причини компанія відкликала вказану пропозицію. Представником позивача наведено таблицю втраченої вигоди, від того, що адміністрація відкликала свою пропозицію, у зв`язку з притягнення його до кримінальної відповідальності, яка складає 868 863,58 грн. Також позивачем по справі були витрачені значні кошти на оплату послуг адвокатів, що становить 70 000,00 грн. В обґрунтування отримання позивачем моральної шкоди від незаконних дій відповідачів по справі, представник позивача вказує, що в 2005 році [PERSON] вступив на бюджетне відділення Криворізького економічного інституту. В 2008 році, у зв`язку з постійними викликами до суду позивач взяв вимушену академічну відпустку на один рік, в 2009 році позивач поновив навчання, але вже не на бюджетному відділенні, а за контрактом з оплатою 5000,00 грн. на рік. В 2010 році позивач все таки отримав диплом магістра. Представник позивача зазначив, що у зв`язку з незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду [PERSON] незаконно знаходився під слідством, що тривало 12 років 4 місяці 9 днів. Вказані незаконні дії на думку представника позивачів, завдали [PERSON] значних моральних довгострокових страждань так і значну моральну шкоду, обсяг якої безмежний, яку він оцінює в розмірі 2 000 000,00 гривень. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. (т.1, а.с.40) Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2019 року за клопотанням представника відповідача Державної казначейської служби України залучено до участі у справі Прокуратуру Дніпропетровської області та Головне управління Національної поліції у Дніпропетровській області. (т.1, а.с. 53-55) Ухвалою суду від 18 листопада 2020 року прийнято уточнену позовну заяву адвоката Горбенко Володимира Семеновича, який діє в інтересах [PERSON] до держави України в особі Державної казначейської служби України, Управління поліції Криворізького відділу поліції УМП в Дніпропетровській області, Апеляційний суд в Дніпропетровській області, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу, Прокуратура Саксаганського району м. Кривого Рогу про стягнення матеріальної та моральної шкоди та закрито підготовче судове засідання, призначену справу до судового розгляду. (т.1, а.с.161) Присутній у судовому засіданні 22 вересня 2021 року позивач [PERSON] позовну заяву підтримав у повному обсязі та посилаючись на обґрунтування зазначені у позові, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби України - Янчук І.С. заперечував проти задоволення позову в повному обсязі та зазначив, що позивачем не доведено належними доказами витрати на оплату юридичних послуг у розмірів 70 000,00 грн., у позовній заяві взагалі відсутні будь-які розрахунки або обґрунтування матеріальної шкоди, котру позивач оцінив у розмірі 370 000,00 грн. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди представник відповідача зазначив, що згідно Положення про Державну казначейську службу Україну, казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунку та управління явними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Гербу України і своїм найменування та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Позивачем в обґрунтування розміру моральної шкоди не надані докази на підтвердження завдання моральної шкоди, понесених моральних страждань, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Новікова С.А. заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі та зазначила, що вимогами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначено вичерпний перелік випадків, за якими виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом. Вказані статті знаходяться між собою в причинно-наслідковому зв`язку, а тому на думку представника право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб. Позивачем не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями органів досудового розслідування, прокуратури та спричинення позивачу моральної шкоди у визначеному ним розмірі. Зазначили, що враховуючи, що 10 грудня 2018 року постановою Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області провадження у кримінальній справі №1-13/11/214 щодо [PERSON] за ч.2 ст. 125 КК України закрито на підставі п.7 ст. 6 КПК України 1960 року, вважають, що згідно встановлених норм матеріального права у позивача відсутні підстави за якою виникає право на відшкодування шкоди згідно з вимогами закону, так як позивач не надав суду постанову про закриття кримінального правопорушення, відсутністю у діяннях складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпної можливості їх отримати. Представник третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Прокуратури Дніпропетровської області - прокурор Дерба А.С., заперечував проти задоволення позову у повному обсязі та зазначив, що положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» на які посилається позивач та його представник, як на матеріальну підставу заявленого позову, не встановлюють його право на відшкодування моральної шкоди у випадку закриття кримінального провадження на підставі відсутності заяви потерпілого у справах приватного обвинувачення, тобто коли потерпілий або представник потерпілого відмовляються від обвинувачення у кримінальному провадженні. Також, посилаючись на вимоги ст.284 КПК України зазначив, що підстави закриття кримінального провадження можуть бути поділені на реабілітуючи та нереабілітуючі, враховуючи, що кримінальне провадження за обвинуваченням позивача закрито на підставі п.7 ч.1 ст.6 КПК України 1960 року, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Представник Відповідача №3 Дніпровського апеляційного суду у судовому засіданні присутній не був, 11 червня 2021 року поза межами судового засідання від голови Дніпровського апеляційного суду Деркач Н.М. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та вказала, що посилання позивача про остаточне виправдання 10 грудня 2018 року є безпідставним та необґрунтованим, оскільки провадження у кримінальній справі щодо [PERSON] за ч.2 ст. 125 КК України Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 грудня 2018 року було закрито на підставі п.7 ст.6 КПК України 1960 року, у зв`язку з відсутністю заяви потерпілого про притягнення до кримінальної відповідальності підсудного, тобто за тих же підстав, що зазначені у постанову Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2013 року, яка була оскаржена представником позивача Бухтояровим І.М. (т.2, а.с.30-32) 13 травня 2021 року на адресу суду надійшов Лист вих. №ЕП-120/21-Вих. від 11 травня 2021 року за підписом голови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ткаченко А.В., в якому просив суд проводити розгляд вказаної справи без участі представника суду та у задоволенні позовних вимог просив суд відмовити. (т.2, а.с.10) Вислухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку про залишення без задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що Висновком експерта судмедамбулаторії Криворізького СМЕ Бондаренко О.В. №4010 від 09 грудня 2006 року, яка була проведена на підставі Постанови слідчого СВ Саксаганського РО КГУ Тинянова М.С., встановлено, що на підставі даних судово-медичної експертизи гр. [PERSON] , 1976 року народження з обліком представлених медичних документів на його ім`я, приймаючи на увагу відомі обставини справи і відповідно до поставлених питань, відповідно до п.3 вказаного висновку експерта по характеру ушкодження відносять до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. (т.1, а.с.8-9) 30.07.2007 року виконувачем обов`язків прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу Яловим О.І. у кримінальній справі затверджено обвинувальний акт і кримінальну справу №56061937 відносно [PERSON] та направлено вказану справу до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. (т.2, а.с.51-77) У судовому засіданні позивачем зазначено та сторонами по справі не заперечується, що в ході судового розгляду прокурором змінено обвинувачення з ч.1 ст.121 КК України на ч.2 ст.125 КК України. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2013 року кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] , в скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 125 КК України закрито, за відсутність скарги потерпілого, на підставі ч.1 п.7 ст. 6 КПК України ( в редакції 1960 року) (т.2, а.с. 78-79) 29 листопада 2013 року адвокат Бухтоярова І.М. направив апеляційну скаргу, в якій просив постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2013 року про закриття кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] , винесену на підставі .1 п.7 ст.6 КПК України ( в редакції 1960 року) (т.2, а.с.80-88) 23 січня 2014 року Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляцію захисника Бухтоярова І.М., який діє в інтересах підсудного [PERSON] задоволено часткова, Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2013 року скасовано, кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд. (т.1, а.с.221-223, т.2, а.с.89-91) Відповідно до Вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року, [PERSON] в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України виправдано. (т.2, а.с.92-103) 18 грудня 2014 року прокурором Саксаганської районної м. Кривого Рогу прокуратури Тумко В.І. подано апеляційну скаргу на Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року. (т.2, а.с.104-108) Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року апеляційну скаргу прокурора задоволено в повному обсязі, вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року, яким [PERSON] виправдано у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, скасовано. Постановлено новий вирок, яким [PERSON] визнано винним за ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., та на підставі ст.49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності. (т.1 а.с.224-235, т.2 а.с.109-120) На Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року, [PERSON] було подано касаційну скаргу. (т.2, а.с.121-128) Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.06.2015 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, вирок апеляційного суду від 10.03.2015 року скасовано, кримінальну справу направлено на новий апеляційний розгляд. (т.1, а.с.236-239, т.2, а.с.129-132) 10 березня 2016 року Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року скасовано та кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. (т.1, а.с.240-245, т.2, а.с.133-138) Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2017 року, повернуто кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, для провадження додаткового розслідування. (т.2, а.с.139-145) На постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2017 року, [PERSON] було подано апеляційну скаргу. (т.2, а.с.146-147) Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року, апеляційну скаргу підсудного [PERSON] задоволено та постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2017 року скасовано, кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд. (т.1, а.с.246-250, т.2, а.с.148-153) Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року, провадження у кримінальній справу №1-13/11/214 (1/214/5/18) щодо [PERSON] за ч.2 ст.125 КК України закрито на підставі п.7 ст. 6 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілим від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення ( в редакції 1960 року). (т.2, а.с.154-155) З тексту вказаної ухвали вбачається, що підсудний [PERSON] та його захисники Задорожна Р.М. та Горбенко В.С. не заперечували проти закриття провадження у кримінальній справі. Відповідно до ст.55 Конституції України права і сподоби людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Чинним законодавством України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засуджені незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосувань запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративно; стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо не самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Одночасно, суд звертає увагу на те, що Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а саме пунктом 3, визначено, що право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Отже, з наведеного вбачається, що право особи на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, лише за наявності відповідних реабілітуючих підстав. Зокрема, в тому випадку, якщо кримінальне провадження було закрито за відсутністю події кримінального правопорушення; якщо в діях особи відсутній склад кримінального правопорушення; або в тому випадку, якщо не було встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді та вичерпані можливості їх отримати. Вказані підстави закриття кримінального провадження закріплені в п.п.1-3 ч.1 ст.284 КПК України та є вичерпними реабілітуючими, з точки зору національного законодавства, підставами для відшкодування громадянинові шкоди. За обставинами даної справи, [PERSON] підозрювався в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та під час розгляду справи прокурором було змінено обвинувачення на ч.2 ст.125 КК України, відповідно до якої умисні легке тілесне ушкодження карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року. Відповідно до вимог ч.1 ст.27 Кримінально-процесуального кодексу України, затвердженого Законом від 28.12.1960 (далі - КПК України), кримінальні справи про злочини, передбачені статтею 125 КК України, порушуються не інакше як за скаргою потерпілого, якому і належить в такому разі право підтримувати обвинувачення. Відповідно до положень ст.282 КПК України, якщо під час судового розгляду справи прокурор відмовився підтримувати державне обвинувачення, а потерпілий не бажає скористатися правом, передбаченим ч.2 ст.267 цього Кодексу суд закриває справу. Згідно вичерпного переліку, наведеного у ст.6 КПК України порушена кримінальна справа підлягає закриттю, зокрема за відсутністю скарги потерпілого, якщо справу може бути порушено не інакше як за його скаргою, крім випадків, коли прокуророві надано право порушувати справи і при відсутності скарги потерпілого (частина 3 статті 27 цього Кодексу). Тобто, кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито на підставі п.7 ст.6 КПК України (в редакції 1960 року), відповідно до якої кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Відповідно до вимог ст.53-1 КПК України (в редакції 1960 року) у разі закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю в діянні складу злочину або за недоведеністю участі особи у вчиненні злочину, а також у разі постановлення виправдувального вироку орган дізнання, слідчий, прокурор і суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав і вжити необхідних заходів до відшкодування шкоди, завданої особі внаслідок незаконних засудження, притягнення як обвинуваченого, затримання, застосування запобіжного заходу та у разі незаконного продовження виконання призначеного покарання у випадках, коли кримінальний закон, який усуває караність діяння, набрав чинності. Отже, оскільки кримінальне провадження щодо позивача було закрито з нереабілітуючих підстав (відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.284 КПК України в редакції 2012 року), а діючим національним законодавством чітко визначений вичерпний перелік випадків, за яких особі відшкодовується шкода, завдана незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, суд вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованим та задоволенню не підлягають. Щодо заявлених позивача вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд зазначає, що згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини. З матеріалів справи судом не встановлено у діях відповідачів усіх елементів складу цивільного правопорушення для покладення на відповідачів обов`язку з відшкодування збитків позивачу. Не надано позивачем і документального підтвердження понесених ним витрат на суму 370 000,00 грн. Посилання позивача у позовній заяві на понесені ним витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 70 000,00 грн. та втраченою вигодою позивача від того, що адміністрація ТОВ «Торговий дім «Щедро» відкликало свою пропозицію у зв`язку з притягненням його до кримінальної відповідальності у розмірі 868 863,58 грн., не підтверджено матеріалами справи. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування, а також не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч.ч.1, 2 п.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed