Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до Комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал» «про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 лютого 2015 року, приблизно о 20.15 керуючи автомобілем ВАЗ 2121, державний номер о 29-8 ЯА, рухався по пр. Аношкіна в м. Дніпродзержинську, зі швидкістю 50 км/год. Не врахувавши погодні умови та дорожню обстановку, в результаті чого автомобіль потрапив в яму та зазнав ушкодження. Відповідно до постанови Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.03.2015 року, розглянуто адміністративну справу № 207/565/15-п, де начальника дільниці у комунальному виробничому підприємстві Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал» [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП, та призначено штраф у прибуток держави у сумі 850 гривень. Відповідно до встановлених фактів, встановлених при розгляді адміністративної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. В результаті ДТП автомобіль [NUMBER] зазнав механічних ушкоджень, а саме пошкоджено: крило переднє ліве, бризговики крила переднього лівий, лонжерон передній лівий, підкрилок передній лівий, скло вікна вітрового, подушка опори двигуна ліва, диск колеса передній лівий, важіль передній підвіски нижній, поперечина передньої підвіски, розтяжка важеля лівого, амортизатор передній лівий, стабілізатор поперечної стійкості, шарнір зовнішній приводу колеса переднього лівого, крило переднє праве, панель статі, лонжерон передній правий. В зв'язку з тим, що цивільно - правова відповідальність у [PERSON] відсутня та комунальним виробничим підприємством Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал» не укладено договір страхування цивільно - правової відповідальності за шкоду спричинену третім особам, тому мені до теперішнього моменту не компенсовані завдані збитки які мені були спричинені внаслідок пошкодження автомобіля при ДТП. У відповідності до звіту № 0044/06 від 10.06.2015 року сума на проведення відновлювальних робіт дорівнює 21697,25 гривень. До теперішнього часу власник як власник транспортного засобу ВАЗ 2121 державний номер [NUMBER] - комунальне виробниче підприємство Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал» спричинену йому матеріальну шкоду внаслідок ДТП не компенсували. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та прохає стягнути з відповідача: - 22497 (двадцять дві тисячі чотириста девяносто сім) гривень 25 копійок витрати у відшкодування матеріальної шкоди ; - 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок витрати у відшкодування моральної шкоди; - 800 (вісімсот) гривень 00 копійок витрати у відшкодування за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків; - 424 (чотириста двадцять чотири) гривні 98 копійок витрати на сплату судового збору. В судовому засіданні позивачем було уточнено позовні вимоги стосовно суми матеріальної та моральної шкоди, просив стягнути з відповідача на свою користь: - 23517 (двадцять три тисячі пятсот сімнадцять) гривень 50 копійок, витрати у відшкодування матеріальної шкоди ; - 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок витрати у відшкодування моральної шкоди; - 800 (вісімсот) гривень 00 копійок витрати у відшкодування за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків; - 424 (чотириста двадцять чотири) гривні 98 копійок витрати на сплату судового збору. В судовому засіданні позивач прохав уточнені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, на підставі наданих ним доказів. Представник відповідача комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал» [PERSON] надала заперечення, в якому уточнені позовні вимоги не визнала, вважає недоведеність фактів того, що позивач поніс витрати заявлені до відшкодування. Вислухав позивача та представника відповідача, матеріали цивільної справи, дослідив докази надані сторонами, з врахуванням письмово викладених позицій сторін, суд приходить до наступного: Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено судом, під час судового розгляду, що винною особою у скоєнні ДТП є начальник дільниці у комунальному виробничому підприємстві Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал» [PERSON], що встановлено постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.03.2015 року. За зазначеним судовим рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.03.2015 року (а.с.4-5), відповідача представника [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП, а саме у тому, що будучи відповідальним за проведення робіт з благоустрою, після закінчення земляних робіт на проїжджій частині по проспекту Аношкіна у м. Дніпродзержинську, не провів дорогу у стан, що гарантує безпечний проїзд транспортним засобам, що 01.02.2015 року, біля 20.15 годині, біля будинку №109 привело до пошкодження автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], внаслідок потрапляння колеса автомобіля у вибоїну на проїжджій частині. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Щодо переліку отриманих пошкоджень внаслідок ДТП автомобілем [NUMBER], визначеним за звітом № 0044/06 за визначенням матеріального збитку спричинені транспортному засобу, сторони не оспорювали обґрунтування та відповідачем не спростовані в цій частині позовні вимоги, щодо переліку пошкоджених частин (вузлів) транспортного засобу. Таким чином, обставини, встановлені постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.03.2015 року дають підстави суду встановити, та вважати доведеним той факт, що, 01.02.2015 рокуз вини відповідача комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал» по пр. Аношкіна у м. Дніпродзержинську відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої через стан дороги, автомобілю позивача завдано матеріальної шкоди. Будучи потерпілим у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді, позивач, посилаючись на положення ст.1187 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача завдану йому матеріальну шкоду, уточнив свої вимоги при розгляді справи, на загальну суму 23517 (двадцять три тисячі пятсот сімнадцять) гривень 50 копійок, яку обґрунтував наданими доказами, а саме: - що він є уповноваженим розпоряджатися автомобілем ВАЗ 2121 державний номер о 29-28ЯА, згідно довіреності від 09.09.2009 року (а.с.44); - понесені витрати на оплату виконаних робіт оцінки визначення вартості матеріальних збитків на суму 800 (вісімсот) гривень 00 копійок - відповідно до договору про надання послуг від 19.05.2015 року (а.с. 35); - 424 (чотириста двадцять чотири) гривні 98 копійки витрати по сплаті судового збору (а.с. 1). Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п.1 ч.2 ст..22 ЦПК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування - втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Враховуючи те, що відповідно до копії технічного паспорту від 12.03.1994 року на автомобіль ВАЗ 2121 державний номер о 29-28ЯА (а.с.43), згідно до якого власником зазначеного вище автомобіля є [PERSON], якому безпосередньо було завдано матеріальну шкоду внаслідок ДТП 01.02.2015 року. Крім того, [PERSON] 01.02.2015 року керував транспортним засобом ВАЗ 2121 державний номер о 29-28ЯА, на підставі довіреності від 09.09.2009 року (а.с.44), де власник [PERSON] надає [PERSON] право розпорядження від його імені автомобілем марки ВАЗ 2121 державний номер о 29-28ЯА, випуску 1980 року, двигун №4260375, кузов №0087267. Таким чином, [PERSON] не являється власником автомобіля ВАЗ 2121 державний номер о 29-28ЯА, який постраждав внаслідок ДТП 01.02.2015 року, а лише користувався правом розпоряджатися майном від імені [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до змісту ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно роз'яснень, наданих у п.4 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. У відповідності до аб. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно до аб. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Аб. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», визначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Аб. 3 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). П. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», визначено, що при розгляді справ про відшкодування шкоди за ст. 441 ЦК суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 440 ЦК, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Таким чином, підтверджено, що на час ДТП, КВП ДМР «Міськводоканал» згідно до приписів законодавства, є належним відповідачем, за завдану майнову шкоду позивачеві, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до п. 15 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року, Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Як встановлено судом, ДТП в наслідок якого пошкоджено транспортний засіб ВАЗ-2121 реєстраційний номер [NUMBER], сталося 01.02.2015 року, огляд оцінщиком [PERSON] здійснено на підставі договору з позивачем від 19.05.2015 року (а.с. 10), тобто після спливу більш чотирьох місяців. З боку позивача не підтверджено та не надано суду доказів, що виявлені оцінщиком станом на 19.05.2015 року пошкодження на автомобілі [NUMBER], виникли внаслідок саме ДТП 01.02.2015 року. Крім того, як вбачається зі звіту про встановленню матеріального збитку спричиненого володільцю колісного транспортного засобу № 00044/06 від 10.06.2015 року, середня ринкова вартість автомобіля [NUMBER], до ДТП становить 29420 гривень 00 копійок, (а.с. 13), вартість відновленого ремонту по усуненню пошкоджень транспортного засобу становить32535 гривень 26 копійок (а.с. 16). Таким чином, транспортний засіб, в розумінні статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) є фізично знищеним, так як його ремонт є економічно необґрунтованим. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Враховуючи, що докази позивачем з зазначеного питання не наголошені і не наведені, а з боку відповідача не визнаються позовні вимоги, виходячи з вимог ст. 11, 60 ЦПК України, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача за вказаним обґрунтуванням та підставами. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed