Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

У листопаді 2013 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал» звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення з відповідачів, які проживають за адресою [ADDRESS] заборгованості з послуг водопостачання та водовідведення за період з 01 лютого 1997 року по 01 вересня 2008 року в сумі 3 643,47 грн. та 229,40грн. судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про те, що згідно довідки ЛКП «Збоїща-408» від 13 вересня 2013 року №1928 у [ADDRESS] зареєстрована та проживає сім»я [PERSON] Відповідачі користуються послугами ЛМКП «Львівводоканал» і згідно ст. ст. 67, 68 Житлового Кодексу України та ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» зобов»язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги ( в тому числі за послуги водопостачання та водовідведення) у встановлений термін. Однак відповідачі не здійснюють оплату в повному обсязі за послуги, надані ЛМКП «Львівводоканал». В жовтні 2013 року відповідачам було направлено попередження про необхідність оплати наданих послуг в сумі 3 643,47 грн., однак суму боргу відповідачі не сплатили. Станом на 01 жовтня 2013 року за відповідачами рахується заборгованість в сумі 3 643,47грн., однак суму боргу відповідачі не сплатили. Станом на 01 жовтня 2013 року за відповідачами рахується заборгованість в сумі 3 643,47грн., яка виникла в період з 01 лютого 1997 року по 01 вересня 2008 року. У квітні 2009 року ЛМКП «Львівводоканал» вже зверталося до суду з заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення з відповідачів 3 643,47грн. заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення. 12 червня 2009 року Шевченківським районним судом м. Львова видано судовий наказ у справі №2н-902010 року про стягнення з відповідачів боргу за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 3 643,47грн. боргу за водопостачання та водовідведення, витрат по сплаті судового збору в сумі 25,50грн. та витрат з інформаційно-технічного забезпечення в сумі 43,75грн. 14 квітня 2010 року ЛМКП «Львівводоканал» звернулось з заявою у Шевченківський ВДВС львівського МУЮ про примусове виконання судового наказу. За заявою відповідачів від 31 травня 2010 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 червня 2010 року судовий наказ було скасовано. Про правильність нарахувань ЛМКП «Львівводоканал» за послуги водопостачання та водовідведення та визнання боргу свідчить той факт, що відповідачі протягом періоду утворення заборгованості не відмовлялись від надання ЛМКП «Львівводоканал» вказаних послуг. Зважаючи на викладені вище обставини, просять позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача Ткаченко А.С. позовні вимоги підтримала та дала відповідні пояснення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, та пояснила, що позивачем на момент подання позовної заяви пропущено строк позовної давності, оскільки пред'явлені позовні вимоги подані 25 листопада 2013 року, а позовна давність закінчилась згідно ст. 257 ЦК України 24 листопада 2010 року, також відповідачка пояснила, що жодних дій, які б свідчили про визнання боргу вона не вчиняла. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, подала заперечення на позов та заяву про розгляд справи у її відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Як встановлено в судовому засіданні в [ADDRESS] зареєстровані та проживають відповідачі (дана обставина стверджується довідкою з ЛКП «Збоїща-408» від 13 вересня 2013 року №1928). Згідно представлених позивачем розрахунків, відповідачі допустили заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 3 643,47 грн. за період з 01 лютого 1997 року - 01 вересня 2008 року. Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України - позовна давність застосовується лише за заявою сторони, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що термін позовної давності позивачем пропущено без поважних причин, підстав для його поновлення не має, оскільки позивачем фактично не вживались заходи для добровільного погашення боргу відповідачами, жодних дій, які б свідчили про визнання боргу вини не вчиняли, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed