Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

У квітні 2021 року представник позивача звернувся до суду із позовом про скасування арешту майна, який обґрунтував тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Нотаріальна справа, щодо спадкування майна померлого знаходиться у провадженні приватного нотаріуса КМНО Досінчука Ф.І. Позивач є єдиною особою, яка отримує свідоцтво про право на спадкове майно померлого [PERSON] 22.08.2020 року нотаріус надав позивачу інформацію про наявність обтяжень нерухомого майна померлого. Позивач дізналася, що станом на 22.08.2020 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є інформація про арешт всього невизначеного майна померлого: реєстраційний номер обтяження: 5554305; зареєстровано: 28.08.2007 за № 5554305, реєстратором: П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, 02222, м. Київ, вул. Закревського Миколи, 47; підстава обтяження: постанова АА 848826, 06.08.2007, ВДВС Деснянського району управління юстиції ум. Києві. До цього часу (з 06.08.2007 року до 20.08.2020 року) позивач та дружина померлого не знали про наявність обтяжень стосовно нерухомого майна померлого, адже не було необхідності у вчиненні відповідних правочинів із майном померлого і останній їх не вчиняв. 28.08.2020 року позивач звернулась до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою, про зняття арешту, накладеного на майно померлого. Відповідач повідомив позивачу, що станом на 21.09.2020 року відкриті виконавчі провадження стосовно померлого у відповідача відсутні. Разом з тим, відповідач повідомив позивача, що у нього на виконанні раніше було виконавче провадження (№ 4308876) з виконання виконавчого листа № 2-25 виданого 19.07.2007 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів на загальну суму 6655,49 грн. Відповідач, з посиланням на статті 16 та 19 Закону України «Про виконавче провадження», повідомив позивача, що відповідно до згаданого виконавчого документа, позивач не є стороною виконавчого провадження. За таких обставин, відповідач вважає, що при відкритті виконавчого провадження виконавець начебто законно наклав арешт на все майно померлого, а при закритті (припиненні) виконавчого провадження, він начебто законно не скасував накладені обтяження на все майно померлого. Відповідач порекомендував позивачу за захистом своїх прав звертатися до суду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.04.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 14.06.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання витребувано від Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) завірену належним чином копію виконавчого провадження №4308876. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак, надав заяву, відповідно до змісту якої просив провести без його участі та участі позивача. Вимоги позову задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача: Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус КМНО Досінчук Ф.І. також в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та усі докази у їх сукупності, вважає, що позовна заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] . Спадкоємцями померлого [PERSON] за законом є його донька [PERSON] та його дружина [PERSON] . Дружина померлого відмовилась від своєї частки у спадщині на користь позивача, відтак, єдиною особою, яка отримує свідоцтво про право на спадкове майно померлого є позивач, що підтверджується листом приватного нотаріуса КМНО Досінчук Ф.І. 22.08.2020 року нотаріус надав позивачу інформацію про наявність обтяжень нерухомого майна померлого. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на 22.08.2020 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є інформація про арешт всього невизначеного майна померлого: реєстраційний номер обтяження: 5554305; зареєстровано: 28.08.2007 за № 5554305, реєстратором: П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, 02222, м. Київ, вул. Закревського Миколи, 47; підстава обтяження: постанова АА 848826, 06.08.2007, ВДВС Деснянського району управління юстиції у м. Києві. При цьому, постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції Поротяєвої С.М. від 06.08.20007 року дійсно накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] . До цього часу (з 06.08.2007 року до 20.08.2020 року) позивач та дружина померлого не знали про наявність обтяжень стосовно нерухомого майна померлого, адже не було необхідності у вчиненні відповідних правочинів із майном померлого і останній їх не вчиняв. 28.08.2020 року позивач звернулась до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою, про зняття арешту, накладеного на майно померлого. Відповідач повідомив позивачу, що станом на 21.09.2020 року відкриті виконавчі провадження стосовно померлого у відповідача відсутні. Разом з тим, відповідач повідомив позивача, що у нього на виконанні раніше було виконавче провадження (№ 4308876) з виконання виконавчого листа № 2-25 виданого 19.07.2007 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів на загальну суму 6655,49 грн. Відповідач, з посиланням на статті 16 та 19 Закону України «Про виконавче провадження», повідомив позивача, що відповідно до згаданого виконавчого документа, позивач не є стороною виконавчого провадження. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, в Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об`єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна, державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді справ судам належить звертати увагу на те, чи додержані відповідною службовою особою вимоги закону про опис та арешт майна. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та частини другої статті 114 ЦПК України позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. У відповідності до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Відповідно до ч. 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» уразі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Звертаючись до суду із позовом, представник позивача ставить перед судом вимоги про скасування арешту з майна. При цьому вбачається, що наявність згаданих обтяжень, на сьогодні порушує права позивача і як власника майна і як спадкоємця померлого. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог підтверджені належними доказами, а тому позов є обґрунтований та доведений, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Outcome: approved