Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

У листопаді 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1987 по 1991 роки, від якого мають дочку [PERSON], [INFO]. 27 травня 2010 року дочка потрапила в автокатастрофу. На підставі рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08 жовтня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 10 серпня 2012 року по 01 листопада 2012 року включно. 06 листопада 2012 року дочка визнана інвалідом І групи «А» безстроково, вона є непрацездатною та потребує стороннього догляду, у зв'язку з цим просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1/10 частки з усіх видів доходу, починаючи з 02 листопада 2012 року, а також додаткові витрати, пов*язані з інвалідністю дитини в розмірі 4819,66 гривень. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 17 січня 2013 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на період догляду за дитиною інвалідом [PERSON], [INFO], в розмірі 1/10 частки з усіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08 листопада 2012 року. Стягнуто [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати, пов*язані з каліцтвом та інвалідністю дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 4819,66 гривень. Вирішено питання про судовий збір. В іншій частині позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду відповідач [PERSON] звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову. Апелянт вважає [PERSON] неналежною стороною у справі, оскільки дочка є повнолітньою та дієздатною. Позовні вимоги він не визнана, оскільки в липні 2012 року [PERSON] вже зверталась до нього з аналогічним позовом, за яким ухвалою суду від 30 липня 2012 року провадження було закрито. Апелянт не погоджується з сумою додаткових витрат, оскільки лікарняні препарати зазначені в чеках не відповідають діагнозу захворювання доньки. В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача [PERSON] підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її присутності. Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обгрунтованим вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановленні обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона забов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що сторони з 27 грудня 1987 року по 23 жовтня 1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Відповідно до довідки МСЕК від 06 листопада 2012 року [PERSON] визнана інвалідом І групи «А», загальне захворювання, безстроково, є непрацездатною та такою, що потребує стороннього догляду (а.с. 5, 7, 11). Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08 жовтня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 10 серпня 2012 року по 01 листопада 2012 року включно (а.с.42-43). Задовольняючи позов [PERSON] про стягнення на її користь аліментів та витрат на повнолітню дитину інваліда, суд першої інстанції виходив із матеріального стану відповідача та непрацездатності дочки [PERSON] При цьому суд першої інстанції керувався нормами ст. ст. 141, 180-184 СК України, які регулюють питання стягнення аліментів із батьків на дитину до досягнення нею повноліття. Однак з рішенням суду першої інстанції не можна погодитись із таких підстав. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина тільки за наявності передбачених в законі умов. Обов'язок батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина виникає на підставі складу юридичних фактів: а) походження дочки, сина від батьків (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення, факт біологічного походження); б) непрацездатність дочки, сина; в) потреба дочки, сина в матеріальній допомозі; г) здатність батьків надавати матеріальну допомогу. Згідно до ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою, що позов про стягнення аліментів подають самі повнолітні дочка, син або їхній опікун. Батьки не можуть заявляти позови про стягнення аліментів на непрацездатних повнолітніх дочку, сина, оскільки вони є законними представниками лише щодо своїх дітей, які не досягли повноліття. У випадку, якщо повнолітні дочка, син у встановленому законом порядку визнані недієздатними, позов подається їхнім законним представником, включаючи одного з батьків, за умови, що він призначений опікуном. Відповідно до ч.2 ст.39 ЦПК України права, свободи та інтереси неповнолітніх дітей від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Проте, в матеріалах справи немає документів, які б посвідчували право [PERSON] на представництво інтересів своєї повнолітнього дочки [PERSON], [INFO], чи документів, які б вказували, що дочка у встановленому законом порядку визнана недієздатною та [PERSON] є її опікуном. Навпаки, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є повнолітньою, дієздатною особою. Крім того, вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів та коштів на додаткові витрати, що викликані особливими обставинами, суд першої інстанції не дав належної оцінки обставинам справи про те, що саме [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів та додаткових витрат на свою користь на утримання повнолітньої дочки відповідача. Судом першої інстанції не було враховано, що правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину передбачений ст. 185 СК України, яка поширюється на правовідносини щодо обов'язків батьків по утриманню неповнолітніх дітей і правила цієї статті не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які виникли між повнолітнім позивачем та його батьком, а тому було ухвалено помилкове рішення з порушенням норм матеріального права. З урахуванням того, що при вирішенні спору про стягнення аліментів та додаткових витрат на повнолітню дитину інваліда судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, апеляційний суд скасовує рішення і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed