Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що за рішенням суду з відповідач стягнено на відшкодування шкоди 85 408,74 грн. На виконання рішення суду він отримав виконавчий лист та пред`явив для примусового виконання. Рішення суду і на даний час не виконане відповідачем. Тому він має право за період з 27 серпня 2016 року по 01 квітня 2019 року на стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 31 299,48 грн., три відсотки річних в розмірі 6652,43 грн. Вказав, що неправомірними діями відповідач їй завдано моральних страждань. Враховуючи визначений розмір матеріального відшкодування, дійсних матеріальних втрат, тривалість відшкодування завданих збитків, тому її розмір визначає 15870 грн. Також при зверненні до суду нею був сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 12 000 грн. Тому просив суд стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] 6 652,43 грн. З % річних та 31 299,48 грн. інфляційних втрат, 15 870,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, разом 53 821,91 грн.; понесені судові витрати стягнути з відповідача. 05 листопада 2019 року до суду надійшла заява позивача про розподіл судових витрат. Вказала, що між нею та адвокатом Комісар С .П . укладено договір про надання правової допомоги. На виконання умов договору нею сплачено адвокату витрати на правову допомогу на загальну суму 10378 грн. Дані витрати також просила стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. При розгляді справи судом встановлено, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року [PERSON] визнано винною у дорожньо-транспортній пригоді (справа №759/12144/16-п, провадження № 3/759/5411/16). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено завдані у внаслідок ДТП збитки у розмірі 75 408,74 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Загальна сума відшкодування складає 85 408,74 грн. (цивільна справа № 759/17665/16-ц, провадження 2/759/1956/17). На виконання рішення суду [PERSON] отримала виконавчий лист та пред`явила для примусового виконання 17 липня 2018 року та постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Татарченком В.Г. від 20 липня 2018 року відкрито виконавче провадження (ВП № 56820387). Відповідно до пояснень позивача рішення суду залишається невиконаним. Згідно ч. З ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Пунктами 8 та 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.? Відповідно до частини першої ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. З огляду на зазначені положення ЦК України, факт завдання майну потерпілого шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Таким чином, деліктне зобов`язання у Відповідача перед Позивачем виникло 26.08.2016 з факту завдання шкоди і припиниться лише в момент фактичного відшкодування потерпілому (Позивачу) шкоди в повному обсязі. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постановах від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та у багатьох інших постановах оновах Верховного Суду. і Отже, оскільки зобов`язання Відповідача перед Позивачем визначено у грошовій формі, тому воно є грошовим зобов`язанням Відповідача перед Позивачем. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у названих вище постановах (від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц) виходила з того, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Саме тому, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що приписи розділу і' книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює окремі види зобов`язань. Отже, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16.05.2018 у справо № 686/21962/15-ц та від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказавши, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, погодилася з висновками? Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Таким чином, Відповідач має грошове зобов`язання перед Позивачем, яке виникло внаслідок завдання 26.08.2016 шкоди останньому, що підтверджено рішенням Святошинського районного суду м. Києва, про стягнення з Відповідача на користь Позивача 85 408,74 грн. З огляду на те, що Відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у Позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України. Перевіривши подані розрахунки, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача за період з 27 серпня 2016 року по 01 квітня 2019 року інфляційні втрати в розмірі 31 299,48 грн., три відсотки річних в розмірі 6652,43 грн. Положеннями ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно роз`яснень Верховного Суду України, що містяться в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умови порушення права цієї особи, наявність такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Таким чином, предметом доказування для позивача у цій справі, окрім наслідків у вигляді травми є протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв`язок із такими діями та наслідками у вигляді моральних страждань. Враховуючи наслідки, обґрунтування позову щодо моральної шкоди, враховуючи засади розумності та справедливості, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу в розмірі 5 000 грн. У решті позовних вимог суд відмовляє, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що іншим позивачем отримано моральну шкоду в заявленому розмірі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 768,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10378,80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Outcome: partial