Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

У квітні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача 1: Міністерства внутрішніх справ України (далі МВС України), відповідача 2: Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) та просив стягнути з Державного бюджету України на його користь у відшкодування моральної шкоди 33 384,00 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що постановою Верховного суду від 26.06.2018 року в адміністративній справі № 235/7638/16-а визнано протиправною бездіяльність МВС України щодо неповідомлення у п`ятиденний строк Пенсійного фонду України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції». Позивач вказує, що протиправна бездіяльність діями відповідача 1 МВС України, який ухиляється від виконання своїх прямих обов`язків, призвела до несвоєчасного нарахування та невиплати позивачу належної пенсії у підвищеному розмірі, починаючи з 01.01.2016 року, відповідно до Закону України від 23.12.2015 року № 900 VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ та членів їх сімей» та ст. 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». До цього часу в добровільному порядку рішення суду не виконано та підвищений розмір пенсії не виплачений за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року. Моральна шкода, завдана позивачу на суму 33 384,00 грн. та яка полягає у пережитих позивачем стресах, моральних і душевних стражданнях та психо-емоційних навантаженнях, пов`язаних із захистом та відновленням позивачем своїх прав, порушених протиправною системною бездіяльністю відповідача 1, що встановлено рішенням суду та не потребує доказуванню. Окрім того, протиправна бездіяльність відповідача 1 позбавила позивача на тривалий час можливості достатньо харчуватися, лікуватися, придбати одяг відповідно до сезону, оскільки інфляційні процеси в державі не дозволяли забезпечувати себе вищезазначеним, отримуючи пенсію у старому розмірі. Посилаючись на практику ЄСПЛ, ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положення ст.56 Конституції України, ст. 16,23, 1173 ЦК України, просив стягнути з Державного бюджету України на його користь у відшкодування моральної шкоди 33 384,00 грн. Ухвалою суду від 12.04.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження (а.с. 40). 22.05.2019 року до суду від представника відповідача 2 ДКС України Іонової І.О. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким тривала невиплата коштів позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не має прямого причинного зв`язку з фактом неповідомлення Міністерством внутрішніх справ Пенсійного фонду України про підстави перерахунку пенсій. Окрім того, позивачем належним чином не обґрунтовано заявлений ним розмір морального відшкодування, відсутні посилання на стан здоров`я, не надано жодних доказів на підтвердження факту душевних страждань внаслідок неправомірних дій заподіювача шкоди (а.с. 44-46). 29.05.2019 року до суду від представника відповідача 1 МВС України Шопіної Ю.О. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким зазначає, що 03.02.3017 року МВС України направило повідомлення № 1461/05/22-2017 до Пенсійного фонду України про наявність підстав для перерахунку пенсій особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 року. Таким чином, МВС України було повідомлено Пенсійний фонд України про підстави перерахунку пенсії колишнім працівникам міліції, зокрема, і щодо [PERSON] . Крім того, виплата пенсії здійснюється позивачу виключно Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. Таким чином, МВС України є неналежним відповідачем у справі. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази вини МВС у спричиненні позивачу матеріальної шкоди, не містить доказів погіршення стану здоров`я внаслідок бездіяльності МВС України, яка мала місце, на думку позивача, інших фактичних даних, які б свідчили про зміну звичного образу життя позивача з вини МВС України та/або інших втрат немайнового характеру, а також позивачем не наведено розрахунок та належне обґрунтування заявленої суми позову (а.с. 56-59). Ухвалою суду від 14.06.2019 року розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та підготовче провадження призначено на 13.09.2019 року (а.с. 62). Ухвалою суду від 06.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.03.2020 року (а.с. 73). 08.01.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзиви відповідачів, в якій зазначає, що постановою Верховного суду від 26.06.2018 року встановлено, що МВС листом від 22.03.2017 року № 4019/02/22-2017 повідомило Пенсійний фонд України про наявність підстав для вказаного перерахунку пенсій, а Пенсійний фонд України листом від 28.03.2017 року повідомило про це Головне управління Пенсійного фонду України. Отже, затримка перерахунку пенсії сталася саме з вини МВС України і така затримка склала 15 місяців. Крім того, саме МВС України повідомляє у п`ятиденний строк Пенсійному фонду України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям. Тому є причинний зв`язок між протиправною бездіяльністю відповідача 1 та несвоєчасним отриманням їм пенсії у підвищеному розмірі з 01.01.2016 року (а.с. 79). 12.03.2020 року до суду надійшла заява позивача про розгляд справи у його відсутність (а.с. 84-85). Представники відповідачів до суду не з`явились з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов таких висновків. Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02.02.2017 року в адміністративній справі № 235/7638/16-а у задоволенні позову [PERSON] до Міністерства внутрішніх справ України, Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання суб`єктів владних повноважень вчинити певні дії відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.03.2017 року вказану постанову залишено без змін (а.с. 10-11). Постановою Верховного Суду від 26.06.2018 року постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02.02.2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.03.2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неповідомлення у п`ятиденний строк Пенсійного фонду України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянути заяву [PERSON] про перерахунок пенсії відповідно до Закону України від 23 грудня 2015 року № 900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей», статті 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених, з військової служби, та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01 січня 2016 року (а.с. 18-20). Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. При цьому, шкода, завдана фізичній або юридичні особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України). Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Тобто обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Судом враховується, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 640/3837/17 та від 29 серпня 2018 року по справі № 686/16161/16-ц. Отже, в даному випадку необхідною умовою для стягнення моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. Так, вказаною постановою Верховного Суду від 26.06.2018 року в адміністративній справі № 235/7638/16-а встановлена протиправна бездіяльність МВС України, яка полягає у не направленні Пенсійному фонду України інформації про підстави перерахунку пенсії особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-XII, тобто колишнім працівникам міліції, оскільки повинен був направити інформацію про зміни у грошовому утриманні до Пенсійного фонду України для здійснення перерахунку пенсії позивача [PERSON] у січні 2016 року. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що внаслідок протиправної бездіяльності МВС України позивачу несвоєчасно здійснили нарахування та виплату належної йому пенсії у підвищеному розмірі, що спричинило позивачу певні душевні страждання, відчуття власної неспроможності забезпечити захист своїх законних прав, що породило недовіру до Держави в цілому та призвело до почуття безсилля, психо-емоційного навантаження, позбавлений звичайного образу життя, був змушений витрачати час на звернення до суду, щоб довести порушення своїх прав. При цьому суд, вирішуючи питання про грошову компенсацію за нанесені моральні страждання, виходить зі ступеню вини відповідачів, характеру та тривалості страждань позивача, та вважає, що сума коштів в розмірі 2 000 грн. буде достатнім відшкодуванням, яке в свою чергу відповідатиме розумності та справедливості, оскільки будь-яких доказів в підтвердження морального відшкодування коштів в розмірі 33 384,00 грн. суду не надано. Відповідно до ст. 25 БК України, органом, уповноваженим здійснювати безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, є Казначейство України. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року за №215, визначає Державну казначейську службу України центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 згаданого Положення до завдань Державної казначейської служби України віднесено здійснення безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845. Відповідно до п. 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Таким чином, вказаний розмір моральної шкоди підлягає стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: partial