Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

У липні 2019 року позивач Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 24 липня 2017 року між Позивачем та Відповідачем був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів №АМ/1254671. За даним полісом Позивач взяв на себе зобовязання щодо відшкодування шкоди перед третіми особами, яку може бути завдано транспортним засобом «Nissan Micra 1.2» д.н. [NUMBER] , а Відповідач - виконання обовязків покладених на страхувальника законом, включаючи своєчасне письмове повідомлення страховика про настання ДТП. 25 липня 2018 року відбулося ДТП, учасником якого був Відповідач. А саме відбулося зіткнення вказаного автомобіля «Nissan Micra 1.2» д.н. [NUMBER] з автомобілем «CKC MOU-04VG» д.н. [NUMBER] , де винним вказано Відповідача згідно постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09.08.2018 року у справі №359/6174/18. На підставі страхового акту №712-12532 від 29.10.2018 власнику ТЗ «CKC MOU-04VG» д.н. [NUMBER] , було виплачено страхове відшкодувння у розмірі 23827,35 грн. Згідно ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ АСК «ОМЕГА» страхове відшкодування у розмірі 23827,35 грн. Судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання представник позивача не з`явився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача подав до суду відзив згідно якого просив у вимогах позову відмовити в повному обсязі. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19,274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову,обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Як вбачається з положень ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п. ґ), п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Як встановлено в судовому засіданні, 24 липня 2017 року між Позивачем та Відповідачем був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів №АМ/1254671. За даним полісом Позивач взяв на себе зобовязання щодо відшкодування шкоди перед третіми особами, яку може бути завдано транспортним засобом «Nissan Micra 1.2» д.н. [NUMBER] , а Відповідач - виконання обовязків покладених на страхувальника законом, включаючи своєчасне письмове повідомлення страховика про настання ДТП. 25 липня 2018 року відбулося ДТП, учасником якого був Відповідач. А саме відбулося зіткнення вказаного автомобіля «Nissan Micra 1.2» д.н. [NUMBER] з автомобілем «CKC MOU-04VG» д.н. [NUMBER] , де винним вказано Відповідача згідно постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09.08.2018 року у справі №359/6174/18. На підставі страхового акту №712-12532 від 29.10.2018 власнику ТЗ «CKC MOU-04VG» д.н. [NUMBER] , було виплачено страхове відшкодувння у розмірі 23827,35 грн. Згідно правової позиції Правова позиція Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 визначено що підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Враховуючи що в даній справі факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмови у вимогах позову, оскільки відповідач в даному випадку несе відповідальність за заподіяну матеріальну шкоду в порядку регресу. Враховуючи що у вигах позову відмовлено, у відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача. Відповідно до ст.ст. 993, 1191, 1194 ЦК України, та

Outcome: approved