Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Універсальна товарна біржа «Інкопмарк-контракт» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру [ADDRESS] , обґрунтовуючи його тим, що 17.11.1997 року між ним та відповідачами було укладено біржовий контракт № 60 (договір купівлі-продажу) квартири на універсальній товарній біржі «Інкопмарк-Контракт». Зазначене приміщення було ним придбано за 2 034 гривень, які були одержані відповідачами повністю до підписання договору, та зареєстровано право власності в КО ОБТІ . Угода обома сторонами повністю виконана, відповідачами було отримані у повному обсязі грошові кошти, визначені за угодою, звільнено будинок, передані ключі, вони знялись з реєстрації за вказаною адресою. На час укладення договору був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до якого угоди зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали . На даний час він позбавлений можливості вільно розпоряджатися належною квартирою, оскільки договір, всупереч чинному законодавству, не посвідчений нотаріально. Відповідачі після зняття з реєстрації виїхали , та виконати будь-які дії за їх участі неможливо, тому змушений звертатися до суду . В судове засідання представник позивача подала заяву , якою справу просила слухати у її відсутності, вимоги підтримала, просила задовольнити повністю. Відповідачі, третя особа в суд не з`явилися, повідомлялися належно, своїм правом подачі відзиву, пояснень щодо позову не скористалися. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, із наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що брокер брокерської контори ТОВ`Агентство нерухомості-Інкопмарк» Сабурова В.К., яка діяла за згодою та за дорученням від [PERSON] , діючого від свого імені та [PERSON] , діючої від свого імені та як законного представника від імені неповнолітнього сина [PERSON] на підставі витягу з рішення виконкому Кіровоградської міської Ради народних депутатів №915 від 02.11.97 р., та брокер брокерської контори ТОВ`Агентство нерухомості-Інкопмарк» Лісовол В.М., що діяла за згодою та за дорученням від [PERSON] , уклали Договір купівлі-продажу №60 від 17 листопада 1997 року на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-контракт», про продаж квартири [ADDRESS] , за 2034,00 грн. (а.с. 10). Згідно паспортних даних [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , з 17.12.1997 року ( а.с. 6). Відповідно до пунктів 1 та 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно з частинами першою, другою та шостою статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Відповідно до частин першої-третьої статті 48 Закону України «Про власність» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється, зокрема, судом. Згідно із частиною першої статті 128 ЦК Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. На час укладення спірного договору чинним був Закон України «Про товарну біржу». Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу (у редакції на час укладення вказаного договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Під час розгляду справи судом встановлено, що 17.11.1997 року між сторонами на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-контракт» був укладений Договір купівлі-продажу №60 про продаж квартири [ADDRESS] , за 2034,00 грн., який не був нотаріально посвідчений. Судом також встановлено, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто позивач передав, та відповідачі прийняли грошову суму в розмірі 2034,00 грн. за продаж квартири, до підписання контракту ( п.5 Договору). Згідно довідки №54 від 16.07.2018 року , виданої головою ОСББ`Гарант28», [PERSON] фактично є власником та на даний час зареєстрований за адресою [ADDRESS] . За даною адресою проживають та прописані його дружина і дочка ( а.с. 12). Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що при вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі- продажу квартири . Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном, оскільки останнє придбано за договором без нотаріального посвідчення, відповідачі, у свою чергу, змінили місце проживання, та виконати будь-які дії за їх участі неможливо, що унеможливлює позивачу в інший спосіб захистити свої права. За таких обставин позовні вимоги в частині визнання дійсним договору купівлі- продажу квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У свою чергу, відповідно до частини 3 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Отже, підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на квартиру не має, оскільки сам факт набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним, є підставою для набуття права власності у особи на підставі діючого законодавства. Судові витрати вважати по фактично понесеним стороною позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial