Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У листопаді 2013 року ПАТ Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що [PERSON] 03 серпня 2006 року уклала з банком кредитний договір № б/н та отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, та має прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 12963,78 грн., тому ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні надав копію виписки по рахунку та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог застосувавши строк позовної давності. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити заяву відповідачки про застосування строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Так, в судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 03 серпня 2006 року було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачка не завжди виконувала договір щодо погашення заборгованості по кредиту та відсотків по ньому. Так починаючи з 28.11.2008 року почали нараховуватися замість поточних процентів - проценти на прострочену заборгованість. Таким чином, позивач дізнався про своє порушене право, ще в листопаді 2008 року. 29.01.2009 року відповідачем здійснено оплату в розмірі 100 грн. на часткове погашення процентів у відділенні банку. Таким чином вбачається, що відповідачка починаючи з листопада місяця 2008 року перестала сплачувати кошти по погашенню заборгованості, а з січня 2009 року перестала сплачувати кошти по погашенню процентів за договором. Посилання представника позивача на те, що вони не пропустили строк давності, оскільки відповідачкою здійснювалось погашення заборгованості у вересні, листопаді, грудні 2010 року та березні 2011 року не заслуговують на увагу, оскільки як пояснила відповідачка вона ніяких платежів з січня 2009 року не проводила, хто міг здійснювати зазначені оплати вона не знає. Як вбачається з наданої представником позивача виписки з рахунку, відповідачка здійснювала оплати за даним договором в касах відділень банку, за надходження готівки за платіжними картками за номером [NUMBER], а останні 4 сплати, на які посилається представник позивача, здійснені в терміналах самообслуговування, як депозити за номерами [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]. Таким чином, з наведеного вбачається, що позивачем не доведено того, що вони не пропустили строк позовної давності, заява відповідачки про застосування строків позовної давності підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: approved