Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі за текстом ПАТ «Промінвестбанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначало, що 27 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є ПАТ «Промінвестбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрАктив» (далі за текстом ТОВ «УкрАктив») було укладено договір № 50-1/2007 про відкриття мультивалютної кредитної лінії. Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 4 від 16 квітня 2008 року до Кредитного договору) ліміт кредитної лінії встановлено на рівні 10 000 000,00 гривень. Датою остаточного погашення всіх отриманих в межах кредитної лінії коштів відповідно до п. 2.3 Кредитного договору визначено 12 грудня 2010 року. В забезпечення виконання зобов'язань Позичальником за Кредитним договором, [PERSON] було передано в іпотеку за Іпотечним договором № 146-7/2008 від 16 квітня 2008 року, нерухоме майно: п'ятикімнатна квартира, розташована за адресою [ADDRESS], загальною площею 272,2 кв.м., що належить [PERSON] на праві приватної власності відповідно Договору дарування квартири від 29 жовтня 2001 року. Посилаючись на те, що ТОВ «УкрАктив» не виконані зобов'язання за Кредитним договором, порушено строк остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум за Кредитним договором, встановлених п. 2.3 Кредитного договору, просив в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 50-1/2007 звернути стягнення на предмет іпотеки. Встановити початкову ціну предмету іпотеки у розмірі 3 332 817 гривень без урахування ПДВ та стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3 654 гривень. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 23 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Промінвестбанк» задоволено частково: звернуто стягнення на предмет іпотеки та стягнуто з відповідача понесені позивачем судові витрати. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Промінвестбанк» відмовити, посилаючись на те, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги [PERSON] зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми ст. ст. 1, 11 Закону України «Про іпотеку», а саме, що звернення стягнення на предмет іпотеки є незаконним, оскільки згідно ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено мораторій на зазначені дії. Крім цього зазначає, що одночасне звернення стягнення заборгованості зі зверненням стягнення на предмет іпотеки є неприпустимим, а також, поза увагою суду залишилось те, що він заявляв клопотання про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку звернення із зазначеним позовом до суду. В судове засідання [PERSON] не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати. В судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Промінвестбанк» Позднякова І.О., яка діє на підставі довіреності, просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з'явились, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, що з'явились, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено, 27 грудня 2007 року Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «УкрАктив» уклали договір № 50-1/2007 про відкриття мультивалютної кредитної лінії. Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 4 від 16 квітня 2008 року до Кредитного договору) ліміт кредитної лінії встановлено на рівні 10 000 000,00 гривень. Датою остаточного погашення всіх отриманих в межах кредитної лінії коштів відповідно до п. 2.3 Кредитного договору визначено 12 грудня 2010 року. В забезпечення виконання зобов'язань Позичальником за Кредитним договором, [PERSON] було передано в іпотеку за Іпотечним договором № 146-7/2008 від 16 квітня 2008 року, посвідчене приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Моложавим В.Г. та зареєстрованим в реєстрі за № 677, нерухоме майно: п'ятикімнатну квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS], загальною площею 272,2 кв.м., що належить [PERSON] на праві приватної власності відповідно Договору дарування квартири від 29 жовтня 2001 року та зареєстрованому в реєстрі за № 5919, реєстраційний номер 14610593. Також, судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 21 квітня 2009 року у відношенні ТОВ «УкрАктив» порушено справу про банкрутство № 27/32б. ПАТ «Промінвестбанк» було подано заяву про включення до реєстру вимог кредиторів по справі 27/32б про банкрутство ТОВ «УкрАктив» від 17 червня 2009 року, уточнену заяву про вимоги філії «Пролетарське відділення Промінвестбанку в м. Донецьку» до ТОВ «УкрАктив» по справі про банкрутство ТОВ «УкрАктив» від 04 січня 2010 року, які забезпечені заявою. Відповідно до зазначених заяв Позивачем заявлялись кредиторські вимоги в зв'язку з заборгованістю за кредитними договорами Позичальника, зокрема за Кредитним договором № 50-1/2007 про відкриття мультивалютної кредитної лінії від 27 грудня 2007 року були заявлені вимоги в загальній сумі 10 372 753,21 гривень. Ухвалою Господарського суду Донецької області по справі № 27/32б від 03 вересня 2009 року заявлені ПАТ «Промінвестбанк» вимоги задоволені в повному обсязі. Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Промінвестбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ТОВ «УкрАктив» умови кредитного договору не виконало, а тому у позивача є право вимагати звернення стягнення на майно іпотекодавця [PERSON]. Також, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. Вирішуючи питання щодо пропуску строку позовної давності суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності не пропущено, оскільки відповідно до ч.5 ст.3, ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання, тоді як вимоги ПАТ «Промінвестбанк» до ТОВ «УкрАктив» ухвалою Господарського суду Донецької області від 03 вересня 2009 року по зазначеному кредитному договору задоволені. Встановлені судом першої інстанції обставини відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам, але з висновками суду щодо відсутності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строків позовної давності погодитися не можна за наступних підстав. Зі змісту кредитного договору вбачається, що термін повернення сплинув 12 грудня 2010 року. Пунктом 7.3. договору іпотеки визначено, що договір діє до повного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором (з урахуванням усіх змін та доповнень до нього) або до припинення права іпотеки у випадках, що передбачені чинним законодавством. (а.с. 30-32) Оскільки 12 грудня 2010 року визначено остаточною датою повернення кредиту, тому саме цю дату слід розглядати як строк закінчення дії іпотечного договору. Строк позовної давності щодо вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, сплинув 12 грудня 2010 року. Позивач вперше звернуся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки 30 грудня 2013 року, тобто більше ніж через 3 роки. Частина 2 статті 264 ЦК України визначає підставою для переривання перебігу позовної давності пред'явлення позову до одного із кількох боржників. Дія норми в цій частині розповсюджується на випадки субсидіарної відповідальності осіб та на випадки, у яких виконання певного зобов'язання покладено одночасно на декількох осіб (стаття 619 ЦК України). Солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами Цивільного Кодексу не передбачена. Лише солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (частина 2 статті 543 ЦК України). Як убачається зі змісту ухвали Господарського суду Донецької області від 03 вересня 2009 року, копія якої наявна в матеріалах справи, визнано вимоги ПАТ «Промінвестбанк» як кредитора щодо грошових зобов'язань ТОВ «УкрАктив». (а.с.33-34) До даних правовідносин не можна застосовувати положення статті 264 ЦК України, оскільки позивач, пред'явивши позов до господарського суду з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором до основного боржника, не перервав перебіг строку позовної давності щодо вимог до іпотекодавця, так як останній не несе субсидіарної відповідальності. Частина 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Така ж норма закріплена в частині першій статті 17 Закону України «Про іпотеку», згідно якої іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). При цьому сама по собі умова договору іпотеки про дію іпотеки до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не може розглядатися як встановлення строку дії іпотеки, так як це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Як уже зазначалося вище, термін повернення заборгованості за договором кредиту, сплинув 12 грудня 2010 року, тому саме 12 грудня 2010 року слід розглядати як строк дії іпотечного договору. Оскільки переривання позовної давності в даному випадку не було, зважаючи на заяву іпотекодавця про застосування наслідків спливу строку позовної давності, в задоволенні позову банку слід відмовити з цих підстав. Таким чином, апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Промінвестбанк».

Outcome: dismissed