Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

У квітні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] борг за договором позики у загальному розмірі 13 574 грн 16 коп. На обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що 28 березня 2014 року сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 8 120 грн строком до 28 квітня 2014 року. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання та передав відповідачу кошти у визначеному договором розмірі, а [PERSON] у визначений строк борг повністю не повернув, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та стягнення коштів у судовому порядку. Просить суд стягнути з відповідача залишок коштів за договором позики у розмірі 7120 грн, штраф відповідно до п. 6 договору позики у розмірі 3560 грн, 3% річних від простроченої суми за період з 1 серпня 2018 року по 22 квітня 2021 року у розмірі 582 грн 28 коп., пеню, нараховану за період з 22 квітня 2020 рок по 22 квітня 2021 року у розмірі 909 грн 95 коп. та інфляційні збитки за період з 1 серпня 2018 року по 22 квітня 2021 року у розмірі 1401 грн 93 коп. Згідно з частиною 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У судову засіданні представники позивача позов підтримали, просили його задовольнити та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач викликався в судове засідання у встановленому законом порядку, проте до суду він не з`явився, про причини неявки не повідомив, письмовий відзив на позов не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 28 березня 2014 року сторони уклали договір позики, за умовами якого [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 8 120 грн, строком до 28 квітня 2014 року (а.с. 6). Відповідно до п.2 договору позики, позика передається Позикодавцем Позичальнику безпосередньо при підписанні Сторонами цього Договору готівкою за місцем реєстрації Позикодавця. Підписання Договору Позичальником підтверджує факт одержання ним від Позикодавця позики (п. 9). Факт отримання відповідачем коштів від відповідача підтверджується також розпискою від 28 березня 2014 року (а.с. 7). Повернення позики (її частини) підтверджується розпискою позикодавця (п. 5.1). Однак взятих на себе зобов`язань відповідач у визначений строк належним чином не виконав та до цього часу борг повністю не повернув. Пунктом 6 договору позики визначено, що в разі прострочення повернення Позики Позичальник сплачує Позикодавцю штраф у розмірі 50% (п`ятдесят відсотків) від неповерненої суми позики, а також Позикодавець вправі нараховувати пеню в розмірі 1% (одного відсотка) від несплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. За приписом частини 1 статті 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже невиконання позичальником договірного зобов`язання у встановлений строк є підставою для судового захисту порушеного права позикодавця шляхом примусового стягнення суми позики. Частиною 1 статті 1048 цього Кодексу передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання встановлена статею 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За нормою частини другої цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За період з 1 серпня 2018 року по 22 квітня 2021 року (включно) прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики склало 996 днів. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції). Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. На підтвердження розміру вимог позивачем надано розрахунки, відповідно до яких розмір належних йому процентів становить: інфляційні втрати внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання- 1401 грн 93 коп., а три проценти річних - 582 грн 28 коп. та штраф відповідно до п. 6 договору позики у розмірі 3560 грн 75 коп. Пеня нарахована за період з 22 квітня 2020 року по 22 квітня 2021 року складає 909 грн 95 коп. Вказані розрахунки суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки вони виконані з урахуванням даних про облікову ставку Національного банку України за період прострочення, за вірними формулами та не спростовані відповідачем. Отже на підставі оцінки наведених позивачем аргументів і наданих ним доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики (основного боргу) в сумі 7 120 грн., індексу інфляції в розмірі 1401 грн 93 коп., трьох процентів річних в розмірі 582 грн 28 коп., пені у розмірі 909 грн 95 коп. та штрафу у розмірі 3560 грн, а усього 13574 грн 16 коп. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Позивачем на підтвердження своїх вимог надано відповідний договір позики підписаний сторонами та розписку, які свідчить про те, що позивач передав, а відповідач отримав в борг грошові кошти та зобов`язався їх повернути у визначений строк готівкою, однак свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконав і борг до цього часу повністю не повернув, що є підставою для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved