Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

У липні 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 27 листопада 2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя у сторін не склалося, з червня 2017 року сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально. Крім того позивач вказує, що їх малолітня дитина залишилася проживати з матір'ю, знаходиться на її утриманні. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини у розмірі ? частини у усіх видів доходу (заробітку) відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 27 листопада 2015 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2954, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. ( а.с. 5 ) За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім*ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 2015 року, від шлюбу мають дитину, [PERSON], [INFO]. (а.с. 5, 6) Спільне життя сторін не склалося, сторони не підтримують сімейно шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім'єю. Суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача по справі. За ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач також просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Як було встановлено судом, після припинення фактичних шлюбних відносин неповнолітня дитина залишилася проживати з матір'ю, знаходиться на її утримання, а батько достатньої матеріальної допомоги не надає. Відповідно до ст. ст.180, 181 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду. Частина 3 ст. 181 СК України зазначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання малолітньої [PERSON] мають стягуватися у розмірі 1/4 частини доходу відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved