Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

У квітні 2021 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товаристваз обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Нова пошта» про захист прав спожиачів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 01.11.2020р. скористався послугами ТОВ«Нова пошта», направшивши нові автомобільні шини у кількості 4-х штук з м.Білгород-Дністровський Одеської облатсі до м.Вишневе Київської області загальною вартістю 10 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 15349 від 28.11.2019р. Звернушись 04.11.2020р. до контакт-центру відповідача з питання отримання товарів, отримав повідомлення про знаходження товару на сортовальному пункті. 13.11.2020р. позивачу повідомили у телефонному режимі про те, що товар знищено шляхом утилізації. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 14.04.2021р. позовну заяву залишено без руху (а.с.25). Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 27.04.2021р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.38,39). Відповідачем на позовну заяву подано відзив, позивачем у свою чергу подано відповідь на відзив відповідачем. Судом не приймається до уваги як відзив позвиача на позовну заяву, так і відповідь позваича на відзив з наступних підстав. Відповдно до положення ч.5 ст. 178 ЦПК України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього до нього доказів іншим учасникам справи. Відповідно до положення ч.3 ст.179 ЦПК України до відповіді на відзив застосуються правила, встановлені частиною 5 статті 178 цього Кодексу. Ні відповідач, ні позивач при подачі відзиву на позов та відповідно і відповіді на відзив не дотримались процесуальних дій, встановлених вказаними нормами закону. Зокрема до відповідачем до відповіді на позов додано копію експрес-накладної № 59000715575267 від 04.08.2021р. на ім`я [PERSON] , проте встановити премет поштового відправлення з вказаного докуменента встановити неможливо. Крім того, до відповіді на відзив на позовну заяву надана лише квитанція про поштове відправлення на ім`я відповідача, проте встановити премет поштового відправлення, а також адресу, на яку надіслано лист, з квитанції встановити неможливо. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі наявних матеріалів справи відповідно до положенням ст. 279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, 01.11.2020р., через відділення № 1 м.Білгород-Дністровський ТОВ «Нової пошти», згідно експрес-накладної № 59000577457485, позивач [PERSON] , як відправник, отримав послуги з перевезення товару. Тип відправлення: шини-диски, вагою 117,92 кг, оголошеною вартістю 200,00 грн. Отримувачем вказано: [PERSON] (позивач), м.Вишневе відділення № 1 Київська область. Доставку сплачує отримувач в сумі 510,00 грн. (а.с.15). Позивач, як зазначено у експрес-накладній одночасно, є відправником і одержувачем товару. З листа ТОВ «Нова пошта» № 01997 від 29.01.2021р., направленого позивачеві на його претензії щодо неотримання товару, вбачається, що під час перевезення відправлення за експрес-накладною № 59000577457485 від 01.11.2020р. товар втрачено. Відповідачем у листі пропонується компенсація у розмірі оголошеної вартості відправлення - 200,00 грн. (а.с.19). Позвачем надано суду, на підтвердження вартості втраченого товару, видаткову накладну № 15349 від 28.11.2019р., відповідно до якої вказано товар, а саме: автошина 235/65/18 triangle tr 777 103 H, кількість 4 шт. загальна вартість 10 000,00 грн.. Покупцем вказано [PERSON] (а.с.16). Суд не приймає до уваги вказану видаткову накладно щодо вартості товару, оскільки в експерс-накладній? відповідно до якої прийнято відправлення (шини-диски), не зазначено вмісту відправлення, не вказано марку шини-диску. Спірні правовідносини виникли між сторонами із договірних відносин щодо надання послуг перевезення та регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень. Виходячи з положення ст. 633 ЦК України між сторонами укладено публічний договір про надання послуг з організації перевезення відправлень. Умови надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова Пошта» визначені його Публічним договором і які містяться на офіційному сайті ТОВ «Нова пошта. Відправник, передавши вантаж для перевезення, погодився з умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень (публічна оферта), опрелюдненого у вільному доступі, шляхом розміщення на офіційному сайті http://novaposhta.ua. Відповідно до п.7.2.13 Публічного договору, експедитор не зобов`язаний здійснювати перевірку вмісту відправлення та відповіднотсі упаковки особливостям відправлення, вимогам чинного законодавства та деравним стандартам. Відповідно до п.7.2.2 Публічного договору, у разі повної втрати або повногопошкодження відправлення з вини експедитора, останній повертає замовнику суму, що дорівнює оголошеній вартості відправлення (але не більше, ніж фактичну вартість відправлення), та провізну оплату, сплачену замовником згідно з відповідною експрес-накланою. Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Вантаж було прийнято для перевезення за розміром та вагою, без перевірки стану на цілісність зважаючи на положення ст. 917 ЦК України, відправник повинен пред`явити у встановлений строк вантаж, який підлягає перевезенню, в належнійтарі та (або) упаковці, вантажмає бути також замаркований відповідно до встановлених вимог. Як зазначено вище, відповідно до експрес-накладній відправлення товару позивачем оголошено в сумі 200,00грн., тип відправлення вказано шини-дисків. Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Зазначена норма закону передбачає принцип винності перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить саме на перевізнику. Згідно з ч.3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, якімаютьзначення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог абозаперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Доказами є будь-якідані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасникі всправи, та іншихобставин, якімаютьзначення для вирішеннясправи. Як зазнчено вище, позивачем в експрес-накладній визначено вартість відправлення 200,00 грн., отримувачем відправлення зазначено позивача, який здійснює оплату доставки в сумі 510,00 грн. Проте, позивачем не було отримано відправлення у зв`язку з його втратою, даних на підтвердження оплати доставки відправлення суду не було надано, відтак вимоги про стягнення з відповідача 510,00 грн. є необґрунтованими. Отже, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди оголошену позивачем вартість відправлення в сумі 200,00 грн. Пункт 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав спожиачів» ( далі Закон № 1023-ХІІ) визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже, якщо договір, у тому числі і договір перевезення, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням нею обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер, як споживчого, відтак і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону № 1023-XII. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивач заявляючи вимоги щодо відшкодування моральної посилається на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язків, суттєво вплинуло на звичайний спосіб життя, не міг у звичайний посіб займатися своєю діяльністю, вимушений понести матеріальні затрати у зв`язку з придбанням нового комплекту шин, що вплинуло на плани матеріального стану та загалом на стан здоров`я і самопочуття. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Пункт 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Суд враховує, що неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань призвели до втрати товару, з чим відповідач погоджується.Позивач зазнав певних незручностей через нерозв`язання спірної ситуації позасудовим способом, витрачанням свого особистого часу на звернення до суду у зв`язку із неможливістю іншим способом захистити порушене право як споживача. Вказане негативним чином вплинуло на звичайний спосіб життя, що тягне моральні страждання. Суд враховує у даних правовідносинах висновок щодо застосування норм права, висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 р. у справі № 216/3521/16-ц, який полягає в тому, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. За таких підстав,

Outcome: partial