Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на житло її чоловік [PERSON] був власником 4/5 частки домоволодіння [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, після його смерті позивач, як єдина спадкоємиця після чоловіка, звернулась до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Також [PERSON] дізналася, що за вказаною вище адресою з 1998 року також зареєстрований відповідач [PERSON] , з яким вона не знайома та який ніколи не проживав у цьому будинку. Факт перебування відповідача зареєстрованим у зазначеному домоволодінні змушує позивача нести додаткові витрати з комунальних послуг. У зв`язку із чим просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. На підставі свідоцтва про право власності на житло № 687 від 09.10.1996 року [PERSON] є власником 4/5 частини будинку [ADDRESS] . Право власності на будинок 18.11.1996 року зареєстроване у Маріупольському БТІ за реєстраційним № 5302. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 880. Як вбачається зі спадкової справи № 336/2019, після смерті чоловіка 15 липня 2019 року [PERSON] звернулась до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно акту № 267 від 11.07.2019 року, складеного головою КСН «Нікопольський», [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає та ніколи не проживав за цією адресою. Акт складено у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . До матеріалів справи додані письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт відсутності відповідача за місцем реєстрації. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач з моменту своєї реєстрації у 1998 році не проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто понад двадцять років без поважних причин, що підтверджується актом КСН «Нікопольський». За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . У зв`язку із задоволенням позовних вимог [PERSON] , судовий збір у розмірі 768,40 грн., сплату якого під час звернення до суду із цим позовом їй було відстрочено до ухвалення судового рішення, у порядку ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved