Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернувся з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] у період з 01 вересня 2005 року по 19 червня 2009 року навчався в Національній академії внутрішніх справ. Після закінчення інституту відповідач проходив службу в органах внутрішніх справ. За наказом ГУМВС України в Київській області від 24 лютого 2012 року його було звільнено за власним бажанням до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі по закінченню навчання. У такому разі відповідач мав добровільно відшкодувати витрати пов'язані з їх навчанням. Відповідач добровільно кошти не сплачує. Тому просили суд стягнути з [PERSON] на користь Національної академії внутрішніх справ витрати, пов'язані з навчанням в розмірі 18 268,87 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справу не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвали провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до наказу по Національній академії внутрішніх справ №76дск від 22 липня 2005 року зараховано на навчання на 1 курс навчально-наукового інституту підготовки кадрів оперативних служб міліції Національної академії внутрішніх справ за спеціалізацією «кримінальна міліція» з 01 вересня 2005 року [PERSON]. 29 листопада 2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ та [PERSON] укладено договір про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ №ко-125. Відповідно до умов предметом договору є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» за напрямом «Правознавство». Відповідно до наказу КНУВС №467 від 19 червня 2009 року [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти відповідно до умов договору відповідач був направлений для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Київській області. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що навчальним закладом повністю виконано умови договору про підготовку фахівця. Наказом ГУМВС України в Київській області № 171 о/с від 24 лютого 2012 року [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за ст. 64 п. «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС - за власним бажанням (до спливу встановленого 3-річного терміну перебування на службі по закінченню навчання). Відповідно до розпорядження КМУ від 27 серпня 2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. Національна академія внутрішніх справ є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ. У відповідності із затвердженим статутом, НАВС є державним вищим навчальним закладом 4-го рівня акредитації. Основним завданням діяльності НАВС є освітня діяльність згідно з державними стандартами вищої освіти у відповідності до вимог Закону України «Про вищу освіту». Відповідно до ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» від 17 січня 2002 року, чинного на час виникнення правовідносин, випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Відповідно до ч. 2 Указу Президента України від 23.01.1996 №77/96 «Про заходи реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією навчального закладу договір, та в разі відмови відпрацювати в державному секторі народного господарства три роки відшкодовують витрати за весь період навчання. Відповідно п.2.1.2. Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України № 150 виконавець зобов'язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном, та грошовим утриманням відповідно до норм, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України. Відповідно до п. 3.2. Типового договору підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є відмова від подальшого проходження служби в ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Outcome: approved