Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва із позовом до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення пені та моральної шкоди. У своєму позові [PERSON] просить розірвати договір купівлі-продажу № Н1304 на суму 38000 грн. 00 коп. укладений 04 жовтня 2013 року між нею та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON], стягнути з останнього на її користь 38000 грн. 00 коп. сплачених нею на виконання умов вищевказаного договору, 3 % річних за невиконання відповідачем умов договору, 25000 грн. 00 коп. завданої моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог наголошує на тому, що 04 жовтня 2013 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № Н1304, згідно якого останній зобов'язався передати позивачу у власність, а позивач прийняти й оплатити на умовах цього договору товар - кухню на замовлення. 04 жовтня 2013 року [PERSON] на виконання умов договору купівлі-продажу № Н1304 було сплачено [PERSON] 70 % вартості товару. Разом з тим, відповідач своїх зобов'язань в обумовлені вищевказаним договором строки не виконав. Будь-яких пояснень з приводу невиконання зобов'язань та порушення строків договору [PERSON] позивачу не надав. За наведених обставин [PERSON] просить задовольнити позов у заявлений нею спосіб. 08 жовтня 2014 року під час проведення судового засідання представником [PERSON] було подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої останній просив стягнути з [PERSON] неустойку у розмірі 3 % на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», що складає за підрахунком заявника 283860 грн. 00 коп. У судовому засіданні [PERSON] та її представник позов з викладених у ньому підстав та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином в порядку передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Відповідно до ч. 2. ст.169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За викладених підстав, враховуючи згоду осіб, які беруть участь у розгляді справи, суд визнав за можливе провести розгляд справи у відсутності [PERSON] Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 04 жовтня 2013 року між [PERSON] та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № Н1304, згідно якого останній зобов'язався передати позивачу у власність, а позивач прийняти й оплатити на умовах цього договору товар - кухню на замовлення. 04 жовтня 2013 року [PERSON] на виконання умов договору купівлі-продажу № Н1304 було сплачено [PERSON] 70% вартості товару. Відповідно до договору про внесення змін до договору № Н1304 купівлі-продажу від 04.10.2013 сторони погодили внесення змін до п. 3.1 договору, а саме, шляхом викладення даного пункту договору в наступній редакції: «п. 3.1. Продавець зобов'язаний поставити товар покупцю до 01 лютого 2014 року. В залежності від виробничого процесу строк поставки може бути продовжений або скорочений за погодженням між сторонами». Разом з тим, відповідач своїх зобов'язань в обумовлені вищевказаним договором строки не виконав. Судовим розглядом встановлено, що будь-які зміни щодо строків поставки товари сторонами не погоджувались, доказів протилежного матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст. 656 ЦК України, зокрема, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Частиною 1 ст. 662 та ч. 1 ст. 663 ЦК України встановлює обов'язок продавця передати покупцеві визначений договором купівлі-продажу товар у строк, встановлений цим договором. Пунктом 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Враховуючи наведені обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині розірвання договору купівлі-продажу № Н1304 від 04 жовтня 2013 року та стягнення з [PERSON] 38000 грн. 00 коп. сплачених йому позивачем коштів на виконання умов вказаного договору є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] 3% неустойки в розмірі 283860 грн. 00 коп., то суд приходить до наступного. Так, відповідно до договору про внесення змін до умов договору купівлі-продажу № Н1304 від 04 жовтня 2013 року укладеного сторонами 31 грудня 2013 року, було встановлено, що за порушення терміну поставки товару покупцю, продавець виплачує йому неустойку в розмірі 0,5 % від вартості передплати за кожен день прострочення. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Частина 2 ст. 551 ЦК України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню розмір неустойки передбачений договором в розмірі 0,5 % від вартості передплати за кожен день прострочення, що складає 51300 грн. 00 коп. Разом з цим суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] 25000 грн. 00 коп. моральної шкоди, виходячи з наступного. Дійсно, ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлює, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. За п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 1023-XII (в редакції до внесення змін Законом від 19 травня 2011 р. № 3390-VI «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції») було розділено підстави відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Так, у разі заподіяння споживачу шкоди (збитків) дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, він мав право лише на відшкодування майнової шкоди (збитків). А в разі заподіяння шкоди небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією споживач мав право на відшкодування як майнової, так і моральної (немайнової) шкоди у випадках, передбачених законодавством. Згідно з чинною редакцією п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 1023-XII споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У ст. 1 Закону № 3390-VI поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно до ст. 711 ЦК (в редакції Закону № 3390-VI) шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди відсутні. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення пені та моральної шкоди, є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивач відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 893 грн. 00 коп. судового збору.

Outcome: partial