Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 10 березня 2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя мають малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , однак сімейне життя з відповідачем перестало складатись через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на спільне життя та обов`язки, у зв`язку з чим шлюбні відносини, спільне господарство та спільне проживання припинені з липня 2017 року. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2020 року після надходження 20 липня 2020 року з Відділу адресно-довідкової роботи УПР ГРФО ГУ ДМС України відповіді на запит суду від 07 липня 2020 року, прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з`явився, зазначивши разом із позовними вимогами про розгляд справи у його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечував, просив позов задовольнити. Відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, та, будучи належним чином неодноразово повідомленою про час і місце розгляду справи, про розгляд справи в її відсутність не клопотала та про причини неявки не повідомила, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача за правилами ст.ст. 280,287,288 ЦПК України справа підлягає розглядові судом в заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позов в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 10 березня 2012 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №120, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи у копії (а.с. 4). Сторони є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, залученого до матеріалів справи в копії (а.с.8). Сімейне життя не склалося з причин втрати взаєморозуміння, різних характерів і поглядів на взаємні права і обов`язки подружжя, через що втрачене почуття любові і поваги один до одного, у зв`язку з чим сторони шлюбні стосунки припинили, спільне господарство не ведуть та проживають окремо з липня 2017 року, про що позивач зазначив у позові і у поданій 13 вересня 2020 року заяві та що відповідачем не спростовано. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя малолітньої дитини, враховує також її інтереси та зазначає про те, що задля охорони її інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує на зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення позивача проти збереження шлюбу, ухилення відповідача від явки до суду, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved