Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

У квітня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Решетилівського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на наступне. У період з 2003 року по 2014 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Хорольського районного суду Полтавської області шлюб між ними розірвано. Під час перебування у шлюбі у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дочка проживає разом із нею. Між ними існують суперечності щодо розміру та способу виконання відповідачем його обов'язку по утриманню дитини, інших дітей відповідач не має, стягнення по виконавчих документах з відповідача не проводяться, у зв'язку з чим вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів на утримання дитини. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, її представником адвокатом [PERSON] надано до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та підтримання позовних вимог /а.с.15/. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнавав позовні вимоги про стягнення аліментів частково, а саме у розмірі 1/7 частки його доходу, надав до суду заперечення /а.с.29-31, а.с.73/, у яких посилався на те, що [PERSON] відмовлялася від отримання від нього будь-яких коштів, однак він наполіг на тому, що буде сплачувати аліменти у мінімальному розмірі та сплачував кошти на її особистий рахунок щомісяця. Він щодня спілкується з дитиною по телефону, який придбав їй у подарунок 18 листопада 2014 року та поповнює їй рахунок. Дитина часто у нього перебуває, інколи тривалий термін, вони з нею подорожують, були на Азовському морі в селищі Кирилівка у 2016 році, а також у інших містах України. Під час перебування у нього, дитина забезпечена усім необхідним: житлом, їжею, засобами особистої гігієни, білизною, одягом, іграшками та іншим. Він постійно дарує їй подарунки на День народження, Новий рік та інші свята, придбав крісло до письмового столу, канцтовари, інші необхідні речі. Бували у Полтавському академічному обласному театрі ляльок, Ігроленді та зоопарку. 26 травня 2017 року він отримав повідомлення про істотні зміни умов праці. Має проблеми зі здоров'ям, при яких потрібне щоденне прийняття ліків та періодичні курси лікування, його мати має невиліковну хворобу, що потребує значних витрат, він часто допомагає їй у придбанні ліків, 22 червня 2017 року їй було проведено операцію, за яку він заплатив. Його батько, який є пенсіонером має гіпертонічну хворобу, яка також вимагає щоденного прийому ліків. Його брату, який проживає окремо, у січні 2017 року було проведено операцію на очах та він отримав інвалідність, він допомагав йому у оплаті лікування та допомагає зараз. Він має у власності квартиру, за яку сплачує комунальні послуги, середньомісячна вартість комунальних послуг становить 1393,58 грн. Станом на 05 липня 2017 року, його дочка проживає у нього вже майже місяць, за цей час вони придбали канцтовари для школи та інші речі і товари, були в м. Черкаси, відпочивали на Дніпрі та в м. Миргороді на річці Хорол. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 жовтня 2003 року сторони уклали шлюб, який було розірвано за рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 07 жовтня 2014 року по справі № 548/1144/14-ц /а.с.4/. Від подружнього життя сторони мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10 листопада 2008 року /а.с.5/. Дитина проживає разом із матір'ю [PERSON], що також підтверджується розпискою / а.с.32/ та не заперечується і не спростовується відповідачем. Відповідач стверджує, що дитина часто перебуває у нього, на підтвердження чого надав до суду перелік днів з 2014 року по квітень 2017 року, у які дитина знаходилась у нього (у 2014 році - 20 днів, у 2015 році - 83 дні, у 2016 році - 77 днів та з січня по квітень 2017 року - 13 днів). Однак такий доказ не є належним та допустимим доказом по справі, тому суд не бере його до уваги. Крім того, згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, що у свою чергу не позбавляє його обов'язку утримувати дитину. Згідно розписки від 17 серпня 2014 року [PERSON] погодилась на отримання від [PERSON] аліментів на утримання їхньої дочки [PERSON] у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини /а.с.33/, однак це не позбавляє її у подальшому права на звернення до суду з даним позовом про стягнення аліментів. Суд не бере до уваги надані відповідачем до суду копії фіскальних чеків про сплату ним на рахунок позивача [PERSON] аліментів у розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину за період з жовтня 2014 року по червень 2016 року /а.с.34-40/, оскільки позивач не просить стягнути з відповідача аліменти за цей період часу, тому вказані фіскальні чеки не мають жодного доказового значення по даній справі. Згідно фіскального чеку від 04 липня 2017 року відповідач [PERSON] сплатив на рахунок [PERSON] аліменти за травень-червень 2017 року у розмірі 1080,00 грн., тобто по 540 грн на місяць /а.с.76/. 26 травня 2017 року відповідача [PERSON], як директора Хорольської міжрайонної виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, повідомлено про зміну істотних умов праці у зв'язку з тим, що Полтавське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності припиняється шляхом приєднання до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області /а.с.54/. Однак з даного повідомлення не вбачається ні факту звільнення відповідача з робочого місця, ні зменшення заробітної плати, що могло б призвести до неспроможності відповідача сплачувати аліменти. Згідно довідки Хорольської центральної районної лікарні від 08 червня 2017 року № 228 [PERSON] має гіпертонічну хворобу І-ІІ ступеню/а.с.55/. Відповідачем також надано довідку про стан здоров'я [PERSON], 1947 року народження, результати МРТ обстеження, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №1101 та підтвердження оплати вартості відповідачем спинних імплантатів у сумі 17200,00 грн.; довідку про стан здоров'я [PERSON], 1942 року народження; а також медичне заключення та довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про інвалідність [PERSON], [INFO] /а.с.56-59, а.с.77-80/. Згідно письмових пояснень відповідача, вищевказані особи є його батьками та братом, відповідно, однак жодних документів, які б підтверджували їх спорідненість та ступінь цієї спорідненості суду не надано. Суд не бере до уваги надані відповідачем до суду квитки до Полтавського академічного обласного театру ляльок, зоопарку та фіскальні чеки на поповнення рахунку у «Ігроленді» /а.с. 49-50/, з яких не можливо встановити хто саме є покупцем та хто скористався цими квитками та поповненнями рахунку. З наданих відповідачем [PERSON] чеків та квитанцій на придбання мобільного телефону, поповнення мобільного рахунку, купівлю продуктів харчування (переважно солодощів), канцелярських товарів та іграшок /а.с.а.с.41-44, 50-52, 74-75/ також не можливо встановити хто та кому придбавав наведені у вказаних документах речі. Згідно товарно-транспортної накладної № 312809 від 22 листопада 2014 року на придбання двох тортів на суму 132,50 грн, платником взагалі є ФОП [PERSON], а не відповідач /а.с.53/. Крім того, відповідачем надано до суду квитанції про оплату комунальних послуг, які також не мають доказового значення по справі, крім того з квитанцій за оплату квартплати /а.с.60/ та стаціонарний телефон/а.с.68-69/ не можливо встановити платника, а з квитанцій на оплату електроенергії /а.с.64-66/ взагалі вбачається, що платником є [PERSON]. Таким чином, наведені квитанції, фіскальні та товарні чеки та квитки не є належним та допустим доказом по справі /а.с.41-44, 49-53, 60-69, 74-82 З огляду на все вищезазначене, суд вважає встановленим, що батько [PERSON] приймає участь у житті дитини, що не заперечувала й сама позивач у своїй позовній заяві, однак наведене не може свідчити про належне утримання їх спільної дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1 статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, враховуючи, що відповідач не приймає належної участі в утриманні дитини, основні витрати несе позивачка, а відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя, суд знаходить обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Однак, зважаючи на те, що стягненню підлягають аліменти на одну дитину, враховуючи стан здоров'я відповідача та інші обставини справи, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти у розмірі 1/4 його доходу. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial