Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним та усунення від права на спадщину, який в процесі розгляду справи уточнила, й просить суд визнати заповіт, посвідчений 28.04.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А. від імені [PERSON] на користь [PERSON] недійсним та усунути [PERSON] від права на спадкування після померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позову позивачка зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, з причин чого вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, проте її було поставлено до відому, що померлий батько склав заповіт на [PERSON] , який є сином її, позивачки, сестри [PERSON] . Позивачка стверджує, що ще за життя у її батьків було дві квартири: квартира [ADDRESS] , яку вони за життя залишили своїй донці [PERSON] , і квартира [ADDRESS] , яка мала залишитися іншій донці - позивачці по справі. Позивачка зазначила, що коли батько після смерті мами лишився один, то вона разом із сестрою [PERSON] [INFO] року за згодою батька влаштували його у Свято- Архангело-Михайлівський жіночий монастир, так як [PERSON] не мала матеріальної можливості утримувати батька, а їй, позивачці, необхідно було виїзджати за кордон. При цьому вона, позивачка, доручила догляд за батьком [PERSON] , що мешкала в будинку [ADDRESS] . В той же час в листопаді 2015 року [PERSON] та відповідач забрали батька з монастиря з причин свого скрутного матеріального становища з можливістю користуватися його, батька, пенсією. При цьому [PERSON] помістив свою матір [PERSON] , у якої виявився туберкульоз та ВІЛ, у лікарню, не доглядав за нею, не забрав її з лікарні, коли це було необхідно, в той час коли вона, позивачка, перераховувала кошти, як на догляд батька, так і сестри. Позивачка, вважає, що складення заповіту [PERSON] відбулося не особисто, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, а тому згідно ч.2 ст.1257 ЦК України цей заповіт є недійсним. Крім того, позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги положеннями ст.1224 ЦК України, згідно з якими за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі на підставі викладених у позову доводів та отриманих в процесі судового розгляду доказів. Відповідач та його представники позов не визнали, просять відмовити у його задоволені з посиланням на відзиви на позовну заяву, письмові та усні заперечення й пояснення, що були надані суду в процесі розгляду справи. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, в судове засідання суду не з`явився. Про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Суд розглянувши подані сторонами документи, заслухавши пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Одеським відділом державної реєстрації актів цивільного стану територіального управління юстиції в Одеській області, про що було складено відповідний актовий запис №4752. Як вбачається зі спадкової справи №222/2016 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеної Шостою одеською державною нотаріальною конторою, із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що 28.04.2016 року о 17 годині 00 хвилин [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А., зареєстрований в реєстрі за №530,531, відповідно до якого заповідав усе своє майно [PERSON] . Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно з частиною четвертою статті 207 ЦПК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про нотаріат», якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача (пункти 1.8, 1.9 глави 3 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5). Згідно зі статтею 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що спірний заповіт, який складено 28.04.2016 року, підписаний [PERSON] , яка діяла за дорученням та в присутності [PERSON] , який не міг розписатись особисто внаслідок хвороби. При цьому, з тексту заповіту вбачається, що у зв`язку з фізичними вадами (поганим зором) заповідач не може сам прочитати заповіт та відповідно до ст.1253 ЦК України при посвідчені заповіту запрошені свідки, яким зачитали текст цього заповіту йому вголос та проставили свої підписи, [PERSON] та [PERSON] . Суд вважає за необхідне зазначити, що під час судового розгляду справи будь-яких хвороб чи фізичних вад, що завадили [PERSON] , який не міг розписатись особисто внаслідок хвороби особисто підписати заповіт у момент його складання, не встановлено. При цьому будь-якої медичної документації [PERSON] щодо його захворювань або фізичних вад, які б унеможливлювали підписання тексту, суду не надано. Суд зазначає, що хвороба - патологічний процес, який проявляється порушеннями морфології (анатомічної, гістологічної будови), обміну речовин чи/та функціонування організму (його частин) у людини. Фізична вада - фізичний недолік внаслідок захворювання або ушкодження організму, а також природжений. Таким чином, зазначена у посвідчувальному написі приватним нотаріусом хвороба - поганий зір - не передбачена Міжнародним класифікатором хвороб, тобто не є ані хворобою, ані фізичною вадою, а тому не може бути підставою неможливості підписання заповіту особисто заповідачем, в даному випадку [PERSON] . За таких обставин, суд бере до уваги, що [PERSON] не мав фізичних вад або хвороб, що обмежували його здатність вчинити свій підпис на заповіті, а тому у приватного нотаріуса не було підстав застосовувати правила частини четвертої статті 207 ЦК України та посвідчувати заповіт за відсутності особистого підпису [PERSON] на заповіті. Відтак - суд дійшов висновку, що волевиявлення [PERSON] не було вільним і не його волі, тому позов [PERSON] в частині визнання недійсним заповіту підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про усунення [PERSON] від права на спадщину суд виходить з наступного. Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладеного у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Виходячи з наведеного, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Ураховуючи недоведеність позивачкою ухилення [PERSON] від надання допомоги спадкодавцю, а також, що спадкодавець перебував у безпорадному стані та потребував допомоги [PERSON] , суд дійшов висновку про відсутність підстав для усунення відповідача від права на спадкування після смерті [PERSON] .

Outcome: partial