Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

У липні 2016 року Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], третя особа: Об'єднання співвласників багатоквартирних будинків «Римарська-25» про виселення із службової квартири. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 2012 році [PERSON], перебуваючи на посаді голови Державної податкової служби у Харківській області, отримав у користування службове житло, а саме трикімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS], ж/пл. 85,3 м2, з/пл. 143 м2, в яку він вселився разом із сім'єю на підставі ордеру на житлове приміщення від 29.03.2012 року №065434, виданого виконкомом Харківської Ради народних депутатів міської ради (рішення виконкому Харківської міськради від 28.03.2012 р. №161) на право займання жилого приміщення сім'єю з 5 осіб (він, дружина, донька, донька, онук). Наказом Міністерства доходів і зборів України від 23.04.2013 №198-о «Про призначення» [PERSON] призначено виконуючим обов'язки начальника Головного управління Міндоходів у Харківській області, а наказом від 04.06.2013 №938-о «Про призначення [PERSON].» призначено на посаду начальника Головного управління Міндоходів у Харківській області. 12.03.2014 року Головним управлінням Міндоходів у Харківській області (наймодавець) та [PERSON] (наймач) було укладено договір найму службового жилого приміщення, за умовами якого наймодавець надає наймачу та членам його сім'ї на період трудових відносин у користування службове жиле приміщення для проживання на такий же строк - квартира загальною площею 143,0 м2, розташована за адресою: [ADDRESS]. Наказом Міністерства доходів і зборів України від 04.04.2014 року №795-о «Про звільнення» [PERSON] звільнено з посади Начальника Головного управління Міндоходів у Харківській області за угодою сторін. Головне управління ДФС у Харківській області є правонаступником Головного управління Міндоходів у Харківській області відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету міністрів України» та Положення про Головне управління ДФС у Харківській області, затвердженого наказом ДФС України від 27.08.2014 року №79 «Про затвердження положень про територіальні органи ДФС у Харківській області». Відповідач [PERSON] разом із членами сім'ї повинен звільнити займане житлове приміщення у зв'язку із припиненням трудових відносин із Головним управлінням Міндоходів у Харківській області. Головним управлінням ДФС у Харківській області направлялися [PERSON] листи про вивільнення службової квартири, проте відповіді на них отримано не було. З урахуванням зазначених обставин, позивач на підставі ч. 1 ст. 109, ст. 116, ст.123-124 ЖК України, п. 2.4. розділу 2 Договору найму службового жилого приміщення від 12.03.2014 року, просить: виселити [PERSON] із членами його сім'ї: [PERSON] (дружина); [PERSON] (донька); [PERSON] (донька), [PERSON] (онук), інших осіб, що проживають у [ADDRESS]. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.01.2017 року залучено до участі у справі у якості співвідовідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (Т. 1, а. с. 94). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.09.2017 року відповідача [PERSON] виключено із списку відповідачів (Т. 1, а. с. 222). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.02.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Харківську міську раду (Т. 2, а. с. 5-6). Представник позивача - Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області - Діденко А. О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що [PERSON] працював у Харківській області лише з 08.09.2011 року і був звільнений з посади 04.04.2014 року, а тому стаття 125 ЖК УРСР не може бути застосована, бо він не пропрацював на одному підприємстві більше 10 років. Вказувала на те, що [PERSON] не може вважатися одинокою особою, оскільки на даний момент вона перебуває у шлюбі із [PERSON] Також, у додаткових поясненнях посилалася на акти виходу за адресою службової квартири працівниками ГУ ДФС у Харківській області, як на підтвердження того, що відповідачі не проживають у службовій квартирі. Посилаючись на укладений між Головним управлінням Міндоходів у Харківській області та [PERSON] договір найму від 12.03.2014 року та положення Цивільного кодексу України та Житлового кодексу України, вважає, що відповідачі повинні бути виселені без надання іншого житлового приміщення, просить позов задовольнити. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON]- [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що згідно ордеру [NUMBER], виданого 29 березня 2012 року на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 28 березня 2012 року, [PERSON] на сім'ю з п'яти осіб (він, його дружина [PERSON], дочки [PERSON], [PERSON] та син останньої, онук [PERSON]) була надана службова квартира [ADDRESS]. Законність надання службової квартири і видачі ордеру позивачем не оспорювалась. Після отримання ордеру відбулось заселення квартири та реєстрація за місцем проживання. Наказом від 04.04.2014 року №795-о [PERSON] було звільнено з посади начальника Головного управління Міндоходів у Харківській області. До цього [PERSON] прослужив в органах МВС з 1983 року а в територіальних органах, які входили до складу Державної податкової служби України, реорганізованої спочатку у Міністерство доходів і зборів, а згодом - Державну фіскальну службу з травня 1998 року і до квітня 2014 року, тобто більше 15 років, а тому не може бути виселений із службової квартири без надання іншого жилого приміщення. До того ж разом із [PERSON] в квартирі зареєстрований і проживає його онук [PERSON], 2009 року народження, якого самостійно виховує донька відповідача - [PERSON]. Вважає, що при існуванні зазначених обставин останній та особи, що з ним проживають не можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення, просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON], яка є законним представником малолітнього [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позову та зазначив, що [PERSON] є одинокою особою, яка виховує неповнолітнього сина, з яким вона разом проживає з наймачем у спірному приміщенні, зазначене житло є єдиним їхнім житлом і відповідач вселилася в нього на законних підставах. Також звертає увагу на постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та роз'яснення, надані Міністерством праці та соціальної політики України в листах від 14.04.2008 року №235/0/15-08/13, від 19.05.2009 року №5565/0/14-09/13, від 26.07.2010 року №2650/0/10-10/13 щодо статусу одинокої матері та наголошував, що на [PERSON] поширюються положення статті 125 ЖК і вона разом із дитиною не може бути виселена без надання іншого житла. Також просить врахувати Науково-правовий висновок НЮУ ім. Я. Мудрого від 13.02.2017 року №126-01-407 наданий на звернення директора ТОВ «ЮК «Міжнародний правовий захист» [PERSON] щодо роз'яснення застосування статті 125 ЖК до особи, яка пропрацювала на різних посадах у різних територіальних підрозділах ДПС України, реорганізованої у Міністерство доходів і зборів України, а згодом у ДФС України, протягом більше 10 років, в якому на підставі аналізу законодавства та судової практики зроблено висновок про те, що у разі, коли особа пропрацювала більше ніж 10 років, хоча й в різних територіальних підрозділах, така особа належить до категорії суб'єктів (абз. 3 ст. 125 ЖК), які не можуть бути виселені зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - Товстопята О.М. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частині виселення малолітнього [PERSON] та його законного представника, оскільки будуть порушені права неповнолітнього, надала суду висновок №677 від 20.11.2017 року щодо недоцільності виселення малолітнього [PERSON]. Представник третьої особи - Харківської міської ради - Безродний О.В. у судовому засіданні просив прийняти рішення згідно чинного законодавства України, яке не буде порушувати права третіх осіб. Представник третьої особи - Об'єднання співвласників багатоквартирних будинків «Римарська-25» в судове засідання не з'явився, про час, дату, місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду та ставлення до позову не повідомив. Суд, дослідивши доводи представника позивача та представників відповідачів та третіх осіб, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичнихосіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно доприписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Головне управління ДФС у Харківській області є правонаступником Головного управління Міндоходів у Харківській області відповідно до положень постанови Кабінету міністрів України від 03.08.2014 №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету міністрів України та пункт 1 Положення про Головне управління ДФС у Харківській області, затвердженого наказом ДФС України від 27.08.2014 № 79 «Про затвердження положень про територіальні органи ДФС у Харківській області». Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] працював в органах МВС з 22.12.1983 року по 16.04.1998 року, в органах ДФС та реорганізованих в неї службах з 12.05.1998 року по час звільнення, про що свідчить копія трудової книжки серії [NUMBER] (Т. 1, а. с. 67-72). Наказом Державної податкової служби України від 30.12.2011 року №635-о «Про призначення [PERSON].» генерал-майора податкової міліції [PERSON] призначено на посаду голови державної податкової служби у Харківській області із залишенням в кадрах податкової міліції, звільнивши з посади першого заступника голови - начальника управління податкової міліції державної податкової адміністрації у Харківській області (Т.1, а. с. 9). 07.12.2012 року Державна податкова адміністрація у Харківській області листом за вих. №37-019/11 звернулася до Харківського міського голови щодо надання житла [PERSON], якого у вересні 2011 року наказом Державної податкової служби України від 08.09.11 №1361-о переведено на постійну роботу до м. Харкова в якості першого заступника голови - начальника управління податкової міліції ДПА у Харківській області та якого 30.12.2011 року призначено головою Державної податкової служби у Харківській області (Т. 1, а. с. 13). Листом Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 07.03.2012 р. вих. №120/0/45-12 голову Державної податкової адміністрації у Харківській області [PERSON] повідомлено, що згідно з протоколом №2 міської громадської комісії з житлових питань від 13.02.2012 року, затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.03.2012 року вирішено виділити житлову площу Державній податковій адміністрації у Харківській області для організації службового житла. (Т. 1, а. с. 14) Згідно листа управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області №3 від 12.03.2012 року, Державній податковій службі у Харківській області рішенням Міськвиконкому № 129 від 06.03.2012 року за планом розподілу житлової площі у будинку [ADDRESS] передається для заселення трикімнатна квартира [NUMBER] ж/пл. 85,3 м2; з/пл. 143,0 м2 для організації службового житла, згідно з п. 1.8.5 протоколу міської громадської комісії з житлових питань №2 від 13.02.2012, який затверджено рішенням МВК від 06.03.2012 року №127 (Т. 1. а. с. 16). 20.03.2012 року Державна податкова служба в Харківській області звернулася до Харківського міського голови з листом за вих. №1243/10/01-214, в якому просить включити квартиру [ADDRESS], житловою площею 85,3 м2 до службового житлового фонду та надати дану квартиру сім'ї голови ДПС в Харківській області [PERSON], у складі 5 чоловік (він, дружина, дві доньки 1989 р. н. та 1991 р. н. та онук 2001 року народження) у зв'язку з призначенням на посаду з іншого населеного пункту (Т. 1, а. с. 17). Департаментом житлового господарства Харківської міської ради надано витяг з протоколу міської громадської комісії з житлових питань №3 від 21.03.2012 року, який затверджений рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 28.03.2012 №161, відповідно до якого на підставі клопотання Державної податкової адміністрації у Харківській області,

Outcome: dismissed