Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

У липні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Тестаросса» (далі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2), [PERSON] (далі - відповідач 3), треті особи: [PERSON] та [PERSON], в інтересах яких діє [PERSON], [PERSON], Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання договору купівлі - продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Товариству з обмеженою відповідальністю «Тестаросса», власником частки якого, що складає 100% статутного капіталу, є Корпорації Азюр Груп Холдінг С.А., Республіка Маршалові острови, м. Маджуро, о. Аджелтейк, реєстраційний номер 55587, належала на праві приватної власності квартира [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER], виданого реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 28.02.2013 року, індексний номер 860841, зареєстрованого згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно 28.03.2013 року за № 861123. У червні 2013 року відповідач 1 невідомим чином заволоділа правовстановлюючими документами на зазначену вище квартиру та виготовила фальшивий протокол загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Тестаросса» за № 30/06 від 30.06.2013 року, відповідно до якого вона нібито була призначена загальними зборами товариства директором ТОВ «Тестаросса». 19 липня 2013 року відповідач 1 від імені позивача уклала з відповідачем 2 договір купівлі продажу нерухомості, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрований у реєстрі за № 533. За цим договором відповідач 1 від імені позивача передала належну позивачеві на праві власності квартиру [ADDRESS] у власність відповідачеві 2, а останній прийняв її у власність і сплатив за неї 1301162,00 грн. На рахунок позивача ці гроші не поступили. 27 серпня 2013 року відповідач 2 уклав договір купівлі-продажу зазначеної квартири з відповідачем 3, який на сьогоднішній день вважається її власником. Однак, рішенням Господарського суду м. Києва від 31.03.2015 року у справі № 910/17018/14 визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Тестаросса», яке оформлено протоколом № 30/06 від 30.06.2013 року про призначення відповідача 1 директором товариства, на підставі того, що директор Корпорації Азюр Груп Холдінг С.А. (яка володіє 100% часткою в Статутному капіталі товариства), [PERSON] не приймав участь у зборах і не підписував цей протокол. У зв`язку із визнання судом недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Тестаросса», яке оформлене протоколом, відповідач 1 здійснила розпорядження майном, а саме продаж спірної квартири, без відповідних правових підстав. Тому, позивач просив суд визнати правочин - договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 19.07.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тестаросса» та [PERSON] недійсним; витребувати у [PERSON] з чужого незаконного володіння квартиру [ADDRESS] та повернути її Товариству з обмеженою відповідальністю «Тестаросса» та стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач 1 та відповідача 2 в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заперечення на позовну заяву не подали. Відповідач 3, який також діє в інтересах третіх осіб [PERSON] та [PERSON] та представник відповідача 3 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заперечення на позовну заяву не подала. Вислухавши надані пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Тестаросса», який затверджено Загальними Зборами Учасників протокол № 1/2013 від 15 лютого 2013 року, єдиний учасник товариства - КОРПОРАЦІЯ АЗЮР ГРУП ХОЛДІНГ С.А. (AZURE GROUP HOLDING S.A.), яка володіє часткою вартості 937412,50 грн., що становить 100% статутного капіталу товариства. Вищим органом товариства є Загальні Збори Учасників. В судовому засіданні встановлено, що протоколом № 30/06 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Тестаросса» від 30.06.2013 року прийнято рішення про звільнення з посади директора - [PERSON] з 30.06.2013 року та призначення на посаду директора - [PERSON] з 30.06.2013 року. Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Тестаросса» є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER], виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 28.02.2013 року (а.с.171). 19 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тестаросса» (продавець) в особі директора [PERSON] та [PERSON] (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 533. Відповідно до умов даного договору продавець передає, а покупець приймає у власність квартиру [ADDRESS], і сплачує за нього ціну, визначену цим договором (а.с.28-29). Крім того, судом встановлено, що 27 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири [ADDRESS]. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка сформована 22.07.2015 року, з якої вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу (а.с.35). 31.03.2015 року рішенням Господарського суду міста Києва по справі № 910/17018/14 було задоволено позов Корпорації АЗЮР ГРУП ХОЛДІНГ С.А. (AZURE GROUP HOLDING S.A.) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тестаросса» про визнання рішення загальних зборів учасників недійсним та було визнано недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Тестаросса» від 30.06.2013 року, оформлене протоколом № 30/06 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Тестаросса» від 30.06.2013 року (а.с.30-34). Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 14 ЦПК України). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). Отже, враховуючи те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 31.03.2015 року було визнано недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Тестаросса» від 30.06.2013 року, згідно якого [PERSON] було призначено на посаду директора, а тому судом встановлено, що відповідачем 1 було здійснено продаж зазначеної квартири без відповідних правових підстав, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 19.07.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тестаросса» та [PERSON] недійсним, підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 1, ч. 2, ч. 3, ч. 5 та ч. 6 ст. 203 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.1 ст. 216 ЦК України). Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Враховуючи те, що судом визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який укладено між відповідачем 1 та відповідачем 2 та відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відсутня необхідність визнавати недійсним укладений між відповідачем 2 та відповідачем 3 договір купівлі-продажу зазначеної квартири. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч. 1 ст. 387 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині витребовування з чужого незаконного володіння [PERSON] у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Тестаросса» квартиру [ADDRESS], підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем не було надано доказів на обґрунтування своїх позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 3897,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved