Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив визнати виконавчий напис від 07.09.2016 року, зареєстрований за номером 3745 таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.09.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. був вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі № 3745 про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за кредитним договором №SAMDN03000001308031 від 01.10.2004 року, в розмірі 50 702,09 грн, за період з 01.10.2004 року по 30.06.2016 року. Про існування виконавчого надпису йому стало відомо тільки 01.04.2020 року з постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 25.03.2020 року (ВП №59176290). Вважає, що дії нотаріуса суперечать законодавству, оскільки останній не перевірив безспірність заборгованості, наявність повідомлення боржника кредитором про наявність заборгованості і необхідність її погашення, що є порушенням вимог закону, не врахував пропуск спеціальних та загальних строків давності, що унеможливлює застосування безспірного вирішення питання шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Крім того, зазначив, що відповідно до договору № SAMDN03000001308031 від 01.10.2004 року він отримав у ПАТ «КБ «Приватбанк» картку «Classic» № [NUMBER] зі строком дії до жовтня 2008 року. 20.02.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» та до нього з вимогами про стягнення заборгованості у розмірі 20 993,98 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова у цій справі (№ 2011/1200/2012) відмовлено у відкритті провадження. 02.06.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» повторно звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до нього. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.11.2015 року (справа № 638/9123/15-ц)позов визнано неподаним та повернуто позивачу. У 2016 році банк звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. із заявою про вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору № SAMDN03000001308031 від 01.10.2004 року, для стягнення боргу у розмірі 50 702,09 грн (заборгованість за тілом кредиту 8 986,92 грн та заборгованість за відсотками у розмірі 41 715,17 грн) за період з 01.10.2004 року по 30.06.2016 року, надавши копію кредитного договору та розрахунок заборгованості за договором станом на 30.06.2016 року. Заява банку приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А. була задоволена і 07.09.2016 року видано виконавчий напис № 3745, яким запропоновано стягнути з нього грошові кошти у розмірі 50 702,09 грн, період за який провадиться стягнення - з 01.10.2004 року по 30.06.2016 року. Строк пред`явлення виконавчого напису до виконання становив один рік. З порушенням строку, а саме через три роки, на підставі заяви ПАТ КБ «Приватбанк» від 14.05.2019 року № 201905140846 та виконавчого напису № 3745 від 07.09.2016 року, постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 22.05.2019 року відкрито виконавче провадження № 59176290 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі у розмірі 50 702,09 грн. Крім того, державним виконавцем звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (ВП № 59176290) та направлена за його місцем роботи. Посилаючись на викладені обставини, вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням процедури та норм чинного законодавства. Ухвалою від 04.05.2020 року відкрито спрощене позовне провадження. 16.06.2020 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує вимоги, та просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. 07.09.2016 року третьою особою - приватним нотаріусом було вчинено спірний виконавчий напис. З метою вчинення виконавчого напису нотаріусу були надані передбачені законодавством документи, які підтверджують безспірність кредитної заборгованості, у тому числі: кредитний договір; розрахунок заборгованості; письмова вимога банку про усунення порушення та докази її направлення. Наявні докази свідчать, що нотаріус для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором отримав від банку документи, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Отже дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису були цілком законними. Неотримання чи несвоєчасне отримання боржником повідомлення про порушення зобов`язання не може слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та не свідчить про порушення нотаріусом вимог чинного законодавства під час вчинення виконавчого напису, адже нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. В зв`язку з наведеним вважає, що підстав для задоволення позову немає. Треті особи не скористались своїм правом надати пояснення на позовну заяву. Суд дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи в т.ч. відзив відповідача, всебічно перевіривши обставини справи, дійшов наступного висновку. Частиною 2 статті 1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Як передбачено ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172 (в редакції, яка діяла на момент вчинення напису - 08.05.2014 р.) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав стягувача шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, а перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. В свою чергу, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків позовної давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині, тощо), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Судом встановлено, що 07.09.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис №3745 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №SAMDN03000001308031 від 01.10.2004 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 30.06.2016 грошових коштів в сумі 50 702,09 грн, з урахуванням: -заборгованості за тілом кредиту - 8 986,92 грн; -заборгованості по відсоткам - 41 715,17 грн. Стягнення здійснюється за період 01.10.2004 р. по 30.06.2016 р. (а.с. 11). На підставі цього виконавчого напису, державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Нагорним Р.О. 22.05.2019 року відкрито виконавче провадження (ВП 59176290) та розпочато виконавчі дії. В матеріалах справи відсутні докази того, що документи надані нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису, містять вираз волі стосовно наявності певної суми заборгованості не тільки кредитора, а й боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в зазначеному розмірі. Враховуючи, що матеріали справи не містять та приватним нотаріусом і відповідачем не надано належним чином завірених копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, суд позбавлений можливості перевірити дотримання нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису та безспірність заборгованості за кредитним договором. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За приписами статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд зауважує, що вчинений приватним виконавцем оспорюваний виконавчий напис охоплює період, що поза межами строку давності за вимогами. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а виконавчий напис, вчинений 07.09.2016 року таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом при вчиненні вказаної нотаріальної дії не було встановлено факту безспірності заборгованості, не перевірено чи повідомлений боржник у встановленому законом порядку про існування у нього заборгованості, оспорюваний виконавчий напис охоплює період, що поза межами строку давності за вимогами. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України суд ухвалює стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 840,80 грн , сплачений ним при поданні позову та згідно п.1.ч.3 ст. 133 КПК України - витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved