Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

у липні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та визначення місця проживання їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Позов обґрунтувала тим, що 10 травня 2009 року зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народився син. З відповідачем сімейне життя не склалося, в них різні погляди на сімейне життя. Протягом подружнього життя відповідач нехтував сімейними цінностями, не поважав її як дружину та особистість. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. На цей час шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Позивачка вважає, що примирення з чоловіком неможливе, їх сімя існує формально, тому просила шлюб між ними розірвати. Крім того, позивачка зазначила, що між ними є спір з приводу місця проживання дитини, так як на цей час син проживає з батьком. Вважає, що їх малолітній син повинен проживати з нею, вона працює, має стабільний заробіток. Як мати постійно слідкує за станом здоровя дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї. Позивачка вважає, що у чоловіка відсутні необхідні умови для проживання та виховання їх сина, тому просила суд визначити місце проживання [PERSON] разом з нею, судові витрати покласти на відповідача. Під час розгляду справи [PERSON] доповнила позовні вимоги, просила ухвалити рішення про примусове відібрання дитини у батька та передачу сина їй, оскільки після подання нею позову про розірвання шлюбу відповідач насильно забрав в неї дитину до себе. У даному судовому засіданні позивачка, її представник позов підтримали, просили його задовольнити, надавши пояснення відповідно до поданих заяв. Відповідач, його представник, під час розгляду справи позов визнали частково. В частині розірвання шлюбу [PERSON] позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення. Пояснив суду, що вони з дружиною не розуміють один одного, більше восьми місяців не підтримують подружні відносини, тому примирення є неможливим. В частині визначення місця проживання їх малолітнього сина з матірю та відібрання в нього дитини позов не визнав тому, що їх син [PERSON] народився в с. Ярославка, де і проживає до цього часу. Він звик до тих осіб, які його оточують з народження. Також, з народження син перебуває під наглядом лікарів, оскільки народився хворим, майже до трьох років не ходив, потребує регулярного лікування та реабілітаційних заходів, прописаних лікарями. На цей час позивачка проживає окремо, з липня 2014 року до цього часу сина відвідала три рази. Ні він, ні його батьки не перешкоджають позивачці відвідувати сина, але лікуванням дитини займається особисто він, допомагають його батьки. Ввважає необгрунтованими твердження позивачки в частині того, що після подачи нею позову до суду про розірвання шлюбу він насильно забрав в неї дитину. Дружина на початку липня 2014 року сама залишила його та дитину і пішла жити до іншого чоловіка. Представник служби у справах дітей Саратської районної державної адміністрації Одеської області [PERSON] позов [PERSON], в частині визначення місця проживання дитини з матірю та відібрання малолітнього [PERSON] у батька не підтримала. Оскільки батьки проживають окремо та між ними є спір про місце проживання малолітньої дитини, просила суд врахувати: стан здоров'я дитини, найбільш сприятливі умови проживання за місцем теперішнього проживання дитини, висновок органу опіки та піклування, та в інтересах малолітнього визначити місце проживання [PERSON] за місцем проживання його батька. Представник органу опіки та піклування Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області [PERSON] позов в частині визначення місця проживання дитини з матір'ю не підтримав, просив врахувати стан здоровя дитини та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] за місцем проживання його батька. Прокурор у судовому засіданні позов, в частині відібрання дитини у батька та визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю не підтримав, просив врахувати думку лікаря щодо стану здоровя дитини, не змінювати дитині оточення та залишити його проживати з батьком [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] її внучка, позивачка зареєстрована та на цей час проживає в її квартирі, в с. Великий Дальник Біляївського району. Внучка відповідальна, турботлива мати. У її квартирі для внучки є окрема кімната, де може жити і правнук [PERSON]. Аналогічні пояснення дала суду свідок [PERSON] - мати позивачки. Свідки [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що до липня 2014 року підтримували дружні відносини з сімєю [PERSON] та [PERSON], часто зустрічалися. Син [PERSON] - [PERSON] з народження хворіє, дитина більш прихильна до батька та діда з бабою по лінії батька. Свідки [PERSON], [PERSON] пояснили у судовому засіданні, що [PERSON] їх син, [PERSON] - невістка. [PERSON] народився в с. Ярославка, з народження проживає в їх сімї. Деякий час син з невісткою та дитиною проживали в окремому будинку в тому ж населеному пункту. З липня місяця 2014 року, після того як [PERSON] пішла з сімї, син з внуком переїхали до них. Дитина народилася хворою, з народження потребувала лікування, постійного догляду, до цього часу перебуває на обліку з приводу захворювання центральної нервової системи. Вони постійно допомагали та допомагають сину лікувати внука. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є лікарем невропатологом, веде облік дітей хворих на дитячу неврологію. Малолітній [PERSON], [INFO] перебуває на обліку з приводу захворювання центральної нервової системи. Дитина регулярно проходить курси лікування, потребує постійного догляду, додаткових реабілітаційних заходів, психоемоційного покою. До лікарні дитину привозить батько, бували випадки, коли дитину привозили баба і дід. Мати дитини вона жодного разу не бачила в лікарні, з приводу хвороби сина до неї не зверталася. Вважає, що зміна оточення дитині на цей час може привести до посилення його хвороби. Заслухавши сторін, їх представників, третіх осіб, свідків, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10 травня 2009 року в Ярославській сільській раді Саратського району Одеської області, актовий запис № 3 (а.с. 6,34). Як було встановлено під час розгляду справи [PERSON] та [PERSON] подружні відносини не підтримують більше восьми місяців, проживають окремо, їх сімя існує формально. На примирення сторони не погодились. Враховуючи характер сімейних відносин сторін суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, спільне життя подружжя і збереження сімї суперечить їх інтересам, тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи бажання позивачки надалі іменуватися цим прізвищем, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити прізвище дружини без змін «Смілянська». Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до п.1 статті 3 Конвенції ООН Про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають у відповідності із застосовуваним законом і процедурами, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім зацікавленим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Згідно п.п. 1, 2 ст. 12 Конвенції, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Частиною 1 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 7). Згідно ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частинами 1, 2 статті 161 Сімейного кодексу України встановлено, якщо мати та батько, які проживають окремо не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що батьки проживають окремо та між ними є спір з приводу місця проживання дитини, який не вирішений сторонами добровільно, на підставі ст. 161 Сімейного Кодексу України, з урахуванням віку дитини, яка не може висловити своєї думки з приводу спору про місце його проживання, суд дійшов наступного висновку. Мати дитини [PERSON] проживає в [INFO] «а» кв. 44, з 02 березня 2015 року працює оператором у приватному підприємстві «Торгівельна компанія «Укр-Петроль» (а.с. 199). Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 17 лютого 2015 року, за місцем проживання позивачки в с. Великий Дальник Біляївського району створені необхідні умови для проживання малолітньої дитини (а.с. 198). Відповідач зареєстрований та проживає в [INFO], разом з малолітнім сином [PERSON], з 14 липня 2005 року працює у Великорибальському психоневрологічному будинку-інтернат, має самостійний дохід (а.с. 105, 177). Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 19 лютого 2015 року, за місцем проживання [PERSON] в с. Ярославка Саратського району, вул. Лейтенанта Верхових, 66, створені необхідні умови для проживання малолітньої дитини (а.с. 197). За місцем мешкання, за місцем роботи [PERSON], [PERSON] характеризуються позитивно (а.с 36-38,104). Малолітній [PERSON] перебуває на обліку лікаря невропатолога, потребує тривалого лікування, психоемоційного спокою, що підтверджується довідкою лікаря, медичною документацією (а.с.59-103,128). Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. З липня 2014 року сторони проживають окремо, не підтримують подружні відносини, дитина проживає з батьком. Також судом встановлено, що малолітній [PERSON] з народження хворіє, потребує психоемоційного спокою, регулярного лікування, постійного догляду, проведення реабілітаційних заходів. Мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Однак, враховуючи вік дитини, стан його здоровя, думку лікаря, у якого дитина перебуває на обліку, в частині того, що зміна оточення дитини на цей час може посилити його хворобу, висновок органу опіки та піклування Саратської районної державної адміністрації Одеської області від 04 березня 2015 року щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], за місцем проживання батька (а.с.207-208), в інтересах дитини суд вважає за необхідне залишити малолітнього [PERSON] проживати за місцем його народження, визначивши місце його проживання за місцем проживання батька [PERSON] в с. Ярославка Саратського району. Вимога позивачки про примусове відібрання дитини у батька та передачу сина їй не підлягає задоволенню, оскільки встановлені законом підстави для відібрання дитини у батька судом не встановлено. Твердження [PERSON] про те, що дитина здорова, не потребує спеціального лікування, суд вважає необгрунтованими, оскільки позивачкою не надано суду належних доказів, які б спростували пояснення лікаря [PERSON]

Outcome: partial