Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.08.2013 р. він позичив [PERSON] грошову суму в розмірі 15 000 дол. США, строком повернення - 20.09.2013 р. та сплатою пені в розмірі 0,1 % від простроченої суми заборгованості у разі її утворення за кожен день, про що останній в той же день склав відповідну розписку. Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором позики належним чином не виконує, уточнивши розмір позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на свою користь еквівалент 15 000 дол. США - суму позики та еквівалент 2 505 дол. США - суму пені (а.с.84-85). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. За змістом ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 12 та 16 ЦК України передбачено, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. При цьому згідно зі ст.119 ЦПК України підставою позову, на відміну від посилань на певну норму закону, відповідно до ст.ст. 31, 215 цього Кодексу є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, і які суд без згоди позивача змінити не може. Змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, позивач має право, відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України, до початку розгляду судом справи по суті. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або іншихречей, визначених родовими ознаками. Так, з розписки від 28.08.2013 р. вбачається, що [PERSON] (зазначено рукописно його ідентифікаційний код, паспортні дані), знаходячись у здоровому умі та при твердій пам'яті, зобов'язується з моменту складання розписки здійснити повний розрахунок в розмірі 15 000 доларів США перед [PERSON] до 20.09.2013 р. за переданий йому вантаж (а.с. 87). Отже, виходячи зі змісту розписки, суд не може прийти до висновку, що між позивачем та відповідачем було укладено саме договір позики. Посилання представника позивача на той факт, що при укладанні розписки сторонами було просто взято наявний бланк суд не може прийняти як доказ у підтвердження укладання саме договору позики, оскільки, частина надрукованого тексту, а саме, що повернення грошей має відбутись на протязі трьох днів та складання розписки у присутності свідка (його ідентифікаційні дані) що не використовувалась сторонами, у розписці закреслена. Але частина надрукованого тексту щодо зобов'язання передачі грошей за переданий вантаж залишилась не закресленою. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення сум за договором позики слід відмовити. При цьому, питання про дійсність чи недійсність вищевказаної розписки за договором купівлі-продажу тощо на суму 15 000 дол. США у даному провадженні суд не вирішує.

Outcome: dismissed