Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, які сплачує відповідач на її користь на утримання трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14.03. 2016 року в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28.01.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Просила змінити розмір аліментів, визначивши їх у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення до суду із цим позовом і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що відповідно до ч.2 ст. 182 СК України ( з подальшими змінами, які набрали чинності 08.06.2017) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилається на те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання дітей значно зросли, а відповідач має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, передбаченому діючим законодавством України. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області [PERSON] від 06 вересня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін(а.с. 16-17). Розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою сторін. Відповідно до розпорядження № 02-08/58 від 18.08.2020 року керівника апарату Чугуївського міського суду Харківської області Сарматицької О.О. проведено повторний автоматизований розподіл невирішених судових справ, які знаходилися в провадженні судді [PERSON] , який звільнений з посади судді Чугуївського міського суду Харківської області, і зазначена справа передана до провадження судді Чугуївського міського суду Харківської області Карімова І.В. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області Карімова І.В. від 20.08.2020 року цивільна справа прийнята до свого провадження та призначена до розгляду на 30 грудня 2020 року о 09.00 год. Відповідач [PERSON] відзив на позов не надав. Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, у зв`язку із чим суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані учасниками справи докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] є батьками трьох неповнолітніх дітей:[PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на утримання яких з відповідача на користь позивача на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14.03. 2016 року стягнуті аліменти в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28.01.2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 05 березня 2019 року виконавчим комітетом Зарожненської сільської ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу прийняла прізвище [PERSON] (а.с.5). Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради Харківської області від 26.09.2019 р. неповнолітні діти проживають із матір`ю [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017 , розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Заявляючи цей позов про зміну розміру аліментів на неповнолітніх дітей, [PERSON] фактично просить збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14.03. 2016 року, в частині мінімального розміру аліментів ( не менше мінімального розміру аліментів на одну дитину - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) у зв`язку із змінами чинного законодавства. Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суд у у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року (справа № 632/580/17,провадження № 61-51сво18), яку відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України суд повинен враховувати при виборі і застосуванні норми правадо спірних правовідносин. Так Верховним Судом зазначено, що згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Верховний Суд також звернув увагу на те, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Враховуючи вищезазначену правову позицію Верховного Суду, [PERSON] не позбавлена можливості звернутися до органу державної виконавчої служби (ДВС) з вимогою про перерахування розміру аліментів з виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] аліментів на трьох неповнолітніх дітей, а у випадку відмови від такого перерахування - оскаржити відмову ВДВС в установленому законом порядку. У зв`язку з вищезазначеним суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] про зміну мінімального розміру аліментів слід відмовити. Оскільки позивач [PERSON] відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду цього позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплати судового збору покладаються на рахунок держави.

Outcome: dismissed