Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

У листопаді 2013 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельні ділянки. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що 09.12.2008 р. вони придбали у відповідача по 1/2 частині кожен земельної ділянки площею 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1660 га. для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: Павлоградський район, с.Богуслав, вул.Першотравнева,42. Державним реєстратором позивачам було відмовлено у реєстрації прав власності на земельні ділянки у зв'язку з тим, що після придбання земельних ділянок, згідно діючого на той час законодавства, позивачі не оформили державі акти. Позивачі звернулися до відділу Держкомземагенства у Павлоградському районі з приводу отримання державних актів, проте їм було відмовлено у зв'язку з тим, що на теперішній час законодавством не передбачено видачу державних актів. У зв'язку з тим, що їх право власності на земельні ділянки не визнається, позивачі просять визнати за ними, по 1/2 частині за кожним, право власності на вищевказані земельні ділянки . У судове засідання позивачі не зявилися, надали суду заяви у яких зазначили, що позовні вимоги підтримують та просять суд про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву у якій просить суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи Богуславської сільської ради Павлоградського району у судове засідання не зявився, надав суду заяву у якій та просить суд про розгляд справи за його відсутності, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 грудня 2008 року між позивачами, з однієї сторони, та відповідачем, з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок, посвідчений нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу , зареєстрований в реєстрі за №4857. За умовами вказаного договору, відповідач продав позивачам в рівних частинах по 1/2 земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с.Богуслав, вул.Першотравнева, 42, загальною площею 0,4160, яка складається з земельної ділянки площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1223581800:02:001:0126; та земельної ділянки площею 0,1660 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1223581800:02:001:0127 /а.с.29,30/. Рішеннями державного реєстратора Реєстраційної служби Павлоградської МРУЮ Дніпропетровської області від 21.10.2013 р. позивачам було відмовлено у державній реєстрації права власності у зв'язку з відсутністю у заявників документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки - державних актів, необхідність яких була передбачена законодавством на момент укладення договору купівлі-продажу /а.с.27,28/. Листом №6/03-4798 від 06.11.2013 р. Управління Держкомземогенства у Павлоградському районі позивачам було відмовлено у видачі державних актів на земельні ділянки, оскільки з 01.01.2013 р. видача державних актів на земельні ділянки припинено. У відповідності до ч.1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч.1 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. У зв'язку з тим, що позивачі набули права власності на земельні ділянки на підставі договору купівлі-продажу, проте у встановленому законом порядку не оформили своє право власності, а в отриманні документів їм відмовлено, суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved