Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

У липні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що є власником будинку [ADDRESS] , який вона успадкувала за заповітом. В належному позивачці будинку зареєстрований її онук [PERSON] , [INFO] , який не проживає у будинку понад сім років, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в будинку немає і взагалі він будинком не цікавиться. Посилаючись на порушення своїх прав, як власника нерухомого майна, з боку відповідача, позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Виходячи з положень ч.2, ч.4, ч.6 ст.19, ст.176, ст.274 ЦПК України, ухвалою суду від 15.07.2021 р. було вирішено питання про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням дати судового засідання. Позивачка у судове засідання не з`явилась, до суду надіслала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, зазначивши, що на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання тричі не з`явився, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи в порядку ч.ч.7, 11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов та (або) заяв з приводу питань, які б перешкоджали розгляду справи по суті, - не надав. Наведені обставини відповідно до ст.280 ЦПК України у сукупності є підставою для заочного розгляду справи, про що судом було постановлено відповідну ухвалу. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка є власником будинку [ADDRESS] . Цей факт підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.11.2006 №12673242. Право власності зареєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.10.2006 №4464, виданим Оріхівською державною нотаріальною конторою. Відомостями довідки Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області від 08 липня 2021 року №13-13-903 підтверджується наявність реєстрації [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , а також зазначено, що [PERSON] не проживає за цією адресою понад сім років. Зазначені обставини підтверджуються також відомостями довідки квартального комітету від 07.07.2021 №70, в якій вказано, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , за цією ж адресою зареєстрований, але не проживає понад сім років [PERSON] . Права власності чи іншого майнового права на спірне житло відповідач не має. Доказів про поважність причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання, а також доказів існування у нього намірів продовжити користуватись приміщенням, яке належать позивачу, в матеріалах справи немає. Таким чином, поважних причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання понад встановлені законом строки (один рік) з матеріалів справи не вбачається. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. №5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Суд вбачає, що між сторонами виникли відносини, що регулюються главою 32 ЦК України. Так, відповідно до статті 41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Відповідно до ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому суд враховує положення частин першої та другої статті 29 ЦК України, якими встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що належить позивачу. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст.317, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved