Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~У липні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, що зареєстрований 09 березня 2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №125. Крім цього, просить визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з нею, [PERSON] . В обґрунтуванні позову посилається на те, що 09 березня 2013 року між нею, [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] , був зареєстрований шлюб в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 125. З відповідачем вони мають трьох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося, та протягом останніх двох років їх спільного проживання, сімейні відносини поступово погіршувалися. Підставою для припинення шлюбних відносин є неодноразові образи та приниження з боку відповідача, після яких у неї зникли почуття поваги, довіри та любові до чоловіка. Відповідач не бажає підтримувати нормальну атмосферу в родині, в результаті чого у них виникають сварки, частими свідками яких стають діти, що негативно позначається на їхньому психоемоційному стані. Зазначає, що всі спроби зберегти шлюб вичерпано, а збереження шлюбу не можливе і суперечить їх інтересам. Крім цього, у них з відповідачем виник спір щодо визначення місця проживання спільних дітей. Фактично після розірвання шлюбу, за бажанням самих дітей, вони залишаються проживати разом з нею. Але у зв`язку з виниклим спором та для уникнення труднощів при вирішенні деяких негайних питань, необхідних та важливих в житті дітей для забезпечення їх належного розвитку та виховання, вважає за необхідне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Ухвалою суду від 19 липня 2021 року позовну заяву було залишено без руху, та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 13 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, вирішено розгляд справи проводити у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву терміном 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. На виконання вимог\~ст. 178 ЦПК України\~відповідач у встановлений судом строк відзиву не надав. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася. 20 жовтня 2021 року подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився. 20 жовтня 2021 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі, відзив на позовну заяву подавати не бажає. Від представника третьої особи 20 жовтня 2021 року надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Враховуючи те, що позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає повністю, не заперечує проти винесення рішення в підготовчому засіданні, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, за наявними матеріалами, в порядку ст. ст. 200, 206 ЦПК України. У зв`язку\~з неявкою\~сторін для\~розгляду справи\~по суті,\~фіксування судового\~засідання технічними\~засобами не\~здійснювалося,\~у відповідності\~до ч.2\~ст.247\~ЦПК України Судом встановлено, що 09 березня 2013 року сторони у справі уклали шлюб, що зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №125, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . (а.с.7) З позовної заяви слідує, що подружнє життя між сторонами не склалося через різні погляди на сімейне життя, неодноразові образи та приниження з боку відповідача, в результаті чого зникли почуття поваги, довіри та любові один до одного, а тому подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Вказані обставини\~справи підтверджуються\~належними та\~допустимими доказами,\~сторонами визнаються. Згідно ст.ст.104, 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Враховуючи викладені обставини, той факт, що сторони не бажають примирятися, суд приходить до висновку про неможливість збереження шлюбу, тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. У відповідності до\~ст.113 Сімейного кодексу України, враховуючи вимогу позивача надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] », суд приходить до висновку про можливість задоволення такої вимоги, оскільки це є її правом. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага має приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до Принципу ст. 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має зростати у піклуванні батьків або інших відповідальних осіб, якщо батьки не можуть чи не бажають забезпечити піклування за дитиною. Відповідно до ч.2 ст.3 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року, держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такій захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Україна є державою - учасником - підписантом даної декларації, а тому в державі мають застосовуватися всі положення щодо захисту прав дітей в повному обсязі. За ст. 9 даної Декларації держава у випадку, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо, має забезпечити в судовому порядку визначення місця проживання дитини, виходячи з її інтересів. Згідно ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч.1 статті 161 Сімейного Кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Встановлено, що сторони є батьками трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 15 січня 2016 року, серії [NUMBER] від 27 січня 2016 року, та серії [NUMBER] від 08 квітня 2014 року. (а.с.8-10) З позовної заяви слідує, що між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання спільних дітей. Відповідач не бажає підтримувати нормальну атмосферу в родині, в результаті чого у них виникають сварки, частими свідками яких стають діти, що негативно позначається на їхньому психоемоційному стані. Фактично після розірвання шлюбу, за бажанням самих дітей, вони залишаються проживати разом з позивачем, але у зв`язку з виниклим спором та для уникнення в подальшому труднощів при вирішенні деяких негайних питань, необхідних та важливих в житті дітей для забезпечення їх належного розвитку та виховання, позивач просить визначити місце проживання дітей разом з нею. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно абз. 6 п. 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої\~статті 174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову, яке\~не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, а також визнання відповідачем позову у повному обсязі, для забезпечення повного гармонійного, духовного, морального і фізичного розвитку дітей, суд вважає за можливе визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом матір`ю, [PERSON] . Таким чином, оскільки визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та передусім враховуючи засади регулювання сімейних відносин з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей разом з матір`ю підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решту сплаченого судового збору, у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на його користь.

Outcome: approved