Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 18 квітня 2014 року між ним та відповідачем укладено усний договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від позивача грошові кошти у розмірі 200 000 грн., які останній зобовязувався повернути не пізніше 18 квітня 2015 року. На підтвердження отримання грошових коштів у позику відповідач власноручно написав письмову розписку від 18 квітня 2014 року. Однак, відповідач порушуючи взяті на себе зобовязання, станом на 18 квітня 2015 року грошові кошти не повернув. У звязку із чим позивач змушений звернутися до суду про стягнення із відповідача грошової позики у розмірі 200\~000 (двісті тисяч) грн. та судовий збір, понесений при подачі даного позову до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та одночасно просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. У випадку неявки у судове засідання відповідача, проти ухвалення заочного рішення по даній справі не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно даних розписки від 18 квітня 2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн. та зобовязався повернути їх не пізніше 18 квітня 2015 року. У судовому засіданні встановлено, що зобовязання відповідача за вищевказаною розпискою не виконано. Згідно із ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлено термін виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено усний договір позики, підтвердженням якого є розписка від 18 квітня 2014 року. Позичальник не виконав свого обов'язку згідно договору позики, тобто не повернув позикодавцеві грошові кошти у розмірі 200\~000 (двісті тисяч) грн. Таким чином, дослідивши матеріали справи та взявши до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. У відповідність до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: approved