Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

у листопаді 2013 році позивачка звернулась до суду з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 18.12.2006 року в м. Києві на перехресті вулиць Січневого Постання та Старонаводницької, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Дачія-Логан» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], та її автомобіля «Нісан-Мікра» д.н.з. [NUMBER]. Працівниками ДАІ Печерського району м. Києва було складено два протоколи про адміністративне правопорушення відносно неї та [PERSON], та адміністративні матеріали булина діслані до Оболонського районного суду м. Києва та Голосіївського районного суду м. Києва, за місцем проживання участників дорожньо-транспортної пригоди. 30.01.2007 року постановою Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення. Під час розгляду Оболонським районним судом м. Києва адміністративного матеріалу відносно неї [PERSON] заявив клопотання про призначення по справі комплексної судової транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи, проведення якої просив доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. 06.07.2007 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено постанову про призначення в адміністративній справі № 3-2295/2007 комплексної судової транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи, виконання якої доручено незалежному експертному бюро Приватному підприємству «Вега 999», не обгрунтовуючи свою відмову доручити проведення експертизи КНДІСЕ. Директор ПП «Вега 999» [PERSON] доручив проведення експертизи експерту [PERSON], який мав право проводити транспортно-трасологічні та авто-технічні дослідження. Згідно свідоцтва [NUMBER] від 29.03.2000 року, виданого кваліфікаційною комісією КНДІСЕ, [PERSON] був працівником державної спеціалізованої установи - Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Вважає, що експерт [PERSON] в порушення вимог законодавства, а саме без доручення керівника КНДІСЕ, працівником якого був, провів судову авто-технічну і транспортно-трасологічну експертизи за дорученням директора ПП «Вега 999» [PERSON], а не керівника КНДІСЕ, що позивачка вважає грубим порушенням Закону України «Про судову експертизу», Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів від 09.08.2005 року №86/5, у зв»язку з чим вважає висновок №108/04 від 28.04.2007 року недійсним. Крім того, зазначила, що експерт [PERSON] не мав права проводити судові експертизи з 19.02.2007 року по 26.06.2008 рік за спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження», оскільки втратив кваліфікацію експерта через неподовження терміну свідоцтва [NUMBER] за даною спеціальністю, яке вказаний період вважалося недійсним, про що свідчить копія витягу з реєстру судових експертів та копія відповіді Міністерства юстиції в України від 23.10.2012 року. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 16.06.2007 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно позивачки закрито у зв»язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, а також провадження відносно [PERSON] закрито у зв»язку з відсутністю складу злочину. Суд в обгрунтування постанови від 16.06.2007 року поклав викновок автотехнічної та транспортно-трасологідної експертизи №108/04 від 28.04.2007 року, згідно якого в діях позивачки вбачався склад адміністративного правопорушення вчиненого 18.12.2006 року, передюбченого ст.124 КУпАП , що дало [PERSON] можливість звернутись до суду з цивільним позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Згідно висновку спеціаліста № 157/06 від 12.06.2007 року, складеного директором ПП «Вега 999» [PERSON] у цивільниій справі, сума матеріального збитку, завданого [PERSON] внаслідок ДТП становить 30822,30 грн. Дослідження проводив [PERSON] Вважає вказаний висновок спеціаліста № 157/06 від 12.06.2007 року, проведений [PERSON] недійсним, складеним з порушенням ст. 10 Закону України «Про судову експертизу», оскільки [PERSON] не мав свідоцтва судового експерта, а користувався підробним, що підтверджується рядом порушений кримінальних справ, відповідю Мінюсту України від 23.10.2012 року та від 06.09.2012 року . Посилаючись на те, що лише в січні 2013 року вона змогла ознайомитись з матеріалами кримінальної справи 1-913-2009 року, то вважає, що трирічний строк позовної давності нею не пропущений. Раніше ознайомитися з матерілами справи вона не мола можливості, оскільки не була визнана потерпілою у справі. На підставі викладеного [PERSON] заявила позовну вимогу про визнання висновку судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №108/04 від 28.04.2007 року наданий ПП «Вега 999» та виконаний експертом [PERSON], а також висновок спеціаліста № 157/06від 12.06.2007 року, складений [PERSON] ПП «Вега 999» - недійсними. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовній вимоги підтримала. Просила в разі визнання строку позовної давності пропущеним - продовжити його. Крім того, пояснила суду, що зазначені в позові обставини стали підставою перегляду рішення суду першої інстанції у цивільній справі про відшкодування шкоди, проте суд апеляційної інстанції не звернув на них увагу. Також пояснила, що оспорювані висновки є доказами у цивільний та адімністративній справі, що набрали законної сили. Просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином за останнім відомим місце реєстрації юридичної особи. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання недійсними висновку судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №108/04 від 28.04.2007 року наданий ПП «Вега 999» та виконаний експертом [PERSON], а також висновку спеціаліста № 157/06від 12.06.2007 року, складеного [PERSON] ПП «Вега 999». Зазначені документи є письмовими доказами відповідно до ст. 64 ЦПК України і мають значення лише як документи, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи на підтвердження чи спростування фактів, оцінка правильності - належності та допустимості яких належить суду, який приймає відповідне судове рішення. Сама позивачка в судовому засіданні також підтвердила, що вона ще не знає, яким чином вона скористається даним судовим рішенням. Також позивачкою не зазначено, яка особа чи орган оспорює неправомірність оскаржуваних документів. З рішення Апеляційного суду м. Києва від 15.04.2010 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що судом прийнято до уваги і дана оцінка всім доказам у справі в тому числі і обставинам щодо неправомірності оспорюваних доказів. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. Ч.2 ст. 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, до ряду яких не відноситься визнання недійсними експертиз або досліджень, або доказів у справах, оскільки існує інший встановлений главою 5 ЦПК України порядок дослідження та оцінки доказів, якими і є висновки експертиз та досліджень. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними і задоволені бути не можуть.

Outcome: dismissed