Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки заробітку відповідача щомісячно. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з грудня 2011 року, який було розірвано відповідно до рішення суду від 12 червня 2015 року. На даний час сторони проживають окремо, дитина залишилася на утриманні матері позивача [PERSON]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їхньої спільної неповнолітньої дитини. При цьому [PERSON] є працездатною особою, отримує дохід за рахунок ведення домашнього підсобного господарства, стан його здоровя задовільний, на утриманні інших осіб він не має. Невиконання відповідачем обовязку утримувати дитину до її повноліття ставить позивача у скрутне матеріальне становище, в звязку з чим [PERSON] просить стягнути аліменти на утримання дитини. Позивач [PERSON] у письмовій заяві повідомила судові про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, та прохає справу розглянути справу без її участі. Виходячи з наведеного, а також положень частини другої статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини своєї неявки судові не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив. За письмової згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. У відповідності до вимог частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, зясувавши позицію позивача у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 грудня 2011 року, який було розірвано згідно рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 12 червня 2015 року (а.с.2,3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка на даний час знаходиться на утриманні матері позивача [PERSON] та має задовільний стан здоровя (а.с.4,5). З матеріалів справи випливає, що спільне життя [PERSON] і [PERSON] не склалося, а намагання зберегти сімю ні до чого не привели. Спільне господарство сторони не ведуть, проживають окремо один від одного. Відповідач не дбає про матеріальне благополуччя дитини, чим фактично ухиляється від обовязку її утримувати. Суд вважає обґрунтованими твердження позивача [PERSON] про те, що вищевказані обставини ставлять її у скрутне матеріальне становище. Разом з тим, відповідач [PERSON] є працездатною особою, отримує дохід за рахунок ведення домашнього підсобного господарства, стан його здоровя задовільний, на утриманні інших осіб він не має. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.\~\~ При визначенні розміру аліментів суд враховує (стаття 182 СК України): 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення.\~\~ Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.\~\~ Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з частиною першою статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.\~\~ Відповідач [PERSON] не довів факт належного виконання свого обовязку утримувати дитину доньку [PERSON] до її повноліття, чим не виконав вимоги статті 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Беручи до уваги те, що між сторонами існують суперечки та неузгодженість щодо спільного утримання дитини, в той час як закон покладає обовязок щодо утримання дітей рівною мірою на обох батьків, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Оскільки позивача [PERSON] при предявленні до суду позову звільнено від оплати судових витрат, а рішення ухвалено на її користь, суд, у відповідності до вимог, передбачених статтею 88 ЦПК України, має підстави для стягнення з відповідача [PERSON] в дохід держави судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп.. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved