Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа з боку відповідачів - Комінтернівська державна нотаріальна контора Одеської області, про визнання удаваним договору дарування житлового будинку та визнання його договором купівлі-продажу; визнання житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] спільним майном подружжя, набутим за час шлюбу; поділити житловий будинок між сторонами, як майно набуте за час шлюбу; визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS]; усунути йому перешкоди у користуванні ? частки житлового будинку по [ADDRESS] та вселити його у вказаний будинок. В судовому засіданні позивач та його представник, адвокат Редванська Н.В., позовні вимоги підтримали і просили задовольнити. В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що подружжя [PERSON] перебували у шлюбі з 1979 року по листопад 2012 року. Від шлюбу мають двох дітей, які на теперішній час є повнолітніми. У 1997 році позивач за місцем своєї роботи отримав двокімнатну квартиру в [ADDRESS], та одержав ордер на житло на сім'ю з 4-х осіб. В 2005 році позивач з дружиною вирішили квартиру залишити донці, яка в подальшому її приватизувала на себе. Для свого проживання подружжя вирішили купити житловий будинок, який продався в [ADDRESS] (нині [ADDRESS] після перенумерації будинків). Оформленням документів займалася відповідачка [PERSON] За будинок продавцю [PERSON] було сплачено суму, еквівалентну 3500 доларів США. Після судового рішення про розірвання шлюбу між подружжями [PERSON], відповідачка [PERSON] позивача до дому не впустила, викинула його речі, повідомивши, що будинок належить особисто їй, оскільки [PERSON] будинок їй подарував. З підстав того, що без відома позивача його колишньою дружиною придбання будинку було здійснено через договір дарування, він в 2014 році звертався до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та визнання будинку, майном, набутим у шлюбі і його поділу між сторонами, але враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції неправильно було визначено процесуальний статус сторін, рішення суду судом апеляційної інстанції було скасовано, а [PERSON] в задоволенні позову відмовлено. На підставі того, що в 2005 році укладено правочин купівлі-продажу житлового будинку, а не дарування, чим суттєве порушені права позивача, вважає, що існують усі підстави для задоволення позову. Відповідач [PERSON] позов визнав і пояснив суду, що будинок по [ADDRESS] достався йому в спадщину від матері. Оскільки він живе в місті, в 2005 році продав будинок [PERSON]. Чому нотаріусом оформлено договір дарування, йому не відомо. Домовленість була про продаж будинку. За будинок від покупців він отримав 3500 доларів США. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направивши письмові заперечення на позов та просила суд розглянути справу за її відсутність /а.с.27-29,42/. Третя особа - державний нотаріус Комінтернівської державної нотаріальної контори не з'явився, направивши до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутність /а.с.41/. Вислухавши позивача і його представника, відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд позовні вимоги задовольняє з наступних підстав. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжями за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З матеріалів справи убачається, що [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб 22.12.1979 року, який розірвано рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.11.2012 року. У період шлюбу [PERSON] за договором дарування від 23.08.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Комінтер-нівської державної нотаріальної контори Одеської області Федоровим Є.А., реєстр за №3186, набула у власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] /а.с.88/. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] і [PERSON] знає як покупців будинку, що залишився її чоловіку [PERSON] в спадщину від матері. Розмова була про продаж будинку. [PERSON] - 2 - для них з чоловіком чужа людина, тому дарити будинок ніхто їй не збирався. Оформленням документів займалася [PERSON], а гроші платив їм за будинок [PERSON]. Згідно ч.1 ст.202, ч.ч3,5 ст.203 ЦК головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення, що відповідає внутрішньої волі сторін і спрямоване на настання певних наслідків. Отже, при розгляді справи встановлено, що при укладанні договору дарування волевиявлення його учасників не відповідає їх внутрішньої волі, оскільки фактично відбувся правочин купівлі-продажу спірного нерухомого майна. Таким чином, суд прийшов до висновку, що договір дарування спірного нерухомого майна, який укладено між відповідачами [PERSON] і [PERSON], за ініціативою покупця будинку, відповідача [PERSON], укладено з метою приховання правочину купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна, який має зовсім інші правові наслідки щодо розпорядження ним. Згідно ст.235 ЦК удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Отже судом встановлено, що спірне нерухоме майно відповідачем [PERSON] набуто у власність за відплатним договором за спільні кошти подружжя у зв'язку з чим на нього поширюється правовий режим спільного сумісного майна подружжя. Відповідно до ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 СК дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Заперечення відповідача [PERSON] на позов не спростовують встановлені при розгляді справи обставини, у зв'язку з чим, судом до уваги не приймаються. Аналізуючи надані стороною позивача докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.ст.60,61,69,70 СК України, ст.ст.202,203,235 ЦК України і

Outcome: approved