Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» (далі - ТОВ «Глобал Спліт») звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] , посилаючись на те, що 18 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк»), правонаступником якого є ТОВ «Глобал Спліт», та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53400332591В, згідно умов якого останньому було надано кредит в сумі 51000,00 грн. зі сплатою 27% річних та строком повернення не пізніше 18 вересня 2017 року. У забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань, 18 вересня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № R53400332591В-П1, відповідно до умов якого остання зобов`язалася відповідати перед Банком за виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № R53400332591В. Банк повністю виконав взяті на себе за вказаним кредитним договором зобов`язання щодо надання позичальнику кредиту. Позивач вказував, що 20 липня 2020 року між ТОВ «Глобал Спліт» та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено договір № 73-РБ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «ВТБ Банк» відступило, а ТОВ «Глобал Спліт» набуло право грошової вимоги до боржників, у тому числі, до [PERSON] за кредитним договором № R53400332591В, укладеним між останнім та ПАТ «ВТБ Банк» 18 вересня 2012 року. Зазначав, що згідно довідки про суми заборгованості за Договором банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів № R53400332591В від 18 вересня 2012 року, заборгованість за даним кредитним договором станом на 20 липня 2020 року становить 20968,28 грн. Оскільки відповідачі ухиляються від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, позивач просив суд стягнути солідарно з останніх суму заборгованості за кредитним договором № R53400332591В від 18 вересня 2012 року в розмірі 20968,28 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 07 травня 2021 року було відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с. 107-108). Представник позивача, діючий на підставі довіреності від 04 січня 2021 року, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 111, 119). Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, причини своєї неявки суду не сповістили, у встановлений судом строк відзиву на позов не надали (а.с. 117, 118, 122, 123). У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 18 вересня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ТОВ «Глобал Спліт», та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53400332591В, згідно умов якого останньому було надано кредит в сумі 51000,00 грн. зі сплатою 27% річних та строком повернення - не пізніше 18 вересня 2017 року (а.с. 5-8). У забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань, 18 вересня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № R53400332591В-П1, відповідно до умов якого остання зобов`язалася відповідати перед Банком за виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № R53400332591В (а.с. 9-10). Факт отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджується банківською випискою по особовому рахунку останнього (а.с. 11-83). Встановлено, що Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит, у встановленому договором розмірі, однак останній від виконання своїх зобов`язань ухиляється. 20 липня 2020 року між ТОВ «Глобал Спліт» та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено договір № 73-РБ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «ВТБ Банк» відступило, а ТОВ «Глобал Спліт» набуло право грошової вимоги до боржників, у тому числі, до [PERSON] за кредитним договором № R53400332591В, укладеним між останнім та ПАТ «ВТБ Банк» 18 вересня 2012 року (а.с. 84-86, 90). Відповідно до Додатку №1 до Договору № 73-РБ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, ТОВ «Глобал Спліт» набуло право грошової вимоги до відповідачів в сумі 20968,28 грн. (а.с. 87-89). За ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Тобто, ТОВ «Глобал Спліт» набуло право грошової вимоги до відповідачів за кредитним договором № R53400332591В від 18 вересня 2012 року, забезпеченого порукою. З матеріалів справи вбачається, що відповідач умови кредитного договору не виконує, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість по кредиту. Згідно довідки про суми заборгованості за Договором банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів № R53400332591В від 18 вересня 2012 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] , заборгованість за даним кредитним договором станом на 20 липня 2020 року становить 20968,28 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 16427,65 грн.; заборгованості за відсотками - 4540,63 грн. Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 даного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовими наслідками порушення основного зобов`язання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку в повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Таким чином, з аналізу ч. 1 ст. 554, ч. 1 ст. 543 ЦК України випливає, що солідарна відповідальність боржника і поручителя у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, передбачає право кредитора пред`явити позов за своїм вибором лише до боржника або лише до поручителя або одночасно до них обох. Судом встановлено, що умовами п. 2.1 договору поруки № R53400332591В-П1від 18 вересня 2012 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачкою [PERSON] , передбачено, що у випадку порушення Позичальником взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором, Поручитель і Позичальник несуть солідарну відповідальність перед Банком (а.с. 9-10). Тому, позивач має право вимагати виконання зобов`язання як від боржника, так і від поручителя. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії згідно із законом та умовами договорів кредиту та поруки для досудового врегулювання спірних правовідносин. Відповідачами не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачі також розпорядились на свій розсуд. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Глобал Спліт» підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача (а.с. 1).

Outcome: approved