Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки. В обґрунтування позову зазначивши, що 25.01.2008 між нею та ПАТ «КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір за №DN10GA00000163 на суму 39 000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань того ж дня між сторонами було укладено договір іпотеки № DN10GA00000163, згідно з яким позивач передала в іпотеку Банку належну їй квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі під № 8/08. Позивач отримала кошти і справно виконувала умови договору. Разом з тим, ПАТ «КБ «Приватбанк» порушував свої зобов'язання та невірно нараховував відсоткові ставки та інші платежі по вказаному кредитному договору. На думку позивача, банк поводиться так, оскільки укладений між ними кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме принципу рівності сторін. Договір не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, яким є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно висновку експертного дослідження №27/36 від 20.03.2014 були виявлені чисельні порушення з боку відповідача. При укладенні кредитного договору від 25.01.2008 №DN10GA00000163 банком не були проведені розрахунки сукупності вартості кредиту, реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, що не відповідає приписам Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови правління НБУ № 168 від 10.05.2007 «Про затвердження Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупні вартість кредиту». Таким чином, на підставі викладеного позивач просить суд, визнати кредитний договір №DN10GA00000163 від 25.01.2008 недійсним в частині п.3.3. щодо річної бази нарахування процентів 360 календарних днів у році; визнати кредитний договір №DN10GA00000163 від 25.01.2008 недійсним в частині п.2.2.5 щодо права банку в односторонньому порядку списувати кошти з будь-яких рахунків позичальника; визнати кредитний договір №DN10GA00000163 від 25.01.2008 недійсним в частині п.2.2.9 щодо накладання на позивальника додаткових грошових зобов'язань; визнати кредитний договір №DN10GA00000163 від 25.01.2008 недійсним в частині п.2.3.14 щодо самостійного вибору банком способу інформування позичальника; визнати кредитний договір №DN10GA00000163 від 25.01.2008 недійсним в частині п.3.2. щодо визначення порядку направлення грошових коштів, сплачених на погашення кредиту; визнати кредитний договір №№DN10GA00000163 від 25.01.2008 недійсним в частині п.2.3.1., щодо права банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом з 10.01.2009; визнати кредитний договір №DN10GA00000163 від 25.01.2008 недійсним в частині п.2.3.9, щодо права банка доводити до відома третіх осіб інформацію про заборгованість позичальника за договором, а також про наявність (відсутність) і стан майна, переданого в забезпечення виконання зобов'язань; визнати кредитний договір №DN10GA00000163 від 25.01.2008 недійсним в частині п.6.4. щодо додаткових штрафних санкцій; визнати кредитний договір №DN10GA00000163 від 25.01.2008 недійсним в частині п.8.4 щодо додаткових штрафних санкцій; визнати кредитний договір №DN10GA00000163 від 25.01.2008 недійсним в цілому; визнати договір іпотеки визнати кредитний договір від 25.01.2008 недійсним та покласти на відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - ПАТ «КБ «Приватбанк» Гайворонський О.Г. позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, оскільки кредитний договір, договір іпотеки укладені відповідно до норм чинного законодавства, підстав для визнання цих договорів недійсними, передбачених законом, не має. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України). Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу, поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до правових норм, добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу). Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України). У статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Судом встановлено, що 25 січня 2008 року між сторонами [PERSON] та ПАТ «КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір за №DN10GA00000163 в розмірі 39 000,00 доларів США. Судом також встановлено, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Крім того, на момент укладення оспорюваного кредитного договору позичальник [PERSON] не заявляла додаткових умов, щодо яких повинно бути досягнуто згоди. Таким чином, істотними умовами даного договору відповідно до чинного законодавства являються лише ті, які сторони визначили за взаємною згодою укладаючи договір. Крім того, банком було видано кредит у повному обсязі у строки, зазначені в договорі, тобто свої обов'язки він виконав належним чином. Факт підписання [PERSON] кредитного договору та подальше його виконання також свідчить про згоду останньої з його умовами. А відтак, суд не погоджується з доводами позивача в позові та представника позивача в судовому засіданні щодо невідповідності умов кредитного договору загальним засадам цивільного законодавства, як і не може погодитися з посиланнями, як на підставу визнання кредитного договору недійсним, оскільки ПАТ «КБ «Приватбанк» не були проведені розрахунки сукупної вартості кредиту, реальної відсоткової ставки, оскільки це не є підставою визнання правочину недійсним. В матеріали справи представником відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» надано документи, які передували укладанню. Кредитного договору між сторонами, в тому числі і що стосується сукупної вартості кредиту, реальної відсоткової ставки. Суд не може погодитися з посиланнями позивача у позові та представника позивача в судовому засіданні щодо висновку експертизи, оскільки на експертизі не досліджувалися всі документи за даним кредитним договором, а відтак він є одностороннім. За встановлених в судовому засіданні обставин, а також враховуючи положення Договорів, приписи чинного законодавства, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають у повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України cудові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed