Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що їй на праві власності належить 1/2 частини квартири №4 по вул. І.Мазепи в м. Боярка. Інші 1/2 частини належить відповідачу по справі. Вона неодноразово намагалась потрапити до квартири, але відповідачка ключі від квартири не дає та не пускає її до помешкання. Оскільки вона є власником квартири, тому має право там проживати, але відповідачка чинять перешкоди у вселенні. Домовленостей щодо порядком користування квартирою також не досягнуто. Просила суд усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS]; встановити порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; виділити в користування [PERSON] житлову кімнату, позначену на технічному паспорті цифрою «4» площею 16,7 кв.м, [PERSON] житлову кімнату, позначену на технічному паспорті «5» площею 13,3 кв.м; залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] коридор «1» площею 4,6 кв.м, кухню «3» площею 6,1 кв.м, сан.вузол «2» площею 2,9 кв.м. У судовому засіданні позивачка та її представник вимоги підтримали. Суду пояснили, що в даний час позивачка винаймає житло, оскільки відповідачка чинить перешкоди та не дає ключі від квартири. Домовитись щодо порядку користування добровільно не можуть. При визначенні порядку користування просила врахувати, що вона має інвалідність, дитину, яка хоч з нею постійно не проживає, але буде відвідувати її та спільно проводити з нею час, тому їй має були виділена кімната площею 16,7 кв.м. Просила задоволити позов. У судовому засіданні відповідачка позовні вимоги визнала частково. Суду пояснила, що дійсно вона та позивачка є співвласникам даної квартири. Щодо права позивача як власника там проживати та щодо її вселення заперечень не має. Але мають бути розподілені особові рахунки по сплаті комунальних послуг та визначений порядок користування. Просила врахувати, що вона є пенсіонеркою, має численні хвороби, проживає в кімнаті площею 16,7 кв.м, яка знаходиться ближче до вбиральні, тому дана кімната має бути виділена в її користування. Просила задоволити позовні вимоги частково. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири, по ? частині кожна, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Захист права власності встановлений ст. 321 ЦК України, а саме право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. З огляду на те, що [PERSON] та [PERSON] є власниками, кожний по 1/2 частини квартири, право власності є непорушним, позивач має право проживати в спірному помешканні на рівні з іншими співвласниками. Доводи відповідача, що [PERSON] має зареєструватись в квартирі, показавши їй відповідні документи, розділити особові рахунки, суд до уваги не бере, оскільки на цих підставах власника майна не може бути позбавлено право проживати в квартирі, що належить йому на праві власності. Тому позовні вимоги про вселення підлягають задоволенню. З поданого технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] складається з: житлової кімнати «5» площею 13,3 кв.м, житлова кімната «4» площею 16,7 кв.м, коридор « 1» площею 4,6 кв.м, кухню «3» площею 6,1 кв.м, сан.вузол «2» площею 2,9 кв.м. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку Згідно положень ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що між сторонами виникли неприязні стосунки, та сторони не можуть домовитись щодо спільного користування майном. За ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Оскільки сторони не можуть добровільно встановити порядок користування квартирою, суд задовольняє позов в частині позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою. При встановленні порядку користування, суд враховує факт неприязних стосунків між сторонами, неможливістю користування кімнатами спільно, наявність інвалідності у [PERSON], похилий вік [PERSON] та проживання її в даний час в кімнаті площею 16,7 кв.м. Доводи позивача щодо наявності на утримання неповнолітньої дитини суд до уваги не бере, оскільки дитина не проживає постійно з [PERSON] За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пояснення представника позивача та позивача, що відповідачка після встановлення порядку користування буде чинити перешкоди у користуванні, бо між сторонами склались неприязні стосунки, суд до уваги не бере, оскільки дана обставина не підтверджує факту перешкоджання у користуванні квартирою в майбутньому. А саме, встановлює порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою: квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], виділивши в користування [PERSON] житлову кімнату, позначену на технічному паспорті цифрою «5» площею 13,3 кв.м, [PERSON] житлову кімнату, позначену на технічному паспорті «4» площею 16,7 кв.м; залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] коридор «1» площею 4,6 кв.м, кухню «3» площею 6,1 кв.м, сан.вузол «2» площею 2,9 кв.м.. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог..

Outcome: dismissed