Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

У квітні 2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУПФУ) про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних. В обґрунтування позову зазначав, що Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2012 скасовано Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2011 по справі № 2-a-3611/11 та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоpіжжя (правонаступником є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) провести [PERSON] , перерахунок та забезпечити виплату державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до вимог ст. 50, п.4 ст. 54, п. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соцiальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: державної пенсії -у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком із застосуванням положень ч. 1 ст. 28 3акону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 11 липня 2010 року, з урахуванням отриманих сум. Постанова суду набрала законної сили 10.04.2012 року. Судове рішення по справі № 2-а-3611/11 було передано на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Відповідачем було лише у березні 2019 року здійснено перерахунок та виплату пенсії Позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 68 181,82 грн., що підтверджується листом Відповідача від 30.10.2018 року № 399/Б-9. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного від 23.01.2015 року скасовано Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2014 року по справі № 334/9495/14-а та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя (правонаступником є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) провести [PERSON] , перерахунок та виплатити з 02.04.2014 року по 02.08.2014 року державну пенсію на підставі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі не нижче 8-ми розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, на підставі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі 75% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за відрахуванням фактично отриманих сум. Постанова суду набрала законної сили 03.02.2015 року. Постанова була передана на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Відповідачем було лише здійснено перерахунок державної та додаткової пенсії Позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 27 773,80 грн. Станом на день звернення з позовною заявою до суду сума заборгованості, перерахована за судовим рішенням так і не була фактично виплачена позивачу. Оскільки відповідач своєчасно не виплатив позивачеві вказані суми пенсії, позивач, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, просив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на його користь інфляційні втрати та три проценти річних за період з 10.04.2012 по 29.03.2019 на суму заборгованості, нарахованої на виконання Постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 10.04.2012 року по справі № 2-а-3611/11, у загальній сумі 120 573,95 грн., та три проценти річних за період з 03.02.2015 року по 28.02.2020 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання Постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2015 року по справі № 334/9495/14-а, у загальній сумі 32\~718,08 грн. 16.04.2020\~року ухвалою\~судді відмовлено\~у відкритті\~провадження по\~цивільній справі\~за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних. 07.07.2020\~року постановою\~Запорізького апеляційного\~суду ухвалу\~Орджонікідзевського районного\~суду м.Запоріжжя\~від 16.04.2020\~року по\~справі №335/3109/20\~за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 28.07.2020 року ухвалою судді позовну заяву [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Позивач у позові просив розгляд справи здійснювати у його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2012 року скасовано Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2011 року по справі № 2-a-3611/11 та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоpіжжя (правонаступником є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) провести [PERSON] , перерахунок та забезпечити виплату державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до вимог ст. 50, п.4 ст. 54, п. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соцiальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: державної пенсії -у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком із застосуванням положень ч. 1 ст. 28 3акону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 11 липня 2010 року, з урахуванням отриманих сум. Постанова суду набрала законної сили 10.04.2012 року. На виконання\~постанови суду\~відповідним органом\~Пенсійного фонду\~здійснено лише перерахунок державної пенсії та додаткової [PERSON] та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 68 181,82 грн., що підтверджується листом Управлінням Пенсійного\~фонду України\~в Ленінському\~районі м.Запоріжжя від 30.10.2018 року № 399/Б-9. У березні 2019 року [PERSON] виплачено суму заборгованості на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2012 по справі № 2-a-3611/11. Крім того, Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного від 23.01.2015 скасовано Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2014 по справі 334/9495/14-а та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя (правонаступником с Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) провести [PERSON] , перерахунок та виплатити з 02.04.2014 року по 02.08.2014 року державну пенсію на підставі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі не нижче 8-ми розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, на підставі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі 75% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за відрахуванням фактично отриманих сум. Постанова суду набрала законної сили 03.02.2015 року. Постанова була передана на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Відповідачем було лише здійснено перерахунок державної та додаткової пенсії Позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 27 773,80 грн., які фактично не виплачені. Відповідач ГУ ПФУ в Запорізькій області є правонаступником прав і обов`язків Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя у спірних правовідносинах. Звернення [PERSON] до суду з цим позовом пов`язано із несвоєчасним виконанням постанов суду, ухвалених на його користь, у зв`язку із чим позивач у позові просив на підставі статті 625 ЦК України стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати. Відповідно до положень ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Верховний Суд, серед іншого, при вирішенні спорів з питання тривалого невиконання судового рішення державою, посилався на усталену практику ЄСПЛ, зауваживши, що ефективне правосуддя включає право на виконання судового рішення без зайвих затримок. ЄСПЛ з цього приводу зазначає, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, що перебувають у державній власності, чи які контролює держава, виконувались відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Важливо й те, що невиконання судових рішень державою не може бути виправдано нестачею коштів. Тим більше, забезпечення достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим зобов`язанням саме держави. Ураховуючи зазначені вище обставини, а також те, що відповідачем порушено строки виконання грошових зобов`язань, встановлених рішеннями суду, суд доходить висновку, що у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (KECHKO v. UKRAINE, № 63134/00, § 26, ЄСПЛ, від 08.11.2005). Предметом позовів у справах, що розглядалися Ленінським районним судом м.Запоріжжя, було неправильне нарахування державної та додаткової пенсії позивачу [PERSON] як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, і судами зобов`язано пенсійний орган здійснити перерахунок та виплатити йому перераховану пенсію. В цьому сенсі суд зазначає, що суд не міг стягнути суму недоплаченої пенсії, оскільки її розмір спочатку мав бути визначений шляхом перерахунку пенсійним органом, в чому неправомірно відмовлялось позивачу, а тому те, що в постановах не мається такого способу захисту як порушеного права як стягнення конкретної суми, а мається вказівка на зобов`язання виплатити перераховану суму пенсії, не робить такий обов`язок безгрошовим, оскільки перерахована пенсія саме і має грошовий вираз у грошовій одиниці України - гривні, а також не створює підстав для виконання такого грошового обов`язку як виплата перерахованої суми пенсії у віддаленому майбутньому, а не одразу після набрання рішенням суду законної сили. Відтак, суд ще раз зазначає, що на спірні правовідносини поширюються вимоги статті 625 ЦК України, а тому позивач має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частин 1-2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави по виконанню судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Отже, вказаним Законом передбачається виконання саме рішень про стягнення коштів з державного органу. Згідно розрахунків позивача, за несвоєчасне виконання постанови Дніпровського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2012 року по справі №2а- 3611/11 за період з 10.04.2012 по 29.03.2019 на суму заборгованості нарахованої на виконання постанови, позивачем нараховано інфляційній втрати 106\~316,95 грн., та три проценти річних в сумі 14\~257,00 грн, у загальній сумі 120\~573,95 грн. За несвоєчасне виконання постанови Дніпровського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2015 року по справі № 334/9495/14-а за період з 03.02.2015 року по 28.02.2020 року позивачем нараховано інфляційні втрати в сумі 28\~493,08 грн. та три проценти річних в сумі 4\~225,00 грн., а всього 32\~718,08 грн. Заперечення відповідача, на проведені позивачем розрахунки, до суду не надходили. Перевіривши розрахунки позивача, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Таким чином, з урахуванням наведених обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] , а тому їх слід задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача інфляційні втрати та 3% річних, нараховані за період невиконання та несвоєчасного виконання постанов Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 10.04.2012 року по справі № 2-а-3611/11, 23.01.2015 року по справі № 334/9495/14-а. Крім того, оскільки на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору як громадянина, віднесеного до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд вважає за необхідне в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за ставкою п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону.

Outcome: approved