Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу недійсним та повернення коштів, посилаючись на те, що 04 листопада 2012 року він домовився в усній формі з відповідачем про продаж йому металевої ємкості під воду з каркасом з металевих швелерів, які на момент договору були вмонтовані в землю в дворі у відповідача. Металева ємкість зі слів останнього, мала обєм 3.44 куб.м, та належала йому на праві власності. Вартість вказаної ємкості становила 4700 грн. 04 листопада 2012 року позивач надав відповідачу в якості передплати грошову суму в розмірі 2350 грн., що становило 50% від вартості товару за домовленістю, що друга частина коштів буде надана після того, як ємкість буде демонтована та завантажена на транспорт. Факт надання коштів підтверджується відповідною розпискою. Проте всупереч домовленостей з відповідачем, ємкість не була демонтована. Крім того встановлено, що ємкість, яку намагався придбати позивач не відповідає обєму, про який домовлялися сторони. До теперішнього часу спір між позивачем та відповідачем не вирішено. Посилаючись на вище викладені обставини, позивач просив суд: визнати договір купівлі-продажу ємкості 3.44 куб.м недійсним. Стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 2350 грн. У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. За згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положення ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та наявні у ній докази, знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом установлено, що 04 листопада 2012 року між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу ємкості під воду обємом 3.44 куб.м. з каркасом з металевих швелерів, вартістю - 4700 грн. На виконання вказаного договору позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 2350 грн., що підтверджується розпискою підписаною власноручно відповідачем від 04 листопада 2012 року. Як зазначав позивач, [PERSON] істотно порушив договір, а саме не демонтував ємкість зі свого двору та не передав її позивачу, як це було домовлено між ними, кошти в розмірі 2350 грн. до теперішнього часу не повернув. Для вирішення спору суд приходить до висновку про необхідність проаналізувати наступні правові норми. Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної ( немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що становлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи у разі порушення нею положень частини другої пятої статті 13 цього Кодексу. За правилами ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Тобто, аналізуючи вище перелічені правові в розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до наступних висновків. Так, з матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що з боку відповідача мали місце істотні порушення договору, що є підставою відповідно до ст. 651 ЦК України для розірвання договору. Підстави передбачені законом для визнання вказаного договору недійсним в даному випадку відсутні. Отже, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позову, оскільки останній невірно обрав спосіб захисту цивільних прав визначений положеннями ст. 16 ЦК України. Оскільки вимога про стягнення з відповідача грошової суми в розмірі 2350 грн. є похідною від первісної вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, суд також відмовляє в її задоволенні. Враховуючи наведені обставини та

Outcome: dismissed