Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.04.2011 року. З відповідачем позивач перебуввала у шлюбі з 10.08.2013 року по 14.05.2014 року. Крім позивача у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON], проте 01.08.2014 року відповідач добровільно покинув квартиру за адресою: [ADDRESS], не користується нею, не сплачує комунальні послуги, квартирою не цікавиться. [PERSON] добровільно з реєстрації не знявся, не спілкуються з позивачем, зв'язок не підтримуює, тому [PERSON] змушена звернутися до суду з позовом. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Департамент реєстрації Харківської міської радиу судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» [NUMBER], квартира за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, р. № 836, від 15.04.2011 року. На теперішній час у спірній квартирі, згідно довідки КП «Жилкомсервіс» про склад сім'ї [NUMBER] від 19.02.2016 року, зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки КЗОЗ «Харківська міська поліклініка «№3» № 585 від 11.07.2016 року [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], не проживає, з 01.08.2014 року до поліклініки за медичною допомогою не звертався, виклик дільничного лікаря-терапевта не здійснювався. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 КПК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням заявлена законно і обґрунтовано, тому підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved