Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № 893575/ФЛ від 16 вересня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра Банк» та позивачем; визнати припиненим договір іпотеки № 893575/ФЛ-3 від 16 вересня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра Банк» та позивачем. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 16 вересня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та позивачем укладено споживчий кредитний договір № 893575/ФЛ, за умовами якого позичальнику на придбання нерухомості надано кредит у розмірі 74592 доларів США на строк до 12 вересня 2033 року зі сплатою за користування кредитом фіксованої процентної ставки в розмірі 14,99% річних. 16 вересня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки № 893575/ФЛ-П, за умовами якого поручитель зобов`язалась солідарно відповідати за виконання позичальником кредитних зобов`язань за вказаним кредитним договором. Також 16 вересня 2008 року позивач уклав з Банком договір іпотеки, предметом іпотеки виступило нерухоме майно, а саме домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що згідно кредитного договору, відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,99% на рік. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у період (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 965,57 доларів США. Зазначає, що у кредитному договорі, укладеному між Банком та позивачем відсутні детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту також відсутня дата видачі кредиту або право дострокового повернення кредиту та умови дострокового розірвання договору. Кредитний договір містить в собі скриті платежі, а саме, страхування позичальника та житла, витрати, пов`язані з оформленням кредиту, додаткові штрафні санкції, відсотки за отримання коштів, вказані скриті сукупні платежі суттєво збільшують сукупну вартість кредиту. При цьому споживач вважає, що така поведінка банку як зацікавленої особи завжди містить прямий умисел і як правило є результативним наслідком умисного порушення/невиконання існуючих вимог закону чи/або правил. Позивач вважає, що в порушення вимог ст. 203 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальник з вини банку не був належно ознайомлений як перед, так і під час укладення кредитного договору зі всіма його умовами, які для нього мають суттєве значення та істотно могли вплинути на формування його волевиявлення і здійснення свідомого вибору, що є обставинами, які викривили його уявлення щодо дійсності істотних умов договору та унеможливили позичальнику реалізувати вільну можливість і змогу надати дійсну оцінку положенням умов кредитування банку та наслідкам укладення такого кредитного договору. Станом на 01 квітня 2020 року новим кредитором за борговими зобов`язаннями перед ПАТ КБ «Надра» є компанія ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Також позивач зазначає, що іпотека є похідним зобов`язанням від кредитного договору та в разі визнання недійсним кредитного договору договір іпотеки є припиненим, у зв`язку із припиненим зобов`язанням. 04 червня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - Скребець О.С. зазначає, що 24 квітня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів №UA-EA-2020-03-06-000036-b від 01 квітня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір №GL3N216953 про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, зокрема за кредитним договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №893575/ФЛ, укладеним 16 вересня 2008 року між позивачем та ВАТ КБ «Надра», а також договором іпотеки №893575/ФЛ-3, укладеним 16 вересня 2008 року між позивачем та ВАТ КБ «Надра». Представник відповідача вважає, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. Відповідач ПАТ КБ «Надра Банк» надав позивачу всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника. Дані обставини підтверджуються кредитним договором з додатками, анкетою заявника, пам`яткою клієнта по умовам оформлення кредиту. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності правочину в цілому. На виконання умов спірного договору позивач без заперечень отримав кошти в іноземній валюті, тривалий час виконував свої зобов`язання за договором в частині повернення кредитних коштів. Також позивач не звертався до Банку з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору. Зауважує, що з моменту укладення договору позивач був обізнаний про всі умови укладання даних договорів, а отже перебіг позовної давності розпочався саме з 16 вересня 2008 року. Оскільки позивачем пропущений строк позовної давності для звернення із даним позовом, вказане є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, вважає, що позовна заява є необґрунтованою та безпідставною, а тому підлягає залишенню без задоволення в повному обсязі. Представником позивача [PERSON] були надані письмові пояснення щодо строку позовної давності, в яких вона зазначила, що позивач не міг усвідомлювати, що при укладенні кредитного договору його вводять в оману та не зазначають істотні умови, що мають значення для його свідомого вибору. Ненадання інформації Банком позивачу перед укладенням кредитного договору, передбаченої ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не надало можливість здійснити свідомий вибір при укладенні кредитного договору, а також свідомо підписати та реально оцінювати свої можливості для належного виконання кредитного договору. Тільки у 2018 році після звернення до кваліфікованих юристів та адвокатів позивачу стало відомо, що його права як споживача при укладенні та виконанні оспорюваного кредитного договору були порушені, зміст кредитного договору суперечить багаточисельним вимогам і нормам законодавства України. Позивач не мав і не має спеціальних знань для укладення та належного розуміння умов кредитного договору, які йому пропонувалися. Також при укладенні кредитного договору позивач не міг знати, як сильно порушені його права та до яких негативних наслідків для нього це може призвести. Враховуючи викладене, просила задовольнити позов у повному обсязі. У додаткових поясненнях, які надійшли на адресу суду 09 вересня 2020 року, представником відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - Скребець О.С. зазначено, що починаючи з 2014 року позивач неодноразово звертався з позовними заявами щодо правовідносин, які виникли в процесі укладання кредитного договору. Так, 07 березня 2014 року позивач подав позовну заяву до ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсним договору іпотеки, укладеним в забезпечення кредитного договору №893575/ФЛ від 16 вересня 2008 року. У 2016 році позивачем двічі було подано позовну заяву про визнання кредитного договору недійсним. Отже твердження позивача про його не обізнаність про порушення його прав не відповідає дійсності. Позивачем пропущений строк позовної давності для звернення із даним позовом, що є підставою для відмови у позові. Крім того, позивач не доводить належними та допустимими доказами наявність обману при укладенні оспорюваного договору, а тому відсутні підстави, передбачені ст. 230 ЦК України, для визнання кредитного договору недійсним. У письмових поясненнях представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Музичук Л.В., які надійшли на адресу суду 22 жовтня 2020 року, зазначено, що право вимоги за кредитним договором клієнта [PERSON] №893575/ФЛ від 16 вересня 2008 року, укладеним з ПАТ КБ «Надра», а також за договором іпотеки №893575/ФЛ-3 від 16 вересня 2008 року було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у складі лоту GL3N216953. 31 травня 2021 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення, у яких представник позивача [PERSON] вказує, що за висновком експертизи на момент укладення кредитного договору №893575/ФЛ від 16 вересня 2008 року загальна (сукупна) вартість кредиту становить 294550,57 доларів США, реальна процентна ставка - 16,30% на рік та абсолютне значення подорожчання кредиту становить 219958,57 доларів США. Крім того, у кредитному договорі та додатках до нього загальна сукупна вартість (реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту) відсутні. Так, перед укладенням кредитного договору споживача [PERSON] не було повідомлено про всі можливі ризики, які він несе при укладенні договору. Також посилалася на обставини, викладені у позовній заяві. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Справу просила розглянути без участі позивача та представника позивача. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» Чміль Ю.В. в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала до суду заяву, в якій просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Наполягала на застосуванні строків позовної давності. Справу просила розглянути без участі представника відповідача. Відповідач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.Ю. в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомила. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомила. У зв`язку з закінченням розгляду справи без присутності сторін, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню по наступним підставам. Судом було встановлено, що 16 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та позивачем укладено Кредитний договір № 893575/ФЛ, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 74592 долари США за програмою Нове житло (а.с.13-14). Пунктом 1.3.1. Кредитного договору №893575/ФЛ від 16 вересня 2008 року передбачено, що відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,99% на рік. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Кінцевим терміном повернення кредиту є 12 вересня 2033 року (п. 3.3.4. Кредитного договору №893575/ФЛ від 16 вересня 2008 року). Пунктом 4.3.14. Кредитного договору № 893575/ФЛ від 16 вересня 2008 року передбачено здійснення страхування в день укладення договору іпотеки нерухомого майна, яке вказано в п. 2.1. цього Договору, на повну його вартість, та позичальника від нещасних випадків, на суму не меншу розміру поточної заборгованості по зобов`язанням за цим Договором. Також відповідно до п. 8.2. Кредитного договору №893575/ФЛ від 16 вересня 2008 року, усі додатки, зміни та доповнення до цього Договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані сторонами, з обов`язковим посиланням на цей Договір. 16 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки №893575/ФЛ-П, за умовами якого [PERSON] поручається перед кредитором за належне виконання позивачем взятих на себе зобов`язань, що витікають з Кредитного договору № 893575/ФЛ від 16 вересня 2008 року (а.с.17). В забезпечення виконання зобов`язання, що витікає із Кредитного договору №893575/ФЛ від 16 вересня 2008 року, позивач передав Відкритому акціонерному товариству комерційний банк «Надра» в іпотеку нерухоме майно, а саме домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-19). За договором № GL3N216953 про відступлення прав вимоги від 24 квітня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набув права вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра Банк» до боржників, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору (а.с.74-91). У висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 118/119-21 від 24 березня 2021 року зазначено, що на момент укладення Кредитного договору № 893575/ФЛ від 16 вересня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] загальна (сукупна) вартість кредиту становила 294550,57 доларів США, реальна процентна ставка - 16,30% на рік та абсолютне значення подорожчання кредиту - 219958,57 доларів США. У кредитному договорі № 893575/ФЛ від 16 вересня 2008 року, укладеному між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] , та у додатках до нього загальна (сукупна) вартість кредиту (реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту) відсутні та на дослідження не надані. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. У частинах першій, третій, четвертій вказаної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 11 Закон України «Про захист прав споживачів» тут і надалі, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Не вважається пропонуванням споживчого кредиту застереження про можливість надання його під час придбання продукції. Згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 зроблено висновок, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 204/9549/18 (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/92765270). У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16 зроблено висновок, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оспорює правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. В постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 вказано, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/79472438). Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому зазначені усі істотні умови для такого виду договору відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, зокрема положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позичальник при укладенні договору отримав його екземпляр, з текстом якого ознайомився та свою згоду з умовами договору скріпив особистим підписом. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Зміст кредитного договору свідчить, що сторони правочину досягли згоди щодо усіх обставин, які мають істотне значення для укладення такого правочину (сума кредиту, процент за користування ним, строки повернення, розмір щомісячного платежу тощо). Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позичальник на час укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та надалі виконував його, а банк надав йому усю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника і такі обставини [PERSON] не спростував. Частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Проте, [PERSON] не скористався своїм правом щодо відкликання згоди на укладення договору та, навпаки, прийняв виконання умов договору шляхом його підписання та виконання, з отриманням кредиту і з частковим виконанням умов кредитного договору шляхом сплати відповідної заборгованості. Конституційний Суд України у Рішенні від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг зазначив, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Згідно з пунктом 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, на банки покладається обов`язок надання споживачу в письмовій формі інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту та зобов`язано банк отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з цією інформацією, що відповідачем виконано. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, [PERSON] на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та виконував його. Відповідно до вимог статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу, згідно з частиною першою якої, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що висновок експерта для суду не є обов`язковим, він оцінюється у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами. Отже, висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №118/119-21 від 24 березня 2021 року, проведеної на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2020 року, не є самостійною підставою для визнання недійсним в цілому оспорюваного кредитного договору, беручи до уваги інші докази. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог щодо визнання недійсним кредитного договору № 893575/ФЛ від 16 вересня 2008 року. Оскільки в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним кредитного договору позивачу відмовлено, позовні вимоги про визнання припиненим договору іпотеки № 893575/ФЛ-3 від 16 вересня 2008 року, яка є похідним зобов`язанням від кредитного договору, також слід відмовити. Суд враховує заяву представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» Чміль Ю.В. про застосування позовної давності, однак в даному випадку суд не вирішує застосування до позовних вимог строку позовної давності, оскільки позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. Так, пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд встановлює обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивує свої висновки. Таким чином, у випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. При цьому, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2020 року, з метою забезпечення даної позовної заяви, було накладено заборону будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна, а також на реєстрацію виникнення, переходу чи припинення речових прав на нерухоме майно, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно же до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У зв`язку з зазначеними обставинами, оскільки позивачу повністю відмовлено у задоволенні позову, суд вважає необхідним на виконання ч. 9 ст. 158 ЦПК України скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2020 року, та зняти заборону будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна, а також на реєстрацію виникнення, переходу чи припинення речових прав на нерухоме майно, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Оскільки позивачеві відмовлено в задоволенні його позовних вимог, то судові витрати також не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed