Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Ізмаїльської міської ради Одеської області з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на це майно. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 10.12.2001 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку з незакінченим будівництвом готовністю 95%, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який був зареєстрований на Одеській товарній біржі відповідно до Закону України «Про товарну біржу». У зв'язку з тим, що цей договір не був нотаріально посвідчений, вона не може здійснити державну реєстрацію цього майна. Згідно укладеному між ними договору вони домовились щодо усіх істотних умов і, оскільки, умови вказаного договору купівлі-продажу було виконано сторонами, позивач просив визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.10.2016 р. за заявою представника позивача [PERSON] - [PERSON] було замінено відповідача Ізмаїльську міську раду на належного - [PERSON] Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України, про причину неприбуття не повідомив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень до того представника позивача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги можуть бути задоволені, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.12.2001 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку з незакінченим будівництвом готовністю 95% за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 600 кв. метрів (а.с. 6). Наведене майно належало на праві власності продавцю [PERSON] на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.10.2001 р., яке набрало законної сили (а.с. 75). Договір купівлі - продажу нерухомого майна було зареєстровано у представництві Одеської товарної біржі 10.12.2001 року за № 6800. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 217/11 від 25.04.1958 р. земельна ділянка пл.. 600 кв.м. за вищевказаною адресою надана для індивідуального будівництва (а.с.42). Згідно ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або часткова виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2016 р. договір нотаріально не посвідчено. Згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved