Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

У липні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Дніпроводоканал» Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄРС КП», про зобов`язання вчинити певні дії, в обґрунтування якого посилається на те, що з 10.08.2018 року він є власником квартири [ADDRESS] , право власності на яку виникло на підставі договору купівлі-продажу від 10.08.2018, на підставі якого позивач був зареєстрований за вказаною адресою 10.08.2018. Отже, обов`язок [PERSON] як споживача зі сплати комунальних послуг, якими він почав користуватися за вказаною адресою, виник 10.08.2018, проте відповідно до квитанцій ТОВ «ЄРЦ КП» позивач отримує вимоги від відповідачів за період заборгованості, що передує моменту виникнення в нього обов`язку зі сплати комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , яка має покладена на нього. Враховуючи, що [PERSON] почав користуватися комунальними послугами з 10.08.2018, вбачається неправомірність нарахування суми заборгованості за [PERSON] , тому позивач (з урахуванням зміни предмету позову) просив суд зобов`язати відповідачів виключити з обліку по його особовим рахункам квартири за адресою: [ADDRESS] , заборгованість попередніх власників за період до 10.08.2018 за комунальні послуги; зобов`язати відповідача-1 здійснити перерахунок заборгованості позивача за споживання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, починаючи з 10.08.2018р. по особовому рахунку [NUMBER] квартири за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати відповідача-2 здійснити перерахунок заборгованості позивача за централізоване опалення, починаючи з 10.08.2018 р. по особовому рахунку [NUMBER] квартири за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати відповідача-3 здійснити перерахунок заборгованості позивача за здійснення управління багатоквартирними будинками та вивезення твердих побутових відходів, починаючи з 10.08.2018 р. по особовому рахунку [NUMBER] квартири за адресою: [ADDRESS] ; заборонити відповідачам вимагати сплату боргу від позивача за комунальні послуги, який виник до 10.08.2018 по особовим рахункам, закріпленими за квартирою за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати відповідачів надавати третій особі інформацію про заборгованість позивача за комунальні послуги починаючи з 10.08.2018 р. по особовим рахункам квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідачів. Не погоджуючись з позовними вимогами в повному обсязі відповідачами КП «Діпроводоканал» та КП «Теплоенерго» по справі до суду були подані відзиви. Так, у поданому відзиві КП «Діпроводоканал» зазначає, що відповідно до бази даних КП «Діпроводоканал» за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок [NUMBER] ) нарахування за послуги централізованого водопостачання та водовідведення проводилось на 5 осіб згідно показників приладів обліку. До 10.08.2018 особовий рахунок було оформлено на попереднього власника, нарахування проводились за показниками приладу обліку. З 10.08.2018 особовий рахунок зареєстровано на позивача. Оскільки до зняття показників приладу обліку контролером КП «Діпроводоканал» було допущено 24.11.2018 згідно акту № 8669, то на цю дату сума заборгованості складає 2975,52 грн. На підставі отриманих 21.06.2019 року показників приладу обліку проведено коригування нарахувань за фактично спожиті послуги, з щомісячним розподілом за весь період, з урахуванням показників обліку, станом на 21.06.2019 сума заборгованості складає 5534,33 грн. Станом на 01.06.2020 абонентом було надано показники приладів обліку, сума заборгованості складає 9388,01 грн. КП «Діпроводоканал» наголошує на тому, що списання, переведення чи розподіл з особовому рахунку № [NUMBER] будь-яких сум є правом КП «Діпроводоканал», а не обов`язком. Вважає, що КП «Діпроводоканал» не порушувало прав позивача, підстав для списання суми заборгованості з особового рахунку № [NUMBER] відсутні. КП «Теплоенерго» у поданому відзиві наголошує на тому, що зміна власника приміщення, за яким обліковується послуга, не є підставою для припинення ведення обліку за рахунком, який закріплено за певною адресою приміщення, до якого надаються послуги, тому підстави для проведення перерахунку за послуги із централізованого теплопостачання за особовим рахунком № [NUMBER] , який закріплено за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Ухвалою від 28 липня 2020 року відкрито провадження по даній справі та визначного проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 25 листопада 2020 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву комунального підприємства «Дніпроводоканал» Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка вмотивована тим, що між КП «Дніпроводоканал» та [PERSON] встановились фактичні відносини з приводу надання послуг. Відповідно до розрахунку КП «Дніпроводоканал» загальна сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] , станом на 31.08.2020 складає 9415,11 грн., до складу якої входить: сума основного боргу - 8885,75 грн.; інфляційне збільшення суми боргу - 203,80 грн.; 3% річних - 325,56 грн., яку КП «Дніпроводоканал» просить стягнути з [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом разом із судовими витратами. 21 грудня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судове засідання позивач не з`явився, в окремо поданій заяві представник позивача просив розглянути справу без її участі, на задоволенні первісних позовних вимог наполягала, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечувала. Представник КП «Теплоенерго» в судове засідання не з`явився, надавши заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням на лікарняному, однак доказів поважності причин неявки судові не надав. Представник КП «Дніпроводоканал» в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні зустрічних позовних вимог наполягав. Інші учасники справи в судове засідання також не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причин неявки судові не повідомили. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та відмови в задоволенні зустрічного позову виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що 10 серпня 2018 року [PERSON] набув право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.08.2018, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Восковець О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2120. Як вбачається із копії посвідки на постійне місце проживання (реєстраційний номер [NUMBER] ) місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , з 05 вересня 2018 року. З наданих до суду відзивів, з наявних матеріалах справи досудових вимог КП «Теплоенерго» (а.с. 13) та КП «Жилсервіс-2» ДМР (а.с. 14) про сплату заборгованості, відповідей КП «Дніпроводоканал» на адвокатські запити (а.с. 27,28), відповідачами за первісним позовом нарахована заборгованість перед [PERSON] , включаючи заборгованість по особовим рахункам позивача за первісним позовом до 10.08.2018. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. При цьому договір купівлі-продажу від 10 серпня 2018 року, набув право власності на спірну квартиру, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). 10 серпня 2018 року, згідно з яким позивачка стала власником спірної квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Тлумачення вищенаведених норм надає можливість дійти висновку про те, що у даному випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника обов`язків саме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачені законом, а не боргів попереднього власника з оплати за житлово-комунальні послуги. Тобто з моменту переходу права власності на квартиру попередній власник втрачає права і обов`язки співвласника багатоквартирного будинку, а новий власник набуває прав і обов`язків співвласника такого будинку. Адже згідно з частиною першою статті 2 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. З огляду на викладене, суд вважає можливим первісні позовні вимоги законними та обґрунтованими. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісних позовних вимог, суд також врахував те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам. З огляду на зазначене, з огляду на спірні правовідносини, суд вважає достатнім буде зобов`язати комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, та комунальне підприємство «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, виключити з обліку по особовим рахункам позивача квартири за адресою: [ADDRESS] заборгованість попередніх власників за період до 10.08.2018 за комунальні послуги. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суд давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00 параграф 23, ЄСПЛ від 18.07.2006 року). Частинами 1 та 2 ст. 89 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог суд виходив з того, що задоволення первісних позовних вимог фактично виключає задоволення зустрічних, позивачем за зустрічним позовом не надано обґрунтований розрахунок суми боргу з достовірним погодження показів вимірювальних приладів. Розподіл судових витрат вирішено відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи результат розгляду первісного позову та часткове його задоволення, з відповідачів слід стягнути судовий збір на користь держави в загальному розмірі 840,80 грн., тобто по 280,27 грн. з кожного відповідача. Враховуючи результат розгляду зустрічного позову та відмову в його задоволенні, судові витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок позивача за зустрічним позовом.

Outcome: partial