Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини (а.с. 2-6). На обґрунтування своїх вимог зазначив, що 11 лютого 2011 року він уклав з відповідачем шлюб, який був зареєстрований Матвіївською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 01. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. З 10 жовтня 2016 року сторони припинили сімейні відносини, відповідач [PERSON] разом з дитиною переїхала до своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. З цього часу сторони проживають окремо, відповідач перешкоджає йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. У звязку з чим, посилаючись на свої доводи, позивач просив визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з її батьком [PERSON]. У лютому та у березні 2017 року [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 31 ЦПК України уточнив позовні вимоги (а.с. 81-85, 118-121), змінивши предмет позову, а саме, прийшовши до висновку, що дитині потрібне спілкування з мамою і її проживання спільно з матірю відповідатиме її інтересам, просив суд визначити порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, запропонувавши визначити способи його участі у вихованні дитини, зокрема: - особисте спілкування кожного тижня з 16 години 00 хвилин пятниці до 08 години 00 хвилин понеділка з правом ночівлі за його місцем проживання: [INFO]; - особисте спілкування на час навчання (сесії) [PERSON] з правом ночівлі за його місцем проживання: [INFO]; - спільний відпочинок, а саме половину осінніх, зимових, весінніх та літніх канікул дитина проводить з батьком; - у період хвороби безперешкодне відвідування дитини за місцем фактичного її перебування; - побачення у період з 09 години 00 хвилин до 14 години 00 хвилин у святкові дні, а також у день народження дитини - 23 вересня та день народження батька - 08 серпня, за його місцем проживання: [INFO]; - необмежене спілкування батька з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування батька та дитини. Крім того, позивач просить надати йому право у день побачення з дочкою забирати її з дому/школи/дитячого садочка особисто, а також зобовязати відповідача [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою та за день до дня зустрічі з донькою надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Не погоджуючись з первісними вимогами [PERSON], відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини із матірю, у якому, посилаючись на свої доводи, просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з її матірю [PERSON] (а.с. 87-89). Ухвалою суду від 14 лютого 2017 року вказані позови обєднані в одне провадження (а.с. 92-93). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник первісний позов підтримали, просили задовольнити його у повному обсязі з підстав, що в ньому зазначені, пояснивши, що з жовтня 2016 року позивач позбавлений можливості спілкуватися з дочкою, оскільки відповідач [PERSON] всіляко перешкоджає їх зустрічам, провокує на конфлікти. Щодо зустрічного позову, позивач та його представник заперечували проти його задоволення, посилаючись на відсутність спору, оскільки дитина наразі проживає з матірю і вказаний факт батьком не оспорюється. У звязку з чим, просили відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник первісний позов визнали частково, пояснивши, що відповідач не заперечує проти участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, однак не погоджується із запропонованими позивачем способами, зазначивши, що погоджуватиметься лише на ті способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, які запропоновані органом опіки та піклування у відповідному висновку. Щодо зустрічного позову, відповідач та її представник наполягали на його задоволенні у повному обсязі, зазначивши, що наразі питання щодо місця проживання дитини не вирішене, отже між сторонами існує не вирішений спір. Представник третьої особи - Вільнянської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, у судовому засіданні пояснила, що питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], розглядалось на комісії з питань захисту прав дитини Вільнянської райдержадміністрації Запорізької області. Рішенням № 4 від 22 грудня 2016 року з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особистої прихильності дитини до кожного з них, віку дитини, стану її здоровя та інших обставин, які мають значення, комісія вважала за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON], у звязку з чим Вільнянською районною державною адміністрацією, як органом опіки та піклування, був підготовлений відповідний висновок. Також комісією розглянуто питання щодо участі батька у вихованні дитини. Зокрема, рішенням № 5 від 23 лютого 2017 року з урахуванням віку [PERSON], [INFO], її психологічного стану, задля забезпечення безпеки життя та здоровя малолітньої дитини, комісією рекомендовано батькам [PERSON] та [PERSON] сприяти поступовому налагодженню комфортного для дитини спілкування [PERSON] з батьком шляхом короткочасних прогулянок дитини з батьком в присутності матері, відвідувань дитини батьком за місцем проживання дитини в зручний для [PERSON] час за попередньою домовленістю з [PERSON], а також за допомогою безперешкодного телефонного спілкування батька за дитиною. Комісією рекомендовано встановити графік спілкування [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], щосуботи з 09 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин за місцем проживання батька, враховуючи стан здоровя дитини, про що був підготовлений відповідний висновок. У судовому засіданні представник третьої особи підтримала надані органом опіки та піклування висновки, просила врахувати їх при вирішенні спору. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, пояснили, що з моменту шлюбу їх син позивач у справі [PERSON] проживав з відповідачем [PERSON] окремо, але по сусідству з ними за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Матвіївка, вул. Гагаріна, буд. 144-А. З жовтня 2016 року сторони спільно не проживають, відповідач забрала дитину та виїхала до своїх батьків у с. Солоне Вільяннського району Запорізької області. З цього часу [PERSON] та її батьки перешкоджають їх сину [PERSON] та їм спілкуватися з малолітньою [PERSON], [INFO], не пускають в будинок, не дозволяють брати дитину додому в с. Матвіївка Вільнянського району Запорізької області, пояснюючи це тим, що без рішення суду батько не матиме можливості бачити дитину. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні, кожен окремо, пояснили, що проживають по сусідству з позивачем [PERSON] в с. Матвіївка Вільнянського району Запорізької області. З моменту шлюбу позивач у справі [PERSON] проживав з відповідачем [PERSON] окремо, але по сусідству з батьками. Сторони виховували спільну дочку [PERSON]. Батько добре ставився до дитини, часто з нею гуляв. З жовтня 2016 року сторони спільно не проживають, відповідач забрала дитину та виїхала до своїх батьків. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює вчителем у КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» ЗОР. Дошкільне відділення вказаного навчального закладу відвідувала малолітня [PERSON]. Дитина завжди приходила у садочок чиста й охайна, батьки проявляли інтерес до успіхів доньки, приймали участь заходах і святах, які проводилися в групі, відвідували батьківські збори. Жодного негативного відгуку про батьків вона сказати не може. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 11 лютого 2011 року Матвіївською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 01, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 090368 (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС № 177543, виданого 03 жовтня 2011 року Матвіївською сільською радою Вільнянського району Запорізької області (а.с. 10). Як встановлено судом та визнано сторонами з жовтня 2016 року сторони припинили шлюбні відносини, наразі проживають окремо, рішенням Вільннського районного суду Запорізької області від 11 січня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина проживає з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 49). Відповідач [PERSON] характеризується позитивно (а.с. 45). Як пояснила у судовому засіданні відповідач, для дитини створені всі належні умови для проживання, надавши акт обстеження матеріально-побутових умов сімї (а.с. 31). Батько дитини позивач у справі [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [INFO] (а.с. 20). Має позитивну характеристику за місцем проживання та за місцем роботи (а.с. 17, 109). 21 жовтня 2016 року було складено акт обстеження житлово-побутових умов будинку позивача, з якого вбачається, що санітарно-гігієнічні умови в будинку відповідають нормі, будинок електрифікований, газифікований, у ньому наявне сантехнічне обладнання, укомплектований меблями (а.с. 21). З пояснень сторін, свідків у судовому засіданні, а також з наданих ними письмових доказів встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, відповідач перешкоджала батьку у спілкуванні з дитиною, в результаті яких виник спір з приводу визначення порядку спілкування та прийняття участі у вихованні дитини позивачем [PERSON] (а.с. 44, 50-52, 104-105, 141-143, 145-147). Так, за змістом до ст.ст. 141, 150 Сімейного кодексу України, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Зазначеному обовязку батьків відповідає відповідне право дитини, закріплене у ст.ст. 8,19 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно з ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його приживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоровя дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Згідно зі ст. 153 Сімейного кодексу України, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право на безперешкодне спілкуватися з нею, якщо таке право не обмежено законом або судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (ст. 52), Конвенції про права дитини (ст.ст. 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства». Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (Заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2) від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоровю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Положення щодо максимально можливого урахування інтересів дитини, а також неможливості здійснювати батьківські права всупереч інтересам дитини при регулюванні сімейних відносин закріплені також у ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України. Отже, при ухваленні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Частинами 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обовязковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Питання щодо участі батька у вихованні дитини було предметом розгляду на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Вільнянської районної державної адміністрації. Відповідно до рішення Комісії № 5 від 23 лютого 2017 року та складеного висновку про участь [PERSON] у вихованні дитини, з урахуванням віку [PERSON], [INFO], її психологічного стану, задля забезпечення безпеки життя та здоровя малолітньої дитини, рекомендовано батькам [PERSON] та [PERSON] сприяти поступовому налагодженню комфортного для дитини спілкування [PERSON] з батьком шляхом короткочасних прогулянок дитини з батьком в присутності матері, відвідувань дитини батьком за місцем проживання дитини в зручний для [PERSON] час за попередньою домовленістю з [PERSON], а також за допомогою безперешкодного телефонного спілкування батька за дитиною. Рекомендовано встановити графік спілкування [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], щосуботи з 09 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин за місцем проживання батька, враховуючи стан здоровя дитини (а.с. 110-114). При вирішенні спору суд також враховує психологічний висновок за результатами обстеження [PERSON], [INFO], наданого завідуючою кафедрою психології ЗНУ кандидатом психологічних наук [PERSON], згідно з яким процес взаємодії між батьком та матірю, особливо в ситуації конфлікту, повинен бути погоджений заздалегідь, аби дитина не приймала участі і не бачила сварок та конфліктів між батьками; весь процес взаємодії між ними має бути погоджений на користь дитини, з урахуванням її побажань та емоційної прихильності, без задоволення власних амбіцій. З психологічної точки зору для благополучного формування особистості дитини в стані розлучення батьків дитина повинна відчувати та розуміти, що її люблять обоє батьків, вона їм обом необхідна, незважаючи на те, що проживає тільки з одним з них. В даному випадку [PERSON] проживає з матірю і повинна зустрічатися з батьком. процесу зустрічей повинен проходити у позитивно-сприятливій обстановці для дитини (жоден з батьків не повинен налаштовувати дитину проти іншого, оскільки мають усвідомлювати, що цим спричиняють шкоду тільки дитині та її психологічному благополуччю). Час спілкування має бути розподілений таким чином, аби дитина почувала себе комфортно і при цьому не утискалися її інтереси. Вихідні та частину канікул [PERSON] цілком може проводити у батька. При цьому важливим моментом є підготовка дитини до того, що вона залишиться ночувати у батька. Готувати дитину повинні як матір, так і батько, а [PERSON] має бачити та відчувати доброзичливість у цих діях (а.с. 32, 148-150). З урахуванням встановлених судом обставин, враховуючи висновок органу опіки та піклування, а також варіанти можливого спілкування батька з дитиною, запропоновані сторонами,

Outcome: partial