Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

У листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, який мотивувала тим, що у період часу з 30 вересня 1992 року по 31 серпня 1999 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі; від відповідача нею народжено дочку [PERSON], [INFO], яка є студентом першого курсу Сумського державного університету денної форми навчання. Зазначає, що вона отримує незначну заробітну плату по місцю своєї роботи, проте утримує дочку, народжену від відповідача, яка зараз є студентом вказаного вище навчального закладу, а розміру аліментів, стягуваних на підставі рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 10 червня 2013 році, є недостатнім для задоволення усіх потреб дочки на період навчання останньої у навчальному закладі. Оскільки відповідач станом на день звернення до суду не надавав жодного разу матеріальної допомоги на навчання своєї дочки, не сплачує стягуваних судом аліментів за виказаним вище рішенням, хоча має можливість це роботи (є працездатним, має постійне місце роботи та заробіток, інвалідності не має), тому просила суд щомісячно стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від його основної заробітної плати на її користь на утримання її повнолітньої дочки [PERSON] до досягнення останньою 23 років. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та суду пояснила про те, що відповідач ні добровільно, ні на виконання рішення суду від 10 червня 2013 року не сплачує розмір стягуваних судом аліментів на період навчання дочки [PERSON] в сумі 350 грн. щомісячно, їх не достатньої навіть для оплати частини витрат, що повязані з навчанням у виді оплати вартості за проживання в гуртожитку та харчування дочки в університеті. Щорічна вартість навчання її дочки в СумДУ збільшується щороку з 11000 грн. до 16500 грн. Відповідач, будучи належним чином повідомленим за фактичним місцем проживання в Російській Федерації про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, проти позову заперечував, посилаючись на те, що він обовязки по утриманню дитини до повноліття виконав по російському законодавству в повному обсязі. З урахуванням цього, за згодою позивачки та на підставі ст.224 ЦПК України, суд вважає за необхідне через повторну неявку відповідача провести заочний розгляд справи з постановленням відповідного рішення. Дослідивши матеріали справи та цивільної справи № 1811/1206/12, суд вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню у заявлених межах, з таких підстав. Судом установлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], яка з 01 вересня 2012 року є студенткою і розпочала навчання на договірних засадах в Сумському державному університеті, напрям підготовки філологія, фахове спрямування - переклад (денна форма) (а.с.3,23,24). Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 1992 року по 31 серпня 1999 року, на даний час проживають окремо один від одного, відповідач проживає в [INFO] (Якутія) (а.с.10-13). Позивачка та її дочка [PERSON] мешкають разом однією сімєю, дочка сторін [PERSON] є громадянином України, є зареєстрованою в [INFO] разом з матірю, братом та бабусею (а.с.1811/1206/12 12-13). Заочним рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 10 червня 2013 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на період навчання спільної дочки [PERSON] в Сумському державному університеті у твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн. (початок стягнення аліментів з 16 серпня 2012 року) до закінчення навчання 01 липня 2016 року (дане рішення набрало законної сили 27 серпня 2013 року (а.с. 1811/1206/12 46,47, 91-92). При вирішенні даного спору, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною другою ст.199 СК України передбачено припинення права на утримання (виплату аліментів) у разі припинення навчання. При цьому, суд враховує наступне, а саме: - позивачка є працевлаштованою за основним місцем роботи в ДПТНЗ «Синівський ПАЛ» на посаді соціального педагога і отримує постійний щомісячний дохід, є розлученою з відповідачем, зареєстрована в [INFO] та утримує дочку [PERSON]; - відповідач має працездатний вік та постійне місце проживання за межами України в м. Нерюнгрі Республіки Саха (Якутія), є розлученим з позивачкою, є вдруге одруженим, є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], працює станом на 05 лютого 2015 року водієм протипожежної служби по основному місцю роботи, є громадянином РФ (а.с.10-14); - спільна дочка сторін, [PERSON], [INFO], є студенткою IV-го курсу Сумського державного університету, напрям підготовки філологія, фахове спрямування - переклад (денна форма навчання) з терміном навчання по 01 липня 2016 року включно, має відхилення у стані здоровя по зору та щитовидної залози (а.с.21-24). Обставиною, що має істотне значення для даної справи, суд розглядає те, що спільна повнолітня дочка сторін потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням на контрактній (договірній) основі денної форми навчання та протягом періоду часу з серпня 2012 року і по січень 2015 року несла витрати по оплаті вартості навчання на контрактній основі в розмірах від 5500 грн. до 7300 грн. (а.с.19). Дослідивши ці обставини справи у їх сукупності, врахувавши майновий і сімейний стан сторін, прийнявши до уваги той факт, що позивачка отримує щомісячний дохід, який не перевищує двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб і не може забезпечити належне її утримання та її дочки, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки на період її навчання з моменту звернення позивачки до суду не надає і в матеріалах справи відсутні докази виплати аліментів на виконання рішення місцевого суду від 10 червня 2013 року, хоча [PERSON] є спроможнім її надавати (має працездатний вік, постійне місце роботи в Російській Федерації), потребу дочки у матеріальній допомозі через навчання на договірній основі денної форми навчання, наявність на боці позивачки вищевказаної обставини, що має істотне значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] в заявленій частині підлягає частковому задоволенню, оскільки стягнення аліментів слід проводити у розмірі 1/4 частки від його основної заробітної плати щомісячно через наявність у [PERSON] постійного заробітку і саме до припинення навчання її дочки, тобто до 01 липня 2016 року включно, а не до досягнення дочкою 23-х років. При цьому, після закінчення вказаного вище навчального закладу та продовження навчання цієї особою в іншому вищому навчальному закладі до 23-років включно, дочка позивачки або сама позивачка не позбавлені можливості звернутися до суду з окремим позовом про стягнення аліментів на навчання дочки саме до досягнення нею 23-років. Відповідач не подав суду письмових заперечень по суті предявленого позову, не підтвердив свій дійсний майновий стан (зокрема, в частині розміру отримуваної заробітної плати), а також стан здоровя та наявність на його боці істотних обставин, які звільняли б [PERSON] від сплати аліментів взагалі або створювали умови для їх сплати у значно меншому розмірі від заявленого позивачкою. З урахуванням встановлених обставин справи та вимог ст.ст.182,199,200 СК України, суд вважає за необхідне ухвалити щомісячно стягувати з відповідача аліменти на період навчання його дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини від його основної заробітної плати саме з дати предявлення даного позову про стягнення аліментів у відсотку від заробітку, а не з дати предявлення первісного позову про стягнення аліментів у серпні 2012 року (ст.191 ч.1 СК України). Довід відповідача про невизначеність за законодавством Росії розміру аліментів на дочку на період її навчання не заслуговують на увагу, оскільки [PERSON] є громадянкою України за громадянством України її матері [PERSON], і ст.16, 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» врегульовано те, що права та обов'язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв'язок із відповідними відносинами, і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Крім цього, згідно з ч.1 ст.32 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифіковану Україною та Російською Федерацією, правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно проживають діти. Тому для даних правовідносин між сторонами необхідно застосувати відповідний закон України Сімейний кодекс України як особистий закон дочки [PERSON] та як найбільш сприятливий для неї. Крім того, відповідно до п. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. на користь держави.

Outcome: partial