Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

У листопаді 2013 року ЖБК «Марін-Білдер» звернулось до суду з вищевказаним позовом, у якому вказувало, що згідно з угодами від 18.03.2005 року члену ЖБК - [PERSON] під будівництво житлового будинку та його експлуатацію у відповідності з рішенням правління було надано: земельну ділянку площею 0,060 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0,060 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]. В обох угодах ЖБК виступає в якості єдиного замовника на будівництво житлових будинків і підключення їх до інженерних мереж. Відповідно до п.2.1. зазначених угод на момент їх укладення загальна сума платежів у вигляді пайових внесків складає по кожному з об'єктів 954592 грн. На момент укладення угод [PERSON] зроблено пайовий внесок за кожною з угод у розмірі, еквівалентному 180350 доларів США. Згідно пунктів 5, 8 акту звірки взаємних розрахунків від 01 грудня 2008 року між ЖБК та [PERSON] станом на 01.12.2008 року:на будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS], при загальному розмірі внесків еквівалентному 182050 доларів США [PERSON] на користь ЖБК «Марін-Білдер» внесена сума, еквівалентна 112553 доларів США, залишок за пайовими внесками складає 69497 доларів США; на будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS], при загальному розмірі внесків еквівалентному 182050 доларів США [PERSON] на користь ЖБК «Марін-Білдер» внесена сума, еквівалентна 128927 доларів США, залишок за пайовими внесками складає 53123 доларів США. До цього часу [PERSON] не виконала свої зобов'язання за угодами від 18.032005 року і не сплатила на користь ЖБК пайові внески у розмірі 69497 доларів США та 53123 доларів США, що загалом складає 122620 доларів США, незважаючи на неоднократні звернення з боку кредитора та надсилання повідомлень з проханням виконати свої зобов'язання перед ЖБК по сплаті пайових внесків в повному обсязі. Згідно актів №1876 від 29.12.2008 року державної приймальної комісії, затверджених розпорядженням Овідіопольської райдержадміністрації №553 від 08.05.2008 року, про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів - індивідуальних житлових будинків за адресами: [ADDRESS]; [ADDRESS], замовником прийняття в експлуатацію вказаних об'єктів виступає ЖБК в особі голови правління Капінос В.І. Не дивлячись на відсутність права власності на індивідуальні житлові будинки через невиконання нею зобов'язань перед ЖБК по сплаті пайових внесків за угодами від 18.03.2005 року, [PERSON] 30.05.2009 року уклала в простій письмовій формі договори купівлі-продажу індивідуальних житлових будинків, розташованих на земельних ділянках за адресами: [ADDRESS]; [ADDRESS], зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] в порушення вимог законодавства України, в тому числі і щодо форми правочину. Зміст правочинів купівлі-продажу індивідуальних житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами за адресами: [ADDRESS], [ADDRESS], укладених 30.05.2009 року [PERSON] з [PERSON] та [PERSON], суперечить положенням ст.658 ЦК України, якою закріплено, що право продажу товару, належить власникові товару, яким [PERSON] не являється. На підставі заочного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.12.2009 року у справі за позовами [PERSON] та [PERSON] про визнання дійсними договорів купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно, яке скасоване ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.09.2013 року про скасування заочного рішення, [PERSON] та [PERSON] в період, протягом якого заочне рішення було чинним, зареєстрували право власності на житлові будинки, що являються предметом спору і одержали витяги про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 01.03.2010 року за номерами №25438968 (реєстраційний №29807282), №25439662 (реєстраційний №29807824). Тому представник позивача просила суд визнати недійсними договори купівлі-продажу від 30 травня 2009 року індивідуальних житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресами: [ADDRESS], та [ADDRESS], укладеними між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Скасувати рішення в Державному реєстрі прав про державну реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно - індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] на нерухоме майно - індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язати реєстраційну службу Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на нерухоме майно - індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] на нерухоме майно - індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні представник ЖБК «Марін-Білдер» позов підтримала. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, заперечення проти позову суду не надали. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з угодами від 18.03.2005 року члену ЖБК «Марін-Білдер» - [PERSON] під будівництво житлового будинку та його експлуатацію у відповідності з рішенням правління було надано: земельну ділянку площею 0,060 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0,060 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]. В обох угодах ЖБК «Марін-Білдер» виступає в якості єдиного замовника на будівництво житлових будинків і підключення їх до інженерних мереж. Відповідно до п.2.1. зазначених угод на момент їх укладення загальна сума платежів у вигляді пайових внесків складає по кожному з об'єктів 954592 грн. На момент укладення угод [PERSON] зроблено пайовий внесок за кожною з угод у розмірі, еквівалентному 180350 доларів США. Згідно пунктів 5, 8 акту звірки взаємних розрахунків від 01 грудня 2008 року між ЖБК «Марін-Білдер» та [PERSON] станом на 01.12.2008 року: на будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS], при загальному розмірі внесків еквівалентному 182050 доларів США [PERSON] на користь ЖБК «Марін-Білдер» внесена сума, еквівалентна 112553 доларів США, залишок за пайовими внесками складає 69497 доларів США; на будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS], при загальному розмірі внесків еквівалентному 182050 доларів США [PERSON] на користь ЖБК «Марін-Білдер» внесена сума, еквівалентна 128927 доларів США, залишок за пайовими внесками складає 53123 доларів США. До цього часу [PERSON] не виконала свої зобов'язання за угодами від 18.032005 року і не сплатила на користь ЖБК пайові внески у розмірі 69497 доларів США та 53123 доларів США, що загалом складає 122620 доларів США, незважаючи на неоднократні звернення з боку кредитора та надсилання повідомлень з проханням виконати свої зобов'язання перед ЖБК «Марін-Білдер» по сплаті пайових внесків в повному обсязі. Відповідно до актів №1876 від 29.12.2008 року державної приймальної комісії, затверджених розпорядженням Овідіопольської райдержадміністрації №553 від 08.05.2008 року, про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів - індивідуальних житлових будинків за адресами: [ADDRESS]; [ADDRESS], замовником прийняття в експлуатацію вказаних об'єктів виступає ЖБК «Марін-Білдер» в особі голови правління Капінос В.І. Не дивлячись на відсутність права власності на індивідуальні житлові будинки через невиконання нею зобов'язань перед ЖБК «Марін-Білдер» по сплаті пайових внесків за угодами від 18.03.2005 року, [PERSON] 30.05.2009 року уклала в простій письмовій формі договори купівлі-продажу індивідуальних житлових будинків, розташованих на земельних ділянках за адресами: [ADDRESS]; [ADDRESS], зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] в порушення вимог законодавства України, в тому числі і щодо форми правочину. Зміст правочинів купівлі-продажу індивідуальних житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами за адресами: [ADDRESS], [ADDRESS], укладених 30.05.2009 року [PERSON] з [PERSON] та [PERSON], суперечить положенням ст.658 ЦК України, якою закріплено, що право продажу товару, належить власникові товару, яким [PERSON] не являється. На підставі заочного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.12.2009 року у справі за позовами [PERSON] та [PERSON] про визнання дійсними договорів купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно, яке скасоване ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.09.2013 року про скасування заочного рішення, [PERSON] та [PERSON] в період, протягом якого заочне рішення було чинним, зареєстрували право власності на житлові будинки, що являються предметом спору і одержали витяги про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 01.03.2010 року за номерами №25438968 (реєстраційний №29807282), №25439662 (реєстраційний №29807824). Небажання позивачів приймати участь у розгляді справи, позиція представника відповідачки щодо неодноразового відкладення розгляду справи свідчить про зловживання відповідачами ([PERSON], [PERSON], [PERSON]) своїми процесуальними правами та обов'язками. Враховуючи той факт, що відповідачі - сторони за договорами купівлі-продажу нерухомого майна, є родичами, мати та діти, їх позицію про затягування розгляду справи, а також положення ст.157 ЦПК України, відповідно якій суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, з урахуванням того, що провадження у справі відкрито ще 14 вересня 2009 року, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову ЖБК «Марін-Білдер».

Outcome: approved