Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

У квітні 2020 р. [PERSON] звернулася із позовом до відповідачів, просить стягнути з Держави України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України шкоду, заподіяну Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області у розмірі 25 559,25 грн, допустити негайне виконання рішення у розмірі місячного розміру пенсії. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11.06.2019 р. у справі № 200/5646/19-а задоволено частково її адміністративний позов до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, 22.10.2019 р. відкрито виконавче провадження, відповідно до листа виконавчої служби від 24.03.2020 р. боржник нарахував пенсію за період з 01.06.2018 р. по 30.06.2019 р. та з 01.08.2019 р. по 30.09.2019 р. у сумі 25 559,25 грн, виплата начебто буде проведена після фінансування. Ухвалою суду від 14.04.2020 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем Міністерством юстиції України подано відзив на позовну заяву. Відповідачем Державною казначейською службою України подано відзив на позовну заяву. Третьою особою:Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області подано пояснення щодо позову. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Встановлено, що протягом травня 2019 р. - серпня 2019 р. у провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 200/5646/19-а за позовом [PERSON] до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії; рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11.06.2019 р. позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, визнано протиправною бездіяльність Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яка полягає у невиплаті пенсії [PERSON] за період з червня 2018 р.; зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити виплату пенсії[PERSON] за період з червня 2018 р. на визначений нею рахунок, зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити виплату пенсії [PERSON] у місячному розмірі негайно після проголошення судового рішення на визначений нею рахунок; допущено до негайного виконання судове рішення в частині виплати пенсії [PERSON] у межах суми стягнення пенсії за один місяць. [PERSON] , звертаючись у квітні 2020 р. із вимогами про стягнення з Держави України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України шкоду, заподіяну Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області у розмірі 25 559,25 грн, свої вимоги обґрунтовує Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Означений Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання (стаття перша Закону), і держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган (абзац другий частини першої статті 2 Закону). Згідно статті третьої Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», що регулює питання особливостей виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 р. № 440 з метою реалізації положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» затверджено Порядок погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, що визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, зокрема, рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості (пункт 3 Порядку). Заявник подає органу державної виконавчої служби заяву про виконання рішення із зазначенням (щодо кожного рішення подається окрема заява): реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку) із зазначенням назви банку, його МФО, коду згідно з ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для перерахування коштів у готівковій формі через підприємства поштового зв`язку (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), якщо зазначений рахунок відсутній; місця реєстрації (проживання); номерів засобу зв`язку. До заяви додаються: оригінал (дублікат) виконавчого документа або рішення суду (належним чином завірена його копія); копія довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті); копія паспорта громадянина України; документи, що підтверджують повноваження представника, оформлені відповідно до вимог законодавства (у разі залучення) (абзаци 1-9 пункту 4 Порядку). Наявні в матеріалах справи письмові докази свідчать про те, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Григорян Г.Ю. від 22.10.2019 р. відкрито виконавче провадження ВП № 60371591 з примусового виконання виконавчого листа № 200/5646/19-а, виданого 09.09.2019 р. Донецьким окружним адміністративним судом, про зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити виплати [PERSON] за період з червня 2018 р. на визначений нею рахунок; постановою того ж державного виконавця від 20.03.2020 р. виконавче провадження ВП № 60371591 закінчено на підставі пункту 11 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», а надані Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької областідокументи, зокрема, витяг з електронної справи пенсіонера [PERSON] свідчать про те, що при виконанні рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.06.2019 р. нарахована позивачу сума пенсії з 01.06.2018 р. по 30.06.2019 р. та з 01.08.2019 р. по 30.09.2019 р. склала 25 559,25 грн, отже судове рішення виконано в межах покладених на управління Пенсійного фонду України державних повноважень, невиконання судового рішення в частині виплат грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин (правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 р. у справі № 405/3663/13-а (К/9901/1598/18). Позивач [PERSON] , звертаючись у квітні 2020 р. із вимогами про стягнення з Держави України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України шкоду, заподіяну Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області у розмірі 25 559,25 грн, свої вимоги обґрунтовує Конституцією України, статтею 1173 ЦК України. Згідно статті 1173 ЦК України «Відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування» шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Суд вбачає, що на відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статті 1173 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи, втім необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду, і саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Так, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про стягненняз Держави України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України шкоду, заподіяну Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області у розмірі 25 559,25 грн, [PERSON] надано суду в якості письмових доказів копії: листа Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області № 3986/23-41/8763 від 24.03.2020 р. на адресу позивача щодо розгляду звернення останньої, пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданого 16.09.1991 р., сторінок свого паспорту, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, довідки від 06.04.2016 р. № 1411034820 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.06.2019 р. у справі № 200/5646/19-а, постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Григорян Г.Ю. про відкриття виконавчого провадження ВП № 60371591, постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Григорян Г.Ю. про закінчення виконавчого провадження ВП № 60371591. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача про стягнення з Держави України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України шкоду, заподіяну Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області у розмірі 25 559,25 грн, не знайшли свого підтвердження належними доказами. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити. Щодо посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Шишков проти Росії», «Беллет проти Франції», «Креуз проти Польщі», «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», «Перес дн Рада Каваніллес проти Іспанії», «Скордіно про Італії», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Сокур проти України», », «Крищук проти України», «Грубич проти Сербії», «Шмалько проти України», «Аманн проти Швейцарії», «Горнсбі проти Греції», «Москаленко та інші проти України», «Федоренко проти України», «Стреч проти Сполученого Королівства», «Bartaia v. Georgia», «Гавенда проти Польщі», «Броньовський проти Польщі», «Круслена», «Волохи проти України», «Фельдек проти Словаччини», «Реквеньї проти Угорщини», «Свято-Михайлівська Парафія проти України», «Дія 97» проти України», «Суханов та Ільченко проти України», «Щокін проти України», «Кантоні проти Франції», то суд відмічає, що зазначені рішення не підтверджують неправомірність дій Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Outcome: dismissed