Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

у липні 2016 року позивачка звернулася до суду з даним позовом вказуючи, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. Позивачка є єдиною спадкоєміцею майна покійної. У зв'язку з тим, що матір'ю не були оформлені правовстановлюючи документи на будинок, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому, позивачка просила визнати за нею право власності на спадкове майно. Під час розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги та зазначила, що після смерті матері була відкрита спадкова справа за заявою про прийняття спадщини поданої її братом [PERSON]. Спадщину фактично прийняв брат, йому ж було видано свідоцтво про право на спадщину на частку майна. [INFO] брат помер. Після його смерті їй, як спадкоємцю за законом нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину на частку майна, яке було успадковано братом після смерті матері. У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріус відмовив через відсутність правовстановлюючих документів, тому просила визнати за нею право власності у порядку спадкування на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по [ADDRESS]. У дане судове засідання позивачка не прибула, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала уточнений позов, просила його задовольнити. Представник Зорянської сільської ради Саратського району, Одеської області подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 1216,1217,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1222 ЦК України визначено, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до копії свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу, позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5, 6). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її смерть (а.с. 7). Як вбачається з копії технічного паспорту на житловий будинок, виписки з книги погосподарського обліку Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON], яка померла [INFO] (а.с. 9 -14, 16-34, 40). Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Мінкомгоспу УРСР від 31.01.1966 року, реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міста і селища міського типу Української РСР, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Тобто, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита за заявою сина [PERSON] (а.с.76). [PERSON] нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину на право на земельну частку (пай) та майновий пай [PERSON] (а.с.83). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.91). Спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита нотаріусом за заявою про прийняття спадщини, яка надійшла від [PERSON]. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) та майновий пай (а.с.92). Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок спадкодавця (а.с. 52). Судом встановлено, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS] належав [PERSON]. Після смерті матері спадщину фактично прийняв брат позивачки [PERSON], який не зареєстрував житловий будинок у встановленому законом порядку та помер. Позивачка, як спадкоємець за законом не відмовлялась від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті брата, частково оформила спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину. Не отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з поважних причин, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за позивачкою слід визнати право власності у порядку спадкування на спадкове майно.

Outcome: approved