Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування надмірно виплаченої пенсії, посилаючись на те, що на обліку в ПОУ ПФУ Полтавської області перебуває [PERSON] , пенсія якому призначена відповідно до ЗУ «Про прокуратуру». Зазначає, що постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 10.03.2017 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017 року задоволено позовні вимоги [PERSON] ; зобов`язано Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років [PERSON] , призначеної відповідно до ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, виходячи з розрахунку 90% заробітної плати, згідно з довідкою прокуратури Полтавської області від 12.12.2016 року №18-760/вих.-16, у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідної категорії прокурорсько-слідчих працівників, починаючи з 12.12.2016 року без обмежень граничного розміру пенсії. Управлінням виконано рішення суду в повному обсязі, проведено перерахунок та виплату пенсії. Однак, постановою Верховного Суду від 15.03.2018 року задоволено касаційну скаргу ПОУ ПФУ Полтавської області, вищевказані судові рішення скасовані, на підставі чого управлінням відновлено раніше призначену пенсію. На адресу Управління надійшов лист Управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 17.04.2018 року з повідомленням про виникнення переплати пенсії [PERSON] після проведення її перерахунку за період з 15 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року у розмірі 3327 грн. 77 коп. Дана переплата виникла внаслідок індивідуального перерахунку пенсії в результаті порушення інформаційно-технологічного процесу під час проведення індивідуально-масового перерахунку пенсій. На даний час переплату пенсії відповідачем не повернуто. На підставі викладеного, а також з урахуванням доводів, зазначених у позовній заяві, позивач просить суд стягнути з [PERSON] надмірно виплачену пенсію в сумі 3327 грн. 77 коп. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 29 липня 2019 року вищевказану позовну заяву залишено без руху (а.с.26). 14 серпня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.32-33). Судом направлений запит в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, та згідно відомостей довідки про реєстрацію місця проживання від 06.09.2019 року вих. №16-20/20777, виданої відділом реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб управління державної реєстрації Полтавської міської ради, отримати інформацію з Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Полтавської міської ради відносно відповідача [PERSON] , останнє відоме зареєстроване місце проживання якого: [ADDRESS] , технічно неможливо (а.с.31, 37). 29 жовтня 2019 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та замінено позивача по справі Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. У судовому засіданні представник позивача Стасіва Л.С. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи, а також відзив на позовну заяву до суду не надходили. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди сторони позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши належну правову оцінку доказам у їх сукупності і взаємному зв`язку, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на таке. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Судом установлено, що відповідач [PERSON] є пенсіонером, перебуває на обліку у Полтавському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Як слідує з позову та вбачається з копії розпорядження позивача №171536 від 03.05.2017 року, гр. [PERSON] проведено перерахунок пенсії, призначеної за вислугою років, через зміну надбавки, на підставі постанови Октябрського районного суду м.Полтави від 10.03.2017 року по справі №554/845/17 (а.с.15). Разом із тим, постановою Верховного Суду від 15 березня 2018 року задоволено касаційну скаргу Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області; постанову Октябрського районного суду м.Полтави від 10.03.2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017 року скасовано; ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії (а.с.17-24). Згідно з перерахунком, здійсненим за розпорядженням позивача від 28 березня 2018 року по о/р [NUMBER] [PERSON] за період з 15 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року виникла переплата в сумі 3327 грн. 77 коп., що підтверджується листом Управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №798/04.1-62/03 від 17 квітня 2018 року (а.с.11, 16). У зв`язку з цим Полтавським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області на адресу [PERSON] направлялись листи щодо повернення переплати пенсії в сумі 3327,77 грн. (а.с.12, 13, 14). Також позивачем 05 липня 2019 року за вих.№11581/08.3-20 [PERSON] направлено претензію з вимогою сплатити суму переплаченої йому пенсії у розмірі 3327 грн. 77 коп. до 21 липня 2019 року (а.с.5, 10). Як встановлено у судовому засіданні, на час розгляду справи відповідачем кошти переплаченої пенсії повернуті не були. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом, яке здійснюється органами Пенсійного фонду України. Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - Пенсійний фонд є органом, який здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду. Порядок утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій визначений статтею 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно з частиною 1 якої, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. За умовами статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. З урахуванням викладеного, положення ст.1215 ЦК України мають застосовуватися з урахуванням положень ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка є спеціальною нормою. Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить, що надміру сплачені суми пенсії можуть бути утримані позивачем тільки у випадку зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Зазначений правовий висновок викладений також у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14. Тобто механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання. Крім того, постановою Верховного суду України від 22.01.2014 р. по справі 6-151цс13, прийнятою за наслідками неоднакового застосування судами касаційних інстанцій одних і тих самих норм матеріального права (яка є обов`язковою для застосування усіма судами та державними органами), встановлено, що стаття 1215 ЦК України може застосовуватись лише при наявності підтвердженої доказами рахункової помилки, а безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, переплата пенсії [PERSON] утворилась за відсутності рахункової помилки, натомість, виплата суми, яку просить стягнути позивач на свою користь з відповідача, здійснена ним у 2017 році добровільно на виконання постанови суду від 10.03.2017 року, яка набрала законної сили, але в подальшому була скасована в касаційному порядку. У свою чергу, відповідач не вчиняв будь-яких неправомірних дій, що привели до вказаної переплати, належних і допустимих доказів протилежного суду не надано. Посилання позивача у позові на постанову Верховного Суду від 15.03.2018 року за наслідками вирішення спору між сторонами, як передумову виникнення переплати пенсії, не є свідченням того, що відповідач допустив будь-яку недобросовісну поведінку, оскільки вказує лише на реалізацію останнім права на судовий захист. Більш того, суд не вбачає вини відповідача в тому, що йому, як вказує позивач, було переплачено пенсію за період з 15 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року в сумі 3327,77 грн., що могло б свідчити про нібито недобросовісність набувача, а саме зловживання останнього чи подання недостовірних даних чи будь-якої інформації та він вчиняв будь-які дії, які призвели або могли б призвести до виникнення переплати, оскільки відповідних доказів суду не представлено. Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії». Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 02 липня 2014 року (справа 6-91цс14) та від 22 січня 2014 року (справа 6-151цс13), які є обов`язковими для застосування судами всіх інстанцій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Таким чином, оскільки позивач не довів факту недобросовісного набуття [PERSON] отриманих коштів у розмірі 3327 грн. 77 коп., які є пенсійною виплатою, призначеною управлінням ПФУ, як не довів і наявності рахункової помилки зі сторони позивача, у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача надмірно виплачених коштів відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому відповідно до статті 1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає. За таких обставин, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, оскільки судом у позові відмовлено, то сплачений судовий збір з відповідача не стягується та покладається на позивача. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.ст.1212, 1215 ЦК України, та

Outcome: dismissed