Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

У липні 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, в якій просило суд стягнути з відповідача 64 471,81 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою по страховому випадку, а також судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що [PERSON] 19.07.2017 року о 18-40 год., керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21063», державний номерний знак [NUMBER] , та рухаючись у м. Дніпро по вул. Запорізьке шосе, в районі електроопори № 549, не вибрав безпечну швидкість руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль марки «Seat Ibiza», державний номерний знак [NUMBER] , який стояв попереду, під керуванням водія [PERSON] . Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2017 року по справі № 200/13931/17 винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди було визнано відповідача. [PERSON] , як власник автомобіля «Seat Ibiza», державний номерний знак [NUMBER] , звернулася до МТСБУ з повідомленням про ДТП від 04.08.2017 року та заявою про виплату страхового відшкодування від 04.08.2017 року. Вартість матеріальних збитків з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, заподіяних власнику транспортного засобу «Seat Ibiza», державний номерний знак [NUMBER] , складає 75 806,18 грн. Фактичні витрати МТСБУ на відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою по страховому випадку, складають 64 471,81 грн., з яких: 63 171,81 грн. - сума відшкодування, 1 300,00 грн. - витрати за збір документів та проведення огляду пошкодженого у ДТП автомобіля потерпілого. Цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, в добровільному порядку ним не відшкодовані позивачу фактичні витрати на відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою по страховому випадку. У зв`язку з чим, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати у розмірі 64 471,81 грн., а також судові витрати. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі та розгляд справи призначено у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відомостей про неможливість з`явитися у судове засідання відповідач суду не надав. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно із ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2017 року по справі № 200/13931/17 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано відповідача [PERSON] . Згідно вказаної постанови, [PERSON] 19.07.2017 року о 18-40 год., керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21063», державний номерний знак [NUMBER] , та рухаючись у м. Дніпро по вул. Запорізьке шосе, в районі електроопори № 549, не вибрав безпечну швидкість руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль марки «Seat Ibiza», державний номерний знак [NUMBER] , який стояв попереду, під керуванням водія [PERSON] . Згідно копії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 04.08.2017 року [PERSON] зверталася до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, згідно якого 19.07.2017 року о 18-40 год. рухаючись по Запорізькому шосе у напрямку вул. Героїв Сталінграду у м. Дніпро, вона почала гальмувати перед перешкодою у вигляді глибокої ями. В цей час відчула поштовх у задню частину її автомобіля. [PERSON] 04.08.2017 року звернулася до МТСБУ із заявою, щодо здійснення належного відшкодування шляхом перерахування коштів на її розрахунковий рахунок. Транспортний засіб «Seat Ibiza», державний номерний знак [NUMBER] , станом на 19.07.2017 року було застраховано, що підтверджується копією полісу № АК/5927489. Транспортний засіб «ВАЗ 21063», державний номерний знак [NUMBER] , не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, що підтверджується витягом, щодо перевірки чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ. Відповідно до копії листа про надання доручення на виконання робіт по справі № 43993 від 10.08.2017 року, копії звіту № 60509 від 07.09.2017 року про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Seat Ibiza», державний номерний знак [NUMBER] , копії акта огляду колісного транспортного засобу від 15.08.2017 року, копії ремонтної калькуляції № 60509 від 07.09.2017 року, копії фототаблиці, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ««Seat Ibiza», державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням зносу, склала 75 806,18 грн. Як вбачається з копії довідки № 1 від 08.11.2017 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, копії наказу № 11038 від 27.11.2017 року, копії платіжного доручення № 1262185 від 29.11.2017 року та копії платіжного доручення № 1262240 від 30.11.2017 року, позивач МТСБУ виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 63 171,81 грн. та ПрАТ «СК «ВУСО» 1 300,00 грн. за послуги за врегулювання по справі № 43933, згідно рах. № 43933 від 23.10.2017 року, т.з. [NUMBER] . МТСБУ повідомляло відповідача [PERSON] , щодо звернення стосовно ДТП, яка мала місце 19.07.2017 року. МТСБУ направляло відповідачу [PERSON] письмову претензію № 3/1-05/30863 від 28.11.2017 року про відшкодування шкоди в порядку регресу на суму 64 471,81 грн. Моторне (транспортне) бюро України (МТСБУ) є юридичною особою, основним видом діяльності якої є управління фондами Код КВЕД 66.30. Станом на дату розгляду даної цивільної справи докази виконання відповідачем вимоги позивача відсутні. Частинами 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п.п. 1.3, 1.7, 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - закон) потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована; страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Відповідно до ст. 3 Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Згідно ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Згідно п. 21.4. ст. 21 Закону, у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. Пунктом 39.1. ст. 39 Закону визначено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Підпунктом а п. 41.1. ст. 41 Закону визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. В той же час, згідно п. 38.2.1 ст. 38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим, що відповідає висновкам, зробленим у постановах від 28.03.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 183/791/16-ц (ЄДРСРУ № 73219603) та від 28.02.2018 у справі № 521/16989/13-ц (ЄДРСРУ № 72587626). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що у даному випадку, між сторонами виникло саме право зворотної вимоги (регресу). Таким чином, враховуючи, що відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, у позивача, після сплати страхового відшкодування, виникло право подати регресний позов до відповідача на відшкодування відповідних витрат. Такий правовий висновок підтверджується також і правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 по справі № 6-2188цс16. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). Верховний Суд України у постанові від 18 травня 2016 р. у справі № 6-658цс15 висловив наступну правову позицію: «Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні». Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що в межах заявлених позовних вимог, позов підлягає задоволенню повністю. Крім цього, відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених ним, щодо сплати судового збору.

Outcome: approved