Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

У липні 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] , в якій просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що позивачу [PERSON] на праві власності належить 68/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 32/600 частин вказаного домоволодіння належить третій особі - [PERSON] . Позивачка з 16.06.1977 року зареєстрована та фактично проживає у вищезазначеному домоволодінні. Окрім позивачки та членів її сім`ї у вказаному домоволодінні зареєстровані також і [PERSON] , 1984 року народження, та [PERSON] , 1971 року народження. Однак, [PERSON] фактично не проживає у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , з лютого 2010 року, а [PERSON] - з травня 2002 року. Крім того, відповідачі не сплачують комунальні послуги та не займаються утриманням будинку з моменту їх фактичного не проживання та до теперішнього часу. Особистих речей відповідачів у будинку немає, домовленостей щодо користування житлом або збереження права на користування житлом між сторонами також немає. Вважає, що оскільки відповідачі не проживають у домоволодінні [ADDRESS] більше одного року, то їх може бути визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим позивачка вирішила звернутись до суду з даним позовом. 21 лютого 2018 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги [PERSON] вона не визнає та вважає його таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Твердження позивачки про те, що [PERSON] не мешкає у домоволодінні [ADDRESS] з лютого 2010 року не відповідають дійсності. 32/600 частин спірного домоволодіння належали матері [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] є спадкоємцем після смерті матері та своєчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину після смерті матері вона не отримала, оскільки відповідачі не надають їй правовстановлюючі документи. [INFO] померла її бабуся - [PERSON] , яка склала заповіт на її ім`я, однак обманним шляхом [PERSON] примусила її написати заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом. Після написання вказаної заяви [PERSON] та її донька не впустили [PERSON] до будинку [ADDRESS] та з цього часу остання вимушена винаймати квартиру. 07 листопада 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стадник І.Л. на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 8/200 частин вищевказаного домоволодіння, у зв`язку з чим на теперішній час вона є власником частини домоволодіння [ADDRESS] . В спірному домоволодінні відповідачка [PERSON] мешкала з народження і була зареєстрована по досягнення повноліття [INFO] . Вказане домоволодіння є її єдиним та постійним місцем проживанням, в якому на теперішній час вона не проживає з поважних причин, оскільки їй у цьому перешкоджають відповідачі. [PERSON] не є членом сім`ї позивачки, а є власником частини будинку і не мешкає в ньому з поважних причин з 11 липня 2017 року. У зв`язку з викладеним просила відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також, 21 лютого 2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій [PERSON] просила усунути їй перешкоди в користуванні житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] шляхом вселення її у вказаний житловий будинок. В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що 07 листопада 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стадник І.Л. на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 8/200 частин вищевказаного домоволодіння, у зв`язку з чим на теперішній час вона є власником частини домоволодіння [ADDRESS] . [PERSON] та члени її сім`ї не пускають [PERSON] до будинку [ADDRESS] та остання вимушена винаймати квартиру. 19 липня 2017 року [PERSON] зверталась до Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про перешкоджання їй у користуванні житловим приміщенням, а саме домоволодінням [ADDRESS] . У спірному домоволодінні вона мешкала з народження та вказане домоволодіння є її єдиним та постійним місцем проживанням, в якому на теперішній час вона не проживає з поважних причин, оскільки їй у цьому перешкоджають відповідачі, тобто перешкоджають їй користуватись належною частиною домоволодіння [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним [PERSON] вирішила звернутись до суду з даним зустрічним позовом. 22 березня 2018 року від представника позивача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив [PERSON] , в якій зазначено, що позивачка повністю заперечує щодо наведених відповідачкою [PERSON] у відзиві на позовну заяву обставин. Спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] за заявою [PERSON] відкрита [INFO] , тобто через 6 років після смерті спадкодавця, у зв`язку з чим вважає, що [PERSON] несвоєчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Також, не надано жодних доказів того, що [PERSON] не отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] саме у зв`язку з ненаданням позивачкою правовстановлюючих документів на домоолодіння. У спірному домоволодінні [PERSON] не проживає з лютого 2010 року. Також, [PERSON] прийшла у домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , 19 липня 2017 року, а не 11 липня 2017 року, перелізши через паркан, а дізнавшись про це [PERSON] викликала поліцію. [PERSON] більше 4 років проживає за адресою: [ADDRESS] . Ніхто не забороняв [PERSON] проживати за адресою: [ADDRESS] , а вона самостійно покинула вказане місце проживання. 8/200 частин від загальної площі спірного домоволодіння, що належить [PERSON] , від загальної площі домоволодіння складає 7,28 кв.м.,, а від житлової - 4,11 кв.м. Наявність такої незначної частки не дає [PERSON] можливості користуватись нею, оскільки частка не виділена в натурі та не встановлено режим користування майном. Вважає, що володіння незначною часткою домоволодіння не дає можливості [PERSON] на проживання та користування ним без по\-рушення прав інших осіб, які проживають у цьому домоволодінні. Також, [PERSON] не виконує зобов`язань по утриманню спірного домоволодіння, що підтверджує її небажання фактично проживати за вказаною адресою. Відповідачі не сплачують комунальні послуги та не займаються утриманням будинку з моменту їх фактичного не проживання по теперішній час. Ухвалою суду від 30 травня 2018 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 143). 14 червня 2018 року від представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено, що [PERSON] вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними, необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на обставини, аналогічні викладеним у відповіді представника [PERSON] - [PERSON]. на відзив [PERSON]., що надійшов до суду 22 березня 2018 року. В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом [PERSON] (відповідача за зустрічним позовом) - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Також, зазначили, що позовні вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] не визнає, проти зустрічного позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] [PERSON] додатково пояснила суду, що у лютому 2010 року вона, [PERSON] , нині покійна [PERSON] , нині покійна [PERSON] та [PERSON] проживали в одному домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . У [PERSON] були конфлікти з матір`ю, у зв`язку з чим [PERSON] переїхала з вказаного домоволодіння та почала проживати окремо, а саме у своїх знайомих. Іноді, один раз на 3-4 місяці вона приїздила у гості та після смерті матері провідувала бабусю, однак особистих речей [PERSON] у домоволодінні не було. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] (позивача за зустрічним позовом) - [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] пред`явлені до неї позовні вимоги за первісним позовом не визнає, проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] , посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву [PERSON] Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Третя особа за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше (13 лютого 2017 року та 16 березня 2018 року) надавав на адресу суду заяви про розгляд справи без його участі, позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, а також підтримав позицію [PERSON] , що викладена у відповіді на відзив. Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] позовні вимоги за зустрічною позовною заявою [PERSON] не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги не визнала, проти позову заперечувала та просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Допитана в судовому засіданні 17 липня 2018 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її двоюрідною сестрою. Твердження [PERSON] про те, що її обманним шляхом примусили написати заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом після сперті бабусі, не відповідають дійсності. Насправді, під час перебування в нотаріальній конторі у приватного нотаріуса Стаднік І.Л. , де знаходились вона, [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , приватний нотаріус роз`яснила [PERSON]., що у разі прийняття останньою спадщини за заповітом після смерті бабусі, її рідна сестра - [PERSON] , яка все життя доглядала за бабусею, залишиться взагалі без спадщини. Згодом, вони вся разом зустрілись у кафе, де домовились, що приймуть спадщину всі разом у порядку спадкування за законом. 19 липня 2017 року вона зателефонувала [PERSON] та запропонувала останній приїхати у домоволодіння [ADDRESS] з метою врегулювання всіх відносин, однак під час телефонної розмови між ними виник конфлікт та [PERSON] відмовилась приїхати. Через деякий час їй зателефонували сусіди та повідомили, що у домоволодіння [ADDRESS] хтось проник, як виявилось згодом це була [PERSON] , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння та почала вимагати дотримання якихось її прав. Для уникнення сімейного конфлікту та бійки було викликано поліцію та заявлено про проникнення до спірного домоволодіння [PERSON] , яка там не проживає. Того ж дня [PERSON] також викликала поліцію. З того часу вони не підтримують з [PERSON] жодних відносин. Між [PERSON] та її сестрою [PERSON] також наявний конфлікт. Зазначила, що вона не заперечує проти проживання [PERSON] у спірному домоволодінні, однак частка останньої є невиділеною та до врегулювання спору вони не будуть пускати [PERSON] для проживання у спірному домоволодінні, оскільки не довіряють останній та між ними наявний конфлікт. Ключів від спірного домоволодіння у [PERSON] немає та ніколи не було. Пояснила, що окрім неї, проти проживання [PERSON] у зазначеному домоволодінні заперечують також і [PERSON] та [PERSON] Допитаний в судовому засіданні 03 жовтня 2018 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що з лютого 2013 року до січня 2018 року він проживав разом з [PERSON] у цивільному шлюбі. Відповідача [PERSON] він не знає, оскільки останній не проживав за адресою: [ADDRESS] . Під час проживання з [PERSON] відповідачка [PERSON] декілька разів приїздила у домоволодіння [ADDRESS] . Особистих речей [PERSON] та [PERSON] у вищезазначеному домоволодінні не було. Хто був власником даного домоволодіння йому не відомо, на території домоволодіння розташовані два будинки. З яких причин [PERSON] не проживала у домоволодінні за вказаною адресою йому невідомо. Свідком конфлікту між сім`єю [PERSON] та [PERSON] у липні 2017 року він не був. Він також ніколи не бачив, щоб хтось перешкоджав [PERSON] користуватися вищевказаним домоволодінням, при цьому зазначив, що кожного дня він знаходився на роботі. Допитана в судовому засіданні 11 жовтня 2018 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона з дитинства проживає на одній вулиці з сім`єю [PERSON], а тому знайома з [PERSON] та її батьками, а також з [PERSON] , [PERSON] та їх матір`ю і бабусею. У домоволодінні [ADDRESS] постійно проживали бабуся, яка померла 2 роки тому, її донька, яка також померла, а також [PERSON] . [PERSON] проживала у вказаному домоволодінні з народження, однак на теперішній час вона там не проживає, з`являлась рідко. Вона бачила [PERSON] близько 10 років тому, а також близько 2 років тому на похороні бабусі. [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON] , вони розлучились 10-12 років, тому та він у зазначеному домоволодінні не проживає. На момент смерті матері [PERSON] вона також там не проживала, приїхала на похорон та потім поїхала. На момент смерті [PERSON] [PERSON] також не проживала у домоволодінні [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] близько не спілкуються, між ними холодні відносини. Відносини [PERSON] з іншими членами родини, які проживають у домоволодінні [ADDRESS] , також є холодними. На території домоволодіння розташовані два будинки, в одному з яких постійно проживає [PERSON] , а у великому будинку проживають батьки [PERSON] На похороні вона запитала чому [PERSON] не проживає з бабусею, на що остання відповіла, що за бабусею потрібен догляд, а вона часу на це не має. Чи має [PERSON] ключі від вищезазначеного домоволодіння їй невідомо. Допитаний в судовому засіданні 26 лютого 2019 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він знає всю сім`ю [PERSON], а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - чоловіка [PERSON] , їх сина [PERSON] , [PERSON] . Пам`ятає він також і [PERSON] , однак не бачив її вже 15-20 років. [PERSON] він не знає. Однак, у період з 2003 року по 2007 рік він мало спілкувався з сім`єю [PERSON] , оскільки навчався та проходив службу в армії. На території домоволодіння розташовані два будинки. З сім`єю [PERSON] він спілкується на теперішній час, часто приходить до них у гості. Кому належить домоволодіння [ADDRESS] він не знає, а також йому не відомо з яких підстав [PERSON] не проживає у даному домоволодінні. На момент смерті [PERSON] з нею проживала бабуся та [PERSON] . Зі слів [PERSON] та [PERSON] , а також його батька, йому також відомо, що колись викликалась поліція начебто з того приводу, що [PERSON] влізла у домоволодіння та намагалась попасти до будинку, коли саме це було та хто саме викликав поліцію йому не відомо. Допитаний в судовому засіданні 26 лютого 2019 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він проживає по [ADDRESS] та є сусідом позивача за первісним позовом. [PERSON] він не бачив вже близько 10 років. [PERSON] він знає, однак не бачив її після смерті матері - [PERSON] . На момент смерті [PERSON] у домоволодінні проживали бабуся та [PERSON] , іноді також приїздила [PERSON] . Щодо конфліктів між [PERSON] та іншими членами сім`ї [PERSON] йому нічого не відомо. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] складається з: А-1 - житлового будинку, загальною площею 59,1 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м.; Д-1 - житлового будинку цегляного, загальною площею 123,1 кв.м., житловою площею 61,6 кв.м.; Б - літня кухня шл.бл.; В - сарай шл.бл.; Г - гараж цегляний; З - сарай цегляний; № І- ІІ - огорожа; № 7, 12, І - споруди, замощення. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 130910094 від 16 липня 2018 року, домоволодіння [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить: 68/100 частин - [PERSON] , на підставі договору дарування від 06 травня 2006 року серії ВСТ № 072267, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 5-863; 32/600 частин - [PERSON] , на підставі договору дарування від 06 травня 2006 року серії ВСТ № 072267, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 5-863; 8/200 частин - [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. 01 червня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 754; 16/200 частин - [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. 11 грудня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1945; 8/200 частин - [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. 07 листопада 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1779 (а.с. 163-165). Крім того, згідно Відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 12741 від 21 вересня 2017 року, в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право власності: [PERSON] - 32/600 частин, [PERSON] - 32/600 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.09.1994, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2984, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР 02.11.1994 року та записаного в реєстрову книгу № 531 за реєстровим № 159; [PERSON] - 32/200 частин на підставі свідоцтва про право власності від 09.09.1994 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2982, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР 02.11.1994 року та записаного в реєстрову книгу № 531 за реєстровим № 159; [PERSON] - 32/600 частин, [PERSON] - 68/100 частин на підставі договору дарування від 06.05.2006 року, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 5-863, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР 09.06.2006 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим № 14637131 (а.с. 73). Отже, судом встановлено, що право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за наступними особами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 02 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 3562 (а.с. 85)), [PERSON] ( [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 11 січня 2017 року Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 86)). Згідно Довідки від 29 червня 2017 року, виданої головою квартального комітету № 47 Кудрявцевої М.І. , до складу зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] ) входять: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 10). У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідач за первісним позовом [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у домоволодінні [ADDRESS] з 11 листопада 1997 року, а відповідач за первісним позовом [PERSON] - з 30 липня 2001 року, що підтверджується Адресною карткою на домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 87). Однак, відповідач за первісним позовом [PERSON] у домоволодінні [ADDRESS] не проживає з травня 2002 року, його особистих речей у домоволодінні за даною адресою не має, що, серед іншого, підтверджується Актами огляду житлового будинку від 07 березня 2017 року та від 26 червня 2017 року, складеними [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11, 12), а також показаннями допитаних під час розгляду справи свідків. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [INFO] , не проживає більше одного року у домоволодінні [ADDRESS] , а тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . [ADDRESS] , суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено та підтверджено сторонами, що [PERSON] , яка з 30 липня 2001 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , дійсно на теперішній час не проживає у вказаному домоволодінні. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] посилалась як на підставу позову ст. 405 ЦК України та на те, що [PERSON] не проживає у спірному домоволодінні з лютого 2010 року, її особистих речей у будинку немає, комунальні послуги вона не сплачує та утриманням будинку не займається, а тому вважає, що наявні підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням. Однак, судом встановлено, що відповідачка за первісним позовом [PERSON] є власником 8/200 частин домоволодіння [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07 листопада 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1779 (а.с. 79). Отже, з викладеного вбачається, що [PERSON] є співвласником домоволодіння [ADDRESS] . Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З аналізу викладених норм можна дійти висновку, що співвласник домоволодіння не може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, навіть якщо такий співвласник у цьому домоволодінні фактично не проживає, оскільки це порушує його право власності та принцип непорушності права власності, закріплений у статті 41 Конституції України. Оскільки відповідачці за первісним позовом [PERSON] на праві власності належить частина домоволодіння [ADDRESS] , то в даному випадку незалежно від тривалості її не проживання у такому домоволодінні вона не втратила право на користування даним домоволодінням в силу вимог ст. ст. 319, 321 ЦК України. Відсутність відповідачки за первісним позовом за місцем її реєстрації не свідчить про її відмову від права власності на нерухоме майно та не може бути підставою для припинення права на розпорядження своїм майном на власний розсуд, в тому числі і використання житла для власного проживання. При цьому, суд звертає увагу, що положення ч. 2 ст. 405 ЦК України в даному випадку не поширюються на спірні правовідносини, які врегульовані нормами статей 319, 321 ЦК України. За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , слід відмовити. Вирішуючи позовні вимоги зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. У відповідності до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Звертаючись до суду з зустрічним позовом [PERSON] посилалась на те, що відповідачі за зустрічним позовом не пускають її у домоволодіння [ADDRESS] , тобто перешкоджають їй користуватись належною їй на праві власності частиною вказаного домоволодіння, у зв`язку з чим вона не може там проживати та вимушена винаймати квартиру. Допитана під час розгляду справи в якості свідка [PERSON] , яка також є відповідачем за зустрічним позовом та представником відповідачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] , суду пояснила, що відповідачі не заперечують проти проживання [PERSON] у спірному домоволодінні, однак частка останньої є невиділеною та до врегулювання спору вони не будуть пускати [PERSON] для проживання у спірному домоволодінні, оскільки не довіряють останній та між ними наявний конфлікт. Аналізуючи такі свідчення [PERSON] . можна дійти висновку, що відповідачі за зустрічним позовом хоча і кажуть що не заперечують проти проживання [PERSON] у домоволодінні [ADDRESS] , однак фактично вони не допускають її проживати у даному домоволодінні, що позбавляє [PERSON] можливості користуватись належною їй частиною майна. Більш того, у [PERSON] відсутні навіть ключі від даного домоволодіння. Крім того, з пояснень допитаних під час розгляду справи свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що між [PERSON] та відповідачами за зустрічним позовом наявний конфлікт, вирішити який в позасудовому порядку не виявилось можливим. Про наявність між сторонами конфлікту та на підтвердження факту чинення [PERSON] перешкод у [ADDRESS] свідчить також те, що 19 липня 2017 року [PERSON] зверталась до чергової частини Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з повідомленням, в якому просила вжити заходів до своїх родичів, які не пускають її до її частини будинку по [ADDRESS] , та перешкоджають їй користуватись її майном (матеріали ЖЄО № 16474 від 19.07.2017 року), що підтверджується Висновком ДОП Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про результати перевірки інформації, що надійшла до чергової частини від 19 липня 2017 року (а.с. 81), а також відповіддю в.о. начальника Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області № 45.6/5676 від 03 серпня 2017 року (а.с. 82). 19 липня 2017 року до Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області зверталась також і [PERSON] з повідомленням про те, що 19 липня 2017 року о 16.43 за адресою: [ADDRESS], заявниця затримала сестру - [PERSON] , у себе в будинку, яка там не проживає (повідомлення зареєстроване в ЖЄО 19.07.2017 року за № 16465), що підтверджується відповіддю начальника Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області № 45.6/1601 від 06 березня 2018 року (а.с. 109). Аналізуючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт вчинення відповідачами за зустрічним позовом перешкод позивачці за зустрічним позовом у користуванні належною їй частиною домоволодіння [ADDRESS] та у вселенні в належну їй частину вказаного домоволодіння. При цьому, посилання сторони позивача за первісним позовом на те, що частка [PERSON] у спірному домоволодінні є незначною (складає 7,28 кв.м. від загальної площі домоволодіння та 4,11 кв.м. від житлової площі), що не дає можливості [PERSON] користуватись нею, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства, та незважаючи на те, що частка [PERSON] не виділена в натурі і не встановлено режим користування майном, остання має право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в тому числі використовувати його для власного проживання. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Отже, з огляду на наведене суд вважає, що відповідачами за зустрічним позовом було порушено право позивачки за зустрічним позовом на користування належною їй на праві власності частиною домоволодіння [ADDRESS] , яке підлягає судовому захисту та яке слід відновити, усунувши [PERSON] перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення її у житловий будинок [ADDRESS] , оскільки саме такий спосіб захисту сприятиме відновленню порушених прав позивачки за зустрічним позовом та характеру тих правовідносин, які склалися між сторонами, у зв`язку з чим позовні вимоги зустрічного позову [PERSON] підлягають задоволенню. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою за первісним позовом [PERSON] під час звернення до суду було сплачено судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру, по 640 грн. за кожну позовну вимогу. Таким чином, оскільки позовні вимоги були задоволені частково, а саме задоволено одну позовну вимогу немайнового характеру, то з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивачки за первісним позовом [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн., а в іншій часті сплачений нею судовий збір підлягає віднесенню на сторону позивачки за зустрічним позовом. Крім того, позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] під час звернення до суду було сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Оскільки позовні вимоги за зустрічним позовом задоволені, то з відповідачів за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., тобто по 176 грн. 20 коп. з кожного відповідача за зустрічним позовом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial