Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У листопаді 2016 року до суду звернулася [PERSON] до [PERSON], виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради, приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартиру [ADDRESS] (нині вул. Європейська) у м. Кременчуці. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем, 19 листопада 2005 року стали власниками квартири [ADDRESS] (нині вул. Європейська) у м. Кременчуці на підставі договору міни посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] 19 листопада 2005 року за реєстровим № 6698. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від24 лютого 2016 року було виділено позивачу і відповідачу у власність по 1/2частині квартири [ADDRESS] (нині вул. Європейська) у м. Кременчуці кожному. Однак, відповідач не визнає її право власності. Після уточнення позовних вимог, позивач просила: - припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (нині вул. Європейська) у м. Кременчуці; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] (нині вул. Європейська) у м. Кременчуці; - зобовязати приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] видати [PERSON] дублікат договору міни, посвідченого 19 листопада 2005 року за реєстровим № 6698 на квартиру [ADDRESS] (нині вул. Європейська) у м. Кременчуці; - зобовязати державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації прав управління державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради здійснити державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (нині вул. Європейська) у м. Кременчуці (а.с.а.с. 2-3, 6, 50-53). У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, посилаючись на обставини і підстави, зазначені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідача - виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради [PERSON] з позовом погодилася, не заперечувала проти його задоволення. Відповідач приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не прибув, просив розглянути справу за його відсутності, покладався на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, їх представників, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Позивач [PERSON] та відповідач[PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1991 року до 2010 року. 19 листопада 2005 року позивач [PERSON] та відповідач[PERSON] стали власниками квартири [ADDRESS] (нині вул. Європейська) у м. Кременчуці на підставі договору міни посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] 19 листопада 2005 року за реєстровим № 6698. Згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 лютого 2016, яке набрало чинності, позов [PERSON] було задоволено. Виділено [PERSON] та [PERSON] у власність кожному по 1/2 частині квартири [ADDRESS]. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради Полтавської області [PERSON] від 18 липня 2016 року за № 30505867 було відмовлено позивачу [PERSON] у державній реєстрації права власності на ? частину квартири [ADDRESS] (колишня вул. Щорса) в м. Кременчуці у звязку із неподання правовстановлюючих документів, а саме договору міни та рішення суду про визнання права власності на частину квартири, припинення права спільної сумісної власності. Постановою приватного нотаріусаКременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] 17 березня 2017 року було відмовлено позивачу [PERSON] у видачі дублікату договору міни посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] 19 листопада 2005 року за реєстровим № 6698, так як дублікат документу видається замість втраченого або зіпсованого оригіналу документа, оскільки реєстрація дублікату у Державному реєстрі речових прав виключить наявність в обігу оригіналу даного договору. Відповідач [PERSON] не надав оригінал договору міни позивачу. Згідно ч. 1\~ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Пунктом 3 ч. 1\~ст. 57 СК України\~передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У Постанові Верховного Суду України 25 листопада 2015 року (справа\~ № 6-2333цс15), викладена правова позиція, відповідно до якої, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, передбачено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 3\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За правилами ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто, судом встановлюються обставини по цивільній справі, виходячи із тих доказів, які надані сторонами. Аналізуючи та співставляючи зібрані та надані сторонами у справі та їх представниками докази, суд приходить до переконання, що Вбачається наявність всіх підстав для висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя виходячи із таких критеріїв. Квартира була придбана під час шлюбу, вона є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно із\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як передбачено ч. 1\~ст. 71 СК України\~майно що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Однак, оскільки між сторонами наявний спір щодо належності майна до спільної сумісної власності та розміру ідеальних часток, то вони не позбавлені можливості звернутися у суд із позовом про визнання права власності на ідеальну частку у спірній квартирі без виділення в натурі. При визначенні розміру часток та визнання права власності на частку у спільному майні суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, за загальним правилом у разі визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності подружжя їх частки вважаються рівними. Оскільки квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], відсутності між ними будь-яких домовленостей чи договорів про визначення часток у праві спільної сумісної власності, то Автозаводський районний суд м. Кременчука у своєму рішенні від 24 лютого 2016 року вважав за можливе виділити по 1/2 її частині за [PERSON] та [PERSON] без реального поділу та не зазначив про припинення права спільної сумісної власності на квартиру. При цьому, спільна сумісна власність припиняється, оскільки у [PERSON] та [PERSON] виникає право спільної часткової власності, у якій визначені ідеальні частки. З наведених підстав, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, необхідно припинити право спільної сумісної власності сторін на спірну квартиру, визнавши право власності по 1/2 її частині за позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] При цьому, суд враховує наявність заявлених позивачем предметів позову, що по даній справі не ставилася вимога будь-якою із сторін щодо розподілу майна подружжя, в тому числі іншого майна, а також щодо розподілу зобовязань за договорами, і тому суд не має можливості розглядати вимоги, які не заявлялися сторонами. Крім того, необхідно зобовязати приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] видати [PERSON] дублікат договору міни квартири [ADDRESS] (вул. Щорса) у м. Кременчуці, посвідченого 19 листопада 2005 року за реєстровим № 6698 та зобовязати державного реєстратора прав на нерухоме майно відділу державної реєстрації прав управління державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради здійснити державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] за кожним на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що позивач не наполягала на стягненні з відповідачів коштів у повернення сплаченого судового збору.

Outcome: approved