Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], Головного управління юстиції в Херсонській області в особі Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби, Приватного підприємства «Нива-В.Ш.», в якому просила визнати прилюдні торги, які відбулися 16.06.2014 року з реалізації квартири [ADDRESS], недійсними, скасувати протокол проведення прилюдних торгів та свідоцтво про право власності на майно, придбане на прилюдних торгах. Позовні вимоги мотивовано тим, що станом на час проведення прилюдних торгів з реалізації спірної квартири, в ній була прописана та проживала малолітня дитина - [PERSON], [INFO] Оскільки в супереч вимогам чинного законодавства торги проведені без отримання дозволу органу опіки та піклування, то вони мають бути визнанні недійсними. Крім того, на думку представника позивача, під час прилюдних торгів була істотно порушена сама процедура їх проведення, передбачена Законом України «Про іпотеку» та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що також свідчить про незаконність прилюдних торгів. Під час розсліду справи в судовому засіданні на підставі положень ст.ст. 34, 123 ЦПК України до спільного розсліду з первісним позовом були прийняті позов третьої особи [PERSON] до [PERSON], Головного управління юстиції в Херсонській області в особі Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби, Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування протоколу проведення прилюдних торгів та свідоцтва про право власності на майно, придбане на прилюдних торгах, а також зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Вимоги позовної заяви третьої особи щодо визнання прилюдних торгів недійсними обґрунтовані тими самими обставинами, що і вимоги первісного позову. Вимоги зустрічного позову мотивовано тим, що [PERSON] є бувшим власником спірної квартири, а інші відповідачі - [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON], [PERSON], [PERSON] є членами її сім'ї. Припинення права власності на житлове приміщення тягне за собою втрату права користування житловим приміщенням. На думку позивача за зустрічним позовом, відповідачі є такими, що втратили право користування спірним майном. Їх реєстрація у спірному майні перешкоджає новому власнику користуватися спірним майном на власний розсуд. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник, третя особа зі самостійними вимогами щодо предмету спору, а також представник органу опіки і піклування вимоги первісного позову та позову третьої особи підтримали повністю, просили їх задовольнити, вимоги зустрічного позову не визнали, проти їх задоволення заперечували. Представники відповідачів за первісним позовом та за позовом третьої особи проти задоволення первісного позову та позову третьої особи заперечували, просили відмовити в їх задоволенні. Представник позивача за зустрічним позовом вимоги зустрічного позову підтримав повністю, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та треті особи: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] та Суворовський районний відділ УДМС України в Херсонській області, в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були належним чином повідомленні, причини неявки суду не відомі, письмових заперечень проти позову не надходило. Заслухавши учасників процесу, з'ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні первісного позову та позову третьої особи слід відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі торгового біржового контракту від 23.07.1997 року [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS], яке 21.06.2007 року було зареєстроване ХДБТІ. 25.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого останній став новим власником спірної квартири. Договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] Цього ж дня право власності [PERSON] було зареєстроване ХДБТІ. 25.07.2008 року між [PERSON] та ВАТ Всеукраїнський [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передано банку в іпотеку спірну квартиру з метою забезпечення належного виконання кредитного зобов'язання за кредитним договором від 25.07.2008 року. 16.06.2014 року торгівельною організацією Філією 22 ПП «Нива-В.Ш.» були проведені прилюдні торги по реалізації арештованого нерухомого майна, що було предметом іпотеки та належало [PERSON], про що складено відповідний протокол № 2214121/1. Переможцем торгів визнано [PERSON], яка на виконання своїх зобов'язань в повному обсязі сплатила суму грошових коштів за придбане майно. 19.06.2014 року державним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки з прилюдних торгів. 24.06.2014 року [PERSON] отримано свідоцтво про право власності на спірну квартиру, придбану на прилюдних торгах. Згідно вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п. 11 постанови Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи. Згідно правових висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 34 постанови пленуму «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Пунктом 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Верховним Судом України в аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ (у підрозділі «Усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК)») зазначено, що стосовно збереження права користування житлом членами сім'ї колишнього власника склалася усталена практика Верховного Суду України. Так, відповідно до висновків, що містяться в ухвалах у справах: № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 16.01.2012 року у справі 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Таким чином, [PERSON] свідомо розпорядилась своїм майном, уклавши договір купівлі-продажу, на підставі якого її право власності на спірну квартиру припинилось. Члени її сім'ї [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дочка), [PERSON] (зять) та малолітня [PERSON] (онука) користувались житловим приміщенням у спірній квартирі на рівних з нею правах. Після припинення права власності, право користування вказаних осіб було припинено. Враховуючи зазначене, права позивача за первісним позовом [PERSON] та права третьої особи [PERSON] не були порушенні під час проведення прилюдних торгів 16.06.2014 року з реалізації спірної квартири. Отже, вони не мають права вимоги щодо визнання прилюдних торгів недійсними. Доводи щодо недійсності договору купівлі-продажу не стосуються предмета та підстав позову щодо визнання прилюдних торгів недійсними. Вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу недійним не заявлялись, тому зазначені обставини судом не досліджувались. Разом з тим, приймаючи до уваги те, що новий власник спірного майна - [PERSON] позбавлена можливості в повній мірі користуватись, володіти і розпоряджатись спірною квартирою вимоги зустрічного позову є обґрунтованими. Таким чином, вимоги первісного позову та позову третьої особи не підлягають задоволенню, натомість, вимоги зустрічного позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved