Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду із зазначеними вимогами мотивуючи їх тим, що [INFO] померла [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - 1/4 частина земельної ділянки площею 0,0619 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала останній на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 19 травня 2000 року. Будучи спадкоємцем померлої за заповітом, позивач звернувся до шостої київської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, а саме 1/4 частини земельної ділянки, однак у зв'язку відсутністю в державному акті на право власності на землю чітко визначених часток у кожного зі співвласників, отримати правовстановлюючий документ виявилось неможливим. Посилаючись на те, що внаслідок вищевикладених обставин він позбавлений можливості оформити своє право на 1/4 частину зазначеної земельної ділянки шляхом звернення до органу нотаріату, позивач просив суд задовольнити пред'явлені вимоги. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позов визнали. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість пред'явлених вимог. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 19 травня 2000 року [PERSON], відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали у спільну власність для обслуговування житлового будинку і господарських будівель земельну ділянку, яка розташована на території [ADDRESS]. 15 листопада 2007 року, [PERSON] склала заповіт, згідно якого вона заповіла належні їй на праві власності 1/4 частину житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0619 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] своїй онучці [PERSON] У разі, коли [PERSON] помре раніше за неї, не прийме спадщину або відмовиться від її прийняття, зазначене майно [PERSON] заповіла позивачу. [INFO] [PERSON] померла. Оскільки [PERSON] не прийняла спадщину після смерті [PERSON], позивач отримав свідоцтво про право на спадкове майно,1/4 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Будучи спадкоємцем за заповітом, позивач звернувся до шостої київської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, а саме 1/4 частини земельної ділянки. Проте, оскільки в державному акті на право власності на землю не визначені частки у кожного із співвласників, у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно позивачу було відмовлено. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Вимогами ч. 1 ст. 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Таким чином, оскільки позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права на 1/4 частини земельної ділянки без визначення її часток у спільній сумісній власності між співвласниками, позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved