Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

У квітні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.02.2018 року об 11 год. 40 хв. у м. Києві по вул. Анрі Барбюса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача, який керував автомобілем марки Тойота, д.н.з. [NUMBER] та позивача, який керував автомобілем марки Мітсубіші, д.н.з. [NUMBER] , у результаті чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 23.05.2018 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та провадження у справі закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. На час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача був застрахований згідно з договором про добровільне страхування № 310543065.17 від 19.04.2017 року в ПрАТ «СК «ІНГО Україна», у зв`язку з чим останньою позивачу було здійснено виплату у розмірі 200 000 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу відповідача [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, у встановленому законом порядку позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з вимогою виплатити страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн., яке було виплачено позивачу. Відповідно до звіту № 7012/02/18 суб`єкта оціночної діяльності вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Mitsubishi Pajero Sport, д.н.з. [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 519 239 грн. 42 коп. Тому, з урахуванням виплачених сум відшкодування, позивач вважає, що на його користь з відповідача, як особи, яка завдала йому шкоду, необхідно стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховими відшкодуваннями в сумі 219 239 грн. 42 коп. Позивач також вказував, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазнав душевних страждань, змушений був пересуватися громадським транспортом, його звичний спосіб життя кардинально змінився, він переніс значний емоційний стрес, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 11.04.2019 року провадження у справі відкрито та призначено справу до підготовчого засідання на 16.07.2019 року (а.с. 77). 08.05.2019 року відповідач [PERSON] подав відзив на позов (а.с. 80-82), згідно з яким відповідач не заперечує факт заподіяння шкоди позивачу у зв`язку з пошкодженням його транспортного засобу за подією, яка зазначена у позовній заяві. Проте, заявлений позов в частині відшкодування шкоди є значно завищеним, оскільки наданий позивачем звіт № 7012/02/18 складений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 1335/1159 від 24.07.2009 року. Крім того, спеціалістом ТОВ «Сател груп» розрахована вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного ремонту пошкодженого засобу на загальну суму 461 986 грн. 40 коп., з яких вартість запасних частин визначено у розмірі 426 299 грн. 95 коп. з урахуванням розміру податку на додану вартість, відповідно ПДВ у складі вказаної вартості запасних частин складає 71 049 грн.99 коп. Враховуючи, що позивачем не надано доказів про відновлення транспортного засобу на СТО, що є платником ПДВ, вказана сума не може бути стягнута з відповідача. 19.07.2019 року відповідачем до суду подану заяву про зменшення розміру відшкодування, відповідно до якої просив при вирішені питання про стягнення з нього суми відшкодування врахувати його скрутне матеріальне становище (а.с. 92). Ухвалою суду від 27.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.12.2019 року (а.с.119). Ухвалою суду від 12.12.2019 року призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу (а.с. 123, 125). Судова автотоварознавча експертиза не проведена через ненадання для огляду транспортного засобу чи фотографій у пошкодженому вигляді (а.с. 134-135), у зв`язку з чим ухвалою суду від 24.06.2020 року провадження у справі відновлене та справу призначено до розгляду на 17.08.2020 року (а.с. 136). Ухвалою суду від 25.08.2020 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу (а.с. 182). 03.03.2021 року на адресу суду надійшов висновок експерта від 23.02.2021 року № 25159/20-54 (а.с. 185-199). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позові. Відповідач та його представник - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали в частині завищеного розміру шкоди, посилаючись на викладене у відзиві та письмових поясненнях. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля марки Mitsubishi Pajero Sport, д.н.з. [NUMBER] , що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 10). 11.02.2018 року о 11 год. 40 хв. в м. Києві по вул. Анрі Барбюса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача [PERSON] , який керував автомобілем Тойота, д.н.з. [NUMBER] та позивача [PERSON] , який керував автомобілем Мітсубіші, д.н.з. [NUMBER] , у результаті чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 23.05.2018 року у справі № 757/9234/18-п (а.с. 17-18), залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 22.10.2018 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за ст. 124 КУпАП та провадження у справі закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 19-21). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність позивача була забезпечена договором про добровільне страхування № 310543065 від 19.04.2017 року в ПрАТ «СК «ІНГО Україна» з лімітом відповідальності 200 000 грн. за шкоду, заподіяну майну, розмір франшизи - 0,00 грн. (а.с. 59-64). 30.05.2018 року ПрАТ «СК «ІНГО Україна» сплатило позивачу [PERSON] суму відшкодування у розмірі 200 000 грн. (а.с. 65-66). При цьому, на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди відповідача [PERSON] застрахована не була, зв`язку з чим позивач звернувся до МТСБУ з метою отримання відшкодування шкоди, заподіяної у результаті дорожньо-транспортної пригоди та останнім було здійснено виплату відшкодування на користь позивача у розмірі 100 000,00 грн. (а.с. 67). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 25159/20-54 від 23.02.2021 року, виконаного головним судовим експертом Єрмолеком О.О. на виконання ухвали суду від 25.08.2020 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Міцубіші», д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11.02.2018 року становить 556 071,13 грн. (а.с. 185-199). Даний висновок експерта сторонами не заперечується та береться судом як належний та допустимий доказ розміру заподіяного позивачу матеріального збитку. Таким чином, розмір фактично завданого позивачу матеріального збитку (556 071,13 грн.) перевищує розмір страхового відшкодування (200 000,00 грн. + 100 000,00 грн.), в загальному на суму 256 071,13 грн. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічні правові висновки було викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15. Оскільки, суми страхового відшкодування, яка була сплачена ПрАТ «СК «ІНГО Україна» у розмірі 200 000,00 грн. та МТСБУ у розмірі 100 000,00 грн., недостатньо для повного відшкодування позивачу матеріальної шкоди, обов`язок з відшкодування різниці між розміром завданої шкоди і страховою виплатою у розмірі 256 071,13 грн., згідно з вказаними положеннями чинного законодавства, покладається на відповідача. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент дорожньо-транспортної пригоди або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У судовому засіданні відповідач просив суд врахувати його скрутне матеріальне становище та зменшити суму відшкодування. Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Згідно з п. 7 Постанови № 4 від 01.03.2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки» правила частини четвертої статті 1193 ЦК України про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину, застосовуються у виняткових випадках, якщо відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище. Водночас, таких обставин при розгляді справи не встановлено. Посилання відповідача на те, що на його утриманні перебуває тяжко хворий батько, який є інвалідом першої групи, неповнолітня донька та дружина, яка здійснює догляд за батьком відповідача, не є винятковими обставинами, за наявності яких, суд може зменшити розмір відшкодування майнової шкоди. При цьому, суд бере до уваги, що переважну частину завданої відповідачем шкоди позивачу вже відшкодовано страховими компаніями, у зв`язку з чим на відповідача покладається тягар по відшкодуванню шкоди в значно меншому розмірі. Крім того, відповідачем не доведено, що стягнення з нього завданої шкоди є неможливим чи поставить його тяжке матеріальне становище, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач працює, тобто має постійний дохід, достатній для відшкодування шкоди та не позбавлений права в порядку ст. 435 ЦПК України під час виконання судового рішення звернутись до суду із заявою про відстрочення і розстрочення виконання рішення суду. Проте, враховуючи, що після проведення судової експертизи позивач не збільшував позовні вимоги із заявлених при поданні позову - 219 239,42 грн. до 256 071,13 грн., визначених висновком експертизи, а також з урахуванням положень ст. 13 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог саме на суму 219 239,42 грн., яка заявлена при поданні позову. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності та справедливості, позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають задоволенню в розмірі 20 000,00 грн. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 239 239 грн. 42 коп. (219 239,42 грн. - розмір майнової шкоди + 20 000,00 грн. розмір моральної шкоди). Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 2 ч. 2 ч. 3 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем [PERSON] та АО «Партнер» в особі керуючого партнера адвоката Глотова Ю.О. укладений договір про надання правової допомоги від 07.02.2019 року. Суд вважає за належне стягнути з відповідача на користь позивача документально та фактично підтверджені сплачені грошові кошти у розмірі 10 000 грн. за правову допомогу при розгляді вказаної цивільної справи, що підтверджується актом надання правової допомоги № 1 від 05.04.2021 року, меморіальним ордером № 19948309. У зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 392,39 грн. (1% від суми задоволених позовних вимог) відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 12 392 грн. 39 коп. (2 392,39 грн. судовий збір + 10 000 грн. 00 коп. - правнича допомога). На підставі викладеного та

Outcome: approved