Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила суд: зобов`язати відповідача винести наказ про її звільнення за згодою сторін та видати їй належно оформлену трудову книжку з внесеним записом про звільнення фактичною датою видачі трудової книжки; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за затримку видачі трудової книжки в розмірі 12\~000 грн. станом на 13.07.2020 по день винесення рішення суду та відшкодування моральної шкоди 10\~000 грн.; стягнути на її користь з відповідача судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона працювала у відповідача та отримувала щомісяця заробітну плату в сумі 12\~000 грн. з урахуванням вже відрахованих податків та інших обов`язкових платежів. 12.06.2020 вона подала заяву директору відповідача з проханням звільнити її за згодою сторін. Відповідач позитивно розглянув її заяву, на її підставі було проведено розрахунок і виплату за фактично відпрацьований час до дати звільнення 12.06.2020 в розмірі 6\~224,73 грн. та «відпускні» у розмірі 6\~064,67 грн. Позивач вказувала, що їй в день звільнення було відмовлено в ознайомленні з наказом про звільнення, видачі його копії та трудової книжки. Зі слів позивача, вона з 13.06.2020 на роботу не виходить, до часу подачі позову до суду відповідач їй наказ про звільнення не видав, трудову книжку із записом про її звільнення не надав. Позивач зазначила, що вона постійно зверталась до відповідача про видачу їй її трудової книжки, проте відповідач не відреагував, внаслідок цього вона у зв`язку із відсутністю трудової книжки була позбавлена можливості працевлаштуватись та отримувати дохід. Зі слів позивача, 25.06.2020 відповідач отримав від неї заяву про її згоду щодо пересилання її трудової книжки поштовими засобами зв`язку і просила вважати датою звільнення фактичну дату отримання нею трудової книжки, проте до часу подання позову до суду відповідач не повідомив результатів розгляду даної заяви. Позивач вважала, що відповідач повинен їй згідно із законодавством станом на 13.07.2020 виплатити середню заробітну плату в сумі 12\~000 грн. за 20 робочих днів вимушеного прогулу. Також позивач вказувала, що своїми незаконними діями відповідач завдав їй моральної шкоди, яку вона оцінює в сумі 10\~000 грн. Викладені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 16.07.2020 було відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду\~від 21.01.2020\~булозакрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання 30.03.2021 з`явилась, позов підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання 30.03.2021 також з`явився, позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, подав до суду відзив із запереченнями проти задоволення вимог позивача у зв`язку із безпідставністю її вимог. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що працювала бухгалтером у відповідача в час, коли позивача було звільнено, що позивач не відмовлялась від отримання трудової книжки та їй не було в день звільнення видано оригінал трудової книжки. Суд, вислухавши осіб, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці позивача 07.05.2020 її відповідно до наказу № 21-к/тр від 30.04.2020 було прийнято відповідачем на посаду адміністратора за переводом, а 12.06.2020 згідно з наказом № 42-к/тр від 12.06.2020 звільнено із займаної посади за згодою сторін. Позивача було звільнено за згодою сторін на підставі її заяви від 12.06.2020, що підтверджується наявною у справі її копією. Позивач направила відповідачу заяву від 25.06.2020, в якій просила направити їй її трудову книжку Укрпоштою на адресу: [ADDRESS] , а також вважати датою її звільнення дату отримання нею трудової книжки та перерахувати заробітну плату за період вимушеної відпустки. Вказану заяву відповідач отримав 28.06.2020, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Згідно з випискою по картковому рахунку позивача відповідачем було перераховано їй: 18.05.2020 6\~000 грн. авансу, 02.06.2020 5\~994,5 грн. заробітної плати, 12.06.2020 6\~064,67 грн. «відпускних» та 6\~224,73 грн. «розрахункових». Відповідно до акту від 12.06.2020, складеного директором та головним бухгалтером відповідача, позивач відмовилась від отримання трудової книжки та від ознайомлення з наказом про звільнення. У відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач направив позивачу Укрпоштою 06.08.2020 оригінали наказу про звільнення та її трудової книжки із супровідним листом, в якому було вказано, що отримати компенсацію за затримку видачі трудової книжки у сумі 20\~990 грн. позивач може у бухгалтерії за адресою: [ADDRESS] , з 9:00 до 18:00, вказані документи позивач отримала 11.08.2020. З огляду на розрахунок відповідача компенсація заробітної плати позивачу за період вимушеного прогулу внаслідок несвоєчасної видачі трудової книжки з 12.06.2020 по 06.08.2020 становить 26\~075,00 грн., а до видачі - 20\~990,38 грн. з відрахуванням податків у сумі 5\~084,62 грн. Позивач власного розрахунку суду не надала. 14.08.2020 відповідач повторно направив позивачу листа з пропозицією отримати компенсацію за затримку видачі трудової книжки у сумі 20\~990,38 грн. у бухгалтерії за адресою: [ADDRESS] , з 9:00 до 18:00. 11.09.2020 ПП «Євролайнс» було надано позивачу лист, в якому вказано, що вони не можуть її працевлаштувати, оскільки після співбесіди 19.06.2020 у місячний термін не було надано трудової книжки. Державний центр зайнятості листом від 24.09.2020 повідомив позивача, що для надання їй статусу безробітної потрібна трудова книжка чи довідка архівної установи про прийняття та звільнення з роботи. Відповідно до платіжного доручення № 246 від 09.02.2020 відповідачем було виплачено позивачу заробітну плату за період вимушеного прогулу внаслідок несвоєчасної видачі трудової книжки у сумі 20\~990,38 грн., відомість № 25 від 09.02.2020. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі\~ст.\~23\~ЦК України\~Особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна\~шкода полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Якщо\~інше не\~встановлено законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір\~грошового відшкодування\~моральної шкоди\~визначається судом\~залежно від\~характеру правопорушення,\~глибини фізичних\~та душевних\~страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації,\~ступеня вини\~особи,\~яка завдала\~моральної шкоди,\~якщо вина\~є підставою\~для відшкодування,\~а також\~з урахуванням\~інших обставин,\~які мають\~істотне значення.\~При визначенні\~розміру відшкодування\~враховуються вимоги\~розумності і\~справедливості. Моральна\~шкода відшкодовується\~незалежно від\~майнової шкоди,\~яка підлягає\~відшкодуванню,\~та не\~пов`язана\~з розміром\~цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є угода сторін. З огляду\~на ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~47\~КЗпП України\~власник або\~уповноважений ним\~орган зобов`язаний\~в день\~звільнення видати\~працівникові належно\~оформлену трудову\~книжку і\~провести з\~ним розрахунок\~у строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Частиною 5 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до\~ст.\~237-1\~КЗпП України\~відшкодування власником\~або уповноваженим\~ним органом\~моральної шкоди\~працівнику провадиться\~у разі,\~якщо порушення\~його законних\~прав призвели\~до моральних\~страждань,\~втрати нормальних\~життєвих зв`язків\~і вимагають\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з п.п. 4.1, 4.2 Інструкції про\~порядок ведення\~трудових книжок,\~затвердженої Наказом\~Міністерства праці\~України,\~Міністерства юстиції\~України,\~Міністерства соціального\~захисту населення\~України 29.07.93\~№ 58,\~зареєстрованим в\~Міністерстві юстиції\~України 17.08.1993\~за №\~110,\~власник або\~уповноважений ним\~орган зобов`язаний\~видати працівнику\~його трудову\~книжку в\~день звільнення\~з внесеним\~до неї\~записом про\~звільнення. При\~затримці видачі\~трудової книжки\~з вини\~власника або\~уповноваженого ним\~органу працівникові\~сплачується середній\~заробіток за\~весь час\~вимушеного прогулу.\~Днем звільнення\~в такому\~разі вважається\~день видачі\~трудової книжки.\~Про новий\~день звільнення\~видається наказ\~і вноситься\~запис до\~трудової книжки\~працівника.\~Раніше внесений\~запис про\~день звільнення\~визнається недійсним\~у порядку,\~встановленому пунктом\~2.10\~цієї Інструкції.\~Якщо працівник\~відсутній на\~роботі в\~день звільнення,\~то власник\~або уповноважений\~ним орган\~в цей\~день надсилає\~йому поштове\~повідомлення із\~вказівкою про\~необхідність отримання\~трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003, який вступив в дію з 01.01.2004 (далі Закон №1058) страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Зарахування страхового стажу здійснюється з врахуванням законодавчих норм визначених Законом №1058, на підставі відомостей персоніфікованого обліку, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру. а за періоди до 01.01.2004 на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058. Страховий стаж, набутий до 01.01.2004, підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними\~постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній». Зважаючи на рекомендації Верховного Суду України, викладені у п. 11 Постанови Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.05.2020 у справі № 910/7164/19. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №\~912/1856/16 та від 14.05.2019 у справі №\~910/11511/18. Як передбачено\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~зі ст.12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Крім того, як зазначено у ст.ст.76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, що містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ч.2\~ст.78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм суд приходить до наступних висновків. Виплата заробітної плати відповідачем позивачу за затримку видачі трудової книжки, що призвела до вимушеного прогулу, по день направлення останній оригіналу трудової книжки у розмірі 20\~990,38 грн. була встановлена судом і не заперечувалась позивачем в судовому засіданні, тому вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки не підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач під час нарахування позивачу заробітної плати за затримку видачі трудової книжки, що призвела до вимушеного прогулу, здійснив відрахування податків та інших платежів, що вказує на те, що по день видачі трудової книжки шляхом направлення її Укрпоштою 06.08.2020 трудовий стаж позивачу буде зараховано в силу вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому відсутність наказу відповідача та запису в трудовій книжці позивача про звільнення її 06.08.2020 ніяким чином не порушують її права. В силу вимог законодавства днем звільнення позивача і так буде день направлення відповідачем позивачу оригіналу трудової книжки, тобто 06.08.2020. Позивачем не було доведено, що факт того, що у її трудовій книжці не буде запису про те, що її звільнено відповідачем саме 06.08.2020, порушує її права. Тому суд залишає вимогу позивача про зобов`язання відповідача винести наказ про її звільнення за згодою сторін та видати їй належно оформлену трудову книжку з внесеним записом про звільнення фактичною датою видачі трудової книжки також без задоволення, так як судовому захисту підлягають лише порушені, оспорені та невизнані права особи. Стосовно стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача у розмірі 10\~000 грн., то в ході судового розгляду останньою не було доведено факту завдання їй моральної шкоди відповідачем внаслідок видачі їй трудової книжки та нарахування їй заробітної плати за час вимушеного прогулу з відрахуванням податків та інших соціальних платежів 06.08.2020. Крім того, позивачем не було підтверджено розмір моральної шкоди належними доказами. Тому суд і дану вимогу позивача залишає без задоволення. А отже, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З огляду на вищенаведене,

Outcome: dismissed