Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в подальшому уточнивши позовні вимоги, в якій просила суд стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу в розмірі 2 000 доларів США, що еквівалентно 52 378,34 грн.; проценти за користування позикою за період з 24.10.2017 року по 24.07.2018 рік в розмірі 23 570,25 грн.; три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 90,41 грн., а всього стягнути 76 039,00 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що 24 жовтня 2017 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого останній взяв у борг грошові кошти в розмірі 2 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 3-5% щомісячної ставки від 24.10.2017 року, про що було складено розписку. Однак, відповідач у строк вказаний в розписці грошові кошти не повернув. Тому, позивач просить стягнути вказану суму. Крім того, за невиконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів відповідач зобов`язаний сплатити проценти за користування позикою за період з 24.10.2017 року по 24.07.2018 рік в розмірі 23 570,25 грн.; три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 90,41 грн., а всього стягнути 76 039,00 грн. 09 січня 2019 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було ухвалене заочне рішення по цивільній справі № 185/6186/18, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі, а саме: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики грошей від 24 жовтня 2017 року в розмірі 2 000 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 52 378,34 грн.; проценти за користування позикою за період з 04.07.2018 року по 24.07.2018 рік в розмірі 23 570,25 грн.; три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 90,41 грн., а всього стягнуто 76 039,00 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 760,39 грн. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2019 року заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2019 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики скасоване та розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики призначити у порядку спрощеного провадження. Залучено до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Третя особа у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 24 жовтня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір позики грошей, відповідно до якого [PERSON] передала [PERSON] , [PERSON] грошові кошти в сумі 2 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 3-5% щомісячної ставки від 24.10.2017 року, про що було складено розписку. Таким чином, форма договору позики не порушена. За клопотанням відповідача [PERSON] у процесі розгляду справи ухвалою суду від 09 липня 2019 року було призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, у зв`язку із запереченням відповідача [PERSON] факту наявності його особистого почерку та підпису у розписці від 24.10.2017 року про отримання ним та [PERSON] грошових коштів у розмірі 2 000,00 доларів США від [PERSON] . Однак, 18 березня 2020 року на адресу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали цивільної справи без проведення судової почеркознавчої експертизи, у зв`язку із нездійсненням відповідачем [PERSON] оплати за її проведення, а також невиконанням клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання судової почеркознавчої експертизи. Дійсно, 27.08.2019 року на адресу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Ус Д.О. надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання судової почеркознавчої експертизи, а саме: вільних зразків почерку [PERSON] , за 2016, 2017 роки, що можуть міститися в будь-яких різноманітних документах (до 10-ти документів); вільних зразків підпису [PERSON] за 2016, 2017 роки, що можуть міститися в будь-яких різноманітних документах (до 10-ти документів); експериментальних зразків почерку [PERSON] ідентичних досліджуваному тексту (на 5 арк.); експериментальних зразків підпису [PERSON] (на 5 арк.). Однак, відповідно до заяви від 15.10.2019 року, [PERSON] відмовився виконувати вищевказане клопотання судового експерта. Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. В постанові Верховного Суду від 17.04.2019 р. (справа 373/1917/15-ц) зазначено, що визнання факту, для з`ясування якого призначалася експертиза, або відмова у визнанні цього факту здійснюється судом з урахуванням оцінки доказів, аналізу правової позиції цієї особи та того результату, якого вона домагається. Фактично суд виходить з припущення, що особа ухиляється від участі в експертизі, оскільки побоюється її результатів, а тому визнає факт, який треба було встановити експертизою, доведеним. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на зазначені обставини, враховуючи те, що відповідач ухилився від обов`язку оплати за проведення експертизи та надання експерту необхідних матеріалів, без чого провести експертизу неможливо, а також зважаючи на відсутність будь-яких доказів, які б спростовували факт написання відповідачем розписки, суд не приймає до уваги доводів відповідача щодо складення розписки не відповідачем. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму. Проценти за користування грошовими коштами за період з 24.10.2017 року по 24.07.2018 рік складають 23 570,25 грн., згідно розрахунку наведеного в позовній заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач жодного платежу не зробив. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, з відповідача підлягають стягненню три відсотки річних від простроченої суми за період з 04.07.2018 року по 24.07.2018 рік в розмірі 90,41 грн. : 52 378,34 грн. х 3 : 100 : 365 днів х 21 день = 90,41 грн. ( де 52 378,34 грн. - сума боргу, 21 день - кількість днів за вказаний період). Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню, а саме суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь позивача суму боргу за договором позики грошей від 24 жовтня 2017 року в розмірі 2 000,00 доларів США, що еквівалентно 52 378,34 грн.; проценти за користування позикою за період з 04.07.2018 року по 24.07.2018 рік в розмірі 23 570,25 грн.; три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 90,41 грн., а всього стягнути 76 039,00 грн. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved