Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на майно. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просила суд визнати договір купівлі-продажу 1/3 частини домоволодіння № 26 по вулиці Володарського у м. Дніпропетровського загальною площею 123,0 кв.м., житловою площею 70,8 кв.м, розташованого на земельній ділянці площею 831 кв.м, укладений 25 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] дійсним; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину домоволодіння № 26 по вулиця Володарського у м. Дніпропетровську, яке складається з: житлового будинку літ. А-1 квартира № 1 загальною площею 40,2 кв.м, житловою площею 22,6 кв.м; сарай літ. Г; вбиральня літ. Ж; погріб літ. З; споруди № 1, 2, 4-6, ІІ-ІІІ у загальному користуванні споруда IV, розташованих на земельній ділянці площею 831 кв.м. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, на його задоволенні наполягала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батькові позивача [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.10.2006 року належали на праві власності 2/3 частки житлового будинку № 26 з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці розміром 831 кв.м по вулиці Володарського у м. Дніпропетровську. До складу цих 2/3 частин домоволодіння входили: у житловому будинку літ. А-1 квартира № 2 загальною площею 41,7 кв.м, житловою площею 25,5 кв.м[ADDRESS] заг. площею 41,1 кв.м, житловою площею 22,7 кв.м; сарай літ. В; вбиральня літ. Е; споруди № 7, І, у загальною користуванні споруда IV. Інша 1/3 частина домоволодіння № 26 по вул. Володарського належить на праві власності [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.07.2004 року, до складу якої входять: у житловому будинку літ. А-1 квартира № 1 загальною площею 40,2 кв.м, житловою площею 22,6 кв.м; сарай літ. Г; вбиральня літ. Ж; погріб літ. З; споруди № 1, 2, 4-6, ІІ-ІІІ, у загальному користуванні споруда IV. На правах добросусідства [PERSON] звернувся до позивача з проханням позичити йому грошові кошти. 25.10.2012 року між сторонами було укладено договір позики в простій письмовій формі, згідно якого позивач передала відповідачу грошову суму у розмірі 20\~000,00 дол. США з терміном повернення грошових коштів до 25.10.2013 року. Згідно умов договору позики, що в разі неможливості повернути в зазначений строк грошові кошти, в рахунок боргу відповідач передає позивачу у власність за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу 1/3 частини житлового будинку № 26 з відповідною частиною господарських та побутових будівель та спорудщ, розташованих на земельній ділянці розміром 831 кв.м по вулиці Володарського у м. Дніпропетровську. Після спливу терміну повернення боргу відповідач [PERSON] борг позивачу не повернув, але посилаючись на відсутність коштів, передав позивачу у власність свою 1/3 частину домоволодіння по вулиці Володарського, 26 з передачею відповідних правоустановчих документів, ключів. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного,

Outcome: approved