Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме що [PERSON] постійно проживала однією сім`єю у статусі члена сім`ї з її батьком [PERSON] до дня смерті останнього, який помер [INFO] , а також встановити, що [PERSON] постійно проживала однією сім`єю у статусі члена сім`ї у статусі члена сім`ї з [PERSON] до дня смерті останнього, який помер [INFO] . В обґрунтування своєї заяви, з урахуванням уточненої заяви, [PERSON] та [PERSON] посилалися на те, що [INFO] помер [PERSON] , який працював на посаді генерального директора КНП «Міська клінічна лікарня № 4» Дніпровської міської ради. Відповідно до довідки причиною смерті [PERSON] є коронавірусна хвороба 2019, якою він був інфікований під час виконання своїх професійних обов`язків медичного працівника. Відповідно до акту спеціального розслідування гострого професійного захворювання (зі смертельним наслідком), що сталося 10 лютого 2021 року у [PERSON] , визнано таким, що пов`язане з виробництвом, основний виробничий фактор, що спричинив професійне захворювання - біологічний фактор - вірус SARS-CoV-2. Також заявники посилалися на те, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 03 серпня 1978 року. Від цього шлюбу мають повнолітніх сина [PERSON] та доньку [PERSON] 23 квітня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, проте вони вирішили зберегти сім`ю та продовжили жити разом. [PERSON] постійно проживала зі своїми батьками однією сім`єю. Сім`я вела спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Підтвердження факту проживання однією сім`єю необхідно заявникам для отримання одноразової допомоги членам його сім`ї відповідно до Порядку здійснення страхових виплат у разі захворювання медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою короновірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів у разі смерті медичного працівника, що настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою короновірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, членам сім`ї, батькам, утриманцям померлого медичного працівника (а.с.1-7. 136-141). Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 липня 2021 року справа за указаною заявою була передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.128). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , [PERSON] , заінтересована особа: Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про встановлення факту проживання сім`єю (а.с.129). Від представника заінтересованої особи Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області 08 вересня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення на заяву, у яких представник проси в ухвалити рішення на розсуд суду. Також представник заінтересовано особи зазначив, що надані заявником документи та фотографії підтверджують лише родинні відносини між заявниками та потерпілим, а не факт проживання однією сім`єю. Сам по собі факт спільного проживання заявників з потерпілим не дає право на отримання від Фонду одноразової допомоги сім`ї. Донька потерпілого вже втратила статус дитини та має свою родину, а одночасне відвідування місця відпочинку не є підтвердженням фактів проживання однією сім`єю (а.с.142-144). Представник заявника у судовому засіданні вимоги, викладені у заяві підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні підтримав пояснення, надані до суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов до таких висновків. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 17 березня 2021 року Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.16). Згідно з довідкою при причину смерті № 106 від 17 березня 2021 року причиною смерті [PERSON] є коронарісуна хвороба 2019 (а.с.15). За життя [PERSON] працював на посаді генерального директора КНП «Міська клінічна лікарня № 4» Дніпровської міської ради. За наслідками спеціального розслідування гострого професійного захворювання (зі смертельним наслідком), що сталося [INFO] (помер [INFO] ) складено Акт форми Н-1/П від 21 квітня 2021 року, гостре професійне захворювання [PERSON] є таким, що пов`язане з виробництвом; основний виробничий фактор, що спричинив гостре професійне захворювання - біологічний фактор - вірус SARS-CoV-2 (а.с.29-46). Судом також встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 03 серпня 1978 року по 23 квітня 2016 року (а.с.78-79). Від цього шлюбу вони мають повнолітніх сина [PERSON] та доньку [PERSON] (а.с.78). Згідно з довідкою № 6881 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02 липня 2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 19 березня 1984 року, [PERSON] з 15 березня 1976 року, [PERSON] з 02 липня 2007 року (а.с.10). Указана квартира належала на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 вересня 2009 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах (а.с.80). У подальшому [PERSON] та [PERSON] подарували свої частки указаної квартири [PERSON] , що підтверджується договором дарування частки квартири від 20 квітня 2016 року (а.с.84-87). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-14). Головою квартального комітету 24 червня 2021 року [PERSON] було видано довідку про те, що вона дійсно проживала без реєстрації з січня 2014 року по лютий 2021 року з [PERSON] та [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] (а.с.11). На підтвердження факту спільного проживання заявниками також надано довідку АТ КБ «Приватбанк» від 01 липня 2021 року, відповідно до якої [PERSON] сплачувалися комунальні послуги, що надавалися за адресою: [ADDRESS] (а.с.24-28). Крім того, до матеріалів заяви додано договори на туристичне обслуговування, які підтверджують спільний відпочинок [PERSON] з його родиною (а.с.47-76). Також заявниками надані фотографії родини (а.с.114-125). Крім того, свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] був його керівником, який проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] . Донька дуже часто приходила до батька на роботу, піклувалася про нього. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що вони є сусідами родини [PERSON] , які проживали всі однією сім`єю. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України). У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. За змістом частин другої-четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт та ін. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Факт проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] підтверджується належними доказами, а саме: довідкою голови квартального комітету від 02 липня 2021 року, показами свідків, довідкою АТ КБ «Приватбанк» про сплату комунальних послуг комунальних послуг, фотографіями. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про доведення [PERSON] факту її проживання з [PERSON] як членів сім`ї, оскільки вони разом проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Щодо вимог [PERSON] про встановлення факту проживання з [PERSON] у статусі члена сім`ї необхідно зазначити наступне. У відповідності до ст. 1 Сімейного Кодексу України останній визначає, зокрема, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей. За ч. 1 ст. 6 Сімейного Кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, яка регламентує сім`ю, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Таким чином, ч. 2 ст. 3 СК України надає можливість набуття статусу члена сім`ї своїх батьків без спільного проживання з ними лише дитині, правовий статус якої згідно з ч. 1 ст. 6 Сімейного Кодексу має особа до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частини 4 статті 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. [PERSON] є повнолітньою особою та створила власну родину з [PERSON] . Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи суд доходить висновку про те, що проживання [PERSON] зі своєю родиною у будинку, де проживав батько заявника не може бути підставою для визнання [PERSON] членом сім`ї потерпілого. З урахуванням викладеного, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги заявників підлягають задоволенню частково. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: partial