Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

у липні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] : - 7 834 грн. заборгованість за договором позики від 10.11.2020 року, пеню у розмірі 17 861,52 грн., інфляційні втрати у розмірі 572,67 грн., три проценти річних у розмірі 146,77 грн.; - 15 050 грн. заборгованість за договором позики від 01.12.2020 року, пеню у розмірі 31 003 грн., інфляційні втрати у розмірі 957,18 грн., три проценти річних у розмірі 254,82 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 10.11.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав у позику грошові кошти у розмірі 7 834 грн. та зобов?язувався повернути позику у термін до 10.12.2020 року. Крім того, 01.12.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав у позику грошові кошти у розмірі 15 050 грн. та зобов?язувався повернути у термін до 01.01.2021 року. Позивач зазначає, що ані у строки, обумовлені договорами позики, ані у подальшому, відповідач отримані у позику грошові кошти не повернув, у зв?язку із чим позивач звернувся до суду з позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.08.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, позовна заява з додатками та повістка про виклик повернулись до суду без вручення відповідачу [PERSON] , згідно довідки на поштовому відправленні, адресат відсутній за вказаною у відправленні адресою. Від відповідача відзив на позов в порядку ст. 178 ЦПК України не надходив. Враховуючи відсутність відзиву на позов, суд розглядає справу за наявними в матеріалах справи доказами. З матеріалів справи вбачається, що 10.11.2020 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність позику у розмірі 7 834 грн., яку зобов?язувався повернути у термін до 10.12.2020 року. Факт отримання грошових коштів у розмірі 7 834 грн. стверджується розпискою, [PERSON] від 10.11.2020 року (а.с. 6). Крім того, 01.12.2020 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність позику у розмірі 15 050 грн., яку зобов?язувався повернути у термін до 01.01.2021 року. Факт отримання грошових коштів у розмірі 7 834 грн. стверджується розпискою, [PERSON] від 01.12.2020 року (а.с. 10). Згідно зі ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Нормою ч. 1 ст. 627 ЦК встановлено що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК). Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК). При укладенні договорів позики від 10.11.2020 року та від 01.12.2020 року обидві сторони були вільними у виборі їх умов. Відповідно, уклавши зазначені правочини, обидві сторони, і в тому числі відповідач, погодились з тим, що їх умови є вигідними для кожної із них, що підтверджується подальшими їх діями. Договір позики за своєю правовою природою є строковим договором, а відтак умова щодо строку повернення позики, внаслідок порушення якої настає відповідальність, передбачена договором, не може бути погоджена на інших умовах, ніж сама відповідальність, яка за своєю суттю є лише забезпеченням виконання основного зобов`язання. Відповідальність, передбачена договором позики, є обов`язковою умовою для договорів позики та визначена на законодавчому рівні. Відтак, суд надходить до висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами спору несуть виключно характер договору позики, відповідно до положень ст.ст. 1047, 1048 ЦК України, і є встановленим фактом укладення між сторонами саме договору позики, що пов`язано з певними правовими наслідками, а саме отримання грошових коштів та обов`язок їх повернення у чітко обумовлений сторонами правочину строк. Суд вважає, що факт підписання особисто відповідачем розписок, в яких останній зазначив про отримання у борг (позику) від позивача грошових коштів у розмірі 7 834 грн. та 15 050 грн., є доказом отримання ним від позивача грошових коштів у вказаному розмірі. Вказані фактичні обставини відповідачем не спростовано. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів законодавства. За змістом положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За умовами договору позики від 10.11.2020 року, термін повернення позики - 10.12.2020 року. За умовами договору позики від 01.12.2020 року, термін повернення позики - 01.01.2021 року. Судом встановлено, що ані у термін, передбачений договорами, ані в подальшому відповідач отримані у позику грошові кошти за договорами позики позивачу не повернув. Доказів протилежного відповідачем в розпорядження суду не надано. Таким чином, суд надходить до висновку про стягнення з відповідача основної суми за договором позики від 10.11.2020 року у розмірі 7 834 грн., та за договором позики від 01.12.2020 року у розмірі 15 050 грн. Нормою ч. 1 ст. 1048 ЦК передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення позики. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: пеня у розмірі 17 861,52 грн., інфляційні втрати у розмірі 572,67 грн., та три проценти річних у розмірі 146,77 грн. за період з 11.12.2020 року по 26.07.2021 року за договором позики від 10.11.2020 року. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: пеня у розмірі 31 003 грн., інфляційні втрати у розмірі 957,18 грн., та три проценти річних у розмірі 254,82 грн. за період з 02.01.2021 року по 26.07.2021 року за договором позики від 01.12.2012 року. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, вважає його вірним, доказів на спростування розрахунків позивача відповідачем в розпорядження суду не надано. За вказаних обставин, суд надходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved