Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

У липні 2015 року Олександрійська районна державна адміністрації як орган опіки та піклування звернулася в інтересах [PERSON] до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, що відповідачі не надавали малолітній доньці любові, належного догляду та піклування. [PERSON] забирав безпідставно малолітню особу з лікарні. Малолітню дитину було вилучено із біологічної сім'ї та влаштовано до КЗ «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитячого нового типу», тому позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] відносно малолітньої [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] [INFO] з кожного у розмірі 1 / 3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття на користь Кіровоградського обласного спеціалізованого будинку дитини нового типу. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задоволити. Представник третьої особи просила у судовому засіданні позовні вимоги задоволити. Прокурор вказала, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є передчасними, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідачі заперечували щодо задоволення позовних вимог та зазначили, що люблять свою малолітню доньку, зробили ремонт у помешканні та бажають мати повноцінну родину, зокрема, забрати [PERSON] з КЗ «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитячого нового типу». Також зазначили, що в Олександрійській районній державній адміністрації не реєстрували письмову заяву відповідачів про повернення їм малолітньої дитини [PERSON], [INFO], мотивуючи тим, що позов про позбавлення батьківських прав подано до суду. Заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. [PERSON] народилася [INFO] року, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Сторонами не заперечувався той факт, що [PERSON] на момент розгляду справи знаходиться у КЗ «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитячого нового типу». Сторони не заперечували, що проживають у приміщенні, яке орендують та не заперечують, що малолітня особа має ряд захворювань, які потребують лікування та профілактики. Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Акт від 17.06.2015 року вказує, що на підставі розпорядження голови Олександрійської районної державної адміністрації від 12.06.2015 року №229-р «про вилучення дітей з сім'ї» у гр. [PERSON], [INFO], вилучено малолітню дитину. Однак відповідачі та представник позивача у судовому засіданні спростували дану інформацію вказавши, що на момент вилучення [PERSON] біля неї не знаходилися біологічні батьки, а малолітня особа знаходилася у рідної сестри відповідача. Таким чином, суд критично оцінює Акт від 17.06.2015 року про вилучення дитини з сім'ї, так як дані у ньому є неправдивими. Також суд критично оцінює характеристики на [PERSON], так як вони суперечать одна одній, зокрема, у характеристиці №1958 від 22.06.2015 року вказано, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя, схильна до бродяжництва, зловживає спиртними напоями, а у характеристиці №15 від 26.01.2016 року вказано, що [PERSON] алкогольні напої не вживає, добросовісна, ввічлива з односельцями підтримує дружні стосунки. У січні 2016 року закінчила училище №14 та має диплом. Судом взято до уваги характеристику №134 від 28.01.2016 року, яка видана Державним навчальним закладом «Олександрійський професійний ліцей» де зазначено, що [PERSON] зарекомендувала себе як дисципліновану, уважну, зібрану та старанну ученицю. Правопорушень немає, пропусків занять без поважних причин немає. Характеристика за №1957 від 22.06.2015 року вказує, що [PERSON] ніде не працює, до виконання батьківських обов'язків ставиться безвідповідально. Заяв і скарг від жителів селища на [PERSON] у виконком селищної ради не надходило. Акт від 25.01.2016 року підтверджує те, що умови проживання були обстежені відповідно комісією та встановлено, що у [ADDRESS] чотири житлових кімнати, обладнані чотирма ліжками, двома шафами для одягу, двома кухонними тумбочками, опалення пічне, з побутових приладів в наявності є телевізор, пральна машина, електроплита та електродуховка та є підсобні приміщення. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Довідка №808 від 22.06.2015 року, яка видана Олександрійською центральною районною лікарнею Кіровоградської області містить інформацію, що проведене стаціонарне лікування в педіатричному відділенні ОЦРЛ з 12.04.2015 року по 16.04.2015 року та виписана у зв'язку з самовільним залишенням батька з дитиною відділення. У судовому засіданні відповідач [PERSON] вказав, що забрав свою доньку з медичного закладу, бо їй зробили останню ін'єкцію, а лікар дозволила забрати малолітню особу та відібрала розписку про залишення медичного закладу, так як того дня була злива і необхідно було довезти [PERSON] з м. Олександрії до смт. Нова Прага. Судом встановлено, що відповідачі рідко відвідували доньку у КЗ «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитячого нового типу», так як [PERSON] навчалася та у січні 2016 року отримала диплом та здобула кваліфікацію: кухар третього розряду, кондитер третього розряду, а [PERSON] працює у місті Києві, але неофіційно. Таким чином, відсутня байдужість відповідачів до своєї доньки та позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на них. Позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення аліментів на користь відповідного закладу для утримання доньки, але дана позовна вимога також не підлягає задоволенню, так як положеннями частин 3 і 4 ст. 60 ЦК України судом над дитиною встановлюється опіка чи піклування і опікуном призначається особа інша, ніж державний дитячий заклад, то аліменти необхідно стягувати на користь особи, що призначається опікуном або піклувальником. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» №2342-IV від 13.01.2005 року, держава здійснює повне забезпечення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Отже, передбачено порядок фінансування такого забезпечення за рахунок державного та місцевого бюджетів та не існує механізму контролю за цільовим використанням коштів, перерахованих як аліменти, зокрема на конкретну дитину. Згідно з правилами ч. ч. 3, 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою (піклування над неповнолітньою особою), якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна (піклувальника) за поданням органу опіки та піклування. Однак, позовні вимоги про встановлення опіки не були заявлені позивачем, так як відсутній відповідний висновок щодо опіки. Судом встановлено, що протягом усього розгляду справи відповідачі намагалися повернути доньку, дарувати їй любов та піклування. Своєю поведінкою доводили у суді, що будуть краще турбуватися про стан здоров'я та виховання [PERSON], а також мати повноцінну щасливу родину. Таким чином, малолітня [PERSON] має бути з рідною матір'ю та рідним батьком. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В силу ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 6 ст. 59 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зазначені позивачем фактори, як підстава для позбавлення відповідачів батьківських прав, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки відповідачів, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов'язками. Судом не встановлено, а позивачем не доведено в судовому засіданні фактів винної поведінки відповідачів та свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов'язками, тому у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed