Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулась з позовом до Сахнівської сільської ради Менського району Чернігівської області, Менської районної державної адміністрації Чернігівської області, Відділу у Менському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивувала тим, що 30.05.1999 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на земельну частку (пай) земельного пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна с. Сахнівка Менського району Чернігівської області та інше майно. За життя спадкодавцем було складено заповіт, в якому він все майно заповів [PERSON] (нині [PERSON]) [PERSON] зверненні до приватного нотаріуса Менського районного нотаріального округу [PERSON] для видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено у його видачі у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. В ході судового розгляду справи у суді першої інстанції позивачем було збільшено позовні вимоги, оскільки в заповіті прізвище заповідача вказано «Заіко», а також в сертифікаті на право на земельну частку (пай) - «Заіко», в той час, коли у свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця вказано «Заіка», у звязку з чим позивач просила встановити факт належності спадкодавцеві заповіту від 29 травня 1999 року, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Ленінівської сільської ради Менського району Чернігівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 49, а також сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0079409, виданого на підставі рішення № 246 Менської районної державної адміністрації від 07.08.1996 року та зареєстрованого 05 грудня 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 409. Враховуючи відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивач просила визнати за ним право власності на спадкове майно в судовому порядку. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 26 вересня 2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, встановлено факт належності [PERSON], який помер 30 травня 1999 року в с. Ленінівка Менського району Чернігівської області, правовстановлюючих документів, а саме: заповіту від 29.05.1999 року, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Ленінівської сільської ради Менського району Чернігівської області та зареєстрований в реєстрі за № 49 та сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0079409, який виданий на підставі рішення № 246 Менської районної державної адміністрації від 07.08.1996 року та зареєстрований 05.12.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 409. Визнано за [PERSON] право на земельну частку (пай) , яка перебувала у колективній власності пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна с. Ленінівка Менського району Чернігівської області, розміром 4,40 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, що належало спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0079409, який виданий на підставі рішення № 246 Менської районної державної адміністрації від 07 серпня 1996 року та зареєстрований 05 грудня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 409 в порядку спадкування за законом після померлого 30.05.1999 року [PERSON] В апеляційній скарзі Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області поставлено питання про скасування вказаного рішення суду через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи. Стверджувалось, що суд задовольняючи позов в повному обсязі не зясував чим саме відділ у Менському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області як відповідач у справі порушив права позивача. Крім того, судом не було зясовано, що відділ у Менському районі є структурним підрозділом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області не є юридичною особою, а тому не може бути відповідачем у справі. Порушення судом першої інстанції норм матеріального права полягає у незастосуванні до спірних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720 та Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899-IV. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області [PERSON] та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності належності заповіту, а також сертифікату на право на земельну частку (пай) спадкодавцеві [PERSON], а також наявності у позивача права успадкувати вказане спадкове майно. З таким висновком не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що 30 травня 1999 року в с. Ленінівка, Менського району Чернігівської області помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 057361, виданого виконкомом Ленінівської сільської ради Менського району Чернігівської області (а.с. 6). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.05.2017 року № 448/08-31 вбачається, що [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Менського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, проте, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з недоведеністю факту належності заповіту та сертифікату на право на земельну частку (пай) померлому [PERSON], а також у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 14). У зв»язку з наведеними обставинами, позивач звернулась до суду з питання встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме, належності спадкодавцеві [PERSON] заповіту, складеного від імені «Заіко» а також сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого на прізвище «Заіко». Зазначала, що встановлення вказаних фактів необхідно для отримання права на спадкове майно. Положеннями п.6 ст. 256 ЦПК України передбачено, що суди розглядають справи про належність правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У даній справі суд повинен був запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючі документи належать спадкодавцеві і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Проте, зазначених доказів позивачем подано суду не було, а посилання позивача на необхідність встановлення юридичних фактів про належність правоустановлюючих документів щодо спадкодавця з прізвищем [PERSON], записаним у свідоцтві про смерть, не відповідає наведеної вище норми процесуального закону. Апеляційним судом Чернігівської області, в порядку з»ясування обставин справи, було здійснено запит до Державного архіву Чернігівської області про надання копій актового запису про народження та свідоцтва про народження [PERSON] Втім, 27.11.2017 року Державний архів Чернігівської області надав апеляційному суду відповідь про те, що архів не має можливості надати відомості про народження [PERSON], оскільки в книгах реєстрації актових записів про народження по селу Ленінівка Березнянського району Чернігівської округу за 1924 рік, що збереглись частково, та за 1925 рік, актового запису про народження [PERSON] немає. Зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження належності заповіту та сертифікату на право на земельну частку (пай) померлому на прізвище [PERSON], суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, в тому числі стосовно позовних вимог в частині визнання права власності на земельну частку (пай). Положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Проте, приписи ч. 3 наведеної норми процесуального закону дають право апеляційному суду не обмежуватись доводами апеляційної скарги, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування судового рішення. Зважаючи на те, що встановлені обставини є доказом неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до ухвалення незаконного рішення, апеляційний суд, не обмежуючись доводами апеляційної скарги, на підставі ч.3 ст. 303 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позова [PERSON] Розглянуши справу та задовольнивши позовні вимоги про встановлення факту, який має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно частково відносно відповідача - Відділу у Менському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 214, 215 ЦПК України, в судовому рішенні не зазначив в якій конкретно частині задоволено позов щодо Відділу у Менському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. Визнавши зазначену особу відповідачем, та розглядаючи справу за участю зазначеної особи, суд порушив приписи ст. 30 ЦПК України, згідно якої сторонами у справі можуть бути фізичні і юридичні особи а також деожава, оскільки Відділ у Менському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області не є юридичною особою, а відповідно не може бути відповідачем. За таких обставин, рішення суду першої інстанції є таким, що підлягає скасуванню, оскільки постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права, з відмовою в задоволенні позову.

Outcome: dismissed