Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

У липні 2018 р. позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви від 02.10.2018 р., звернувся до суду із позовом, вимогами якого є: Визнати частково недійсним текст договору № 1036 на експлуатацію та обслуговування від 16 липня 2013р. (надалі - Договір) між Приватним акціонерним товариством Спільне підприємство «Партнер» (надалі - Пр АТ СП «Партнер» або Відповідач) та [PERSON] (надалі - [PERSON] або позивач): п. 1.1: «...встановленого на земльній ділянці відведеній Пр АТ СП «Партнер» на праві довгострокової оренди...». Визнати недійсними умови договору, що обмежують права позивача, як споживача послуг, а саме другий абзац п.4.1. Договору: «У випадку затримки оплати зі сторони власника (п.3.1) власник оплачує Пр АТ СП «Партнер» пеню в розмірі 0,5% від суми затриманого платежу за кожний день прострочення». Визнати недійсними умови Договору, що обмежують права позивача, як споживача послуг, а саме : частину п. 2.3. «... на основі щомісячних визначених розрахунків «ПрАТ «Партнер» з врахуванням змін в нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони». Визнати безпідставним і незаконним нарахування та стягнення плати за обслуговування та охорону гаражного боксу №6 на підставі «Планової детальної калькуляції собівартості утримання 1 м/м на автостоянці №12 станом на 01.08.2015р.» та «Планової детальної калькуляції собівартості утримання 1 м/м на автостоянці №12 станом на 01.01.2017р. Визнати безпідставним і незаконним нарахування [PERSON] плати за обслуговування та охорону з 22.12.2016р. Визнати безпідставним і незаконним нарахування та утримання з позивача плати за утримання допоміжних приміщень напівпідземного гаражу, які використовуються відповідачем у своїх бізнес інтересах, а витрати за їх утримання покладаються на власників гаражних боксів, в т.ч. на позивача та стягнути з відповідача на користь позивача зайве сплачені у 2015 і 2016 роках кошти у вигляді плати за утримання допоміжних приміщень гаражу у сумі 340 грн. Визнати безпідставним нарахування та утримання відповідачем з позивача плати за електроенергію та стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно сплачені кошти позивачем за електроенергію у 2015 і 2016 роках у сумі 86,67х 17 міс = 1473,39 грн. та 294,68 грн. нарахованого на ці кошти ПДВ, разом -1768,07 грн. Визнати безпідставним нарахування та утримання з позивача плати за землю та стягнути з відповідача на користь позивача зайве сплачені у 2015 і 2016 роках кошти нараховані відповідачем позивачу у вигляді податку на землю у сумі 1253,92грн., та нарахованого на цю суму податку на додану вартість - у сумі 250,78 грн., разом - 1504,70грн. Стягнути з відповідача на користь позивача 988,30 грн. інфляційних втрат за 2016-2018 рр. Разом стягнути з відповідача на користь позивача- 4601,07 грн. Позовні вимоги обгрунтовує набуттям за договором купівлі продажу гаражного боксу 13.07.2013 р. права власності на гаражний бокс [ADDRESS], який розташований у напів підземному гаражі за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, у зв`язку з договором дарування гаражного боксу [ADDRESS], договір на експлуатацію та обслуговування втратив чинність, а тому подальші правовідносини між сторонами можуть визначатись лише спірними відносинами за попередній період. Оскільки відповідач, використовуючи у своїх бізнес інтересах більшу площу гаражу, ніж власники гаражних боксів, весь тягар на утримання майна відповідач покладає на власників гаражних боксів, в тому числі і на позивача, хоча повинен утримувати їх сам, саме тому просить задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою суду від 03.10.2018 р. провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14.03.2019 р. відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на те, що з 22.11.2016 р. позивач не є власником гаражного боксу [ADDRESS], так як на підставі договору дарування гаражного боксу від 22.11.2016 р. останній перейшов у власність [PERSON] . Отже після відчуження гаражного боксу третій особі, спірний договір втратив чинність, а тому викладене в позовній заяві ніяким чином не може зачіпати інтереси позивача. Оскільки на дату звернення позивача до суду предмет спору відсутній, просить закрити провадження у справі. 20.03.2019 р. позивачем надано відповідь на відзив, у якому просить задовольнити позов оскільки йому нанесено матеріальних збитків, про що вказано у позовній заяві. 01.11.2019 р та 04.11.2019 р. відповідачем надані пояснення, в яких просить у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на те, що права позивач відповідачем не порушувались та він є неналежним позивачем у справі. У судовому засіданні позивач просив задовольнити його позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, просив відмовити у задоволені позовних вимог та слухати справу без участі представника відповідача (а.с. 190). Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин 1, 2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що [PERSON] набув право власності на гаражний бокс [ADDRESS], який розташований у напів підземному гаражі за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу гаражного боксу (а.с. 87-88, 89). 16.07.2013 між ПрАТ «СП «Партнер» та [PERSON] укладено договір №1036 на експлуатацію та обслуговування, відповідно до п. 1.1 якого підприємство бере на себе обов`язки по зберіганню і охороні транспортних засобів власника в гаражі [ADDRESS] встановленого на земельній ділянці відведеній ПрАТ СП «Партнер» на праві довгострокової оренди по [ADDRESS] , а власник бере на себе зобов`язання вчасно вносити внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на умовах цього договору (а.с. 94). У силу ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу. Відповідно до ст. 977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. Договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер. Між тим, загальні положення про зберігання передбачають обов`язок професійного зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому (ч. 2 ст. 936 ЦК). Тобто, зазначена норма передбачає можливість укладення договору зберігання за конструкцією консенсуального і цілком поширюється на спеціальні види зберігання, а отже - і на договір зберігання транспортних засобів. Зазначений напів підземний гараж був побудований ПрАТ СП «Партнер» відповідно до розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва № 1041 від 29.07.1996 р. Земельна ділянка за адресою, де розміщений напів підземний гаражний комплекс, відведена в експлуатацію відповідачу для експлуатації та обслуговування гаражного комплексу на підставі рішення КМР № 125/1335 від 18.03.2004 р. (а.с. 95). Згідно договору дарування та у відповідності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна нежитлове приміщення, гаражний бокс у напів підземному гаражі за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] згідно договору дарування укладеного між [PERSON] та [PERSON] 22.12.2016 р., який посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за №3-1162 (а.с. 90, 91). Дослідченням доказу - договору №1036 від 16.07.2013 року встановлено, що п.5.2 договорів не обмежений дією у часі і може бути розірваний за ініціативою однієї із сторін. Виконання договору залежить від умов договору, серед яких особливе значення залежить від строку дії договору. Строковість є неодмінною та обов`язковою умовою зобов`язальних правовідносин. Однак, в оскаржуваному договорі строк його дії наперед не визначений, тобто даний договір є договором з невизначеним строком його дії. Загальною нормою, щодо такої умови є ст.627 ЦК України, відповідно до якої сторони вільні у визначенні умов договору. Таким чином, невизначеність умов договору є допустимою. Договори з невизначиним строком дії припиняються за певними підставами: однією з яких є одностороння відмова від договору однієї із сторін. Своїм листом [PERSON] , датованим 29.12.2016 р. до ПрАТ СП «Партнер», яке отримано останнім 16.01.2017 року повідомив про втрату чинності договору №1036 від 16.07.2013 року. Суд розцінює даний доказ як односторонню відмовою від договору, так як 29.12.2016 р. позивачем надіслано генеральному директору ПрАТ СП «Партнер» [PERSON] повідомлення про втрату чинності договору № 1036 від 16.07.2013р. про експлуатацію та обслуговування гаражного боксу [ADDRESS], який розташований у напів підземному гаражі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 92, 93). Отже за підстави відчуження гаражного боксу [ADDRESS] [PERSON] 22.12.2016 р., та за умови відмови [PERSON] від договору спірний договір № 1036 від 16.07.2013 р. утратив чинність. Підставою позову є порушення прав позивача як власникагаражного боксу [ADDRESS], який розташований у напівпідземному гаражі за адресою: [ADDRESS] . Згідноч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи вищезазначені встановленні судом обставини, зокрема відмову [PERSON] від договору у зв`язку із вибуттям його власності гаражного боксу, який розташований у напівпідземному гаражі за адресою: [ADDRESS] , з 22.12.2016 р., звернення до суду у липні 2018 р., суд доходить висновку про відсутність можливості у захисті порушених прав за відсутності останніх Відповідно до положень постанови Пленуму ВС Українивід 2009 «Про застосування норм Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справ у суді першої інстанції» ЦПК не передбачає можливості заміни не належного позивача. У зв`язку з цим при пред`явленні позову неналежним позивачем суд не вправі повернути йому заяву чи відмовити у відкритті провадження у справі, якщо відсутні підстави, передбачені статями 121, 122 ЦПК (в редакції чинних до 15.12.2017), а за наслідками розгляду справи відмовляє в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed