Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Київського апеляційного суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) разом із клопотанням про визначення підсудності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 серпня 2011 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір позики грошей, за яким позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 1 833 376,00 грн., які останній зобов`язався не пізніше 30 червня 2012 року. Станом на 02 липня 2019 року грошові кошти позивачу не повернуті, що змушує позивача звернутись за захистом своїх порушених прав до суду. Враховуючи приписи ст. 1048 та ст. 625 ЦК України, позивач, окрім основної суми боргу у розмірі 1 833 376,00 грн. просив також стягнути з відповідача на свою користь суму відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України, які становлять 3 785 343,78 грн., інфляційні витрати 2 967 669,69 грн., 3 % річних у розмірі 385 310,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору. У судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду його представник звернувся із заявою, у якій просив проводити розгляду справи за відсутності сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, оскільки згідно з відомостями, що містяться на офіційному сайті УДППЗ «Укрпошта» з 27.03.2014 року поштові відправлення, які направлені з материкової частини України, не приймаються поштою АР Крим та м.Севастополя та повертаються у зворотному напрямку, можливість пересилання поштових відправлень до півострова Крим відсутня. Як передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.07.2019 року підсудність позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики визначена Шевченківському районному суду м. Києва. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2019 року справу передано судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулову А.А., а ухвалою судді від 22.08.2019 року відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17.10.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 06 серпня 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали Договір позики грошей, який посвідчено приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Тарасовою А.І. та зареєстровано в реєстрі за №1446 (далі - Договір позики) (а.с. 10). Відповідно до п.1 Договору позики, Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти в сумі 1 833 376 грн. на зазначений нижче термін, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю таку ж суму грошових коштів в зазначений нижче термін. Згідно з п. 2 та п. 3 Договору позики, Позичальник, своїм підписом під цим договором, засвідчує, що суму, зазначену в п. 1 цього Договору від Позикодавця одержав цілком до підписання договору. Повернення зазначеної в цьому договорі суми здійснюється одноразово готівкою у строк не пізніше 30 червня 2012 року. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У випадку неповернення Позичальником грошей у вказаний в цьому договорі строк Позикодавець має право пред`явити цей договір для стягнення в примусовому порядку. Звернення стягнення за даним договором здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку (п. 7 Договору позики). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. За умовами ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, а отже зобов`язаний повернути позивачу суму боргу за Договором позики грошей від 06.08.2011 року у сумі 1 833 376,00 грн. та суму відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 01.07.2012 року по 02.07.2019 року в розмірі 1 895 100,62 грн. Розмір відсотків було перераховано судом за допомогою програми системи «Ліга-Закон» в розділі «корисні інструменти». Стосовно стягнення інфляційних витрат та 3 % річних слід зазначити наступне. В силу вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Розмір індексу інфляції та 3% річних було перераховано судом за допомогою програми системи «Ліга-Закон» в розділі «корисні інструменти» та становлять 2 943 664,46 грн. та 385 461,03 грн. У той же час, розглядаючи справи у мужах заявлених позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні витрати за період з 01.07.2012 року по 02.07.2019 року в сумі 2 943 664,64 грн. та 3% річних за цей же період в розмірі 385 310,00 грн. у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача слід стягнути суму боргу за Договором позики, відсотки на рівні облікової ставки Національного банку України, інфляційні витрати та 3 % річних на вказану суму боргу. Згідно ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 9 605,00 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: partial