Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі- ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду із зазначеним позовом до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання результатів електронних прилюдних торгів недійсними. Свої позовні вимоги мотивувало тим, що воно є стягувачем у зведеному виконавчому провадженні № 37738263, що перебуває на виконанні Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області), на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2012 року у справі № 2/0417/4786/2012 про стягнення з [PERSON] (далі [PERSON]І.) на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 301/ф/М5 від 18 грудня 2007 року у сумі 587\~306,85 грн та судових витрат у сумі 3\~219,00 грн. У межах даного виконавчого провадження державним виконавцем було описано та арештовано майно, що належало на праві власності третій особі (боржнику): - ? (одну другу) частину домоволодіння, А-1 житловий будинок шл./бет., житловою площею 92,6 кв.м, загальною площею 135,5 кв.м, Б сарай шл./бет., В літня кухня шл./бет., Г вбиральня дер., Д вбиральня цегла, Е сарай тимчасовий дер., 1-10, І-V-споруди, площа земельної ділянки 800 кв.м, самовільно зайнятої землі площею 56 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сировця, буд. 2; - гараж № 116 (шлакобетон) загальною площею 19,7 кв.м з погрібом (цегла ) та оглядовою ямою (цегла), розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, 8г; - 43/100 частини магазина приміщення № 1 (поз. 1, 2), 2 (поз. 1-3), І-3, загальною площею 89,5 кв.м, ганок літ. а, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гоголя, буд. 1. Відповідно до звітів про оцінку майна, виконаних субєктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON], ? частину домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сировця, буд. 2, оцінено в 201\~900 грн, гараж № 116, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, 8г, оцінено в 46\~680,00 грн., 43/100 частини магазина, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гоголя, буд. 1, оцінено в 551\~300 грн. Згідно з протоколом проведення електронних торгів № 2649 прилюдні торги з реалізації гаража відбулися 05 вересня 2014 року. Переможцем торгів було оголошено [PERSON] (далі [PERSON]А.), яка запропонувала за цей обєкт ціну в розмірі 80\~289,60 грн. На підставі зазначеного протоколу 03 листопада 2014 року ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області було складено акт про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна в процедурі виконавчого провадження. Як указував позивач, електронні торги щодо ? частини домоволодіння та 43/100 частини магазина призначені на 05 вересня 2014 року визнані такими, що не відбулися. При цьому ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області було проведено уцінку майна, згідно з якою початкова вартість частини домоволодіння зменшилася до 199\~881 грн., а початкова вартість частини магазина до 501\~683 грн. Згідно з протоколом проведення електронних торгів № 6883 прилюдні торги з реалізації ? частини домоволодіння відбулися 15 жовтня 2014 року. Переможцем торгів було оголошено [PERSON] (далі [PERSON]О.), який запропонував за це нерухоме майно ціну в розмірі 199\~881 грн. На підставі зазначеного протоколу 03 листопада 2014 року ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області було складено акт про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна в процедурі виконавчого провадження. Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 6903 прилюдні торги з реалізації 43/100 частини магазина відбулися 15 жовтня 2014 року. Переможцем торгів було оголошено [PERSON] (далі [PERSON]О.), яка запропонувала за це нерухоме майно ціну в розмірі 662\~221,56 грн. На підставі зазначеного протоколу 10 листопада 2014 року ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області було складено акт про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна в процедурі виконавчого провадження. Посилаючись на приписи ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», п. 2.6, 2.7, 3.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за № 745/4038 (далі Тимчасове положення), та на ту обставину, що торги з продажу указаного нерухомого майна проводилися на підставі звіту про оцінку майна, який на час їх проведення утратив свою чинність, оскільки від моменту підписання звіту про оцінку майна до дня проведення торгів минуло понад шість місяців, позивач просив визнати недійсними результати прилюдних торгів з реалізації указаного нерухомого майна протоколи проведення електронних торгів, акти про проведення цих торгів та свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна та скасувати державну реєстрацію права власності на ці обєкти нерухомого майна, стягнувши понесені позивачем судові витрати. Представник позивача [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги повністю підтримав та просив позов задовольнити з підстав наведених у ньому. Представники відповідачів [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просили відмовити, посилаючись на необґрунтованість заявлених у справі позовних вимог та відсутність порушеного права позивача. Представник відповідача ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання 21 липня 2016 року не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Натомість в попередніх судових засіданнях представник відповідача [PERSON] приймала участь, заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила у задоволенні позову відмовити, а також надала письмові заперечення щодо суті предявлених позовних вимог. Представник відповідача Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції Українив судове засідання 21 липня 2016 року не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Натомість в попередніх судових засіданнях представник відповідача [PERSON] приймала участь, власної правової позиції щодо суті позовних вимог відповідачем до суду не надавалося. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за адресою місця реєстрації (а.с. 183а), докази чого наявні у матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа [PERSON] та її представник в судове засідання 21 липня 2016 року не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причину неявки суд не повідомили, представником третьої особи у ході вирішення цього спору надано письмові пояснення, у яких вона просила позовні вимоги задовольнити з підстав аналогічних заявленим позивачем (а.с. 159-160). Зважаючи на зазначену процесуальну поведінку відповідачів та третьої особи, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Частиною 2 ст. 169 Кодексу передбачено, що неявка представника в судове засідання без поважних причини або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. За таких обставин, та враховуючи, що розгляд справи триває значний час, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності указаних відповідачів та третьої особи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на виконанні у ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області перебуває зведене виконавче провадження № 37738263 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Комунального підприємства «Теплоенерго», [PERSON], [PERSON], ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості у загальному розмірі 10\~980\~303,47 грн. У ході здійснення даного виконавчого провадження державним виконавцем було описано та арештовано майно, що належало на праві власності третій особі (боржнику): - ? (одну другу) частину домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сировця, буд. 2; - гараж № 116, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, 8г; - 43/100 частини магазина, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гоголя, буд. 1. . Відповідно до звітів про оцінку майна, виконаних 06 лютого 2014 року, субєктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] ? частину домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сировця, буд. 2, оцінено в 201\~900 грн, гараж № 116, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дмитра Донського, 8г, оцінено в 46\~680,00 грн., 43/100 частини магазина, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гоголя, буд. 1, оцінено в 551\~300 грн. Згідно з протоколом проведення електронних торгів № 2649 прилюдні торги з реалізації гаража відбулися 05 вересня 2014 року. Переможцем торгів було оголошено [PERSON], яка запропонувала ціну в розмірі 80\~289,60 грн, тобто ціна збільшена на 46\~390,40 грн. На підставі зазначеного протоколу 03 листопада 2014 року ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області було складено акт про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна в процедурі виконавчого провадження. У результаті проведених 15 жовтня 2014 року електронних торгів з реалізації 43/100 частини магазина, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гоголя, буд. 1, указане нерухоме майно було реалізовано за 662\~221,56 грн., тобто ціну було збільшено на 160\~538,56 грн. Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 6903 прилюдні торги з реалізації 43/100 частини магазина відбулися 15 жовтня 2014 року та переможцем торгів було оголошено [PERSON] На підставі зазначеного протоколу 10 листопада 2014 року ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області було складено акт про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна в процедурі виконавчого провадження. Згідно з протоколом проведення електронних торгів № 6883 прилюдні торги з реалізації ? частини домоволодіння відбулися 15 жовтня 2014 року. Переможцем торгів було оголошено [PERSON], який запропонував за це нерухоме майно ціну в розмірі 199\~881 грн. На підставі зазначеного протоколу 03 листопада 2014 року ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області було складено акт про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна в процедурі виконавчого провадження. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Верховний Суд України в постанові від 09.12.2015 у справі № 6-849цс15, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування, вказав, що з урахуванням ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у звязку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням. Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 2427, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85). Частиною третьою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. За частиною першою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до частини пятої статті 58 вказаного Закону звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання субєктом оціночної діяльності субєктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Частиною пятою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 7.1 Тимчасового положення, абзацом третім підпункту 5.12.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, передбачено підстави й порядок призначення повторних прилюдних торгів, а також порядок уцінки нереалізованого майна. Так, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця та з інших, визначених Тимчасовим положенням, причин прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися. У такому разі призначаються повторні прилюдні торги, на яких стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30 відсотків. Уцінка майна проводиться державним виконавцем у десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, після чого реалізація майна за вказаною ціною повинна бути проведена впродовж місяця з дня проведення уцінки. Відповідно до п. 1 Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2014 року за № 427/25204, арештоване майно (далі - майно) - рухоме або нерухоме майно боржника (крім земельних ділянок та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації; електронні торги - прилюдні торги, що здійснюються в електронній формі в Системі, прилюдні торги - продаж майна, за яким його власником стає покупець, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Система - інформаційна система, що забезпечує здійснення в електронній формі процесів подання й обробки заявок на участь в електронних торгах, проведення електронних торгів з реалізації арештованого державними виконавцями майна, обробку інформації про електронні торги. Пунктом 1 Розділу ІІ цього Порядку визначено, що реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», а пунктом 3 розділу ІІІ передбачено, що організатор проводить електронні торги протягом двох місяців з дати внесення інформації про лот у Систему. Переможцем електронних торгів визнається учасник, від якого на момент завершення електронних торгів надійшла найвища цінова пропозиція. Якщо один із учасників запропонував придбати майно за стартовою ціною і пропозицій щодо купівлі майна від інших учасників не надійшло, майно продається за стартовою ціною (пункт 5 Розділу V Порядку). За правилами проведення прилюдних торгів, передбачених Тимчасовим положенням, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою та інші відомості. Визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним субєктом оціночної діяльності. Тобто на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості обєкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним. Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме частини пятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення, та підставою для визнання цих торгів недійсними. До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-547цс16, яка в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України, та вказав, що проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює та погодився з позицією судів попередніх інстанцій про те, що проведення торгів з такою оцінкою не вплинуло на результати торгів. При розгляді цієї справи суд вважає за необхідне послатися також на те, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні від 24 червня 2003 року у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила Верховний Суд України у постанові від 14 березня 2007 року у справі № 21-8во07, застосовуючи положення указаного рішення, вказав, що майном у значенні ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади, та дійшов висновку про те, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця. Рішенням Європейського Суду з прав людини від 26 березня 2013 року у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд зауважив, що потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (заява №36548/97, п.58, ECHR 2002-VIII). Звертаючись з позовом до суду у цій справі ПАТ АБ «Укргазбанк» зазначив лише про те, що товариство є стягувачем у виконавчому провадженні про стягнення заборгованості із третьої особи [PERSON], та у якому проведено продаж спірного майна з прилюдних торгів. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які посилання на те, які права позивача порушені відповідачами проведеними діями, оскільки аналіз наведених у позові та у судовому засіданні доводів свідчить про те, що такі доводи є загальними, неконкретизованими та недоведеними. Позивачем лише констатовано факт проведення торгів з оцінкою, яка в силу приписів закону втратила чинність, але яким чином це порушило його права, до яких наслідків призвело саме для нього як позивача та ініціатора оскарження результатів торгів не наведено, як і не указано і не надано доказів того, що вартість проданого майна була іншою на час проведення торгів ніж визначено раніше або вищою. Суд також наголошує на тому, що позивачем жодним чином не обґрунтовано та не доведено, яким чином проведення торгів з такою оцінкою вплинуло на їх кінцевий результат та в чому проявився негативний аспект таких дій, що може слугувати визнанню недійсними цих результатів. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними прилюдних торгів, оскільки реалізація майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який втратив чинність, не вплинула на результати торгів; при цьому суду не надано доказів порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорювала ці прилюдні торги. Оцінюючі всі докази досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги приписи законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість предявлених позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, судові витрати не підлягають стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed