overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

У липні 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту. Посилаючись на те, що 05.08.2016 року між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON]В, укладено договір, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у сумі 3000,00 грн. У порушення вимог договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, відповідач станом на 07.06.2016 року має заборгованість: тіло кредиту 10840,33 грн., про строчка по тілу 6500,22 грн., відсотки за кредитом 10,55 грн., неустойка - 1558,19 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по договору в розмірі 18909,29 гривень та судові витрати. Представник ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з'явився, причину неявки суду не сповістив, про день і час слухання справи повідомлявся завчасно, у встановленому законом порядку, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу заочно по наявних матеріалах у відсутність відповідача. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 05.08.2016 року між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON]В, укладено договір, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у сумі 3000,00 грн. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, відповідач станом на 07.06.2016 року має заборгованість: тіло кредиту 10840,33 грн., про строчка по тілу 6500,22 грн., відсотки за кредитом 10,55 грн., неустойка - 1558,19 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У порушення вимог договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до платіжного доручення від 13.07.2016 року позивач сплатив судовий збір у розмірі 1378,00 гривень на користь держави. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 509-510, 525 -527, 530, 610-612, 625, 629,651,653,1050,1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

У липні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлена позовна вимога мотивована тим, що відповідачка не виконала взяті на себе за кредитним договором зобовязання, а саме: у встановлений договором строк не повернула кредит, отриманий нею у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. На цій підставі позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 25489 грн. 60 коп.. Позивач просить справу слухати у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка за місцем реєстрації була повідомлена про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, заяву про розгляд справи у її відсутність чи про відкладення розгляду справи на іншу дату до суду не подала. Відповідно до ст.224 ЦПК України проводився заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до укладеного договору № б/н від 19.08.2011року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3300.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З наданих позивачем копій документів та розрахунку ціни позову вбачається, що станом на 30.04.2016 року відповідачка має заборгованість - 25489.60 грн., яка складається з наступного: - 3016.6 грн. - заборгованість за кредитом; - 17783.00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1189.98 грн. - штраф (процентна складова). Заперечень відносно розрахунку вказаної суми заборгованості, заяви про застосування строків позовної давності, відповідачка до суду не надала. З врахуванням викладеного, оскільки відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, тому з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню вказана сума боргу та судові витрати по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

У липні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлена позовна вимога мотивована тим, що відповідач не виконав взяті на себе за кредитним договором зобовязання, а саме: у встановлений договором строк не повернув кредит, отриманий ним у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. На цій підставі позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 11044 грн. 97 коп.. Позивач просить справу слухати у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач за місцем реєстрації був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, заяву про розгляд справи у його відсутність чи про відкладення розгляду справи на іншу дату до суду не подав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України проводився заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до укладеного договору № б/н від 15.06.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 300.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З наданих позивачем копій документів та розрахунку ціни позову вбачається, що станом на 30.04.2016 року має заборгованість - 11044.97 грн., яка складається з наступного: - 285.00 грн. - заборгованість за кредитом; - 76707.83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3050.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 502.14 грн. - штраф (процентна складова). Заперечень відносно розрахунку вказаної суми заборгованості, заяви про застосування строків позовної давності, відповідач до суду не надав. З врахуванням викладеного, оскільки відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, тому з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню вказана сума боргу та судові витрати по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

У липні 2016 року ПАТ «КБ «Приватбанк»звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 12.08.2016 року у відкритті провадження в даній справі відмовлено. Ухвалою суду від 18.10.2016 року провадження № 2-сз/756/135/16 задоволено заяву ПАТ «КБ «Приватбанк»про повернення судового збору згідно платіжного доручення №ВОТМ8В17V2 від 18.07.2016 року. Представником ПАТ «КБ «Приватбанк»08.02.2017 року подано заяву про повернення судового збору згідно платіжного доручення №ВОТМ8В17V2 від 18.07.2016 року, провадження № 2-сз/756/10/17. Оскільки питання про повернення судового збору згідно платіжного доручення №ВОТМ8В17V2 від 18.07.2016 року вирішено ухвалою суду від 18.10.2016 року, то заява представника ПАТ «КБ «Приватбанк» від 08.02.2017 року задоволеннюне підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

У липні 2016 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 41 652 швейцарських франків заборгованості за кредитним договором №003-2900/756-0441 від 09.11.2007 року та 4 819 доларів США 99 центів заборгованості за кредитним договором №СL11487 від 27.12.2007 року. Разом з позовною заявою до суду позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], автомобіль марки TOYOTA AURIS, 2007 року випуску, д/н [NUMBER] які належать [PERSON] Провадження у справі відкрито ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12.09.2016 року. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заява не підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Зі змісту вказаної статті вбачається, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. При цьому, в заяві не обґрунтовано необхідності та можливості накладення арешту на майно яке не належить до одноосібної власності позичальника, не зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність в цьому. В заяві не зазначено доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно поданих документів та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] не є одноосібним власником квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS]. Більше того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS], яка належить [PERSON] вже перебуває в забезпеченні по кредитному договору №003-2900/756-0441 від 09.11.2007 року. Ч.3 ст.152 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Таким чином, заява не містить підстав та обґрунтувань необхідності застосування вказаних обмежень з огляду на ціну позову та наявність забезпечення кредитного договору №003-2900/756-0441 від 09.11.2007 року іпотекою квартири.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з відповідною позовною заявою, в якій просить суд розірвати її шлюб з відповідачкою [PERSON], зареєстрований 23 листопада 2002 року відділом ДРАЦС по Бердичівському району Бердичівського МУЮ у Житомирській області, актовий запис №4. Від шлюбу сторони мають дітей сина [PERSON], [INFO], та доньку Анжелу, [INFO]. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що їх спільне життя не склалося, вони мають різні погляди на сімейне життя та обовязки, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини фактично припинені в наслідок чого їх спільне життя та збереження вказаного шлюбу стало суперечити її інтересам, а тому позивач дійшов висновку про необхідність розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечив. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце була належним чином повідомлена згідно ст.74-78 ЦК України, причини неявки суду не відомі, заперечень, заяви на примирення до суду не надходило. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. За згодою позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, а саме: оригінал свідоцтва про одруження сторін (а.с.3) та врахувавши обставини справи, суд вважає позов підставним, підлягаючим задоволенню, оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Вищенаведені обставини, на думку суду, свідчать про неможливість збереження вище вказаного шлюбу. У відповідності до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача судові витрати підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд розірвати його шлюб з відповідачкою [PERSON], зареєстрований 04 серпня 2007 року міським відділом РАЦС Бердичівського МУЮ Житомирської області, актовий запис №465. Від зазначеного вище шлюбу сторони мають дитину сина [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що подружні відносини припинились, почали виникати непорозуміння щодо побудови сімї, подружжя втратило взаємне почуття любові та поваги, мають різні погляди на сімю та ведення спільного господарства. Протягом останнього часу спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує формально, підстав для збереження шлюбу та підстав для примирення немає. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала, не заперечила проти його задоволення судом. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, а саме оригінал свідоцтва про одруження сторін (а.с.6) та врахувавши обставини справи, викладені в позовній заяві, суд вважає позов підставним, таким, що підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з сторін, що мають істотне значення. Враховуючи, що стосунки в сторін розладналися, вони як сім'я не проживають, миритися не бажають, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалюється у на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачки в розмірі 551,20 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 28 липня 2001 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають двох дітей - сина [PERSON], 04 грудня 2001 року, та дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося, оскільки у них різні погляди на життя та сімейні інтереси. Між ними виникали постійно сварки і непорозуміння. Шлюбно-сімейні відносини вони не підтримують з серпня 2015 року, спільного господарства не ведуть. [PERSON] вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив суд розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований 28 липня 2001 року Березоворудською сільською радою Пирятинського району Полтавської області, актовий запис № 12. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 28 липня 2001 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 062289. Від шлюбу подружжя має двох дітей - сина [PERSON], 04 грудня 2001 року, та дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося, оскільки у позивача та відповідача різні погляди на життя та несумісність характерів. Їхня сім'я розпалася, з серпня 2015 року вони разом не проживають, сім'ю зберегти не бажають, строк на примирення не потрібен. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] просила залишити їй прізвище «Заболотна», а тому суд залишає прізвище відповідачці після розірвання шлюбу [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 19 листопада 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва, між ним та [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис № 1331. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] На примирення з відповідачем позивач не погоджується, вважаючи що одруження позивача та відповідача виявилось невдалим. У подружжя виникли різні погляди на життя, на виховання дитини, різне бачення майбутнього, між ними втрачені почуття поваги та любові один до одного. Позивач вважає, що зазначені обставини відображаються на психологічному стані подружжя та їхньої дитини, є причиною того, що вони не бажають в подальшому проживати однією сім'єю, і не вбачають за можливе продовження подружніх стосунків. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 19 листопада 1999 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу подружжя має доньку [PERSON], [INFO] Одруження між ними виявилося невдалим, оскільки у позивача та відповідача різні погляди на життя та виховання дитини, подружжя втратило повагу та любов один до одного і не бажає в подальшому проживати однією сім'єю. Близько півроку подружжя спільного господарства не ведуть, шюбно-сімейні відносини не підтримують. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 20 вересня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві між ним та [PERSON]було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1636. Від спільного подружнього життя вони дітей не мають. Подружнє життя не склалося, відносини поступово почали погіршуватись, оскільки у їхньому спілкування відсутні взаєморозуміння і повага. Подружжя має різні погляди на життя. Позивач вважає, що строк на примирення не потрібен, спроби примирення не принесли жодних результатів, шлюб існує лише формально. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, від неї надійшла заява з проханням відкласти розгляд справи у зв'язку з перебуванням її у відрядженні, однак жодних підтверджуючих документів суду не надала, тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 20 вересня 2012 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві,актовий запис № 1636. Від спільного подружнього життя вони дітей не мають. Подружнє життя не склалося, відносини поступово почали погіршуватись, оскільки у їхньому спілкування відсутні взаєморозуміння і повага. Подружжя має різні погляди на життя. Позивач вважає, що строк на примирення не потрібен, спроби примирення не принесли жодних результатів, шлюб існує лише формально. Подружжя сімю зберегти на бажає. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved