Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

У листопаді 2013 року Сакська міжрайонна прокуратура Автономної Республіки Крим звернулася до суду із позовом до Іванівської сільської ради Сакського району АР Крим, [PERSON] про визнання недійсними рішень, державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Іванівської сільської ради від 25 квітня 2003 року № 38 [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,07 га із земель, не наданих у власність або користування в межах [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. 20 травня 2009 року на підставі зазначеного рішення [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 531453 на земельну ділянку площею 0,1900 га, яка розташована в [ADDRESS] червня 2013 року до Сакської міжрайонної прокуратури надійшла окрема ухвала Сакського міськрайнного суду АР Крим від 29 травня 2013 року у справі № 2-0117-2328/11 щодо виявлених під час судового розгляду порушень земельного законодавства, допущених Іванівською сільською радою при прийнятті рішень про надання у власність громадянам України [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок на території сільської ради. Проведеною перевіркою було встановлено , що вищезазначене рішення Іванівської сільської ради про надання у власність [PERSON] земельної ділянки не відповідає вимогам земельного законодавства з наступних підстав. Так, перевіркою було встановлено, що на підставі свідоцтва по право власності на житло від 01 листопада 1994 року квартира, розташована за адресою : [ADDRESS] належить в рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Також встановлено, що квартира [ADDRESS] у цьому ж житловому будинку належить в рівних частках [PERSON] та [PERSON] Тобто, відповідно із діючим цивільним та земельним законодавством [PERSON] та [PERSON], як співвласникам квартир багатоквартирного житлового будинку, не можуть бути передані у власність земельні ділянки, на якій розташований будинок квартирного типу. Крім того, перевіркою встановлено, що органом місцевого самоврядування при прийнятті спірного рішення також було порушено вимоги ст.ст. 116, 118 ЗК України, а саме передано у власність земельну ділянку особі, яка не перебувала у неї в користуванні та за відсутності належних документів, що підтверджують її розмір. Також, передання сільською радою спірної земельної ділянки у власність [PERSON] на підставі технічної документації із землеустрою суперечить вимогам земельного законодавства, оскільки може бути здійснено лише за відповідним проектом землеустрою. Державний акт на право власності на земельну ділянку, оформлений на ім'я [PERSON] має бути визнаний судом недійсним, оскільки виданий на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування. У судому засіданні прокурор Насрулаєв А.А. позовні вимоги підтримав , просив їх задовольнити. Пояснив у відповідності до викладеного в позові. Крім того, зазначив, що підставою для звернення до суду із даним позовом є порушення інтересів держави, а саме незаконне вибуття із комунальної власності Іванівської територіальної громади земельної ділянки. Земельне законодавство України не передбачає можливості передачі у власність громадян земельної ділянки, яка фактично є при будинковою територією. Орган місцевого самоврядування при прийнятті оскаржуваного рішення не прийняв до уваги, що передав у власність [PERSON] земельну ділянку, яка раніше не перебувала у неї в користуванні. Також сільською радою було порушено законодавство про землеустрій, відповідно до якого земельна ділянка, що не перебувала у користуванні особи може бути передана у власність після затвердження проекту землеустрою, а не технічної документації з землеустрою. Зважаючи, що порушення земельного законодавства відбулося з боку органу місцевого самоврядування, який уповноважений розпоряджатися землями територіальних громад, прокуратура вимушена звернутися до суду із даним позовом в інтересах держави за захистом її прав. Представник відповідача - Іванівської сільської ради Сакського району АР Крим до суду не з'явився, про день та час слухання справи був сповіщений належним чином, про що свідчить повідомлення в матеріалах справи. Про причини неявки суд не сповістив, заява про розгляд справи у його відсутності до суду не надходила. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 76 ЦПК України. Про причини неявки суд не сповістила, заява про розгляд справи у її відсутності до суду не надходила. За згодою позивача, суд розглядає справу у відсутності відповідачів в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З копії свідоцтва про право власності на житло від 01 листопада 1994 року (а.с.15) вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками у рівних частках квартири [ADDRESS] [PERSON] і [PERSON] належить у рівних частках квартири [ADDRESS] АК Крим, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 01 листопада 1994 року (а.с.16). Пунктом п'ятим рішення 7 сесії 24 скликання Іванівської сільської ради Сакського району АР Крим від 25 квітня 2003 року № 38 передано у власність громадянці України [PERSON] присадибну ділянку площею 0,07 га із земель, що не передані у власність або постійне користування у межах села [ADDRESS] (а.с.8). 20 травня 2009 року на ім'я [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 531453 площею 0,1900 га, розташовану в [ADDRESS] на території Іванівської сільської ради Сакського району АР Крим (а.с.10). Згідно ст. 382 ЦК України , квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та при будинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та при будинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації. Відповідно з ч.3 ст. 24 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Зазначені принципи закріплені у ЗК України. Таким чином, Іванівська сільська рада Сакського району АР Крим приймаючи спірні рішення не врахувала зазначені вище положення діючого законодавства, як наслідок ухвалила незаконне рішення, чим порушила інтереси держави. Відповідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. З огляду на викладене, порушене право держави підлягає судовому захисту шляхом визнання недійсним рішення , та зобов'язання відповідача [PERSON] повернути земельну ділянку сільській громаді. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. На момент видачі спірного державного акту частина перша статті 126 ЗК України передбачала, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки були документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. З огляду на норми діючого земельного законодавства, на думку суду, у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Cтаттею 140 ЗК України встановлено перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто у встановленому законом порядку. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] набула право власності на земельну ділянку на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, як наслідок наявні підстави для визнання державного акту, виданого на підставі зазначеного рішення недійсним. На підставі викладеного, відповідно зі ст. 382 ЦК України, ст.ст. 42, 89, 152, 158 ЗК України, ст.ст. 24, 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»,

Outcome: approved