Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] (далі - [PERSON]П.) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі [PERSON]І.) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 16 вересня 2015 року о 16 год. 40 хв. на перехресті пр-та Гагаріна та вул. Абхазької у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить позивачу, та автомобіля «Мерседес Бенц», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] З вини останньої належний позивачеві автомобіль отримав технічні пошкодження, чим заподіяна матеріальна шкода. На підставі викладеного [PERSON] просив суд стягнути з відповідача 116\~780 грн., з яких 95 680 грн. відшкодування матеріальної шкоди як різниця між завданою сумою шкоди у розмірі 145\~680 грн. та страховим відшкодуванням виплаченим позивачу у розмірі 50\~000 грн., 1100 грн. за оплату послуг експерта, 20\~000 грн. в якості відшкодування завданої позивачу моральної шкоди та судові витрати у справі. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями указану справу для розгляду автоматизованою системою розподілено судді Черновському Г.В., але у звязку із звільненням указаного судді з посади судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська розпорядженням керівника апарату призначено повторний автоматизований розподіл справи, яка згідно із протоколом від 03 жовтня 2016 року передана для розгляду судді Ходаківському М.П., яким ухвалою від 04 жовтня 2016 року прийнято її до свого провадження. Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених та додатково озвучених у судовому засіданні. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими і недоведеними. У ході вирішення справи судом до участі у розгляді справи було залучено в якості третьої особи Приватне акціонерне товариство «СТ «Іллічівське», але його представник у судове засідання не зявився, незважаючи на те, що товариство було завчасно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 56), від нього не надходило заяв про відкладення розгляду справи, у звязку із чим суд ухвалив розглянути справу за відсутності цієї третьої особи, оскільки це не перешкоджає розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] 16 вересня 2015 року о 16 годині 40 хвилин, керуючи транспортним засобом «Мерседес Бенц», д.н.з АА 0005 ІВ, на перехресті пр. Гагаріна та вул. Абхазької в м. Дніпропетровську, перед виконанням повороту ліворуч не зайняла відповідне крайнє положення на проїзній частині та не переконалась в безпечній зміні напрямку свого руху, внаслідок чого скоїла зіткнення з транспортним засобом «Хюндай», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що рухався позаду ліворуч в попутному напрямку, після чого зазначений автомобіль в стані некерованого руху скоїв наїзд на стоячий транспортний засіб «Деу», д.н.з АЕ 2305 ЕТ, під керуванням водія [PERSON] Своїми діями [PERSON] порушила п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження вказаним транспортним засобам. Факт дорожньо-транспортної пригоди та її фактичні обставини підтверджені постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2015 року у справі № 201/15332/15-п, якою відповідач [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 4). Відповідно до приписів ч. 4 ст. ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини встановлені постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2015 року є преюдиційними і доведенню не підлягають. Як вбачається із наданого позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля [NUMBER], є [PERSON] (а.с. 3). Установлено також, що 07 жовтня 2015 року з метою проведення незалежної оцінки розміру завданих збитків відбувся огляд пошкодженого автомобіля [NUMBER], судовим експертом [PERSON] Відповідно до висновку судового експерта [PERSON] № 1709/15/15 від 07 жовтня 2015 року вартість ремонту пошкодженого автомобіля складає 164\~750,89 грн. (а.с. 6-7). Вартість послуг експерта склала 1\~100 грн. та платником є [PERSON] (а.с. 9). Згідно із рахунком-фактурою № Ин-0150516-1 від 15 травня 2016 року вартість ремонту автомобіля [NUMBER], склала 145\~680 грн. (а.с. 5 ). Наданим актом № 27/05-1-2016 здачі-приймання робіт підтверджено, що загальна вартість ремонту пошкодженого автомобіля склала 145\~680 грн. (а.с. 64). Цивільно правова відповідальність власника автомобіля «Мерседес-Бенц», д.н.з АА 0005 ІВ, була застрахована у ПрАТ «СТ «Іллічівське» (а.с. 10) і за доводами позивача йому цим товариством було виплачена 50\~000 грн. Ці доводи сторонами не оспорювалися і не заперечувалися. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальних ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Положеннями п. 4\~постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина пята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, повязану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вмоги до страхової компанії (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2808 цс15 від 20 січня 2016 року). Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 04 червня 2014 року у справі № 6-49цс14, який відповідно дост. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Під реальними збитками відповідно до ст. 22 ЦК України є витрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Так, на підтвердження розміру завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди позивачем надано висновок експертного дослідження, в якому визначено розмір матеріального збитку, який складається із втрати товарної вартості та вартості відновлювального ремонту, з урахуванням цін, які існують на момент дослідження, що відповідає і положенням ЦК України, а також рахунок фактуру про вартість здійсненого ремонту траснпортного засобу і акт про виконання робіт із ремонту пошкодженого автомобіля. Ураховуючи, що розміру страхового відшкодування, виплаченого страховою компанією для повного відшкодування завданої позивачу майнової шкоди не вистачає, суд дійшов висновку про стягнення із заподіювача шкоди різниці та витрат, повязаних з проведенням експертного дослідження. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки винність [PERSON] у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої завдано шкоди позивачу та її розмір є доведеними, доказів та підстав, що вона володіла транспортним засобом не на законній підставі суду не надано і ці обставини перевірялися при оформленні дорожньо-транспортної пригоди і ухваленні судом постанови про притягнення останньої до адміністративної відповідальності. При цьому з [PERSON] підлягає стягненню в порядку відшкодування збитків96\~780 грн., з яких 95\~680 грн. різниця між вартістю матеріального збитку, завданого позивачу та сплаченим страховим відшкодуванням; 1 100 грн. - сума сплачена за проведення дослідження (145\~680 грн. 50 000 грн. + 1 100 грн. = 96 780 грн.). Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Не викликає сумнівів, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачеві була заподіяна певна моральна шкода, що виразилася у стражданнях та переживаннях, а також життєвих незручностях, повязаних із нервовим стресом під час пошкодження автомобіля і неможливістю експлуатації транспортного засобу, що перебував у його власності, необхідності участі за рахунок особистого часу в оформленні документів, ремонту автомобіля. Разом з тим, суду не надані будь-які докази, що обєктивно свідчили б про істотність заподіяної йому моральної шкоди і настання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди суттєвих негативних наслідків для його психологічного та фізичного стану. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги у відповідній частині такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 1 000, 00 гривень, оскільки шкода позивачу заподіяна діями [PERSON] За викладених обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення, пропорційно задоволеній частині позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial