Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Адміністрації Київського слідчого ізолятору Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (далі - відповідач) про відшкодування моральної шкоди. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час перебування позивача під вартою в Київському слідчому ізоляторі з 15 червня 2011 року через несвоєчасне і неналежне надання медичної допомоги працівниками медичної частини Київського слідчого ізолятору, ним втрачено здоров`я і як наслідок цього встановлена ІІ група інвалідності. Основним доказом наявності моральної шкоди є довідка до акту огляду медико-соціальною експортною комісією МОЗ України від 09 лютого 2016 року, згідно якої позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, загальне захворювання, строком до 01 березня 2018 року. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 500000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. До матеріалів справи додано заперечення. Суд, заслухавши пояснення, повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач перебуває у Київському слідчому ізоляторі з 15.06.2011 року. Установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадицій ний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення»). В обґрунтування вимог, позивач посилається на лист Генеральної прокуратури України від 30.09.2016 року № 16/1-32771-15, у якому зазначено, що за результатами розгляду скарги [PERSON] від 28.08.2016 з приводу незабезпечення адміністрацією слідчого ізолятора належної медичної допомоги, порушення вимог законодавства про звернення громадян, неналежного розгляду прокуратурою м. Києва попередніх звернень з цих питань, встановлено, що адміністрацією Київського слідчого ізолятора допущено порушень вимог Законів України «Про попереднє ув`язнення» та «Про звернення громадян» щодо надання йому медичної допомоги та розгляду звернень. На вказані порушення начальнику установи внесено вказівку з вимогою забезпечення йому належного медичного огляду та, за необхідності, призначення лікування, а також надання інформації про стан здоров`я і надану медичну допомогу. З огляду на викладене, підстав для вжиття інших заходів реагування на цей час не вбачається. Згідно Медичної довідки Київського слідчого ізолятору Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області від 23.11.2016 року № 15-Д-11/16, де зазначено: «[PERSON], [INFO], прибув до Київського слідчого ізолятору 15.06.2011. По прибутті до установи оглянутий черговим медичним працівником. За даними первинного огляду, обстеження та анамнезу даних за гостру соматичну патологію не виявлено. Тілесних ушкоджень не виявлено. За час перебування в установі неодноразово проходив стаціонарні курси лікування в медичній частині установи та за межами установи в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги. З 28.04.2014 по 29.04.2014 перебував на лікуванні у КМКЛШМД з діагнозом: Копростаз. Проведено консервативне лікування, обстеження. Виписаний з лікарні в задовільному стані. Надано рекомендації. 29.04.2014 при поверненні в установу госпіталізований до стаціонару медичної частини для продовження курсу консервативного лікування. Отримував препарати: Метаклопрамід, Ранітідін, Но-шпа, Панкреатин. 12.05.2014 виписаний зі стаціонару медичної частини установи в задовільному стані. Надано рекомендації. 31.05.2014 у зв'язку з погіршенням стану здоров'я переведений до стаціонару медичної частини з діагнозом: Закріп. Призначено курс лікування. Отримував препарати: Сенаде, Дротаверин, Папаверин, Панкреатин, Метаклопрамід. 02.06.2014 у зв'язку з неефективністю лікування направлений до КМКЛШМД. З 02.06.2014 по 04.06.2014 перебував на лікуванні у КМКЛШМД з діагнозом: Спастичний коліт. Проведено консервативне лікування, обстеження. Виписаний з лікарні в задовільному стані. Надано рекомендації. 04.06.2014 при поверненні в установу госпіталізований до стаціонару медичної частини для продовження курсу консервативного лікування. Отримував препарати: Сенаде, Но-х-ша, Ранітідін, Папаверин, Панкреатин, Метаклопрамід. 12.06.2014 виписаний зі стаціонару медичної частини установи в задовільному стані. Надано рекомендації. 29.09.2014 у зв'язку з різким погіршенням стану здоров'я госпіталізований до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з діагнозом: Токсична мегаколон. В ургентному порядку проведено оперативне втручання: резекція сигмо видної кишки, сигмостомія кінцева. 06.10.2014 виписаний з лікарняного закладу в задовільному стані з рекомендаціями щодо амбулаторного лікування у лікаря-хірурга. 06.10.2014 при поверненні в установу госпіталізований до стаціонару медичної частини для продовження курсу консервативного лікування. Отримував лікування: перев'язки, Цефтріаксон, Ранітідін, Панкреатин. 28.10.2014 виписаний зі стаціонару медичної частини Київського слідчого ізолятору в задовільному стані. Надано рекомендації. Під час перебування в установі знаходиться під динамічним наглядом медичних працівників медичної частини Київського слідчого ізолятора (корпусний фельдшер, лікар-терапевт, лікар-хірург). Постійно забезпечується калоприймачами в повному обсязі. 06.04.2015 оглянутий лікарем-хірургом, діагноз: Функціонуюча моносигмостома (29.09.2014 року - резекція сигмо видної кишки, сигмостомія кінцева). Надано рекомендації. З 13.01.2016 отримує дієтичне харчування (до вибуття з установи). 02.02.2016 оглянутий лікарем-хірургом, діагноз: Кінцева моносигмостома (29.09.2014 року - резекція сигмовидної кишки, сигмостомія кінцева). Вертеброгенна торакалгія на хоні остеохондрозу хребта з помірним больовим синдромом. Стійкий виражений церебростенічний синдром. Отримує симптоматичне лікування. 09.02.2016 пройшов МСЕК та визнаний інвалідом II групи по загальному захворюванню, строком на два роки. Рекомендований диспансерний нагляд в умовах установи здійснюється лікарями терапевтом та хірургом, у зв'язку з відсутністю у штатному розкладі посади лікаря гастроентеролога, оскільки за існуючою програмою навчання лікарів терапевтів, гастроентерологічні хвороби входять до їх компетенції. 06.10.2016 року, проведене додаткове комісійне медичне обстеження підтвердило раніше встановлений діагноз та рекомендації щодо лікування та харчування. На час надання довідки загальний стан здоров'я відповідає наявним хронічним захворюванням.». 23 листопада 2016 року позивачем було надано розписку про те, що ним 23 листопада 2016 року було отримано на руки медичну довідку та на сьогоднішній день претензій до Адміністрації Київського слідчого ізолятору немає. Відповідно до довідки Міністерства охорони здоров`я України до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (видається інваліду), серія [NUMBER] від 09.02.2016 року, [PERSON], [INFO], було встановлено другу групу інвалідності строком до 01 березня 2018 року, причина інвалідності - загальне захворювання. Особи, які перебувають у місцях попереднього ув'язнення, мають обов'язки і права, встановлені законодавством для громадян України, з обмеженнями, що передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про попереднє ув`язнення»). Медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув'язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров'я (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення»). Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та враховуючи те, що відповідачем було здійснено весь необхідний комплекс медичних дій, а позивачем не надано доказів того, що йому завдана моральна шкода та те, що вона завдана саме у зв`язку з ушкодженням його здоров`я діями чи бездіяльністю відповідача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed