Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

у липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, штрафних санкцій та моральної шкоди за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 1 від 03.01.2013 року, відповідно до якого позичальник отримав грошові кошти в розмірі 9534,00 грн. (дев'ять тисяч п'ятсот тридцять чотири гривні 00 копійок) та зобов'язався їх повернути не пізніше 01 липня 2013 року, що підтверджується наданою відповідачем розпискою від 03.01.2013 року, яка зберігається у позивача. У зазначений в договорі термін позичальник на порушення своїх договірних зобов'язань борг не повернув. На звернення позикодавця щодо добровільної сплати коштів ніяким чином не відреагував, та вимогу про повернення позики від 10.04.2015 р. і претензію позивача від 20.042015 року не задовольнив та залишив без відповіді. Станом на 18 травня 2015 року грошові кошти позивачу не були повернуті, тобто відповідач порушив взяті на себе за договором зобов'язання. Згідно п 5.1 договору у випадку несвоєчасного повернення боргу позичальник виплачує позикодавцю пеню в розмірі 0,1 від простроченої суми за кожен день такої прострочки. Таким чином, станом на 18.05.2015 року пеня за договором становить 6530,79 грн. (шість тисяч п'ятсот тридцять гривень 79 копійок): 9534,00*0,1 %*685=6530,79 грн., де 685 - кількість прострочених днів з 02.07.2013 р. по 18.05.2015 р. Крім того, позивачу була завдана моральна шкода, яка в даному випадку полягає у душевних стражданнях,яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї. Ігнорування відповідачем умов договору щодо строку повернення боргу спричинило тяжкі хвилювання позивача, що в свою чергу негативно відобразилося на його здоров'ї. Позивач став погано спати та втратив апетит. Внаслідок поганого самопочуття позивача, її стосунки з близькими та родичами значно погіршилися. Таким чином у ситуації,що склалася,підтримання нормальних життєвих зв'язків та активне громадське життя стали неможливими для позивача. Ця ситуація також принижує ділову репутацію позивача, адже невиконання відповідачем свого обов'язку по поверненню грошей дає підстави іншим особам не сприймати позивача як ділову людину, яка досягає бажаних результатів, від чого також страждає честь та гідність людини, внаслідок ставлення до останнього як до ненадійного партнера, якому не можна довіряти свої кошти, або товар, через те, що позивач не може їх повернути від третіх осіб. Згідно п. 3 розписки, позичальник зобов'язується компенсувати позикодавцю моральну шкоду у розмірі 10 % від несвоєчасно поверненої грошової суми. Виходячи з вищенаведеного, розмір компенсації моральної шкоди за несвоєчасне повернення боргу за договором становить 953, 40 грн. (дев'ятсот п'ятдесят три гривні сорок копійок), а саме 9534,00*10%. Враховуючи вищевикладене, сума заборгованості відповідача перед позивачем з урахуванням санкцій та спричиненої моральної шкоди, станом на 18.05.2015 року загалом становить 17017,87 (сімнадцять тисяч сімнадцять гривень вісімдесят сім копійок). Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, від представника позивача на адресу суду надійшла заява, в якій просить розглядати справу без участі позивача та представника. Також зазначив про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач, який повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 1 від 03.01.2013 року (а.с. 39), відповідно до якого позичальник отримав грошові кошти в розмірі 9534,00 грн. (дев'ять тисяч п'ятсот тридцять чотири гривні 00 копійок) та зобов'язався їх повернути не пізніше 01 липня 2013 року, що підтверджується наданою відповідачем розпискою від 03.01.2013 року, яка зберігається у позивача (а.с.40). Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року та ,що також визначено ч.8 ст. 110 ЦПК України позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів. У зазначений в договорі термін позичальник на порушення своїх договірних зобов'язань борг не повернув. На звернення позикодавця щодо добровільної сплати коштів ніяким чином не відреагував, та вимогу про повернення позики від 10.04.2015 р. (а.с. 41) і претензію позивача від 20.042015 року (а.с. 43) не задовольнив та залишив без відповіді. У відповідності до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ,який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками,а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) Станом на 18 травня 2015 року грошові кошти позивачу не були повернуті, тобто відповідач порушив взяті на себе за договором зобов'язання. Положеннями ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до приписів ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Також у відповідності до ст. 625 ЦК України боржник зобов'язується сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення,а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п 5.1 договору у випадку несвоєчасного повернення боргу позичальник виплачує позикодавцю пеню в розмірі 0,1 від простроченої суми за кожен день такої прострочки. Таким чином, станом на 18.05.2015 року пеня за договором становить 6530,79 грн. (шість тисяч п'ятсот тридцять гривень 79 копійок): 9534,00*0,1 %*685=6530,79 грн., де 685 - кількість прострочених днів з 02.07.2013 р. по 18.05.2015 р. Крім того, позивачу була завдана моральна шкода, яка в даному випадку полягає у душевних стражданнях,яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї. Ігнорування відповідачем умов договору щодо строку повернення боргу спричинило тяжкі хвилювання позивача, що в свою чергу негативно відобразилося на його здоров'ї. Позивач став погано спати та втратив апетит. Внаслідок поганого самопочуття позивача, її стосунки з близькими та родичами значно погіршилися. Таким чином у ситуації,що склалася,підтримання нормальних життєвих зв'язків та активне громадське життя стали неможливими для позивача. Ця ситуація також принижує ділову репутацію позивача, адже невиконання відповідачем свого обов'язку по поверненню грошей дає підстави іншим особам не сприймати позивача як ділову людину, яка досягає бажаних результатів, від чого також страждає честь та гідність людини, внаслідок ставлення до останнього як до ненадійного партнера, якому не можна довіряти свої кошти, або товар, через те, що позивач не може їх повернути від третіх осіб. У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п. 3 розписки, позичальник зобов'язується компенсувати позикодавцю моральну шкоду у розмірі 10 % від несвоєчасно поверненої грошової суми. Дана розписка підписана відповідачем і знаходиться у позивача, що відповідно до звичаїв ділового обороту ще раз підтверджує факт несплати позичальником грошових зобов'язань. Виходячи з вищенаведеного, розмір компенсації моральної шкоди за несвоєчасне повернення боргу за договором становить 953, 40 грн. (дев'ятсот п'ятдесят три гривні сорок копійок), а саме 9534,00*10%. Враховуючи вищевикладене, сума заборгованості відповідача перед позивачем з урахуванням санкцій та спричиненої моральної шкоди, станом на 18.05.2015 року загалом становить 17017,87 (сімнадцять тисяч сімнадцять гривень вісімдесят сім копійок). Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, ст. 27 ЦПК України визначає права особи, яка бере участь у справі, серед яких такі як подання доказів, заявлення клопотань тощо. Відповідно до ст. 137 ЦПК України у випадку, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ. В ході розгляду справи відповідачем клопотань заявлено не було. Тому, оскільки на день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження відсутності заборгованості за договором позики, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, приходить до висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення заборгованості, штрафних санкцій та моральної шкоди за договором позики, про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. При цьому суд приходить до висновку про можливість покладення в основу рішення розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем, оскільки останній стороною відповідача не спростований в розрізі ст. 60 ЦПК України. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі. З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 23, 532, 610, 625, 1046, 1047, 1050 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 11, 27, 57-60, 64, 110, 137,179, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України суд, -

Outcome: approved