Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

У листопаді 2015 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути на її користь з [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 25\~397,06 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 березня 2015 року було розірвано. Від шлюбу з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 27 травня 2014 року було відкрито виконавче провадження № ВП 43484199. Однак, відповідач протягом тривалого часу не сплачує аліменти, які були йому присуджені рішенням суду. Тому, внаслідок не виконання відповідачем рішення суду за ним утворилась заборгованість по сплаті аліментів, які розраховувались виходячи з даних Головного управління статистики про розмір середньомісячної заробітної плати працівника для даної місцевості, а саме в сумі 10\~056,59 грн., що підтверджується довідкою ВДВС про нарахування, виплату та заборгованість по аліментам від 13.02.2015 року. Позивач зазначила, що за її розрахунками за період з 27.09.2013 року по 11.02.2015 року сума неустойки, яку відповідач зобовязаний сплатити на її користь на утримання дитини складає 25\~397,06 грн. У судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву, відповідно до якої вона просить розглядати справу за її відсутністю, свій позов підтримує у повному обсязі та у випадку неявки відповідача у судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 березня 2015 року було розірвано (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився 2 серпня 2013 року, батьком дитини відповідно до свідоцтва про народження є [PERSON] (а.с.5). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.11.2013 року з відповідача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 вересня 2013 року та до досягнення сином повноліття. На підставі вищезазначеного рішення Жовтневим районним судом м. Харкова 14 березня 2014 року видано виконавчий лист № 639/8414/13-ц (а.с.6). 27 травня 2014 року було відкрито виконавче провадження № ВП 43484199 про примусове стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Згідно довідки про нарахування, виплату та заборгованість по аліментам від 13.02.2015 року заборгованість [PERSON] станом на 11.02.2015 року становить 10 056,59 грн. (а.с. 8). Відповідач у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надав суду доказів того, що заборгованість виникла не з його вини та повязана з існуванням обєктивних, непереборних, істотних труднощів у виплаті аліментів (тяжка хвороба, інвалідність, настання важких життєвих обставин), що не залежить від його волі та потягло обєктивну неможливість виконання аліментних зобовязань. Статями 194,195 СК України передбачено, що заборгованість зі сплати аліментів стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідач мав можливість звернутися до суду у порядку ч. 1 ст. 192 СК України з позовом про зменшення розміру стягуваних з нього рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.11.2013 року аліментів, але даною можливістю не скористався. Також відповідач не скористався своїм правом, закріпленим ч.2 ст. 197 СК України, згідно якої за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. З позовом про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами [PERSON] до суду не звертався. Відповідно до ч. 9 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Частиною 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. [PERSON] також не скористався своїми правами, закріпленими у вказаних вище статтях та не оскаржив розрахунок заборгованості по аліментам, складеним державним виконавцем 13.02.2015 року. Необхідно відмітити, що належним виконанням аліментних зобовязань, визначених рішенням суду, є щомісячне фактичне вчинення дій спрямованих на реальну сплату аліментів, зарахування коштів на депозитний рахунок ВДВС відповідного району м. Харкова тощо. Суд, беручи до уваги вказані вище обставини, приходить до висновку, що [PERSON] винен у виникненні заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], а отже позивач по справі [PERSON] має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно розрахунку, наданого позивачем, розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 27.09.2013 року по 01.02.2015 року включно становить 25\~397,06 грн. (а.с.9). Заборгованість по аліментам не сплачена по теперішній час та станом на 11.02.2015 року складає 10 056,59 грн. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити заявлені позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість по аліментам та неустойку за несвоєчасну сплату аліментів, так як в судовому засіданні не було встановлено підстав для звільнення боржника від сплати заборгованості по аліментам, передбачених ст.197 СК України. Відповідно ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 551,20 грн. необхідно покласти на відповідача. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved