Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

У липні 2020 року позивач через свого представника звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 05.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 5187 з пропозицією звернути стягнення на заборгованість в сумі 17130 грн., яка виникла за договором №191020-10591-1 від 20.10.2019 року, який укладений між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», а також стягнути витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису в сумі 1200 грн. Вказаний виконавчий напис був пред`явлений до виконання та приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. відкрито виконавче провадження і вчиняються виконавчі дії, зокрема звернено стягнення на його заробітну плату. Саме у зв`язку із зверненням стягнення на заробітну плату йому стало відомо про наявність оскаржуваного виконавчого напису. За змістом виконавчого напису з нього стягнуто заборгованість за кредитним договором №191020-10591-1 від 20.10.2019 року в сумі 17130 грн., яка складається з простроченої суми кредиту - 3000 грн. та простроченої заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом - 14130 грн., проте жодних повідомлень від відповідача щодо наявності вказаного у виконавчому написі боргу він не отримував, а також не укладав жодних кредитних договорів на умовах сплати відсотків у сумі, яка вказана у виконавчому написі. Вказував на те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які підтверджують безспірність заборгованості, натомість при вчинення відповідного виконавчого напису нотаріусом не було з`ясовано належним чином питання безспірності його заборгованості за кредитним договором №191020-10591-1 від 20.10.2019 року у тій сумі, яка вказана у виконавчому написі та не було досліджено документи, які б підтверджували наявність у нього боргу в такому розмірі. Таким чином, вважає, що вимоги стягувача не є правомірними, оскільки він ставить під сумнів розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі, а тому звернувся до суду з даним позовом та, посилаючись на вище наведені обставини, норми матеріального права, просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 05.05.2020 року, зареєстрований в реєстрі №5187 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. про звернення стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» на заборгованість в сумі 17130 грн., яка виникла за кредитним договором №191020-10591-1 від 20.10.2019 року та витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису в сумі 1200 грн. На вказану позовну заяву надійшов відзив в якому представник відповідача заперечував проти задоволення даного позову, просив у рішенні суду встановити наявність у позивача заборгованості у тій сумі, що вказана в оспорюваному виконавчому написі відповідно до доданого до відзиву копії розрахунку заборгованості, а також вирішувати спір за відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами. Вказував на те, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору в електронному вигляді, позивач отримав кредит в сумі 3000 грн. на 30 днів шляхом переказу грошових коштів на його платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Вказував на те, що станом на 18.03.2020 року нарахування відсотків позивачу було припинено та зафіксовано розмір заборгованості та подано нотаріусу документи відповідно до затвердженого переліку з метою вчинення виконавчого напису. При цьому, зазначав, що за позивачем рахується заборгованість у розмірі 11326,25 грн. станом на 30.07.2020 року, яка складається з 3000 грн. з заборгованості за кредитом та 8326,25 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. У відповіді на відзив позивач заперечував факт укладення між ним та відповідачем договору в порядку Закону України «Про електронну комерцію», при цьому такий договір між ними не був нотаріально посвідчений, що є однією з вимог для стягнення боргу на підставі виконавчого напису, в такому договорі були відсутні підписи сторін, а також заперечував наявність у нього суми заборгованості, що вказана в оспорюваному виконавчому написі, оскільки така сума фактично існує лише на складених відповідачем документах, які не підписані позивачем, не погоджені з ним та містять інформацію, яка не відповідає дійсності, оскільки позивачем ставиться під сумні в розмір боргу. В судове засідання позивач не з`явився, в його інтересах діяла представник, яка звернулась до суду з заявою про розгляду справи без її участі, просила позов задовольнити. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В. в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. В рамках судового розгляду даного спору судом в порядку забезпечення позову зупинено стягнення за оскаржуваним виконавчим написом, а також відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Судом встановлено, що 05.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №1587, яким звернено стягнення з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором №191020-10591-1 від 20.10.2019 року за період з 20.10.2019 року по 29.04.2020 року в сумі 17130 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3000 грн. та простроченою заборгованістю по несплаченим відсотках за користування кредитом в сумі 14130 грн. Крім того за вказаним виконавчим написом з позивача на користь відповідача стягнуто плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 1200 грн. (а/с 14). Вказаний виконавчий напис був пред`явлений стягувачем до виконання та приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. постановою від 14.05.2020 року відкрито виконавче провадження та 22.05.2020 року звернено стягнення на заробітну плату позивача (а/с 10-12). Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Згідно вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові №6-887цс17 від 05.07.2017 року, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості. Проте не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. У відповідності до правової позиції Верховного суду України, яка міститься у постанові від 20.05.2015 року №6-158цс15, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Так, на підтвердження наявності у позивача заборгованості на яку звернено стягнення оспрюваним виконавчим написом відповідач долучив до відзиву копію розрахунку заборгованості відповідно до якого станом на станом на 30.07.2020 року становить 11326,25 грн., яка складається з 3000 грн. з заборгованості за кредитом та 8326,25 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, при цьому оспорюваним виконавчим написом звернено стягнення на суму боргу станом на 29.04.2020 року в розмірі 17130 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3000 грн. та простроченою заборгованістю по несплаченим відсотках за користування кредитом в сумі 14130 грн. та такий борг відображено у вказаному розрахунку (а/с 54). Натомість, з системного аналізу положень ст.88 Закону України «Про нотаріат» в сукупності з вище наведеними правовими позиціями Верховного суду України щодо їх застосування в контексті спірних правовідносин про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконання, вбачається, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а тому вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172 є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Оскільки сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, а позивач у тексті позовної заяви ставить під сумнів розмір нарахованих відсотків, суд приходить до висновку, що сума боргу на яку звернено стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису не може вважатись безспірною. Також, суд звертає уваги про наявність розбіжностей між позицією позивача та відповідача щодо правової природи укладеного між ними договору, яка висвітлена ними у відзиві та у відповіді на відзив, зокрема відповідач вважає, що кредитний договір не є споживчим та його укладення врегульовано положеннями Закону України «Про електронну комерцію», при цьому позивач з такими твердженнями відповідача не погоджується Крім того, заслуговують на увагу доводи позивача про те, що укладений між ним та відповідачем договір , який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, оскільки Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса передбачено, що для одержання виконавчого напису подається зокрема оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). Наведені обставини свідчать про наявність спору між позивачем та стягувачем щодо розміру заборгованості на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису, у зв`язку з чим вказаний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved