Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, 04.04.2016 року рішенням Дзержинського міського суду шлюб розірвано. Під час спільного проживання у сторін народився син - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає разом з відповідачем. З моменту розлучення у позивача [PERSON] з відповідачем почалися непорозуміння щодо участі [PERSON] у вихованні сина, його відвідуванні, з боку відповідача створювалися перешкоди, що заважало нормальному спілкуванню батька з сином. Всі намагання з моменту розлучення врегулювати даний спір мирним шляхом призводили лише до конфліктів. Крім того, позивач [PERSON], яка є рідною бабусею [PERSON] зазначала, що також бажає приймати участь у вихованні онука, однак відповідач проти цього заперечує. Після наполегливих спроб вирішити питання повязані з вихованням [PERSON], позивач [PERSON] звернувся із заявою до комісії з питань захисту прав дитини Торецької міської ради, та 20.07.2016 року даною комісією було прийняте рішення № 254, відповідно до якого [PERSON] було визначено порядок участі у спілкуванні з сином щотижня по суботах з 17.00 год. до 19.00 год. та у неділю з 09.00 години до 11.00 години, однак відповідач не виконує це рішення та продовжує чинити перешкоди в спілкуванні позивача з сином. Уточнив свої позовні вимоги (а.с.78-80), позивачі просили зобовязати [PERSON]В не перешкоджати [PERSON] та [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з [PERSON], визначив спосіб участі [PERSON] та [PERSON] у вихованні сина та онука у вигляді особистого спілкування, а саме побачення щотижня, по суботах з 17.00 год. до 19.00 год. та у неділю з 09.00 год. до 11.00 год. за місцем проживання, перебування [PERSON] та [PERSON] та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 19 липня 2017 року позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволено частково. Зобовязано [PERSON] не перешкоджати [PERSON], [PERSON] брати участь у вихованні та спілкуванні з [PERSON] [INFO]. Встановлено спосіб участі [PERSON], [PERSON] у спілкуванні з [PERSON] [INFO] наступним шляхом: побачень без присутності матері з можливістю відвідування місця проживання [PERSON], [PERSON] щосуботи з 15.00 години до 19.00 години. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В апеляційній скарзі відповідач [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов частково. Просить визначити спосіб участі [PERSON] та [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON] шляхом побачень щомісяця з 15-00 години до 19-00 години у її присутності за місцем проживання дитини за адресою: м. Торецьк, вул. Маяковського, 19/11. Дозволити [PERSON] спілкування з сином до досягнення ним шестирічного віку, за місцем мешкання матері по вул. Маяковського, 19/11, м. Торецьк, в її присутності за домовленістю між ними. Дозволити [PERSON] спілкування з [PERSON] до досягнення ним шестирічного віку за місцем мешкання матері по вул. Маяковського, 19/11, м.Торецьк, в її присутності, один раз на місяць з 15-00 години до 19-00 години. В інші дні за домовленістю сторін. Стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням вимог матеріального і процесуального права:в порушення вимог чинного законодавства, розглядаючи позов суд не витребував письмового висновку органу опіки щодо розвязання спору, оскільки дитині всього три року спілкування з позивачами може мати місце лише у її присутності , наведені у рішенні суду висновки суду є суперечливими : допитані у судовому засіданні свідки підтвердили факт перебування батька дитини у стані алкогольного спяніння, наявність сварок з матірю дитини з цього приводу, тоді як суд зазначив у рішення, що цей факт не знайшов підтвердження у судовому засіданні, також посилається на невизначеність способу та порядку виконання рішення суду, відсутність у справі висновку про стан здоровя дитини. В засіданні апеляційного суду відповідач [PERSON] доводи апеляційної скарги підтримала , просила її задовольнити. Позивачі [PERSON] та [PERSON], представник третьої особи у судове засідання апеляційного суду не зявились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином та їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Апеляційний суд заслухав доповідача, відповідача , вивчив матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. З урахуванням ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суду суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, ті якими доказами вони підтверджуються ; чи є інші фактичні дані , які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин . Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права. Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом,звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення міститься і у частині 1 ст.3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вони посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом першої інстанції встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 24.09.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, 04.04.2016 року було розірвано (а.с.7). Під час шлюбу 20.06.2014 року у них народився син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження (Серія І-НО № 592768) (а.с. 16). Позивач [PERSON] є матірю позивача [PERSON], відповідно, є бабою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (VI-HO - 377461) (а.с.11). Ці обставини не заперечувалися сторонами. Відповідно до рішення виконавчого комітету Торецької міської ради від 20.07.2016 року № 254 встановлено [PERSON] дні побачень з сином [PERSON] щотижня по суботах з 17.00 до 19.00 і по неділях з 9.00 до 11.00 (а.с.8). Згідно листа виконавчого органу Торецької міської ради від 10.10.2016 року № 1326, позивачу [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав щодо участі у вихованні онука [PERSON] у звязку із тим, що мати дитини [PERSON] заперечує проти надання [PERSON] можливості спілкуватися з онуком (а.с.10). Згідно відповіді начальника Торецького відділення поліції Бахмутського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Донецькій області № 12233/202/05-16 від 21.07.2016 року стосовно розгляду звернення [PERSON] відносно неповернення [PERSON] сина, ознак складу кримінального правопорушення не встановлено (а.с.32). Згідно відповіді служби у справах дітей Торецької міської ради від 02.08.2016 року № 966 на звернення [PERSON], з [PERSON] проведено профілактичну бесіду щодо виконання ним батьківських обовязків по відношенню до малолітнього сина (а.с. 33). Згідно довідки № 254 від 17.03.2017 року [PERSON] [INFO] знаходиться на обліку у дитячого лікаря психіатра у звязку з розладом мовлення,дитині рекомендовано уникати стресових ситуацій(а.с.93). За місцем роботи і проживання [PERSON] характеризується позитивно, що підтверджено відповідними характеристиками з місця роботи та за місцем проживання (а.с.130-131). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 22.06.2016 року, зауважень щодо невідповідності таких для проживання дитини не встановлено (а.с. 132). Позивач [PERSON] характеризується позитивно, про що свідчить характеристика, надана головою домового комітету за місцем проживання (а.с.140). Акт обстеження матеріально - побутових умов за місцем проживання [PERSON] не містить жодних зауважень (а.с.138). Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції визначив спосіб участі батька та бабусі у спілкуванні з дитиною щосуботи з 15 до 19 години без присутності матері дитини з можливістю відвідування їх місця проживання з врахуванням рішення виконавчого комітету Торецької міської ради від 20.07.2016 року. Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Згідно ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Стаття 19 Сімейного Кодексу України регулює порядок участі органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів та передбачає, що у разі виникнення спору у суді орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні , а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів,районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Стаття 1 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» від 03.02.2015 року визначає, що військово-цивільні адміністрації населених пунктів це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження сільських,селищних,міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Суд першої інстанції, в порушення наведених вимог закону, розглянув справу без висновку органу опіки та піклування, складеного відповідно до ст.19 Сімейного Кодексу України. Посилання суду на рішення виконавчого комітету Торецької міської ради від 20.07.2016 року № 254 є необґрунтованим, оскільки воно було ухвалено до виникнення спору у суді, стосується лише порядку участі батька у вихованні дитини та не є висновком в розумінні вимог ст.19 Сімейного Кодексу України. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. На виконання цих вимог закону за клопотанням відповідача 15 серпня 2017 року було винесено ухвалу про витребування у Торецької міської ради (зараз її функції виконує Військово-цивільна адміністрація м. Торецьк) висновку про розвязання спору щодо участі батька та бабусі у вихованні дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування - Військо цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області від 17.10.2017 року щодо визначення [PERSON] порядку участі у вихованні сина - [PERSON], [INFO] рекомендовано визначити часовий проміжок для спілкування з дитиною у суботу з 15.00 до 17.00 за попереднім погодженням з матірю дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування - Військо цивільної адміністрації м. Торецьк, Донецької області від 17.10.2017 року щодо визначення [PERSON] порядку участі у вихованні онука рекомендовано визначити часовий проміжок для спілкування з онуком [PERSON] у суботу з 15.00 до 17.00 за попереднім погодженням з матірю дитини. Частина 6 ст.19 Сімейного Кодексу передбачає, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як зазначено у висновках, дійсно відповідач має забезпечити право батька дитини та бабусі на безперешкодне спілкування з дитиною та обставин, які б перешкоджали цьому спілкуванню не виявлено. Проте, суд не може погодитися з висновками органу опіки та піклування - Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк в частині визначення часового проміжку спілкування дитини з батьком та бабусею у період з 15.00 до 17.00, оскільки з урахування віку дитину та розпорядку дня це суперечить її інтересам: дитина трирічного віку, має денний сон, якій, як пояснила відповідач триває до 16 години та з урахуванням наведених обставин буде доцільно визначити час для спілкування з дитиною кожної суботи з 16.30 до 19.30. Що стосується визначення місця спілкування, то у висновках органу опіки та піклування воно не зазначене, міститься положення про попереднє погодження з матірю дитини. Відповідно до розяснень наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК України. Оскільки між сторонами виник спір з приводу участі батька та бабусі у вихованні дитини, суд відповідно до ч.2 ст.159 Сімейного Кодексу України має вирішити спір із зазначенням способу такої участі та можливістю відвідування місця проживання позивачів. Судом встановлено, що мати разом з дитиною мешкає за адресою м. Торецьк, вул. Дружби 5/50, в цьому ж місці мешкає ї батько дитини, якій згідно акту обстеження від 13.09.2017 року має всі необхідні умови для проживання дитини. Бабуся дитини [PERSON] мешкає в іншому населеному пункті за адресою м.Торецьк, с.Новгородське. Враховуючи, що і м.Торецьк ї селище Новгородське знаходяться в зоні де проводиться антитерористична операції, перевезення дитини з місця постійного мешкання до іншого населеного пункту в умовах проведення антитерористичної операції , на думку апеляційного суду , буде суперечити його інтересам, оскільки створює небезпеку для його життя та здоровя. Враховуючи ці обставини, апеляційний суд вважає доцільним визначити місце спілкування батька та бабусі з дитиною за місцем проживання батька дитини за адресою м. Торецьк, вул. Маяковського 42\\19. При цьому , суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги відповідача в тієї частині, що таке спілкування має бути відбуватися виключно у її присутності. Відповідно до вимог ч.2 ст.159 Сімейного Кодексу України закон не встановлює в даному випадку обовязкової присутності матері , проте зазначає, що це питання вирішується з урахуванням таких обставин як ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Належних доказів, що позивачі зловживають спиртними напоями суду не надано. З матеріалів справи вбачається, що позивачі мають позитивні характеристики, належний стан житлово-побутових умов. На думку суду, спілкування без присутності матері сприятиме досягненню мети ефективної участі батька і бабусі у вихованні дитини, із урахуванням життєвого досвіду позивачів, їх почуття любові і схильності до дитини. При цьому, враховуючи, що зараз між сторонами склалися неприязні стосунки, присутність матері може завадити позитивному спілкуванню батька та бабусі з дитиною. Ті обставини що дитини перебуває на обліку у лікаря психіатра з приводу розладів мовлення, на думку суду не є обставиною , що зумовлює обовязкову присутність матері під час зустрічей батька та бабусі з дитиною.

Outcome: partial