Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У листопаді 2013р. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» в особі філії «Южне головне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «Приват Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON], Відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міського управління юстиції (далі-ВДВС Білгород-Дністровського МУЮ), посилаючись на те, що 21.02.2008р. між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір №OD25AE00000006, згідно умов якого остання отримала кредит розмірі 15236,90 доларів США на придбання автомобіля, з кінцевим терміном повернення до 07.12.2014р. включно. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором згідно п.34.4 договору [PERSON] надала в заставу автомобіль марки: Mercedes-Benz, модель С 200, 1998 р.в., д/н [NUMBER], що належав останній на праві власності. Позивач зазначав, що 15.04.2013р. Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було задоволено позов ПАТ КБ «Приват Банк» та винесено рішення №2/202/3268/2013 про звернення стягнення на автомобіль марки Mercedes-Benz, модель С 200, 1998р.в., д/н [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Стверджував, що постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції від 06.02.2012р. було накладено арешт на вищевказаний автомобіль, що перебуває в заставі ПАТ КБ «Приват Банк». Оскільки право застави банку виникло 21.02.2008р., а постанова про накладення арешту була винесена 06.02.2012р., тобто пізніше ніж був укладений договір застави, ПАТ КБ «Приват Банк» вважає, що державна виконавча служба не мала правових підстав для звернення стягнення на заставне майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями, а тому зазначена постанова перешкоджає виконати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №2/202/3268/2013 від 15.04.2013р. Посилаючись на вищевикладене позивач просив суд винести рішення яким автомобіль марки Mercedes-Benz, модель С 200, 1998р.в., д/н [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], звільнити з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Білгород-Дністровського МУЮ від 06.02.2012р. та заборонити органам ДВС вчиняти будь-які дії пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «Приват Банк» права розпорядження відносно автомобіля марки: Mercedes-Benz, модель С 200, 1998 р. в., д/н [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Представник ПАТ КБ «Приват Банк», діюча на підставі довіреності від 13.03.2013р. у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, якою просила суд розглянути справі за відсутності представника банку та у разі неявки відповідачів в судове засідання не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.73,74-75). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується зворотною телеграмою та поштовим повідомленням, які є в матеріалах справи, про причини своєї неявки суд не сповістила (а.с.58, 71, 72). Представник ВДВС Білгород-Дністровського МУЮ у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.56, 60). Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про виконавче провадження», тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що 21.02.2008р. між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір №OD25AE00000006, згідно умов якого остання отримала кредит розмірі 15236,90 доларів США на придбання автомобіля, з кінцевим терміном повернення до 07.12.2014р. включно (а.с.7-21). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] надала в заставу банку автомобіль марки: Mercedes-Benz, модель С 200, 1998 р.в., д/н [NUMBER]. Автомобіль марки Mercedes-Benz, модель С 200, 1998 р.в., д/н [NUMBER] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 21.02.2008р., про що зроблено відповідний запис у п.17.9 кредитно-заставного договору №OD25AE00000006 від 21.02.2008р., укладеному між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] (а.с.21). У зв'язку із неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань за вищевказаним кредитним договором ПА КБ «Приват Банк» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом про звернення стягнення на предмет застави. 15.04.2013р. Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було задоволено позов ПАТ КБ «Приват Банк» та винесено рішення №2/202/3268/2013, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, було звернено стягнення на автомобіль марки Mercedes-Benz, модель С 200, 1998р.в., д/н [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (а.с.25-27). Судом встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Білгород-Дністровського МУЮ від 06.02.2012р. було накладено арешт на вищевказаний автомобіль, який перебуває в заставі ПАТ КБ «Приват Банк», що підтверджується карткою обліку у базі даних «Арешт»(а.с.44). Відповідно до ст.572 ГК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги… В силу положень ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Згідно з ч. 4 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Таким чином, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині звільнення заставного майна з-під арешту є обґрунтованими та законними, оскільки постанова державного виконавця про накладення арешту від 06.02.2012р.на заставлене майно, дійсно порушує права позивача, щодо виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №2/202/3268/2013 від 15.04.2013р. Згідно ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк», як заставодержателя, та їх відповідне задоволення в частині звільнення автомобіля марки Mercedes-Benz, модель С 200, 1998 року випуску, д/н [NUMBER] з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Білгород-Дністровського МУЮ від 06.02.2012р., що належить на праві власності [PERSON] Що стосується позовних вимог щодо заборони органам ДВС вчиняти будь-які дії пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «Приват Банк» права розпорядження відносно автомобіля марки: Mercedes-Benz, модель С 200, 1998 р. в., д/н [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, у зв'язку з їх необґрунтованістю, та не відповідністю способам захисту, встановлених ст.16 ЦК України.

Outcome: partial