Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

У липні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради про визнання поновленим договору оренди землі. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Дніпровської міської ради про визнання поновленим договору оренди землі передано за на розгляд до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 20 березня 2014 року між Дніпропетровською міською радою та фізичною особою - [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:064:0046 та в цей же день укладено другий договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:064:0047. Вищевказані договори оренди земельних ділянок укладено для фактичного розміщення магазину, який належить позивачці на праві приватної власності та розташований за адресою: [ADDRESS] . Термін дії вищевказаних договорів оренди земельної ділянки визначено п`ять років, тобто до 20.03.2019 року. 10 січня 2019 року [PERSON] згідно вимог чинного законодавства, на адресу відповідача було направлено лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі. Також, разом з вищевказаним листом було направлено оригінали відповідних додаткових угод про поновлення Договорів оренди землі. Однак, в порушення вимог Закону України «Про оренду землі» відповідач у місячний термін вказані повідомлення не розглянув та вмотивованої відповіді не надав. Позивачка зазначає, що на даний час, будучи власником нерухомості, яка розташована за адресою місцезнаходження вищевказаних земельних ділянок, вона продовжує ними фактично користуватись, сплачувати відповідні платежі. Враховуючи викладене, просила суд визнати поновленим на тих самих умовах на той самий строк на п`ять років, тобто до 20.03.2024 року договір оренди земельної ділянки від 20 березня 2014 року по [ADDRESS] земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:064:0047, площею 0,0845 га в редакції Додаткової угоди від 10 січня 2019 року, визнати поновленим на тих самих умовах на той самий строк на п`ять років, тобто до 20.03.2024 року договір оренди земельної ділянки від 20 березня 2014 року по [ADDRESS] земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:064:0046, площею 0,0564 га в редакції Додаткової угоди від 10 січня 2019 року. Не погоджуючись з вказаним позовом представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що 20.03.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договори оренди земельних ділянок, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , кадастрові номери: 1210100000:04:064:00496, 1210100000:04:064:0047. Підставами для передачі земельних ділянок в оренду було рішення міської ради від 30.10.2013 року № 148/42. Позивач звернувся до Дніпровської міської ради із листом-повідомленням щодо поновлення права користування земельними ділянками. Департаментом по роботі з активами було розглянуто звернення позивача відповідно до повноважень та надано відповідь від 12.02.2019 року № 8/13-635 із зазначенням необхідних для опрацювання повідомлення копій документів. Вказує, що позивачем не доведено факту наявності спору з відповідачем. Як наслідок, немає підстав вважати, що передбачені законом права чи законні інтереси позивача були порушені, не визнані або оспорені. Так, частинами 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Отже, для застосування ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення. Позивачем не надано до Дніпровської міської ради, зокрема, правовстановлюючі документи на нерухоме майно за зазначеною адресою, документи на підтвердження відсутності заборгованості з орендної плати за користування земельними ділянками, витяг із Державного земельного кадастру тощо, що унеможливлює підготовку відповідного проекту рішення міської ради. Як наслідок, додаткові угоди до договорів оренди земельних ділянок про їх поновлення не укладено сторонами у місячний строк, у зв`язку з чим договори оренди землі між сторонами не поновлено та вони припинили свою дію відповідно до положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі». Отже, договори оренди земельних ділянок, кадастрові номери: 1210100000:04:064:0046, 1210100000:04:064:0047, припинили свою дію, у зв`язку зі спливом строку, на який їх було укладено. Позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням про поновлення договорів оренди земельних ділянок, додавши до вказаного листа проекти відповідних додаткових угод. У відповідь відповідачем листом від 12.02.2019 року надано повідомлення про прийняте рішення щодо заперечень відносно поновлення договору. За таких умов слід дійти висновку про відсутність юридичного факту для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», як не повідомлення орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Також вважають за необхідне звернути увагу на той факт, що позивачем заявлено вимоги про визнання поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договору оренди землі, однак даний спосіб захисту права на землю не передбачений чинним законодавством. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків. Разом з тим, визнання договору оренди землі поновленим на той самий строк і на тих самих умовах не передбачено положеннями Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», тобто позивачем обрано спосіб захисту, що не передбачений чинним законодавством, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. У відповіді на відзив представник позивача, адвокат Корнілова Е.Ю., вказує, що відзив та докази від відповідача подано не уповноваженою особою. Крім того, позивачка продовжує користуватися спірними земельними ділянками, так як на них розташовано об`єкт нерухомого майна, який вона використовує в підприємницькій діяльності. Ухвалою суду від 30 січня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 20.03.2014 року між сторонами було укладено договори оренди земельних ділянок строком на п`ять років, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , кадастрові номери: 1210100000:04:064:00496, 1210100000:04:064:0047. Підставами для передачі земельних ділянок в оренду стало рішення міської ради від 30.10.2013 року № 148/42. 10 січня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Дніпровської міської ради із листом-повідомленням та проектами відповідних додаткових угод про поновлення Договорів оренди землі від 20 березня 2014 року. Також встановлено, що листом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 12.02.2019 року Вих. № 8/13-635 позивачку було повідомлено про необхідність доопрацювання пакету документів, необхідного для підготовки відповідного проекту рішення міської ради про поновлення договорів оренди. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Частинами 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Отже, для застосування ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення. В спростування заявлених позовних вимог представник відповідача у відзиві та у судовому засіданні наголошує, що позивачкою [PERSON] не було надано до Дніпровської міської ради правовстановлюючих документів на нерухоме майно за зазначеною адресою, документів на підтвердження відсутності заборгованості з орендної плати за користування земельними ділянками, витяг із Державного земельного кадастру тощо, що унеможливлює підготовку відповідного проекту рішення міської ради. Як наслідок, додаткові угоди до договорів оренди земельних ділянок про їх поновлення не укладено сторонами у місячний строк, у зв`язку з чим договори оренди землі між сторонами не поновлено та вони припинили свою дію відповідно до положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі». Згідно ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків. Разом з тим, визнання договору оренди землі поновленим на той самий строк і на тих самих умовах не передбачено положеннями Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», тобто позивачкою обрано невірний спосіб захисту, що не передбачений чинним законодавством. Крім того, чинним законодавством передбачено, що поновлення договору оренди землі здійснюється на підставі рішення міської ради шляхом укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі. Рішення міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки приймається у порядку, встановленому приписами Закону України «Про оренду землі». Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі визначається як засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст. 13 вказаного Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства України. Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до п. 34 ст. 26, п. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин (у тому числі надання земельної ділянки в оренду та поновлення договору оренди земельної ділянки) вирішується на пленарному засіданні ради - сесії. Таким чином, законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин є прийняття рішення сесії. Отже, Дніпровська міська рада, як розпорядник земель, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» має виключне право приймати відповідні рішення стосовно поновлення дії договорів оренди земельних ділянок та внесення змін до договорів. Внесення змін до договору оренди без відповідного рішення ради є порушенням прав, передбачених нормами чинного законодавства України щодо розпорядження землями в межах міста. Оскільки позивачкою заявлені вимоги не підтверджені будь-якими належними і допустимими доказами, повністю спростовуються поясненнями представника відповідача, суд надходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

Outcome: dismissed