Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

у липні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2013 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 19 червня 2013 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки останній 04 грудня 2012 року, керуючи автомобілем «БМВ528і» державний номерний знак [NUMBER] по пр. Науки у м. Києві, не виконав вимог п. п. 2.3 б), 11.4, 12.1, вимоги розд. 34 ПДР України, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Деу Ланос» державний номерний знак [NUMBER], керування яким здійснював він. Внаслідок зіткнення не тільки його автомобіль зазнав технічних пошкоджень, а також і ним були отримані легкі та середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «НОВА». Вказав, що на момент звернення до суду жодним з відповідачів завдана йому шкода не відшкодована. Тому, просив суд стягнути з [PERSON] на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 11 100,00 грн., у відшкодування моральної шкоди - 80 000,00 грн. та 930,00 грн. витрат на правову допомогу, а також стягнути з ПрАТ «СК «НОВА» 50 000,00 грн. матеріальної шкоди, 19 389,80 грн. в якості страхового відшкодування шкоди, заподіяної його здоров'ю, а також не отриману середню заробітну плату. В судовому засіданні 22 листопада 2013 року позивач збільшив розмір позовних вимог, та остаточно просив суд стягнути на його користь з ПрАТ «СК «НОВА» 43 976,27 грн. страхового відшкодування, 5 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, 12 352,44 грн. витрат на втрату заробітку, 19 389,80 грн. витрат на лікування та пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в розмірах 2 494,14 грн. та 3 073,53 грн., а також просив стягнути з [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 80 000,00 грн. Крім того, просив стягнути солідарно з відповідачів 2 000,00 грн., витрачених на правову допомогу (а.с. 34-41). В судовому засіданні позивач та його представник позов та його обґрунтування з урахуванням збільшення підтримали та просили суд задовольнити його в повному обсязі. Відповідач [PERSON], який в установленому законом порядку повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Представник відповідача ПрАТ «СК «НОВА» в судовому засіданні підтримав подані в ході розгляду справи заперечення на позов, просив суд залишити позов без розгляду, оскільки на момент звернення позивача до суду його права не були порушені, через що його вимоги є передчасними, а також необґрунтованими (а.с. 71-74). Заслухавши позивача та його представника, представника ПрАТ «СК «НОВА», які не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 02 квітня 2013 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 червня 2013 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки останній 04 грудня 2012 року, керуючи автомобілем «БМВ528і» державний номерний знак [NUMBER] по пр. Науки у м. Києві, не виконав вимог п. п. 2.3 б), 11.4, 12.1, вимоги розд. 34 ПДР України, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Деу Ланос» державний номерний знак [NUMBER], керування яким здійснював він. Внаслідок зіткнення не тільки його автомобіль зазнав технічних пошкоджень, а також і ним були отримані легкі та середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження (а.с. 7-15). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про те, що [PERSON] звільнений від доказування обставин події, що стала приводом для звернення до суду з цим позовом. В ході розгляду справи також встановлено та не заперечно сторонами у справі, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ «СК «Нова» згідно полісу АВ/3313230 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 141). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було здійснено всі необхідні дії, визначені положеннями вказаної статті закону (а.с. 44-46). Відповідно до п. 36.2. статті 36 вищеназваного Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Разом з тим, в ході розгляду справи судом встановлено, що виплата страхового відшкодування страховою компанією проведена не була. При цьому суд критично ставиться до позиції ПрАТ «СК «НОВА» про те, що з боку останньої відсутні порушення прав позивача, через що його вимоги є передчасними, а також необґрунтованими, через що позов підлягає залишенню без розгляду. До вказаного висновку суд приходить, виходячи з наступного. Так, вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2013 року в задоволенні цивільного позову [PERSON] було відмовлено з огляду на ненастання правових підстав для проведення виплати страхового відшкодування, оскільки страхова компанія взагалі не приймала ще рішення про відшкодування збитків (а.с. 10). Однак, в ухвалою Апеляційного суду м. Києві від 19 червня 2013 року, якою скасовано вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2013 року в частині цивільного позову, визначено, що, виходячи з того, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами, неподання безпосередньо до страхової компанії документів для виплати страхового відшкодування за умови звернення до суду за захистом порушених прав та наявності належного повідомлення страховика про настання страхового випадку не може бути визнано єдиною законною підставою для відмові у страховій виплаті (а.с. 14). Крім того, зі змісту вказаної ухвали також вбачається, що представник ПрАТ «СК «НОВА» в ході апеляційного розгляду справи зазначив про те, що під час розгляду в суді першої інстанції потерпілий ще не визначився з розміром позову, проте, на момент розгляду провадження в апеляційному суді вирішується питання про виплату страхового відшкодування (а.с. 15). Тому, посилання представника страхової компанії на відсутність порушення з боку останньої прав позивача суд розцінює як спробу захисту своїх інтересів, спрямовану на уникнення відповідальності за недотримання вимог законодавства. Згідно звіту № 938 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» 16 січня 2013 року за заявою ПрАТ «СК «НОВА», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Деу Ланос» державний номерний знак [NUMBER], складає 43 976,27 грн. (а.с. 93-116). Тому, враховуючи те, що ПрАТ «СК «НОВА», на думку суду, достовірно було відомо про розмір оціненої матеріальної шкоди, приймаючи до уваги те, що позивач звернувся до страхової компанії ще 03 та 09 квітня 2013 року та те, що на момент звернення останнім до суду, а саме: 02 липня 2013 року, виплата страхового відшкодування страховою компанією проведена не була, суд вважає права [PERSON] порушеними, через що останні підлягають захисту. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення з ПрАТ «СК «НОВА» на його користь 43 976,27 грн. страхового відшкодування, через що позовні вимоги останнього у вказаній частині підлягають задоволенню. Крім того, згідно п. 23.1. ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Згідно п. 24.1. ст. 24 зазначеного закону у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04 грудня 2012 року, позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани та перелом кісток носу, які відносяться легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, переломи правого надколінника, лівої вертлюгової западини, лівої лобкової та сідничної кісток, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (за критерієм тривалості розладу здоров'я). Через отриманні тілесні ушкодження позивач у справі перебував на лікарняному з 04 грудня 2012 року по 29 липня 2013 року, переніс хірургічні операції зі встановлення металоконструкцій, які підлягають видаленню через 12 місяців, крім того, через отримані ушкодження став інвалідом ІІІ групи (а.с. 92, 126-138). Вартість отриманого ним лікування склала 19 389,80 грн., про що достовірно було відомо ПрАТ «СК «НОВА», оскільки підтверджуючи з даного приводу документи останній були надані позивачем 03 квітня 2013 року (а.с. 156-160, 169-172). Разом з тим, ПрАТ «СК «НОВА» вказана сума відшкодована не була, не було прийнятого жодного рішення з даного приводу за наявності необхідних документів та заяви позивача, тому суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «СК «НОВА» вказану суму задля порушених прав позивача. Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV моральна шкода відшкодовується страховиком лише потерпілому. Потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК України Відповідно до ст. 23 ЦК України відшкодовується моральна шкода, яка полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (п. 1 ст. 23 ЦК України); у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів (п. 2 ст. 23 ЦК України); у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3 ст. 23 ЦК України); у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також її ділової репутації (п. 4 ст. 23 ЦК України). При цьому страховик відшкодовує моральну шкоду лише у перших двох випадках (п.п. 1, 2 ст. 23 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом. Страховик на підставі рішення суду відшкодовує не більше, ніж 5 відсотків ліміту страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Згідно ч. 2 п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (статті 9, 22 Закону № 1961-IV). Як вбачається з полісу АВ/3313230 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить сто тисяч гривень (а.с. 141). Тому, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення вимог позивача у цій частині в розмірі 3 000,00 грн. Крім того, згідно ст. 25 закону у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах, зокрема, для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю. Звертаючись до суду з вимого про стягнення з ПрАТ «СК «НОВА» втраченого заробітку в розмірі 12 352,44 грн., позивач посилався на те, що є працюючою особою і згідно довідки, виданої за місцем його роботи ТОВ «ПА «Меркурій» його середньоденна заробітна плата становить 50,12 грн. (а.с. 42-43). Разом з тим, згідно ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), надається допомога по тимчасовій непрацездатності. Так, допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах: 60 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж до п'яти років; 80 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від п'яти до восьми років; 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років; 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) також підлягає виплаті застрахованим особам, віднесеним до 1 - 4 категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; одному з батьків або особі, що їх замінює та доглядає хвору дитину віком до 14 років, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи; ветеранам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, віднесеним до жертв нацистських переслідувань відповідно до Закону України «Про жертви нацистських переслідувань». При цьому, якщо каліцтво або ушкодження здоров'я було завдано людині, яка працювала за трудовим договором, то розмір втраченого заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. В ході розгляду справи позивачем на питання суду було повідомлено, що за час перебування він отримував допомогу по тимчасовій непрацездатності за своїм місцем роботи, про те, коли і в якому розмірі не пам'ятає. З даного приводу відомостей в розпорядження суду не надав, хоча останнім його було зобов'язано це здійснити. Тому, суд позбавлений самостійно визначити суму неотриманої позивачем заробітної плати з урахуванням проведених йому виплат, через що вважає за необхідне відмовити йому в задоволенні позовних вимог в цій частині. Крім того, відповідно п. 1 п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявляючи вимогу про стягнення з ПрАТ «СК «НОВА» пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в розмірах 2 494,14 грн. та 3 073,53 грн., позивач не навів належного розрахунку вказаних сум, а розрахунки, наведені стороною позивача в заяві про збільшення розміру позовних вимог, вказаного встановити суду можливості не надають. Тому, приймаючи до уваги те, що останній та його представник наполягали саме на відшкодуванні пені в зазначених розмірах, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в цій частині позову. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на його користь у відшкодування моральної шкоди 80 000,00 грн., то суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині, виходячи з наступного. Як було зазначено вище, відповідно до ст. 23 ЦК України відшкодовується моральна шкода, яка полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (п. 1 ст. 23 ЦК України); у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів (п. 2 ст. 23 ЦК України); у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3 ст. 23 ЦК України); у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також її ділової репутації (п. 4 ст. 23 ЦК України). При цьому страховик відшкодовує моральну шкоду лише у перших двох випадках (п.п. 1, 2 ст. 23 ЦК України). Відшкодвання шкоди у випадках, визначених п. п. 3 та 4 зазначеної статті провалиться особою, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Обґрунтовуючи свої вимоги з даного приводу, [PERSON] вказував на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено його автомобіль, який не можна привести до того стану, який останній мав до пригоди. Як наслідок, пошкодження його майна, призвело до емоційних змін у його житті, до зміни звичайного ритму його життя. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачу була завдана моральна шкода. Проте, заявлене позивачем відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 80 000,00 грн. визнається судом завищеним та неадекватним характеру порушеного права позивача та таким, що не відповідає вимогам розумності. Моральну шкоду суд оцінює виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності та переконання. Суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди позивача у розмірі 10 000,00 грн. В іншій частині відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити, оскільки розмір шкоди, заявлений позивачем, не доведений наданими доказами. До того ж, на думку суду, також не підлягає задоволенню позовна вимога щодо стягнення з відповідачів понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн. При прийнятті рішення щодо цієї позовної вимоги суд керується положеннями ст. 84 ЦПК України, відповідно до вимог якої витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Отже, законодавець з метою визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, визначає лише такі види правової допомоги, як правова допомога у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Крім того, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Однак, у суду відсутні відомості про факт надання позивачу правової допомоги і її розмір, та він позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок компенсації цієї наданої позивачам правової допомоги. До того ж, з боку позивача в розпорядження суду не надано квитанції про проведення оплати правової допомоги. Питання судових витрат слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial