Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Донецької міської ради про визнання права власності, в якому просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що під час евакувачії з міста Донецька влітку 2014 року він втратив свідоцтво про право власності №9081 від 27.09.1996 року на приватизовану однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності. Втрачене свідоцтво видавалося Представництвом Фонду державного майна України в м. Донецьку, проте зазначена установа припинила своє існування 12.11.2010 року, що позбавляє його можливості отримати дублікат правовстановлюючого документа. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про власника вищезазначеної квартири відсутні, оскільки він набув право власності на квартиру ще у 1996 році. Відсутність правовстановлюючого документу позбавляє його реалізувати свої правомочності власника нерухомого майна. У зв'язку з зазначеним, він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відомостей про неможливість зявитися в судове засідання відповідач суду не надав. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом по справі встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Представництвом фонду держмайна України м. Донецька за №9081 від 27 вересня 1996 року, що підтверджується довідкою КП БТІ м. Донецька №274423 від 20.02.2014 року. Місце проживання позивача зареєстровано за адресою спірної квартири: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта позивача та даними Державного реєстру виборців. Крім того, з позивачем, як власником квартири [ADDRESS] було укладено договір про участь у витратах на обслуговування будинку та прибудинкової території, що також підтверджує ту обставину, що позивач є власником вищезаначеної квартири. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 90626122 від 27.06.2017 року, право власності за позивачем на вищезазначену квартиру не зареєстровано. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області на звернення позивача повідомило, що дублікат правовстановлюючого документа може видати лише суб'єкт, який видав документ, проте Представництво Фонду держмайна України м.Донецька було припинено 12.11.2010 року. Зазначене свідчить про те, що отримати дублікат правовстановлюючого документу не можливо. Вказані обставини позбавляють позивача можливості реалізувати права власника майна. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, у звязку з тим, що позивачем було доведено той факт, що йому на підставі свідоцтва про право власності, виданого Представництвом фонду держмайна України м.Донецька за №9081 від 27 вересня 1996 року, належить квартира [ADDRESS]. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved