Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

У липні 2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги позивачі мотивували тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам, які були зареєстровані в ньому, а саме: [PERSON] , [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок. [INFO] помер [PERSON] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після його смерті. Спадщину вони прийняли. Спадкова справі відкрита в Носівській районній державній нотаріальній конторі Чернігівської області. Нотаріус відмовила позивачам [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Також позивач [PERSON] зверталася до приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. як до державного реєстратора з метою реєстрації за нею права власності на вищевказаний будинок, однак отримала відмову, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно, а саме майно колгоспного двору. Саме тому позивачі звернулися до суду та просили судовим рішенням: - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів. Ухвалою судді від 29 липня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 28 жовтня 2021 року. У підготовче судове засідання позивачі не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання подали до суду заяви, у яких указали, що вони підтримують свої позовні вимоги, просять їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності (а. с. 37, 38, 39). Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання представник відповідача подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги та просить справу розглянути за відсутності представника відповідача (а. с. 40). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом\~\~ встановлено,\~\~ що\~\~ житловий\~\~ будинок\~ [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому зареєстрованими значаться: [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 7/1-18/509 від 18 травня 2021 року (а. с. 7). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного\~\~ двору\~\~\~ належало\~\~ по\~\~ 1/2\~\~\~ частини\~\~\~ житлового\~\~\~ будинку\~\~\~ [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 6). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 06 грудня 2016 року секретарем Володьководівицької сільської ради Носівського району Чернігівської області, яким заповідав [PERSON] дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 47, 50). Однак, даним заповітом не охоплена спадщина, яка складається із частини спірного житлового будинку. А тому спадкування частини житлового будинку здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 9). Позивач [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 12). Отже, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У судовому засіданні встановлено, що Носівською районною державною нотаріальною конторою\~\~ Чернігівської\~\~\~ області\~\~ до майна померлого [PERSON] заведено спадкову справу за № 136/2017 (а. с. 49). Згідно з копією спадкової справи (а. с. 45-48) спадщину після смерті [PERSON] прийняли його син [PERSON] та дочка [PERSON] , подавши в установлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Дружина [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка, про що подала нотаріусу відповідну заяву у встановлений строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже,\~\~ з\~\~\~ моменту\~\~\~ прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] позивачам [PERSON] та [PERSON] стало належати по 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] зверталися до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини спадкового житлового будинку. Однак, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, які ліквідовано з уведенням в дію 15.04.1991 Закону України «Про власність», що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори Перев`язко Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 674/02-31 від 30 червня 2021 року (а. с. 22). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Також у судовому засіданні встановлено, що приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А., який згідно зі ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державним реєстратором, відмовлено позивачеві [PERSON] у реєстрації за нею права власності на спірний житловий будинок, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності, а спірний житловий будинок як майно колгоспного двору належало його учасникам на праві спільної сумісної власності, що підтверджується повідомленням нотаріуса № 261/01-16 від 20 липня 2021 року (а. с. 23). Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 17-19). Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 30 червня 2021 року становить 85000 грн. (а. с. 20-21). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивачі сплатили судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 5). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved