Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

у листопаді 2014 року позивач звернувся до суду із позовом в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 149 грн. 96 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 7 серпня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] шляхом акцептування Банком, пропозиції клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 005-28503-070813. Відповідно до умов якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок № 26255909268709 та встановивши ліміт Кредитної лінії у розмірі 8 819 грн. 70 коп. [PERSON] скористалася кредитною лінією, але не виконує належним чином зобов'язання за договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на 11 серпня 2014 року складає 14 149 грн. 96 коп. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Згідно частини 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не прибув. Про день, час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, зокрема, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло зави про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 7 серпня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] шляхом акцептування Банком, пропозиції клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 005-28503-070813. Відповідно до умов якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок № 26255909268709 та встановивши ліміт Кредитної лінії у розмірі 8 819 грн. 70 коп. (а.с. 3-4). Проте відповідач порушував свої договірні зобов'язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості. Загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 11 серпня 2014 року складає 14 149 грн. 96 коп. і складається із: · тіло кредиту - 7 206 грн. 33 коп.; · прострочене тіло кредиту - 1 613 грн. 37 коп.; · заборгованість за відсотками - 1 302 грн. 51 коп.; · заборгованість за комісіями - 4 027 грн. 75 коп. (а.с. 6). Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України жодних доказів щодо недостовірних даних у розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі статті 203 ЦК України Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, в даному випадку сторони бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 статті 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачем було надано відповідачу кредитний ліміт на підставі кредитної лінії, тариф обслуговування платіжної картки був встановлений за домовленістю сторін, Кредитна угода, підписана як позивачем так і відповідачем. З усіма умовами банку щодо надання коштів відповідач ознайомлений, що підтверджується його підписом на відповідних документах. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, а порушене право позивача - захисту. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача по справі на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved