Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся з даним позовом, в якому просив суд: стягнути з відповідача на його користь 5 662 288,95 грн., судовий збір у розмірі 7 250,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 07.12.2007 між ТОВ «КБ «Актив-Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 39.1.07/ІЖ-1. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору відповідачу банк надав кредит у сумі 530 000 доларів США на споживчі цілі терміном по 06.12.2032 включно, а відповідач як позичальник прийняв та зобов`язався використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, що визначені у договорі. 07.12.2007 між ТОВ «КБ «Актив-Банк», позивачем, який виступив поручителем, та відповідачем було укладено договір поруки № 39.1.07/ІЖ-1. Відповідно до п. 1 договору поруки поручитель, позивач, зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно у повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1. Позивач також вказував на те, що 07.12.2007 між ним та ТОВ «КБ «Актив-Банк» було укладено договір іпотеки. Згідно з п. 1.1 договору іпотеки іпотекодавець - позивач - для забезпечення виконання зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором щодо своєчасного, не пізніше 06.12.2032, повернення кредиту в сумі 530 000 доларів США та інших платежів, передбачених кредитним договором, передає в іпотеку належну йому на праві власності 4-кімнатну квартиру, загальною площею 139,30 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зі слів позивача, у зв`язку із порушенням умов кредитного договору відповідачем у нього виникла заборгованість по сплаті коштів, що стало підставою для звернення банком до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою. Заочним рішенням від 01.11.2010 позов банку було задоволено та стягнуто солідарно з відповідача та позивача суму заборгованості по кредиту в розмірі 5 104 781,06 грн., 1 700 грн. сплаченого судового збору та 120 грн. сплачених витрат ІТЗ. 06.04.2012 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було визнано мирову угоду, укладену в процесі виконання вище вказаного судового рішення між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та позивачем на умовах: станом на день укладення морової угоди заборгованість становить 4 000 982,08 грн. Боржник зобов`язується добровільно сплатити суму боргу протягом 24 місяців по графіку, вказаному в ухвалі. Позивач вказував, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2013 позов ПАТ «КБ «Актив-Банк» до [PERSON] про спонукання до виконання мирової угоди було задоволено та встановлено графік погашення боргу з 31.01.2014 по 30.06.2017. Позивач стверджував, що протягом всього періоду він одноособово виконує вище вказані судові рішення та добровільно сплачує кошти по зобов`язаннях як поручитель по кредитному договору, відповідач ігнорує вище вказані судові рішення та не виконує взяті на себе зобов`язання по кредитному договору. Зі слів позивача, факт здійснення ним платежів підтверджується прибутковими касовими ордерами, квитанціями, платіжними дорученнями, офіційними довідками ПАТ «КБ «Актив-Банк» від 25.05.2016 % 436/04-2 та довідкою ТОВ «Компанія з управління активами «ІТТ-Менеджмент» від 25.05.2016 № 25-05-01/16, загальна сума сплачених коштів становить 5 662 288,33 грн.. Позивач зазначав, що відповідач ігнорує його щодо сплати коштів по кредитному договору, переховується, що стало підставою для звернення до нього з листом-претензією, яка також була залишена поза увагою відповідачем. Позивач звертав увагу на те, що відповідно до п. 2.3 договору іпотеки вартість майна, переданого в іпотеку по договору від 07.12.2007, становить 3 835 270 грн., станом на день звернення до суду з даним позовом позивачем було сплачено кошти в розмірі 5 662 288,33 грн. Тобто, позивач вважав, що він сплатив кошти в розмірі, що навіть перевищує вартість переданого ним в іпотеку майна, яким він відповідає за зобов`язаннями, вважав, що всі свої зобов`язання виконав, а тому має право на звернення до суду з вимогою про стягнення з боржника - відповідача - коштів. Ухвалою судді від 06.07.2016 було відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду від 06.02.2017 було зобов`язано позивача надати суду виписки по всіх рахунках, які були відкриті ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» та використовувались для обліку заборгованості за кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 і операцій з видачі та погашення сум кредиту і нарахованих процентів за його користування, а також за рахунком, реквізити якого були вказані в мировій угоді від 06.03.2017, укладеної між позивачем та ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК», як рахунку для отримання банком платежів щодо погашення заборгованості за мировою угодою, за період з 07.12.2007 по 01.09.2014. Ухвалою суду від 21.02.2019 було розпочато підготовче провадження та було призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.07.2019 було зобов`язано ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» надати суду виписки по всіх рахунках, які були відкриті ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» та використовувались для обліку заборгованості за кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 і операцій з видачі та погашення сум кредиту і нарахованих процентів за його користування, а також за рахунком, реквізити якого були вказані в мировій угоді від 06.03.2017, укладеної між позивачем та ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК», як рахунку для отримання банком платежів щодо погашення заборгованості за мировою угодою, за період з 07.12.2007 по 01.09.2014. Ухвалою суду від 27.11.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи у його відсутність, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Відповідач також у судове засідання не з`явився, його представник подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, вказував на пропуск позовної давності за частиною платежів позивача, а також зазначав, що за його підрахунком розмір сплачених позивачем платежів становить з огляду на офіційний курс НБУ станом на 08.06.2016 4 031 620,76 грн., що позивачем було порушено умови договору поруки, сплачено платежі без отримання відповідної вимоги банку, а також сплачено низку платежів не на підставі договору поруки, а на підставі мирової угоди. Також відповідач вказав, що документи, надані позивачем в якості доказу існування заборгованості відповідача перед ним на підставі договорів та угод, вказаних у позові, в дійсності не є підставами для виникнення та існування такої заборгованості і не можуть бути визнані належними доказами тверджень позивача у даній справі. Відповідач звертав увагу суду на те, що у наданих позивачем документах містяться суперечності і встановити з них дійсний розмір сплаченої позивачем суми не можливо. Позивач надав відповідь на відзив на позовну заяву, де підтримав свої вимоги та заперечував проти доводів відповідача. Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог та проти доводів позивача, викладених у відповіді на відзив на позовну заяву. У судове засідання представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами» «ІТТ-Менеджмент», не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 07.12.2007 між ТОВ «КБ «Актив-Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 39.1.07/ІЖ-1. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору відповідачу банк надав кредит у сумі 530 000 доларів США на споживчі цілі терміном по 06.12.2032 включно, а відповідач, як позичальник, прийняв та зобов`язався використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, що визначені у договорі. 07.12.2007 між ТОВ «КБ «Актив-Банк», позивачем, який виступив поручителем, та відповідачем було укладено договір поруки № 39.1.07/ІЖ-1. Відповідно до п. 1 договору поруки поручитель, позивач, зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно у повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1. Пунктом 2.2.1 згаданого договору поруки визначено, що кредитор зобов`язується після виконання поручителем зобов`язань за кредитним договором надати поручителю документи, які підтверджують обов`язок боржника за кредитним договором. Згідно з пунктами 2.3.2, 2.3.3 договору поруки поручитель має право у разі виконання поручителем зобов`язань боржника за кредитним договором, поручитель має право зворотної вимоги до боржника, а також він має право отримати від кредитора всі документи, які підтверджують обов`язок боржника за кредитним договором. У зв`язку із порушенням умов кредитного договору відповідачем у нього виникла заборгованість. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.11.2010 було стягнуто солідарно з відповідача та позивача (як поручителя) суму заборгованості по кредиту в розмірі 5 104 781,06 грн., 1 700 грн. сплаченого судового збору та 120 грн. сплачених витрат ІТЗ. У вказаному судовому рішенні встановлено, що 11.06.2010 банк надіслав позивачу та відповідачу у даній справі лист-попередження про невиконання ними умов кредитного договору та пропозицію достроково сплатити залишок по кредиту. 06.04.2012 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було визнано мирову угоду, укладену в процесі виконання вище вказаного судового рішення між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та позивачем на умовах: станом на день укладення морової угоди заборгованість становить 4 000 982,08 грн. Боржник зобов`язується добровільно сплатити суму боргу протягом 24 місяців по графіку, вказаному в ухвалі. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2013 позов ПАТ «КБ «Актив-Банк» до [PERSON] про спонукання до виконання мирової угоди було задоволено та встановлено графік погашення боргу з 31.01.2014 по 30.06.2017. У даному рішенні суду було встановлено, що підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження № 30527518. 06.03.2012, на стадії примусового виконання зобов`язання між сторонами було укладено мирову угоду, яку було затверджено 06.04.2012 Києво-Святошинським районним судом Київської області. Відповідно до умов укладеної мирової угоди сторони встановили, що на дату укладання мирової угоди заборгованість боржника становить загальну суму 4 000 982,08 грн., з яких 3 999 162,08 - заборгованість за кредитним договором, 1 700,00 грн. - сума сплаченого судового збору, 120,00 грн. сума сплачених витрат інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Позивач виконував вище вказані судові рішення та добровільно сплачував кошти по зобов`язаннях як поручитель по кредитному договору. Факт здійснення позивачем платежів підтверджується наданими позивачем прибутковими касовими ордерами, квитанціями, платіжними дорученнями, довідками ПАТ «КБ «Актив-Банк» від 25.05.2016 % 436/04-2 та ТОВ «Компанія з управління активами «ІТТ-Менеджмент» від 25.05.2016 № 25-05-01/16, загальна сума сплачених коштів становить 5 662 288,33 грн. У вказаних платіжних документах в графі «Призначення платежу», а також у згаданих довідках було вказано на кредитний договір № 39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007, платником зазначено позивача. Вказане також підтверджується і наданими Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-банк» на ухвалу суду від 11.07.2019 виписками по рахункам, які були відкриті ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» та використовувались для обліку заборгованості за кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 і операцій з видачі та погашення сум кредиту і нарахованих процентів за його користування, а також за рахунком, реквізити якого були вказані в мировій угоді від 06.03.2017, укладеної між позивачем та ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК», як рахунку для отримання банком платежів щодо погашення заборгованості за мировою угодою, за період з 07.12.2007 по 01.09.2014. 24.03.2016 позивач звернувся до відповідача з листом-претензією про сплату 3 296 060,10 грн. з огляду на викладені вище обставини. Разом з тим, протягом розгляду справи суду не було надано доказів того, що заборгованість за кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 погашена у повному обсязі та/або що кредитором за цим правочином було передано документи позивачу як поручителю. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13. Пунктом 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Відповідно до частин першої та другої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Статтею 556 ЦК України встановлено, що після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, а кредитор після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. Зазначене узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов`язанні внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем), а також умовами п.п. 2.2.1, 2.3.2, 2.3.3 договору поруки. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15, від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15, постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 907/759/17, від 07.08.2018 у справі № 910/22259/17, від 14.08.2018 у справі № 910/22454/17, від 28.08.2018 у справі № 910/20809/17, від 19.02.2019 у справі № 910/4427/18 та багатьох інших. З огляду на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23.09.2020 у справі № 759/17152/16-ц, що підтверджує вже згадану правову позицію Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15, вручення кредитором документів поручителю можливо лише за умови, що зобов`язання боржника виконано у повному обсязі і у кредитора відсутні підстави для подальшого стягнення на свою користь. Разом з тим, виконання рішення суду про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором одночасно з боржника та поручителя припускає виконання цього рішення як боржником так і поручителем, як у повному обсязі, так і частково кожним з них. При виконанні рішення суду боржником та поручителем у частках має значення повне повернення боргу та відсутність у кредитора прав на продовження стягнення за договором. Відмінності повного повернення боргу поручителем або часткове повернення ним боргу за умови повного його погашення взагалі лише у розмірі прав, які переходять до поручителя після повного повернення боргу кредитору. Такі права переходять до поручителя лише у розмірі погашених ним сум. Часткове виконання поручителем зобов`язань за кредитним договором без повного погашення боргу не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто, в результаті аналізу правових норм та судової практики, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до наступних висновків. Так, як було вже зазначено, суду не було надано доказів того, що заборгованість за кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 наразі погашена у повному обсязі та/або що кредитором за цим правочином було передано документи позивачу як поручителю. З власної ініціативи витребовувати докази суд позбавлений права з огляду на принцип змагальності цивільного судочинства. Будувати свою позицію на припущеннях суд також не має права. Відтак, зважаючи на вимоги ст.ст. 512, 554, 556 ЦК України та правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15, від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15, постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 907/759/17, від 07.08.2018 у справі № 910/22259/17, від 14.08.2018 у справі № 910/22454/17, від 28.08.2018 у справі № 910/20809/17, від 19.02.2019 у справі № 910/4427/18, від 23.09.2020 у справі № 759/17152/16-ц та багатьох інших, право вимоги у позивача до відповідача за кредитним договором № 39.1.07/ІЖ-1 від 07.12.2007 наразі ще не виникло, тому у задоволенні його позову слід відмовити. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З огляду на вищенаведене, з урахуванням правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15, від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15, постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 907/759/17, від 07.08.2018 у справі № 910/22259/17, від 14.08.2018 у справі № 910/22454/17, від 28.08.2018 у справі № 910/20809/17, від 19.02.2019 у справі № 910/4427/18, від 23.09.2020 у справі № 759/17152/16-ц,

Outcome: dismissed