Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 25 квітня 2011 року з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб. У сторін є дитина, [PERSON], [INFO]. Тепер сторони проживають окремо, припинили спільні відносини, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання позивачки та дитини, не приймає участі у фізичному та духовному розвитку дитини. Заочним рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2016 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини. Оскільки відповідач добровільно рішення суду про стягнення аліментів не виконував, позивачка звернула виконавчого листа до примусового виконання. Тепер [PERSON] не працює, займається доглядом дитини, навчається на третьому курсі заочної форми навчання, за кожен рік навчання сплачує 13600 грн. [PERSON] зазначає, що відповідач працює без укладення трудового договору, має нерегулярні, але великі доходи, може надавати матеріальну допомогу на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1000 грн. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON], [PERSON] позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Суду пояснив, що офіційно не працює. Проживає за рахунок тимчасових заробітків, а саме періодично здійснює охорону об'єкта на якому приймають металобрухт. На роботу виходить періодично, зокрема коли зателефонують та попросять. Також, коли попросять здійснює завантаження металобрухту. Робота має періодичний характер. За виконану роботу у місяць отримує заробітну плату у розмірі 1500-2000 грн. Проживає частково за рахунок пенсії матері. Не є безробітним та не отримує допомогу по безробіттю. Зазначає, що судом з нього стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн щомісячно, а тому не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що 25 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб (а. с. 3). У сторін є дитина, [PERSON], [INFO] (а. с. 4). Дитина проживає з позивачкою (а. с. 5). За змістом ч. 1 ст. 75, ч. ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, однією з обов'язкових обставин, що підлягають доказуванню у цій справі, є наявність у чоловіка можливості надавати дружині, з якою проживає дитина матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 79, ч. ч. 1, 2 ст. 80 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Суд установив, що відповідач [PERSON] за трудовим договором не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків, розмір яких у місяць становить близько 1500-2000 грн. [PERSON] не є безробітним та відповідно не отримує допомогу по безробіттю. Заочним рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2016 року (справа № 388/413/16-ц) з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, [PERSON], [INFO] у твердій грошові сумі в розмірі 2000 грн, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, відповідач [PERSON] має аліментні зобов'язання у розмірі 2000 грн щомісячно. Позивачкою [PERSON] не виконано обов'язку по доказуванню обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог та не надано суду жодного доказу, що підтверджує можливість сплачувати відповідачем [PERSON] аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років, а тому її вимоги слід визнати необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed