Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та щомісячних додаткових витрат у зв`язку з її хворобою. Зазначала, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем на її утриманні перебуває їх спільний син [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом з дитинства, має системний недорозвиток мовлення, враджену ваду розвитку головного мозку. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дитину, позивач просила стягнути з нього аліменти на її утримання в твердій грошові сумі в розмірі 2 000 грн. та 1 000 грн. на систематичне лікування щомісячно. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач - позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст.141, 180 СК України). Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст.181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Встановлено, що сторони з 11.07.2006 перебувають в зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , домовленості про утримання якого вони не досягли. Держава Україна, проголошуючи такий принцип сімейного права, як державна охорона кожної дитини, реалізує його в одному із положень ст.182 СК України, якавстановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від шести до вісімнадцяти років з 01.12.2020 - 2395 грн. Суд наголошує, що обов`язок по утриманню дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одну матір. Разом з тим, на думку суду, позовні вимоги дещо завищені, а тому виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів хлопчика та беручи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення його гармонійного розвитку; враховуючи потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача; часткове визнання останнім позовних вимог, - суд приходить до переконання, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1 200 грн. щомісячно. Закон рівною мірою покладає обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Визначена судом сума аліментіввідповідає засадам розумності, виваженості і справедливості, враховує як інтереси неповнолітнього хлопчика, так і матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, який, в свою чергу, є особою похилого віку 77 років. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналіз ст.185 СК України дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, до яких закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Таким чином, для задоволення вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину на позивача покладено обов`язок довести наявність особливих обставин, таких як розвиток здібностей дитини, її хвороба, каліцтво тощо і фактично понесені або передбачувані у зв`язку з цим витрати стосовно вказаних обставин. [PERSON] є інвалідом з дитинства, навчається у спеціальній ЗОШ інтернаті, має діагноз: помірна розумова відсталість у ступені нерізко вираженої імбецильності з помірною емоційно-вольовою нестійкістю за психастенічним типом, помірний ступінь порушення життєдіяльності, системний недорозвиток мовлення, враджена вада розвитку головного мозку. Так, на підтвердження своїх позовних вимог в частині додаткових витрат на сина у зв`язку з його хворобою позивачкою надано виписку Житомирської обласної психіатричної лікарні із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , копію його посвідчення, як дитини-інваліда, та довідку Новограда-Волинського міськрайонного територіального медичного об`єднання. Згідно висновку лікарів дитині рекомендована реабілітація в центрі соціальної реабілітації для дітей-інвалідів, заняття з логопедом, психологом, дефектологом, корекційним педагогом, вітамінотерапія, раціональне харчування. Проте, вказані медичні документи датовані 2018 та 2019 роками і не містять призначень відповідних ліків, проходження певних занять, а матеріали справи - доказів про їх придбання та оплату. Окрім того, позивач, як законний представник дитини-інваліда отримує на нього державну соціальну допомогу. Відтак, суд вважає, що позивачкою не доведено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача щомісячних додаткових витрат на дитину, а тому в їх задоволенні слід відмовити за недоведеністю. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 30 липня 2020 року. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial