Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] предявила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 12 червня 2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають і знаходяться на утриманні позивача, однак відповідач, проживаючи окремо від дітей, не бере участі у вихованні і витратах необхідних для їх виховання та утримання, хоча має такий обовязок та стабільний заробіток від підприємницької діяльності, тому позивач, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 2000,00 грн. на утримання кожної доньки до їх повноліття. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позові підстав, зазначивши також, що відповідач має можливість сплачувати на дітей 4000,0 грн. на місяць, оскільки має значно більший заробіток, а укладений відповідачем договір оренди житла зі своїм братом є формальним з метою занизити розмір аліментів. Так само мати відповідача отримує пенсію та не перебуває на утриманні виключно відповідача, оскільки допомогу батькам повинні надавати обидва сина, тому доводи відповідача безпідставні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині обовязку відповідача з утримання дітей, проте заперечував проти заявленого розміру аліментів в 2000,00 грн. на кожну дитину, тим що на відповідач займається підприємницькою діяльністю, проте має мінімальний заробіток, має на частковому утриманні непрацездатну матір [PERSON], утримує житло, в якому проживає позивач з дітьми, змушений нести витрати на оренду житла для себе, тому має можливість, враховуючи матеріальну допомогу брата, сплачувати на дітей половину від необхідних витрат, тобто 1500,00 грн. на місяць на двох доньок. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 12 червня 2010 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №251, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копії (а.с.5). Сторони є батьками, народжених у цьому шлюбі дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.3,4). Діти проживають разом із матірю (позивачем), що підтверджується актом №707 обстеження матеріально-побутових умов сімї, складеним УПСЗН Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради від 10 вересня 2014 року (а.с.36) та перебувають на її утриманні, що визнано представником відповідача у судовому засіданні та, відповідно, за правилами ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Позивач займає посаду директора ТОВ «Константа» та за період з червня 2014 року по листопад 2014 року отримала заробіток в розмірі 8627,23 грн., про що свідчить довідка про доходи з місця роботи (а.с.40). Крім того, за даними довідки УПСЗН Кіровської районної у місті ради від 10 грудня 2014 року №6327 позивач перебуває на обліку в Управлінні, де отримує допомогу при народженні дитини [PERSON], [INFO], відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» (а.с.37). Відповідач з 09 березня 2014 року за трудовим договором не працює, що вбачається з трудової книжки, долученої до матеріалів справи в копії (а.с.28-29) та зареєструвався фізичною особою-підприємцем. За даними індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] з УПФ України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року за вих. №4416/02/22 за період з 2001 року по листопад 2014 року відповідач у січні, лютому 2014 року отримував заробітну плату в розмірі 1218,00 грн. щомісяця, у березні 353,61 грн., з квітня по червень 2014 року заробітку не мав, у липні вересні 2014 року отримував по 1218,00 грн. щомісяця, у жовтні-листопаді 2014 року заробітку не мав, на підставі чого суд приходить до висновку про мінливість та нерегулярність доходів відповідача. Доказів в підтвердження наявності у відповідача інших доходів, розмір та джерела їх отримання позивачем у відповідності зі своїм процесуальним обовязком за ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано, відсутнє документальне підтвердження цих обставин і в матеріалах справи. Одночасно в судовому засіданні встановлено, що відповідач є працездатною особою, має нормальний стан здоровя, та, окрім позивача з дітьми має обовязок з утримання матері [PERSON], [INFO], яка хоч і отримує пенсію, проте є інвалідом ІІІ групи безстроково, що встановлено на підставі даних довідки МСЕК від 24 квітня 2013 року (а.с.31). Оскільки судом зясовано, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами у даній справі досягнуто не було, відповідач з дітьми не проживає, регулярного утримання їм не надає, то належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обовязок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання двох малолітніх дітей. Вирішуючи спір про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181, ст.184 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у твердій грошовій сумі за заявою платника або одержувача аліментів, у тому випадку, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням наведеного, судом у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі та, при визначенні розміру суми аліментів, які підлягають сплаті, судом береться до уваги обов'язок участі обох батьків у матеріальному утриманні дітей, вік дітей, які є малолітніми, матеріальний стан та стан здоровя дітей, які за даними довідок Державної лікарні з поліклінікою ГУМВС України в Дніпропетровській області від 10 грудня 2014 року (а.с.38, 39) хронічних хвороб не мають і на диспансерному обліку не перебувають, дані про доходи відповідача з індивідуальних відомостей про застраховану особу з УПФ за якими останній у 2014 році отримував доходи не кожного місяця і різного розміру, відсутність документального підтвердження інших доходів відповідача і їх розміру, чим визначається ризик їх мінливості й нерегулярності, розмір необхідного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який з 01 жовтня 2014 року складає на дитину віком до 6 років 1373,00 грн., а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, матеріальний стан позивача, наявність у відповідача обовязку з утримання матері-інваліда, а відтак, суд, виходячи з того, що за рівного обовязку з утримання від кожного з батьків кожна дитина має бути забезпечена не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, вважає справедливим та співмірним визначити розмір стягуваних аліментів в сумі 750,00 грн. щомісяця на кожну дитину, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи проводити стягнення з 28 листопада 2014 року та до досягнення кожною дитиною повноліття. Доводи позивача про фактичну матеріальну можливість відповідача сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі 2000,00 грн. на кожну дитину щомісяця, перед судом у відповідності зі своїм обовязком заст.10, 60 ЦПК України не доведені, відсутні такі докази і в матеріалах справи. Доводи представника відповідача про оплату житла та комунальних послуг в квартирі, де проживає позивач з дітьми на висновки суду про порушення обовязку відповідача з утримання дітей та визначення розміру аліментів не впливають, оскільки відповідач, за яким на даний час зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] зобовязаний в силу ст. 319 ЦК України нести витрати з утримання власності, а так само має використовувати квартиру для свого проживання і проживання членів своєї сімї, якими на даний час є дружина позивач у справі та діти, тому доводи про понесення витрат на оренду житла суд до уваги при розвязанні спору не приймає. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial