Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначив, що позивач з 29 грудня 2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року був розірваний. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Фактично з початку 2016 року малолітній син сторін проживає разом із позивачем. Позивач повністю його утримує, забезпечує харчуванням, одягом, доглядом, лікуванням та вихованням. Таким чином між позивачем та відповідачем утворилась мовчазна згода про те, що їх син [PERSON] проживатиме разом із позивачем. Однак на час подання позову між сторонами виникли суперечки. Вважає, що відповідачка не в змозі забезпечити належне піклування за дитиною, догляд та виховання. Від самого народження відповідачка виявила недбале ставлення до обовязків матері, через нетривалий час залишила дитину на піклування позивача. Відповідачка дуже мало часу провела із сином, не знає його характеру, звичок та інших рис, не має досвіду постійного піклування за дитиною. Зазначає, що відповідачка також не має можливості забезпечити достатні життєві умови та матеріальне забезпечення дитині, оскільки окремого помешкання та постійного не має. Разом із цим позивач має власне помешкання, в якому створено всі умови для проживання дитини, має постійний заробіток, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи, не зловживає алкоголем, не має наркотичної залежності та психічних розладів. На підставі викладеного просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із [PERSON] Крім того, посилаючись на ст.ст.180,181,184 СК, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 713,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі. Представник служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Через канцелярію суду надав висновок органу опіки та піклування Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради про доцільність визначення місця постійного проживання дитини [PERSON] разом із його батьком -[PERSON] У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного Кодексу України\~мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1\~ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КИ №563253, виданого 30 жовтня 2015 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. З 29 грудня 2015 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року був розірваний. Після розірвання шлюбу, позивач разом з дитиною проживає окремо від відповідача за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актом від 05 січня 2018 року, затвердженого виконуючим обовязки директора КП ЖРЕП Індустріального району. Вищезазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] займається вихованням дитини, постійно дбає про стан здоровя, моральний, духовний, фізичний розвиток дитини, дитина забезпечена всім необхідним для проживання та повноцінного розвитку. Відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з вимогами\~ст.157 Сімейного кодексу України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Як передбачено\~\~ч.4\~ст.19 Сімейного кодексу України,\~\~при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини та відібрання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який надає письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, а також на підставі інших документі, які стосуються справи. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року зі змінами та доповненнями № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», відповідно якого вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради від 17 січня 2018 року №18/5-24, про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради вважає за доцільне визначити місце постійного проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. У вищезазначеному висновку зазначено, що мати дитини - [PERSON] заявила, що вона проживає з іншим чоловіком, не має належних вимог щоб забрати сина до себе та не має заперечень проти того, щоб дитина залишилась проживати разом із батьком [PERSON] У вищезазначеному висновку також зазначено, що за місцем мешкання [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] створені всі необхідні належні умови для перебування малолітньої дитини. Згідно довідки №384, виданої КП «Ритульна служба» Дніпропетровської міської ради від 02 серпня 2017 року, [PERSON] з 24 лютого 2017 року працює на посаді охоронця. Згідно характеристики [PERSON], наданої директором КП «Ритульна служба» Дніпровської міської ради за вх.№385 від 02 серпня 2018 року, [PERSON] за час роботи зарекомендував себе з позитивного боку. Згідно медичної довідки про проходження обовязкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 2ААЛ №478853, [PERSON] не має психіатричних показань до виконання опіки та піклування над малолітньою дитиною. Відповідно до сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 10ААЕ №763870, наркологічні протипоказання до виконання для опіки та піклування у [PERSON] не виявлені. Відповідно до ст.ст. 3, 9, 12, 16, 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації. Відповідно до принципів 2, 6, 9 Декларації прав дитини прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Дитина повинна бути захищена від усіх форм недбалого ставлення, жорстокості і експлуатації. Враховуючи те, що дитина з народження та до вирішення справи по суті проживає з позивачем, жодного доказу неналежного ставлення до своїх батьківських обов'язків батьком дитини відповідач не надала, крім того, згідно заяви останньої, відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із [PERSON] Щодо позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до\~статті 180 Сімейного Кодексу України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі частиною 3\~статті 181 Сімейного Кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~статті 191 Сімейного Кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» № 2246-VIII від 07 грудня 2017 року\~передбачено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме, дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Позивач несе витрати по утриманню та вихованню дитини, однак, не має достатніх коштів для забезпечення всіх потреб. Договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, стягнень по іншим аліментним зобов'язанням відповідач немає. Так, згідно з частиною 1\~статті 182 Сімейного Кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Разом із цим, відомості про місце роботи відповідача, його дохід, наявність рухомого та нерухомого майна відсутні. Враховуючи, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину, є працездатним, може надавати допомогу, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для стягнення на користь позивача з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на день розгляду справи складає 746 грн. 00 коп. (1492 грн./2), щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з06 листопада 2017 року. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. В силу п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки в силу ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позову про стягнення аліментів позивачі звільняються від сплати судового збору, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 640 грн. Також з відповідача на користь позивача підлягає сплаті судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 640,00 грн., які були сплачені позивачем за позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved