Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Чернігівського районного суду Чернігівської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Мінеральні води України» (далі по тексту - відповідач) та [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.07.2016 року близько 18 год. 50 хв. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], по вул. Миру в с. Колісники Ніжинського району Чернігівської області, не дотримався безпечної швидкості руху та перед зміною напрямку руху, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], яким керував позивач. Винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди було визнано [PERSON], який перебував у трудових відносинах із ТОВ «Мінеральні води України». Як зазначав позивач, після дорожньо-транспортної пригоди він був вимушений витратити свої власні кошти на ремонт автомобіля до виплати страхового відшкодування з метою продовження господарської діяльності з перевезення. Одразу після пригоди позивач вимушений був повернутись до м. Ніжина для огляду технічного стану автомобіля, в зв'язку із чим на закупівлю палива ним було витрачено 1015,00 грн. Також, в зв'язку із отриманими тілесними ушкодженнями та гіпертонічним кризом, позивач не зміг самостійно добратися додому, а тому викликав до м. Ніжина свого сина, який на заправку власного автомобіля витратив 370,00 грн. Окрім того, позивач вважав, що йому було завдано збитків, оскільки він в період з 06.06.2016 року по 15.08.2016 року не міг здійснювати свою господарську діяльність з перевезень вантажним автомобільним транспортом, а тому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки в розмірі 31024,00 грн. та 1450,00 грн. шкоди, завданої його здоров'ю, що витрачені на лікування. Також позивач вважав, що діями відповідача йому біло заподіяно моральної шкоди, яку він оцінив в 10000,00 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь солідарно 32474,00 грн. матеріальної шкоди, а також 10000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. В процесі розгляду справи позивач звернувся до суду із заявою від 04.01.2017 року про уточнення позовних вимог, в якій просив вказані кошти стягнути ляше з відповідача ТОВ «Мінеральні води України», а [PERSON] зазначив третьою особою. 14.02.2017 року матеріали справи надійшли за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив суд про його задоволення з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та заперечував проти його задоволення з підстав, зазначених у письмових запереченнях на позовну заяву. При цьому зазначав, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ-Україна», а тому остання в межах лімітів, передбачених договором, зобов'язана нести відповідальність перед позивачем. Окрім того, позивачу в повному обсязі було здійснено виплату страхового відшкодування, а його вимоги про стягнення збитків та витрат на лікування є недоведеними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що 06.07.2016 року близько 18 год. 50 хв. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], по вул. Миру в с. Колісники Ніжинського району, не дотримався в установлених межах безпечної швидкості руху та перед зміною напрямку руху, перестроюванням, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08.09.2016 року у справі № 748/1626/16-п було притягнуто до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 (триста сорок) грн. (а.с. 7). В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] було заподіяно тілесні ушкодження, які віднесено судовим експертом до категорії легких (а.с. 9-10) Сторонами в судовому засіданні не заперечувалось тієї обставини, що [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах із ТОВ «Мінеральні води України». Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки [PERSON] під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, якою було завдано шкоди позивачу, перебував у трудових відносинах із ТОВ «Мінеральні води України», то останнє зобов'язане відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником. Разом із тим, позивачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження понесення ним витрат на закупівлю палива в сумі 1015,00 грн. та в сумі 370,00 грн. Не надано позивачем також доказів на здійснення позивачем вартості лікування в сумі 1450,00 грн., а тому вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є недоведеними. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача збитків слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. У підтвердження завданих йому збитків, позивач надав копію книги обліку доходів за 2016 рік та зазначав, що ним було здійснено розрахунок середнього заробітку із розрахунку суми коштів, зароблених ним за останній квартал, що передував дорожньо-транспортній пригоді. Разом із тим, на переконання суду, розмір шкоди було розраховано позивачем лише на підставі припущень, документально не підтверджених. Зокрема, немає навіть даних щодо витрат на пальне, амортизацію автомобіля, сплату податків, витрат на поточний ремонт, а також часу, який щоденно мав би витрачатися позивачем на відновлення порушеного права, не вказано, з чого позивач виходив, обираючи саме такий розрахунковий період, а також того, що він мав замовлення на перевезення вантажів у період з 06.06.2016 року по 15.08.2016 року, з урахуванням також того, що пригода сталася 06.07.2016 року. А тому суд приходить до висновку про те, що позивачем не було надано суду належних та достатніх доказів того, що не отримані ним кошти є доходами, які б він реально міг отримати, а тому відповідно до змісту ст. 22 ЦК України вони не можуть вважатися збитками і не підлягають стягненню на користь позивача. Щодо позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем була заподіяна позивачу моральна шкода в результаті ДТП. Однак, враховуючи усі встановлені судом по справі обставини, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Що ж до заперечень відповідача, викладених ним у відзиві на позовну заяву з приводу того, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ-Україна», то вони відхиляються з огляду на Правову позицію, висловлену Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-2808цс15 з приводу того, що: «право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Мінеральні води України» підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 55,12 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1194 ЦК України та

Outcome: partial