Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина, зазначаючи, що 07 серпня 2009 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають одну спільну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Проте, з травня 2015 року і до теперішнього часу відповідач не надає їй жодних грошових коштів на утримання сина та з того часу матеріальні та духовні потреби сина вона забезпечує самостійно, дитина повністю знаходиться на її утриманні. При цьому, відповідач не виділяє ніяких грошових коштів на харчування, одяг, взуття, іграшки, сплату частки вартості житлово-комунальних послуг стосовно дитини. Зазначає, що її доходу не вистачає для повного забезпечення дитини, а відповідач як батько зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, в останнього інших дітей та утриманців на утриманні не має. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд задоволити заявлені позовні вимоги. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, проте подала суду письмову заяву у якій просить суд розглянути цивільну справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявне підтвердження, про причини неявки суд не повідомив. У зв'язку з цим, за згодою позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Як вбачається зі свідоцтва про народження, виданого повторно 29.07.2009 року Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, [INFO] народився [PERSON], та його батьками є [PERSON] і [PERSON]. Разом із тим, судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] 07 серпня 2009 року уклали шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - Хлонь, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 07 серпня 2009 року Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №397 (а.с.2). Також судом встановлено, що [PERSON], [INFO], з травня 2015 року зареєстрований і фактично проживає разом із матір'ю за адресою: [ADDRESS], та перебуває на її утриманні (а.с.5). При цьому, з довідки №42 від 26.06.2017 року вбачається, що [PERSON] працює в філії «Дніпроліфт» приватного акціонерного товариства виробничого об'єднання «Стальканат-Сілур», її дохід за період з 01.12.2016 по 31.05.2017 склав 21 941,51 грн., при цьому до сума до виплат склала 17 673,00 грн. (а.с.4). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком обох батьків - як і позивача так і відповідача. Причому є обов'язком особистим, індивідуальним, але ні в якому разі не солідарним, беручи до уваги те, що відповідач у добровільному та досудовому порядку не виявив бажання виконати покладений на нього обов'язок, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підставні. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Зважаючи на викладене, а також на те, що відповідач має можливість платити аліменти на утримання сина, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина, який знаходяться на утриманні позивачки щомісячно до досягнення ним повноліття. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, які складаються із судового збору за подання позовної заяви до суду, оскільки відповідно до ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved