Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису.В обґрунтування заяви вказала, що [PERSON] , проживає в своїй квартирі [ADDRESS] , разом із своїм сином - [PERSON] . Квартира належить заявнику на праві приватної власності. З 29.01.2005р. по 26.05.2009р. вона перебувала в шлюбі з [PERSON] , та за рішенням суду шлюб розірвано.Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON] , [INFO] . До видачі останнього термінового заборонного припису, тобто до 14.04.2021р. до 19год.З5хв. [PERSON] також проживав в її квартирі. Так, 14.04.2021р. [PERSON] знову вчинив домашнє насильство відносно заявника в присутності сина, і нею в черговий раз було викликано патруль поліпи та виписано терміновий заборонний припис строком на 10 днів, тобто до 24.04.2021р.В цей день працівники поліції забрали у [PERSON] ключі від квартири та в їх присутності кривдник покинув приміщення.Станом на сьогоднішній день заявнику і не відомо його фактичне місце проживання останні дні (з часу видачі термінового заборонного припису). Щодо обставин справи та конфліктних ситуацій, та вчинення з боку [PERSON] домашнього насильства. [INFO] народився син [PERSON] . Після народження сина [PERSON] почав вживати алкогольні напої, та почав вчиняти психологічне та фізичне насильство, а саме: ображав нецензурними словами та бив. Також, [PERSON] змусив покинути квартиру в якій вони проживали та разом із сином, якому на той час було лише 8 місяців, вона переїхала до своїх батьків (за адресою [ADDRESS] ). Грошових коштів на утримання на той час не надавав. Працювати не мала змоги, оскільки знаходилась у декреті. В 2006 році заявник звернулась до суду за стягненням аліментів на дитину (та за рішенням Орджонікідзевського районного суду М.Запоріжжя було присуджено аліменти на дитину до 18 років)За рішенням Орджонікідзевського районного суду М.Запоріжжя від 26.05.2009р. шлюб було розірвано.Після розлучення проживали окремо, [PERSON] не виявляв бажання щодо виховування та спілкування із сином, вимагав щоб я виписала дитину з його квартири. Через тривалий час [PERSON] зустрівся та запропонував відновити стосунки. З осені 2017 року вони знову почали проживати разом і в її квартирі, і також надала згоду на його прописку за адресою [ADDRESS] .Згодом стосунки погіршились, [PERSON] знов почав застосувати по відношенню до неї та сина психологічне насильство, що виразилось у словесних образах як заявника так і сина.За весь час , з моменту реєстрації та на сьогоднішній день, [PERSON] не сплатив жодної копійки за комунальні послуги та не виділяв коштів на утримання родини.Через постійні скандали та сварки, в березні 2021 року заявник повідомила [PERSON] про бажання розлучитися з ним (проживали у цивільному шлюбі), однак після цього останній почав застосовувати до неї окрім психологічного насильства та маніпулювання, - ще і фізичне насильство. Так, 27.02.2021р. [PERSON] накинувся на неї та почав душити, розірвав ланцюжок на шиї, забрав мобільний телефон , щоб не могла викликати поліцію та виштовхнув у під`їзд разом із собаками. 21.03.2021р., фізичне насильство повторилось, а саме: [PERSON] , почав ламати ігрову приставку сина [PERSON] і вкусив його за руку, також він і заявнику наніс тілесні ушкодження: намагався відкусити вказівний палець правої руки. Крім того, під час сварки пошкодив майно та речі: розтрощив балкон, розкидав наші з сином особисті речі по квартирі, а частину викинув через балкон на вулицю , зламав сину планшет. Заявник викликала поліцію, після чого у відділені поліції було виписано терміновий заборонний припис відносно кривдника [PERSON] строком на 10 днів.Наступного дня заявник звернулась до лікаря за медичною допомогою.Через 10 днів [PERSON] повернувся до дому та почав знову вчиняти психологічне та економічне насильство по відношенню до неї та сина, що виразилось у наступному: вмикав світло по всій квартирі та воду в ванні кімнаті, щоб мені було більше платити за комунальні послуги, а на зауваження з цього приводу - обзивав не цензурними словами та без дозволу - використовував продукти харчування .14.04.2021р. [PERSON] вранці штовхнув заявника і вона вдарилась головою, кричав на неї та виражався нецензурними словами та погрожував переслідуванням. Ввечорі, коли [PERSON] повернувся з роботи, знов вчинив психологічне насильство, а саме - виражався нецензурними словами в її бік. Заявник викликала поліцію. 14.04.2021р. поліція вдруге виписала [PERSON] терміновий заборонний припис строком на 10 днів.В цей день працівники поліції забрали у [PERSON] ключі від квартири та в їх присутності кривдник покинув приміщення. Викладені вище обставини характеризують [PERSON] як кривдника, у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а заявник та син [PERSON] є постраждалими особами від домашнього насильства. Наслідками вчинення [PERSON] по відношенню до заявника та дитини насильства є емоційна невпевненість, вона разом із сином боїться за свою безпеку, так як вони не можуть себе захистити. Щодо фізичних ушкоджень (вказівний палець правої руки) наразі заявник звернулась до лікаря, оскільки втрачено чуттєвість пальця. Після того, як [PERSON] намагався відкусити палець, рана загоїлась та залишився шрам, чуттєвість не відновилась. Вона не відчуває дотиком палець. Наразі проходить додаткові обстеження у лікарів та вживає призначені лікарем медичні препарати. Враховуючи зазначене вище, та з метою захисту інтересів сина та його здоров`я, заявник також звернулася до Запорізької обласної громадської організації «Об`єднання психологів та психоаналітиків «ВЗАЄМОДІЯ». Психологи даної організації допомагають жертвам домашнього насильства. Наразі вони продовжуємо відвідувати психолога. За результатами спілкування психологом - психоаналітиком було складено висновок щодо психологічного стану як заяника, так і [PERSON] . За результатом психологічного стану психологом вбачається, що у заявника тривожний психологічний стан, у зв`язку із перебуванням у постійному нервовому напруженні, яке не можливо позбутися та умисні насильницькі дії які спричиняє [PERSON] по відношенню до неї.Виявлено ознаки наявності в заявника діагнозу ПТСР (посттравматична стресовий розлад). Так, в результаті дослідження в неї виявлено підвищений рівень емоційних переживань тієї травматичної ситуації, в якій вона опинилась. Тобто, іншими словами в заявника наявний посттравматичний стресовий розлад, наявна суїцидальна ідеація (що вважається попередником суїцидальної поведінки).Крім того, виявлено ознаки депресивного стану та потреба у безпечному захищеному просторі, рекомендовано надалі психологічний супровід (яким може включати до себе психологічні консультації, групи підтримки) та медикаментозне лікування. В ході проведення психологічного дослідження дитини, у Марка виявлено ознаки психотравми (фамільгенія - порушення структури сімейних відносин, які позбавляють емоційного комфорту, турботи та любові) внаслідок ситуації домашнього насильства з боку батька [PERSON] ( яка визиває у постраждалої особи психологічні та фізичні страждання) і викликає у Марка побоювання за свою безпеку чи безпеку матері, що в свою чергу спричинили емоційну невпевненість, недієздатність захистити себе та завдали шкоди психічному здоров`ю дитини. Також психологом виявлено, що існує загроза того, що у випадку подальшого перебування неповнолітнього у психотравмуючої ситуації може підштовхнути дитину до гострої афективної реакції. Жорстоке поводження [PERSON] з заявником та сином, а також те, що він вважає таку свою неприпустиму поведінку «нормальною», свідчить про вірогідність продовження чи повторного вчинення його жорстокого поводження із нами, що в свою чергу може призвести до настання тяжких або особливо тяжких наслідків. Ці ризики є реальними та підтверджуються документально, а саме двома виданими терміновими заборонним приписами в березні та квітні 2021 року, та висновком психолога щодо психологічного станом заявника та сина, а тому, вважає, що на даний час для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно видати обмежувальний припис. Просила суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що зареєстрований за адресою [ADDRESS] , строком на 6 (шість) місяців з наступними заборонами: -заборонити перебувати в місці проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] -заборонити наближатися на відстань ближче 500 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] -заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до [PERSON] -заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до [PERSON] Ухвалою суду від 27.04.2021 року, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 30.04.2021 року. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. У судовому засіданні 30.04.2021 року заявниця просила заяву задовольнити та зазначила, що [PERSON] себе дуже агресивно, що створює загрозу для здоров`я та життя заявника та сина. За час шлюбу позивач неодноразово потерпала від погроз, принижень та знущань зі сторони чоловіка, свідками чого були знайомі. Тримає постійно їх родину у психологічній напрузі, ображає і принижує. Також зазначила, що знущання над нею та сином триває з лютого 2021, однак вона увесь час це терпіла через те, що [PERSON] поставив її в економічну залежність від нього, словесно ображав, принижував, залякував і такі дії викликали у неї побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та сина та завдали шкоди їх психічному здоров`ю. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні визнав обставини зазначені у заяві [PERSON] і не заперечує проти її задоволення частково. Наразі він проживає у знайомих, однак має постійну роботу. Іншого житла на території м. Запоріжжя не має, мешкає у знайомого. Разом із тим, враховуючи незначний проміжок часу насильства, просив суд зменшити строк визначений заявником у заяві. Також зазначив, що дійсно щодо нього було застосовано припис, однак наміру здійснювати насильство відносно заявника не бажає. Також вказав, що заявниця його провокує, а щодо сина, то у той день син його душив і він рефлекторно вкусив його за руку. У судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] повідомила, що є знайомою заявника та знає про конфлікти з лютого 2021 року у родині. Знає про те, що [PERSON] психічно знущався з цивільної дружини та сина, мали місце конфлікту у лютому, березні, квітні 2021 року. Неодноразово викликалася поліція. Свідок [PERSON] підтвердила відомі їй обставини щодо вчинених [PERSON] фактів домашнього насильства відносно заявниці. Суд, вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, свідка, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» в ст. 1 надає наступні визначення: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно зі ст. 2 предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на подружжя; колишнє подружжя; та ін.. Державна політика у сфері запобігання та протидії домашньому насильству спрямована на забезпечення комплексного інтегрованого підходу до подолання домашнього насильства, надання всебічної допомоги постраждалим особам та утвердження ненасильницького характеру приватних стосунків. Основними напрямами реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству є: 1) запобігання домашньому насильству; 2) ефективне реагування на факти домашнього насильства шляхом запровадження механізму взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) надання допомоги та захисту постраждалим особам, забезпечення відшкодування шкоди, завданої домашнім насильством; 4) належне розслідування фактів домашнього насильства, притягнення кривдників до передбаченої законом відповідальності та зміна їхньої поведінки (ст. 5 цього Закону). В порядку визначному ст. 26 цього Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених ч. 1 цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з ч. 4 цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Так, судом встановлено наступне. [PERSON] , проживає в квартирі [ADDRESS] , разом із сином - [PERSON] . Квартира належить заявнику на праві приватної власності. З 29.01.2005р. по 26.05.2009р. [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26.05.2009р. шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Заінтересованою особою не спростовано, що між сторонами протягом лютого-квітня мало місце домашнє насилля і не спростовано, що 27.02.2021р. [PERSON] накинувся на неї та почав душити, розірвав ланцюжок на шиї, забрав мобільний телефон , щоб не могла викликати поліцію та виштовхнув у під`їзд разом із собаками. 21.03.2021р., фізичне насильство повторилось, а саме: [PERSON] , почав ламати ігрову приставку сина [PERSON] і вкусив його за руку, також він і заявнику наніс тілесні ушкодження: намагався відкусити вказівний палець правої руки. Крім того, під час сварка пошкодив майно та речі: розтрощив балкон, розкидав наші з сином особисті речі по квартирі, а частину викинув через балкон на вулицю , зламав сину планшет. Заявник викликала поліцію, після чого у відділені поліції було виписано терміновий заборонний припис відносно кривдника [PERSON] строком на 10 днів.Наступного дня заявник звернулась до лікаря за медичною допомогою. Через 10 днів [PERSON] повернувся до дому та почав знову вчиняти психологічне та економічне насильство по відношенню до неї та сина, що виразилось у наступному: вмикав світло по всій квартирі та воду в ванні кімнаті, щоб було більше платити за комунальні послуги, а на зауваження з цього приводу - обзивав нецензурними словами та без дозволу - використовував продукти харчування. До видачі останнього термінового заборонного припису, тобто до 14.04.2021р. до 19год.35хв. [PERSON] проживав в квартирі та зареєстрований за адресою [ADDRESS] . 14.04.2021р. [PERSON] вчинив домашнє насильство відносно заявника в присутності сина, і нею в черговий раз було викликано патруль поліції та виписано терміновий заборонний припис строком на 10 днів, тобто до 24.04.2021р.В цей день працівники поліції забрали у [PERSON] ключі від квартири та в їх присутності кривдник покинув приміщення. Зазначені обставини визнаються заінтересованою особою і не заперечуються. [PERSON] також звернулася до Запорізької обласної громадської організації «Об`єднання психологів та психоаналітиків «ВЗАЄМОДІЯ». За результатами спілкування психологом - психоаналітиком було складено висновок щодо психологічного стану заявника та сина [PERSON] . За результатом психологічного стану психологом вбачається, що у заявника тривожний психологічний стан, у зв`язку із перебуванням у постійному нервовому напруженні, яке не можливо позбутися та умисні насильницькі дії які спричиняє [PERSON] по відношенню до неї. Виявлено ознаки наявності в заявника діагнозу ПТСР (посттравматична стресовий розлад). Так, в результаті дослідження в неї виявлено підвищений рівень емоційних переживань тієї травматичної ситуації, в якій вона опинилась. Тобто, іншими словами в заявника наявний посттравматичний стресовий розлад, наявна суїцидальна ідеація (що вважається попередником суїцидальної поведінки).Крім того, виявлено ознаки депресивного стану та потреба у безпечному захищеному просторі, рекомендовано надалі психологічний супровід (яким може включати до себе психологічні консультації, групи підтримки) та медикаментозне лікування. В ході проведення психологічного дослідження дитини, у Марка виявлено ознаки психотравми (фамільгенія - порушення структури сімейних відносин, які позбавляють емоційного комфорту, турботи та любові) внаслідок ситуації домашнього насильства з боку батька [PERSON] ( яка визиває у постраждалої особи психологічні та фізичні страждання) і викликає у Марка побоювання за свою безпеку чи безпеку матері, що в свою чергу спричинили емоційну невпевненість, недієздатність захистити себе та завдали шкоди психічному здоров`ю дитини.Також психологом виявлено, що існує загроза того, що у випадку подальшого перебування неповнолітнього у психотравмуючої ситуації може підштовхнути дитину до гострої афективної реакції. Жорстоке поводження [PERSON] з заявником та сином, а також те, що він вважає таку свою неприпустиму поведінку «нормальною», свідчить про вірогідність продовження чи повторного вчинення його жорстокого поводження із нами, що в свою чергу може призвести до настання тяжких або особливо тяжких наслідків. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом№ 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних належних доказів заінтересованою особою подано не було, а відповідно існування інших обставин, а ні ж зазначені в заяві, належними та допустимими доказами не підтверджено. Зважаючи на надані докази, а також пояснення заявниці, є підстави вважати, що вчинення [PERSON] насильства в сім`ї носить систематичний характер, існували та існують і надалі ризики можливого продовження таких дій. Із вказаних доказів та пояснень сторін, вбачається, що сварки, сутички та конфлікти між учасниками справи тривають, та такі конфлікти переростають у більш насильницькі дії з боку [PERSON] , хоча на даний час його дії мають ознаки психологічного (образи, погрози, залякування, тощо) тиску, проте є такими, що порушують психологічну недоторканість людини і що спричинили емоційну невпевненість у заявниці та сина, викликали побоювання за безпеку і спричинили шкоду психічному здоров`ю заявниці та сина. Отже, сварки між сторонами носять обопільний характер, про що також і зазначав у судовому засіданні і [PERSON] , однак ці обставини не спростовують, а навпаки підтверджують наявність неприязних відносин між [PERSON] та [PERSON] , які у разі не застосування належних засобів впливу можуть призвести до тяжких негативних наслідків. Про серйозність сприйняття фактів домашнього насильства, переживання з приводу можливих повторень таких, важкі наслідки спричинені цим та бажання заявниці попередити такі та захистити від таких себе та дитину, свідчать наведені вище докази та звернення [PERSON] до суду та правоохоронних органів. Під час розгляду справи «Беваква та С. проти Болгарії» у рішенні від 12 вересня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що хоч основним об`єктом статті 8 Конвенції є захист фізичних осіб від свавілля державних органів, додатковими об`єктами можуть бути і позитивні зобов`язання, що проявляються в ефективній «повазі» до приватного та сімейного життя і такі зобов`язання можуть включати в себе застосування заходів з врегулювання відносин між фізичними особами. Діти та інші вразливі особи мають право на ефективний захист (§64). Суд також наголосив, що концепція приватного життя включає в себе фізичну та психологічну недоторканість людини. Окрім цього, позитивні зобов`язання державних органів в аспекті забезпечення прав, передбачених статтями 2 та 3 Конвенції, а в окремих випадках статтею 8 самостійно або у поєднанні зі статтею 3, можуть включати обов`язок встановлювати та застосовувати на практиці відповідне законодавство, що дозволяє захистити проти насильницьких актів з боку фізичних осіб (§65). Дослідженням наданих заявником доказів встановлено, що доводи заяви знайшли своє часткове підтвердження, оскільки наявність конфлікту між подружжям, що мало наслідком звернення заявника із заявами до поліції, відсутність бажання примирення у постраждалої від домашнього насильства, а також відсутність ознак щирого каяття у заінтересованої особи кривдника, дають суду підстави дійти висновку про наявність ризиків, щодо повторного вчинення домашнього насильства, зокрема за місцем їх проживання та за місцем реєстрації заявника. Незважаючи на те, що заінтересована особа жодного разу не був притягнутий до адміністративної чи кримінальної відповідальності стосовно вчинення насильства в сім`ї, суд вважає, що вказані докази в своїй сукупності підтверджують факт психологічного насильства в сім`ї та хоч окремі епізоди насильства і не досягали такого рівня, що свідчив про необхідність притягнення [PERSON] до адміністративної чи кримінальної відповідальності, однак, зважаючи на неодноразовість вчинення такої поведінки, суд вважає, що вказані докази, а, також, пояснення заявниці, якою такі докази більш деталізовано, свідчать про те, що вчинення [PERSON] та [PERSON] психологічного насильства в сім`ї має місце протягом останніх місяців та існують і надалі ризики можливого продовження таких дій [PERSON] , а також можливої ескалації такого насильства. Про вказане, а саме наявність таких ризиків, свідчать, як згадані докази, а також, і не усвідомлення всієї серйозності таких самою заінтересованою особою, небажання врегулювати існуючу напружену ситуацію та змінити свою поведінку. Визначаючи види заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків обмежувальним приписом, суд враховує обставини справи, тривалість неприязних стосунків з лютого 2012 року та той факт, що квартира де мешкає заявниця є місцем проживання та реєстрації заінтересованої особи, а тому з урахуванням терміну такого насилля не вважає за доцільне застосування обмежувальних заходів терміном у шість місяців і вважає за необхідне визначити цей строк терміном у два місяці. За змістом ч.7 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Суд зауважує, що дійсно вжиттям заходів, про які йшлося обмежуються права [PERSON] зокрема, право на користування житлом, майном (зокрема, залишеним у квартирі), тощо. Однак, такі заходи як вбачається із наведених вище норм закону та практики ЄСПЛ є виправданими, оскільки таких прав заінтересована особа не позбавляється, а такі лише законно тимчасово обмежуються з метою забезпечення реалізації та захисту прав потерпілої особи, а саме прав на життя, здоров`я, безпеку, житло, свободу, тощо, що слід вважати мають у даному випадку пріоритет. Такі заходи відповідно є законними, переслідують законну мету та слід вважати є пропорційними до мети, що переслідується (необхідними в демократичному суспільстві). Крім того, заявник просить заборонити перебувати та наближатися не менше ніж на 100 метрів до [PERSON] , що не підлягає до задоволення, оскільки такий вид обмеження безпосередньо може вплинути на можливість батька виконувати свої батьківські обов`язки та реалізовувати свої батьківські права. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини,оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, а тому суд, з метою запобігання ризиків повторного вчинення насильства у сім`ї, приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального приписувідносно [PERSON] шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника строком на 2 місяці та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4ст. 350- 6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial