Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

У листопаді 2016 року Полтавське учбово-виробниче підприємство № 1 Українського товариства глухих звернулось до суду з позовом, у якому просило усунути йому перешкоди у користуванні гуртожитком, розташованим у м. Полтаві по вул. Вячеслава Чорновола, 27, які чинить [PERSON], шляхом їх виселення із цього гуртожитку без надання іншого житла. На обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що Українське товариство глухих є власником цього гуртожитку на підставі свідоцтва № 263 про право власності від 23 червня 2001 року, виданого [PERSON] управлінням житлово-комунального господарства, а Полтавське учбово-виробниче підприємство № 1 Українського товариства глухих володіє ним на праві господарського відання на підставі постанови Президії Центрального правління Українського товариства глухих № 96 від 05 червня 2003 року. Відповідачка [PERSON], яка на той час мала дошлюбне прізвище Павлюк, працювала в [PERSON] УВП-1 УТОГ в період з 02.08.1988 року по 01.04.1998 року. В цей період вона була поселена у гуртожитку, однак після звільнення за згодою сторін01.04.1998 року відповідачка з власної ініціативи з гуртожитку виселилася та знялася з реєстрації 15.04.1998 року. У 1999 році відповідачка, будучи працівником іншого підприємства - ПП «Полагропостач», була поселена до гуртожитку [PERSON] УВП-1 УТОГ та з нею укладалися короткострокові договори найму одного ліжко-місця у гуртожитку. [PERSON] УВП-1 УТОГ від 26.05.2016р. № 03/160, відповідачку було повідомлено про те, що термін її проживання в гуртожитку закінчується 30.05.2016р., та повідомлено про необхідність звільнити ліжко-місце та знятись з реєстраційного обліку за адресою гуртожитку. На вимоги виселитися та звільнити займане приміщення гуртожитку відповідач не реагує. Оскільки заселення відповідачки в 1999 році у гуртожиток не було пов'язано з роботою в [PERSON] УВП-1 УТОГ, ордеру на поселення в гуртожитку вона не отримувала, тому, позивач вважає, що норми ст.ст. 127, 128, 132 Житлового кодексу УРСР не поширюються на дані правовідносини, тому [PERSON] підлягає виселенню у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення відповідно до цивільного законодавства. У судовому засіданні представники позивача підтримали свої вимоги та просили задовольнити позов. Відповідачі та їх представник заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи сторін, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом установлено, що гуртожиток у м. Полтаві по вул. Вячеслава Чорновола (раніше \- Куйбишева), 27 належить Українському товариству глухих, що підтверджується свідоцтвом № 263 про право власності від 23 червня 2001 року, виданим [PERSON] управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому, та перебуває у господарському віданні [PERSON] учбово-виробничого підприємства № 1 Українського товариства глухих, що підтверджується Постановою Президії Центрального правління Українського товариства глухих № 96 від 05 червня 2003 року. Відповідачка [PERSON], яка на той час мала дошлюбне прізвище Павлюк, працювала в [PERSON] УВП-1 УТОГ в період з 02.08.1988 року по 01.04.1998 року. 01.04.1998 року відповідач [PERSON] звільнився з [PERSON] УВП-1 УТОГ за власним бажанням, виселилася та знялася з реєстрації. Відповідачка 27 грудня 1999 року зареєстрована у гуртожитку за адресою: м. Полтава по вул. Вячеслава Чорновола, 27, що підтверджується витягом із домової книги та копією паспорту відповідачки. Починаючи з 2002 року і по 30 травня 2016 року між [PERSON] УВП-1 УТОГ та відповідачкою укладались короткострокові договори найму одного ліжко-місця у гуртожитку. [PERSON] УВП-1 УТОГ від 26.05.2016р. № 03/160, відповідачку було повідомлено про те, що термін її проживання в гуртожитку закінчується 30.05.2016р., та повідомлено про необхідність звільнити ліжко-місце та знятись з реєстраційного обліку за адресою гуртожитку. Одним із конституційних прав громадян є право на житло (ст. 47 Конституції України). Права і свободи людини закріплюються і в міжнародних актах, які є частиною національного законодавства України, у разі надання Верховною Радою України згоди на їх обов'язковість. Загальна декларація прав людини 1948 року передбачає право кожної людини на такий життєвий рівень, який є необхідним для підтримання здоров'я і добробуту її самої та її сім'ї. У Декларації зазначено, що необхідний життєвий рівень забезпечує, зокрема, житло. [PERSON] не має іншого житла, є інвалідом 3 групи, працювала на підприємстві в [PERSON] УВП-1 УТОГ майже 10 років, тому набула права на житло у розумінні Конституції України. Після звільнився [PERSON] з [PERSON] УВП-1 УТОГ та виселення з гуртожитку, розташованим у м. Полтаві по вул. Вячеслава Чорновола, 27, заселення відповідачки в 1999 році у гуртожиток за вказаною адресою свідчить проте, що позивач фактично визнав за нею право на проживання у гуртожитку. Виселення [PERSON] із гуртожитку, як єдиного житла для проживання, є фактичним позбавлення права відповідача на житло.

Outcome: dismissed