Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

У квітні 2019 року представник позивача звернулась до суду в інтересах [PERSON] з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що остання з відповідачем перебували у шлюбі. Від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, дитина залишилась проживати разом з матір`ю. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 16 лютого 2012 року з [PERSON] на користь позивачки на утримання дитини були стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. На теперішній час, сума аліментів, що була стягнута з відповідача на утримання дитини, не є достатньою для повноцінного розвитку дитини. За таких обставин, позивачка просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які були стягнуті рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , зі стягнення у твердій грошовій сумі у розмірі 400,00 грн. на місяць на стягнення у частці від заробітку (доходу) [PERSON] у розмірі 1/4 частини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Позивачка та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, подали заяву, в якій просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог виходячи з такого. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Іллічівського районного судом м.Маріуполя від 16.02.2012 року шлюб розірваний. Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 29 березня 2010 року виконкомом Старо-Кримської селищної ради Іллічівського району міста Маріуполя Донецької області, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 16 лютого 2012 року з [PERSON] на користь Грепечук [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 06 лютого 2012 року. Згідно розрахунку заборгованості, складеного 01 листопада 2018 року головним державним виконавцем Кальміуського ВДВС міста Маріуполь, заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 31 жовтня 2018 року складає 16270,44 грн. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №8206-1055 від 23.11.2018 року, [PERSON] , [INFO] , перебував на стаціонарному лікуванні з 14.11.2018 по 23.11.2018 року з діагнозом гострий цистит. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 17.10.2018 року боржника [PERSON] , [INFO] , оголошено у розшук. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і пов`язує таку заміну із способом їх присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст.183, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. З огляду на викладене слід дійти висновку про наявність підстав задоволення позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved