Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зобовязання вчинити певні дії та визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просив суд визнати за ним право власності на громадський будинок за адресою: м. Дніпропетровськ, Амур-Нижньодніпровський район, вул. Юр'ївська, буд. 16 2А-2 за призначенням приміщень «автомийка» загальною площею 537,0 кв.м.; зобовязати [PERSON] повернути [PERSON] правовстановлюючі документи на спірне нерухоме майно. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, на його задоволенні наполягав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №424, [PERSON] набув право власності на земельні ділянки за адресою - м. Дніпропетровськ, Амур-Нижньодніпровський район, вул. Юр'ївська, буд. 16 2А-2, а саме: -земельну ділянку площею 0.0472 га за кадастровим номером 1210100000:01:270:0004; -земельну ділянку площею 0,0050 га за кадастровим номером 1210100000:01:270:0005. Відповідно до п.п. 1.2. договору купівлі-продажу від 27.03.2006 року, цільове призначення земельної ділянки площею 0.0472 га обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, та земельної ділянки 0.0050 га - для ведення особистого підсобного господарства. Підпунктом 5.1 вказаного Договору визначено, що нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельних ділянок та документи про оплату є підставою для видачі державного акту на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації. На виконання вказаних вимог Договору від 20 квітня 2006 року [PERSON]Е було отримано державний акт на право власності на земельну, ділянку площею 0.0472 га. Серії ЯБ № 876375, а також державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0050 га, Серії ЯБ № 876370. Таким чином, на підставі вищезазначених правовстановлюючих документів, [PERSON] набув право приватної власності на земельні ділянки, що призначені для обслуговування житлового буднику, господарських будівель та споруд. Окрім того, на земельних ділянках за адресою - м. Дніпропетровськ, Амур-Нижньодніпровський район, вул. Юр'ївська, буд. 16 2А-2, що були придбані [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 27.03.2006 року, знаходилось самочинно збудоване нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 537,0 кв.м. у незадовільному стані, не придатному для життя, без підключення електроенергії та теплопостачання. Як вбачається із вимог ст. 375 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми,здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. З огляду на те, що земельні ділянки по вул. Юр'ївська, буд. 16 2А-2 у м. Дніпропетровську, на які позивач набув у встановленому законом порядку право власності (та даний факт підтверджений відповідними правовстановлюючими документами), були відведеними саме для обслуговування житлової будівлі, та на таких ділянках вже було збудоване житлове приміщення, і в подальшому [PERSON] за власні кошти здійснив реконструкцію житлового будинку шляхом укріплення фундаменту та стін без зміни його загальної площі. Варто наголосити, що права власників інших будівель та споруд розташованих по сусідству із громадською будівлею після здійснення її реконструкції, не були порушені. Станом на час подання позову [PERSON] володіє та користується громадським будинком за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Юр`ївська, буд. 16 2А-2. Більш того, позивачем було укладено із ПАТ «ДТЕК Дпіпрообленерго» договір про приєднання до електричних мереж №10689-00/451 від 19.08.2014 року, згідно якого електроустановки [PERSON] (замовник) були приєднані до електричних мереж ПАТ «ДТЕК Дпіпрообленерго» (власник). Підпунктом 1.1. Договорувизначено, що за цим договором до електричних мереж власника приєднується: житловий будинок, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, Амур-Нижньодніпровський район, вул. Юр'ївська, буд. 16 2А-2. За заявою позивача, ТОВ «Укпівденбуд» 18.08.2014 року було проведено технічну інвентаризацію громадського будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, Амур-Нижньодніпровський район, вул. Юр'ївська, буд. 16 2А-2, в результаті чого [PERSON] було видано технічний паспорт з усіма поточними змінами об'єкту нерухомого майна із зазначенням плану земельної ділянки на якому він розташований та технічної характеристики нерухомого майна після проведення позивачем його реконструкції (перебудови). Так, згідно технічного паспорту підтверджуються дані, що за адресою: м. Дніпропетровськ, Амур-Нижньодніпровський район, вул. Юр'ївська, буд. 16 знаходиться двоповерховий громадський будинок літ. 2А-2 за призначенням приміщень «автомийка» загальною площею - 537,0 кв.м. Як передбачено ст. 41 Конституції Україна, кожен має право володіти та користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст. 318 ЦК України визначено, що усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Так, ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Нормами ч.1 та ч.2 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В статті 392 ЦК України зазначено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, [PERSON] здійснив реконструкцію житлового будинку за адресою: вул. Юр'ївська, буд. 16 у м. Дніпропетровську з дотриманням будівельних норм і правил, архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів громадського будинку, що впливає на його міцність та безпечність, однак без зміни його загальної площі. Отже, з огляду на те, що реконструкція нерухомого майна була здійснена позивачем на відведеній для цього земельній ділянці, без порушення будівельних норм і правил, а також інтересів інших осіб, існують всі підстави для визнання за позивачем права власності на громадську будівлю за вищевказаною адресою. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна є правовстановлюючим документом і підлягає державній реєстрації у відповідному органі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно без прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомої о майна Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, до способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідач [PERSON] утримує у себе правовстановлючі документи на нерухоме майно, від зустрічей відмовляється, на телефоні дзвінки не відповідає. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині вчинення певних дій відповідачем щодо повернення оригіналів право установчих документів не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial