Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що в березні 2015 року ним при оформленні зарплатної картки у Чернівецькому відділенні ПриватБанку за адресою м. Чернівці вул. Університецька 1, оформлено кредитну картку «універсальну» та за пропозицією працівника банку, між ним та страховим агентом ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» - ПАТ КБ Приватбанк укладено Договір страхування від нещасних випадків № CVFONS -152AOMS. За умовами даного договору страхування ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» зобов'язувався здійснити йому виплату страхового відшкодування, зокрема у разі настання страхового випадку. Крім того, на виконання умов вищевказаного договору, ним як страхувальником щомісячно сплачувались страхові платежі. Також зазначав, що 5 квітня 2016 року з ним стався страховий випадок, а саме приблизно о 6 годині ранку під час перебування на кухні квартири за адресою вул. Узбецька 11/82 м. Чернівці, він раптово впавши на сідниці відчув сильний біль в спині, після чого на декілька хвилин втратив свідомість. Після чого він вже самостійно піднятись не зміг. Пролежавши деякий час, добрався до телефону і почав обдзвонювати своїх друзів щодо надання йому допомоги. Додзвонитися зміг тільки до [PERSON]. Після приїзду останній допоміг йому одягнутися і доставив його до медичного закладу. Даний факт виник як раптовий та незалежно від його волі. Зокрема вказував, що 05.04.2016 року Зазначав, що механізм виникнення кили найбільш ймовірний в результаті падіння з висоти на площину ділянкою сідниць враховуючи те, що такі ушкодження які виникли та супроводжуються сильними болями, які поступово мають тенденцію до збільшення. Знімки робились після травми, кила диску свіжа. Безпосередньо на момент травми та подальшого лікування, виникав біль, який з часом наростав більше. Після обстеження лікарів його госпіталізували та скерували в стаціонар, після чого зроблено компютерну та магнітно-резонансну томографію. Зокрема, згідно виписки-епікриз ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії» від 25.04.2016 року №68, куди у цей день він звернувся за консультацією, з історії хвороби стаціонарного хворого йому був встановлений діагноз: дегенеративно-дистрофічні зміни поперекового відділу хребта, ускладнений остеохондроз поперекового відділу хребта, грижа між хребцевого диску L 4 L 5 зліва, больовий синдром та рекомендовано оперативне втручання. Згідно кошторису та договору про надання платних медичних послуг від 25.04.2016 року, укладеного між ним та ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії» на оперативне втручання вартість складає 19\~175 грн. Вказані суми ним були сплачені ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії», зокрема: 28.04.2016 року 19\~175 грн. та комісію за надані банком послуги у сумі 191,75 грн., а всього на загальну суму 19\~366,75 грн. Крім того, у звязку із сильними болями та неможливістю самостійно доїхати до ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії» йому була здійснена форамінальна блокада під ЕОП-контролем вартістю 910 грн., а перед операцією йому здійснено МРТ обстеження поперекового відділу хребта вартістю 750 грн. За наслідками вказаного травмування внаслідок падіння утворилася протрузія шийного між хребцевого диску на рівні С4-С-5 та станом на 12.10.2016 року відповідно до висновку СМЕК йому обмежено в праці за постійним місцем роботи. В подальшому, у звязку із отриманим травмуванням та внаслідок ушкодження здоровя, він звернувся відповідно до умов договору страхування до відповідача з метою отримання відповідної страхової виплати, однак ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» в порушення умов договору страховим актом від 20.04.2016 року відмовило у виплаті страхового відшкодування з підстав наявності у нього як застрахованої особи захворювання, яке утворилось ще до укладення договору страхування. Посилаючись на вказане, позивач вважаючи причину відмови незаконною та такою, що не підтверджується наявними доказами та положеннями договору страхування, уточнивши в ході судового розгляду позовні вимоги, просив визнати факт настання страхового випадку та порушення прав споживача, стягнути з ПАТ «Страхова Компанія «Інгострах» на користь страхувальника [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 10000 грн., інфляцію за прострочене зобовязання в сумі 777,21 грн., три проценти річних від простроченої суми зобовязання в розмірі 190 грн. Позивач у судове засідання не зявився, від нього через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив про їх задоволення. Представник відповідача та третьої особи у судове засідання не зявився, від нього через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому вказав, що позов не визнає у повному обсязі, підтримує раніше подані письмові заперечення, просив відмовити у задоволенні позову та розгляд справи провести у його відсутності. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому Цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог\~ст. 4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. При цьому, положеннями\~ст. 11 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім того, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 10.03.2015 року між ПАТ СК «Інгострах» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків №CVF0NS-152A0MS на страхову суму 25000 грн. зі строком дії 12 місяців з 11.03.2015 року по 10.03.2016 року включно з подальшою пролонгацією на такий же строк за умови сплати наступних страхових платежів. Так, відповідно до\~ст. 979 ЦК України\~та\~ст. 16 Закону України «Про страхування»\~визначено, що за договором страхування передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до\~ст. 980 ЦК України\~предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування). Пунктом 3 ч. 1\~ст. 20 Закону України «Про страхування» визначено, що при настанні страхового випадку, страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно п. 3 ч. 1\~ст. 21 цього Закону, при укладенні договору страхування, страхувальник зобов'язаний надати інформацію страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику. Крім того, пунктом 3 ч. 1\~ст. 26 Закону передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку. Також слід зазначити, що згідно вимог ст.629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України\~визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Зокрема, як убачається з матеріалів справи, відповідно до умов укладеного між сторонами договору, його предметом є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, повязані із життям, здоровям та працездатністю застрахованої особи (а.с. 28,41). Відповідно до п. 2 договору, згідно умов цього договору та правил страхування, страхувальник зобовязується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодо набувачу, а страхувальник зобовязується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору і правил страхування. Так, частиною 2\~ст. 8 Закону України «Про страхування»\~визначено, що випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з ним стався страховий випадок 05.04.2016 року й відповідно у результаті його падіння з висоти свого росту, утворилася кила диску, що на думку позивача є страховим випадком, а тому вважає, що у відповідача не було законних підстав відмовити йому у виплаті страхового відшкодування. Як встановлено судом та убачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору страхування страховими випадками згідно із укладеним договором та Правилами страхування є події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку. Нещасним випадком (п.п.6.1.2 п.6.2. договору страхування) слід вважати раптову, випадкову, короткочасну, незалежну від волі застрахованої особи подію, що фактично відбулась і внаслідок якої настав розлад здоров'я (травматичне пошкодження, опіки, відмороження, випадкове гостре отруєння отруйними рослинами, хімічними речовинами, недоброякісними харчовими продуктами (за винятком сальмонельозу, дизентерії), ліками: ботулізм, захворювання кліщовим енцефалітом, поліомієлітом, сказ внаслідок укусу тварин, правець) застрахованої особи або її смерть. Не дає підстав для здійснення страхової виплати отримання внаслідок травм садин, припухлостей м'яких тканин та ран до 2 кв.см, та глибиною до підшкірної клітковини, а також ушкоджень, що потребують безперервного стаціонарного та/або амбулаторного лікування строком менше 3 днів. Захворювання, в тому числі раптові та професійні, не відносяться до нещасних випадків. Крім того, відповідно до п. 3.1 Правил страхування страховий ризик - це певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно п. 3.2 Правил страхування, страховим випадком слід вважати раптову, випадкову, короткочасну, незалежну від волі застрахованої особи подію, що фактично відбулася і внаслідок якої настав розлад здоровя ( травматичне пошкодження, опіки, відмороження, випадкове гостре отруєння отруйними рослинами, хімічними речовинами (промисловими або побутовими), недоброякісними харчовими продуктами, ліками; ботулізм; захворювання кліщовим енцефалітом, поліомелітом, сказ внаслідок укусу тварин, правець) застрахованої особи або її смерть. Нещасним випадком також є наступні події, які призвели до розладу здоровя або смерті застрахованої особи: утоплення, поразка блискавкою або електричним струмом, укус тварин або отруйних комах, змій, проникнення стороннього тіла, протиправні дії третіх осіб. Також слід зазначити, що страховитими випадками згідно Правил є наступні події ( за винятком тих, які сталися при обставинах, зазначених у розділі 4 Правил), які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору страхування, та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку (медичними закладами, судом тощо). При цьому, згідно правил страхування, під страховим випадком згідно із Додатком №1 до Правил страхування розумується, окрім іншого також пошкодження хребта та тазу (пункти 62-66 Додатку №1 до правил страхування) є переломи, вивихи, розрив міжхребцевих зв'язок, ушкодження хребта, що настали без зовнішньої дії травми, наприклад, що стали наслідком підйому важких речей, не є основою для страхової виплати. Крім того, при рецидивах підвивихах хребця страхова виплат не проводиться (а.с. 115-117). Крім того, при настанні страхового випадку умовами договору передбачається виплата страхувальнику страхового відшкодування в розмірі від 5 % до 40 % від страхової суми. Зокрема, як убачається з матеріалів справи, позивач вважаючи, що з ним стався страховий випадок, на виконання умов договору страхування звернувся до відповідача із заявою про настання страхової події за договором страхування від 10 березня 2015 року, в якій повідомив про страхову подію, яка сталася з ним 5 квітня 2016 року, унаслідок якої зазнав ушкодження. Однак, відповідач розглянувши подану позивачем заяву та додані до неї документи, відповідно до страхового акту від 20 квітня 2016 року прийняв рішення, згідно якого описані позивачем події щодо настання з ним страхового випадку кваліфікували як захворювання та на підставі п.п. 6.1.2, 6.2 договору страхування та додатку № 1 до Правил добровільного страхування від нещасних випадків зазначену позивачем подію не визнали страховим випадком та відмовили у виплаті страхового відшкодування. Крім того вказали, що наявні згідно медичної документації захворювання не входять до переліку страхових випадків, з настанням яких виникає обовязок страховика здійснити страхову виплату страхового відшкодування. Крім того, розяснили що згідно п. 3.3.1 Умов страхування до Договору, медична довідка повинна містити: ПІБ пацієнта, точний діагноз, дату звернення за медичною допомогою, тривалість лікування; повинна бути підписана відповідальною особою та завірена печаткою медичної установи й відповідно надана позивачем довідка не може служити підтвердженням факту настання страхового випадку оскільки не відповідає зазначеним вимогам, що є підставою для відмови у страховій виплаті на підставі п. 4.1.5 Умов страхування до договору (а.с. 11, 101). Так, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач надав суду лікарняні листи, заключення МРТ від 19.07.2016 року, заключення МРТ від 25.04.2016 року, виписку №68 з історії хвороби Міжнародного центру мікрохірургії, акт дослідження стану здоров'я від 23.01.2015р., направлення на обласну спеціалізовану неврологічну ЛКК, заключення ЛКК №347 від 19.08.2016 року та ряд інших документів. Разом з тим, дослідивши надані позивачем медичні довідки, а також витребувані судом медичні картки, судом встановлено, зокрема із виписки-епікриз №68, картки медичного огляду військовозобов'язаного на збірному пункті від 22.01.2015 року, акт дослідження стану здоров'я №97 від 23.01.2015 року, що позивач вважає себе хворим протягом 3-х років; турбували болі в хребті з 2005 року після перенесеної травми поперекового відділу хребта, 12.09.2013 року позивачем перенесена операція видалення кили L4-L5 в лікарні швидкої допомоги, лікувався стаціонарно та амбулаторно в залізно-дорожній лікарні. Крім того, в даних медичних документах наявні дані про наявність рецидиву існуючого у позивача захворювання хребта (а.с. 12-14, 23-27,31, 66, 71). Таким чином, з наявних у матеріалах справи копій медичних документів, а також з витребуваних судом медичних карток, зокрема із заключення комютерної томографії поперекового відділу хребта від 16 серпня 2013 року, робленого ще до подій 5 квітня 2016 року, судом встановлено, що у позивача діагностовано КТ- картину дегенеративно-дистрофічних змін поперекового відділу хребта по типу остеохондрозу, спондилоартрозу, центральної протрузії дискуL4-L5 зі здавленням лівого корінця, циркулярної протрузії. Констультативний висновок Шведсько- Українського медичного центру від 4 квітня 2016 року визначив діагноз кили між хребцевого диску L4-L5 на фоні дегенеративної хвороби поперекового відділу хребта ускладнена радикулоневритом L5 справа. Із розділу Амнез хвороби з витягу з історії хвороби № 1063 міської лікарні №1 слідує, що [PERSON] лікувався з 5 квітня 2016 року по 18 квітня 2016 року, хворіє з 2013 року, переніс операцію у 2013 році та стан здоровя погіршився за три дні тому, тобто ще до події падіння про яку зазначає позивач та яка сталася з його слів 5 квітня 2016 року. За таких обставин, аналізуючи вищенаведені медичні виписки та медичні карти хворого [PERSON], суд приходить до висновку, що позивач станом на 5 квітня 2016 року мав хронічне захворювання поперекового відділу хребта без MR- ознак обємної та вогнищевої патології. МРТ ознаки дегенеративно-дистрофічного ураження поперекового відділу хребта (остеохондроз). Випрямоення поперекового лордозу. [PERSON] на рівні L4 L5 центрально-парамедіанно справа до 13 мм. Вторинний стеноз спинно-мозкового каналу на даному рівні до 4 мм (а.с. 66, 68, 71), яке у позивача загостилося та стався рецидив (а.с. 73- 82). При цьому, у вказаних медичних документах не зазначено, що причиною захворювання стало саме падіння позивача й відповідно позивачем в розумінні положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що існуюче у нього хронічне захворювання хребта загострилося саме через перенесене 5 квітня 2016 року травмування (падіння), а надані письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] на адресу Шевченківського районного суду м. Чернівці щодо обставин травмування позивача 5 квітня 2016 року не є належними та допустимими доказами в розумінні положень ЦПК України. Крім того, суд неодноразово викликав позивача в судове засідання, визнавав його явку обовязковою для дачі пояснень, однак позивач в судове засідання не зявлявся, подавав клопотання про розгляд справи у його відсутності й відповідно суд був позбавлений можливості вжити заходів щодо розяснення згідно вимог ст. 10 ЦПК України позивачу його прав, у тому числі права на допит свідків та проведення відповідних експертних досліджень щодо встановлення причинного звязку між падінням позивача та існуючим у нього захворюванням, яке у квітні 2016 року зазнало загострення й відповідно можливості віднесення такого захворювання до страхового випадку. За таких обставин, суд враховуючи характер спірних правовідносин сторін та предмет доказування, оцінивши усі докази в справі в їх сукупності, приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт настання із позивачем нещасного випадку 5 квітня 2015 року й відповідно в діях відповідача відсутні будь-які порушення щодо виконання укладеного між сторонами договору страхування, а відмова у виплаті страхового відшкодування прийнята у відповідності до умов договору страхування та Додатку №1 до Правил добровільного страхування від нещасних випадків. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed