Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

У липні 2021 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] в особі адвоката Заярної Марини Анатоліївни до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 2/5 частин житлового будинку з господарськими спорудами. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на 2/5 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , яка належала йому на праві спільної сумісної власності з його матір`ю [PERSON] , інші 3/5 частини цього будинку належать третій особі [PERSON] , колишній дружині померлого. Позивач, як спадкоємець за законом, прийняв спадщину відкриту після смерті батька, звернувшись з відповідною заявою до Запорізької районної державної нотаріальної контори, у зв`язку з чим була відкрита спадкова справа. Однак при оформленні своїх спадкових прав на спадковий житловий будинок з`ясувалось, що у позивача відсутній правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок, тому державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцовою Л.М. відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом після смерті батька у вигляді 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] . У зв`язку з цим, позивач вимушений звернутись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок та господарські споруди. Ухвалою суду від 30.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 27.08.2021, за клопотанням представника позивача витребувано з Запорізької районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи відносно [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 27.08.2021 було оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 09.09.2021, за клопотанням представника позивача витребувано із Запорізької районної державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи відносно [PERSON] , 1906 р.н., яка померла [INFO] , а також відносно [PERSON] , 1906 р.н., яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили (а.с. 76). Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву, відповідно до якої з позовними вимогами згодна в повному обсязі, заперечень не має, просить розглядати справу за її відсутності в підготовчому судовому засіданні (а.с. 64). Третя особа у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву, відповідно до якої з позовними вимогами згодна в повному обсязі, заперечень не має, просить розглядати справу за її відсутності в підготовчому судовому засіданні (а.с. 59). З врахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин суд вважає, що відсутні перешкоди для здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №\~1411 (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді 2/5 частки житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до матеріалів спадкової справи № 39/2021, наданої суду державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори, вбачається, що спадщину, відкриту після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , за законом прийняв [PERSON] , про що ним складено заяву, зареєстровану 26.02.2021 за №\~140 (а.с. 34). Факт родинних відносин між позивачем і померлим підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 08.02.1973 Біленьківською сільською радою Запорізького району Запорізької області, запис за № 13 (а.с. 8), з якого вбачається, що позивач є сином померлого [PERSON] . Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, як рідний син померлого. Спадщину, відкриту після смерті батька, прийняв у встановленому законодавством порядку, а саме: протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини шляхом звернення із відповідною заявою до нотаріальної контори. Спадкоємцем першої черги після померлого [INFO] [PERSON] також є [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.04.1982 Біленьківською сільською радою Запорізького району Запорізької області, [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 56). Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 12.06.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, [PERSON] , [INFO] , змінила ім`я на [PERSON] , актовий запис № 8 (а.с. 56/зворот). З матеріалів наданої спадкової справи вбачається, що [PERSON] , яка є відповідачкою по справі та донькою померлого, відмовилась від прийняття спадщини, про що нею складено заяву, зареєстровану 24.03.2021 за № 238 (а.с. 53). Відповідно до копії повідомлення виконавчого комітету Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 0170/01-06 від 18.01.2021, на момент смерті [PERSON] , 1949 р.н., за адресою: [ADDRESS] , разом з померлим були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 54). Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 29.07.1972 Будинком урочистої реєстрації шлюбу м. Запоріжжя, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу чоловікові присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 9). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 16.12.1988 Запорізьким районним відділом реєстрації актів цивільного стану, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 12). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , яка є третьої особою по справі, на момент смерті [PERSON] була з ним зареєстрована за однією адресою, однак вона є його колишньою дружиною, а отже не є спадкоємицею відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України. Тобто, окрім позивача, спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину у встановленому законодавстві порядку після померлого [INFO] [PERSON] , немає. При оформленні позивачем своїх спадкових прав на вищевказаний жилий будинок з`ясувалось, що у позивача відсутні документи, які підтверджують право власності на спадкове майно. Так, відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцової Л.М. від 30.04.2021, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: на 2/5 частини житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що документи, потрібні для вчинення нотаріальної дії, надані не були (а.с. 57/зворот-58). Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено положеннями ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який в установленому законом порядку прийняв спадщину. [INFO] померла [PERSON] , 1906 р.н., що підтверджується копією актового запису № 29, виданого 03.04.2000 виконавчим комітетом Біленьківської сільської ради народних депутатів Запорізького району Запорізької області, за яким видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 70). Згідно з відповіддю № 1269 від 03.09.2021, наданою на запит суду державним нотаріусом запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцовою Л.М., що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , ніхто зі спадкоємців на прийняття спадщини не звертався, спадкова справа не відкривалась (а.с. 80). Факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] підтверджується копію свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 09.09.1957, з якого вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 29.07.1972 Будинком урочистої реєстрації шлюбу м. Запоріжжя, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу чоловікові присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 9). Згідно з ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов`язковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації. У той же час, згідно з приписами ч. 4 ст. 3 вказаного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. 2/5 частини житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , належали [PERSON] та [PERSON] на підставі ухвали Запорізького районного народного суду від 03.10.1988, якою затверджено мирову угоду між сторонами, інші 3/5 частини житлового будинку за цією угодою належали [PERSON] (справа № 2-374 за 1988 р.) (а.с. 15). З аналізу документів вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою матір`ю [PERSON] [PERSON] , 1906 р.н., яка померла [INFO] , оскільки розбіжності, допущені у документах, зумовлені перекладом її ім`я та по батькові з російської мови на українську та з української на російську. На підставі викладеного можливо зробити висновок про належність оспорюваних 2/5 частин спадкового майна [PERSON] та [PERSON] , а після смерті [INFO] [PERSON] [PERSON] на підставі ст. 549 ЦК УРСР. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2011 року № 868, правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна. Вищезазначене приводить суд до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, про наявність підстав для їх задоволення. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, поверненню з державного бюджету на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 50 відсотків від сплаченого нею при поданні позову, тобто, 454 грн (а.с. 2а). З урахуванням задоволення позову та визнання позову відповідачкою, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає 50 відсотків від сплаченого ним при поданні позову судового збору, що складає 454 грн (а.с. 2а). На підставі викладеного,

Outcome: approved