Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

у липні 2017 року [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], звернулася в суд з позовом до Першої львівської державної нотаріальної контори, Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якому просила суд постановити рішення, яким скасувати арешт (реєстраційний номер обтяження 4394633) зареєстрований Першою львівською державною нотаріальною конторою 24.01.2007 року за №4394633 на підставі постанови б/н від 15.01.2001 року Шевченківського відділу державної виконавчої служби районного управління юстиції, вх. 192. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що їй, [PERSON], на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. З метою здійснення державної реєстрації права власності на зазначену вище квартиру, вона звернулася в Управління державної реєстрації Львівської міської ради. Однак, у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру їй було відмовлено у звязку з наявністю зареєстрованих обтяжень речових прав на вказану квартиру. 24 січня 2007 року Першою львівською державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження на її квартиру на підставі постанови б\\н від 15 січня 2001 року Шевченківського відділу державної виконавчої служби РУЮ вх. №192 та зазначено, що власником вказаної квартири є [PERSON]. З Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області їй, [PERSON], надійшов лист про те, що у Шевченківському ВДВС перебувало виконавче провадження відносно боржника [PERSON], який є її сином, та в межах даного виконавчого провадження виносилися постанови про арешт майна боржника. Матеріали даного виконавчого провадження станом на теперішній час знищені за терміном зберігання. Її син [PERSON] помер 18 липня 2009 року, він ніколи не був ні власником, ні співвласником квартири [ADDRESS]. Крім того, дана квартира не перебувала у приватній власності та була приватизована лише 11 листопада 2016 року. Так, наявність арешту на квартирі, порушує її права, не дає можливості здійснити передбачену законодавством України державну реєстрацію прав на нерухоме майно та в майбутньому вільно розпоряджатися на власний розсуд квартирою, тому вона вирішила звернутися в суд. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, покликаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судові засідання жодного разу не зявився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку. Представник Першої львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, однак скерував на адресу суду лист, з якого вбачається, що він просить проводити розгляд справи за його відсутності. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у відсутності представників відповідачів, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з свідоцтва про право власності на квартиру від 11 листопада 2016 року квартира, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Плужника,3/115 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] накладено арешт (архівний запис) на підставі постанови б/н Шевченківського ВДВС районного управління юстиції від 15 січня 2001 року, вх. 192, за реєстраційним номером обтяження 4394633 (а.с.13). З листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області №В-20/20623від 14.06.2017 року вбачається, що на нерухоме майно, на все майно [PERSON] та на квартиру [ADDRESS] львівською державною нотаріальною конторою зареєстровані обтяження на підставі постанови б/н від 15 січня 2001 року, виданої Шевченківським ВДВС Шевченківського РУЮ м. Львова. Постанови про арешт майна боржника [PERSON] винесені в межах виконання рішень суду. Матеріали виконавчих проваджень, в межах яких виносилися постанови, знищені за терміном зберігання (а.с.14). У довідці №937 від 06 березня 2017 року, яка видана ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», зазначено, що згідно з архівних даних ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом до 29 грудня 2012 року право власності на квартиру №115 на вул. Плужника,3 у м. Львові не реєструвалося, відповідно арешт на квартиру за вищезгаданою адресою до 01 січня 2013 року БТІ не накладався (а.с.16). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ №174273 від 18.07.2009 року [PERSON] помер 18 липня 2009 року (а.с.15). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно із ч 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Скориставшись своїм правом, позивач просить зняти арешт з майна, оскільки це унеможливлює реалізацію його прав як власника. Встановлено, що право власності на вище вказану квартиру набуто позивачем у спосіб визначений законом. Нормами ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved