Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначає, що 12.09.2018 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого він надав у борг 435 350 грн., які [PERSON] зобов`язувався повернути 12.03.2019 року. Оскільки [PERSON] ухиляється від повернення коштів, [PERSON] просить суд стягнути на його користь з відповідача 435 350 грн. боргу за договором позики. Позивач у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання, тому відповідно до ст.ст. 128, 129 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 12.09.2018 року між сторонами було укладено договір позики, згідно п. 1.1. якого [PERSON] надано [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 435 350 грн., що еквівалентно сумі 15 500 доларів США за офіційним курсом НБУ на момент підписання договору, які останній згідно п. 1.3. Договору зобов`язувався повернути у строк до 12.09.2019 року(а.с. 5-6). Позивач [PERSON] виконав взяті на себе зобов`язання і надав відповідачу [PERSON] в борг 435 350 грн., оскільки відповідно до п. 2.2. договору позики факт передачі позикодавцем зазначеної суми засвідчувався підписанням цього Договору. Місце виконання цього договору має бути здійснено готівкою за адресою: [ADDRESS] договору позики). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі наявних в матеріалах справи доказів установлено те, що [PERSON] не виконав взяте на себе зобов`язання за укладеним із [PERSON] договором позики та не повернув взяті у борг грошові кошти, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved