Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № HED0AE000064162 від 28.03.2008 року в розмірі 10296,99 дол. США\~ та пропорційно до задоволених позовних вимог судові витрати. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до кредитного договору №HED0AE000064162 від 28.03.2008 року позивачем надано кредит [PERSON] в сумі 16360,61 дол. США на строк до 27.13.2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Взяті на себе зобовязання відповідач не виконує, що стало підставою для стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2012 року з відповідача стягнуто частину заборгованості. У звязку з не виконанням вказаного рішення суду позивач вирішив звернутись до суду і стягнути частину заборгованості, що залишилась, зробивши відповідні розрахунки. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, зокрема не погодився з розміром нарахованої неустойки, зазначив, що позивачем нараховано пеню поза межами строків спеціальної позовної давності, просив її зменшити, проти задоволення позову в частині вимог про стягнення нарахованих відсотків та комісії не заперечували, надав суду свої письмові заперечення проти позову та заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.\~ 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошові зобовязання.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1\~ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання\~настають правові наслідки, встановлені\~договором або законом. Судом встановлено, що\~ відповідно до кредитно-заставного договору №HED0AE000064162 від 28.03.2008 року позивач надав відповідачу кредит в сумі 16360,61 дол. США на строк до 27.13.2013 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі\~12,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобовязання за договором [PERSON] належним чином не виконував, у звязку з чим утворилась заборгованість. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2012 року у справі № 2/0417/9294/2012 з відповідача стягнуто частину заборгованості за кредитно-заставним договором №HED0AE000064162 від 28.03.2008 року в розмірі 8330,49 дол. США. В матеріалах справи відсутні докази виконання вказаного рішення суду. Відповідно до уточнених розрахунків заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором станом на 05.10.2015 року складає 10296,99 дол. США, з яких: 146,62 дол. США заборгованість по сплаті відсотків за період з 10.11.2012 року по 27.11.2013 року; 41,5 дол. США заборгованість по сплаті комісії; пеня в розмірі 9795,39 дол. США за період з 10.11.2012 року по 05.10.2015 року; штраф в розмірі 489,77 дол. США. Перевіривши розрахунки позивача, суд вважає їх вірними в частині визначення розміру заборгованості за відсотками та по сплаті комісії. Разом з тим, в порушення вимог ст. 258 ЦК України пеня нарахована поза межами строків спеціальної позовної давності. Так, з позовом позивач звернувся до суду 11.11.2015 року, а пеня нарахована за період з 10.11.2012 року по 05.10.2015 року. Відповідно до\~положень ст.ст. 256, 267 ЦК\~України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У судовому засіданні відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке, враховуючи відсутність поважних причин пропуску (ч. 5 ст. 267 ЦК України), для суду є обовязковим. Отже, пеня підлягає стягненню за рік до звернення з позовом до суду, тобто з 11.11.2015 року по 11.11.2014 року. Крім того, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеній у рішенні від 11.07.2013 року №7-рп/2013у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із\~ споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію\~ принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Згідно вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, штраф та пеня є видами неустойки. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу). Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14. Розглядаючи вказану справу, Верховний Суд України дійшов висновку, що ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Враховуючи обставини справи та

Outcome: partial