Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

У листопаді 2015 року представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого, просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 26 жовтня 2007 року було укладено кредитний договір №LVH9FN00120038, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 10617,46 доларів США на термін до 24.10.2014 року, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленими кредитним договором. Отримавши кредитні кошти, відповідач свої зобов'язання, передбачені умовами вказаного вище договору, в повній мірі не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Просить суд, з урахування винесеного у 2013 році рішення суду, про стягнення із відповідача 16556,86 доларів США, стягнути з [PERSON] на свою користь прострочену заборгованість по сумі кредиту 12617,08 дол. США, що за курсом 22,62 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.08.2015 року складає 285398 гривень 33 копійки, а також вирішити питання про стягнення судового збору. Позивач правом направити в судове засідання свого представника не скористався, хоча був належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Подав суду письмову заяву про проведення судового засідання у відсутності свого представника та зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у запереченні проти позову (а.с.129-135). Просив суд відмовити в позові з підстав недоведеності позовних вимог, а також послався на пропуск позивачем строку позовної давності. Вислухавши заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що за твердженням позивача між позивачем та відповідачем виникло грошове зобов'язання з повернення отриманого кредиту. З підстав заявленого позову також вбачається, що відповідач порушив грошове зобов'язання з повернення кредитних коштів позивачу шляхом прострочення виконання. Відповідно до ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. 10 червня 2016 року клопотання представника відповідача про витребування доказів було задоволено. Постановлено ухвалу, якою ухвалено, зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» надати Радехівському районному суду документи, зокрема виписки із кредитного рахунку по кредитному договору, платіжні документи отримання та сплати кредиту (а.с.79). У подальшому судом неодноразово повторно скеровувалися в адресу банку відповідні вимоги (а.с.93,104,114), на які представником позивача скеровано документи в електронному вигляді (а.с.153-156), що не було предметом вимоги та в кінцевому результаті надано виписки по рахунках із меморіальними ордерами (а.с.165-193). Згідно частин 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. В силу вимог статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ч.ч.1,2,4 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно ч. ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. В силу вимог п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. У відповідності до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу вимог ч.1 ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, суд приходить до висновку, що без надання оригіналів документів, як витребуваних судом, так і доданих позивачем до позовної заяви, суд позбавлений можливості встановити обставини, що такі документи могли б підтверджувати. Адже, на думку суду, у зобов'язальних правовідносинах для встановлення виконання боржником належним чином зобов'язання на предмет його порушення чи не порушення, суд повинен встановити виникнення між сторонами зобов'язання, суть зобов'язання, його розмір, строк виконання та спосіб виконання тощо. Суд вважає за необхідне зазначити, що без надання суду оригіналів первинних документів про здійснення господарської операції із видачі відповідачу грошових коштів у відповідному розмірі, суд позбавлений можливості надати правову оцінку обставині, чи взагалі існує між позивачем та відповідачем [PERSON] грошове зобов'язання. Суд критично оцінює також і копії документів, що додані позивачем до позовної заяви та в подальшому скеровані до суду. Так, відповідно до пункту 5.2.7 Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07 квітня 2003 року №55, відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23. Суд зазначає, що засвідчувальні написи позивача складаються виключно із відбитку штампу, із зазначенням «… згідно з оригіналом» та підпису невстановленої особи, також із відбитком печатки. Посада особи, яка засвідчила копію, її ініціали та прізвище, а також дата засвідчення копії на таких копіях відсутні. Крім того, на думку суду, подання позивачем до суду ксерокопій, чи належним чином засвідчених копій документів в якості письмових доказів, не звільняє від обов'язку надати суду їх оригінали, - зокрема, на вимогу суду у вигляді ухвали. Підстави звільнення позивача від доказування обставин, на які позивач послався як на підставу своїх позовних вимог, судом не встановлено. Більше того, на розрахунку заборгованості за договором (а.с.5-6 зворот), відповідно до якого позивачем зазначено несплачені відповідачем суми коштів та суми нарахувань, у графі «Представник ПриватБанку» не міститься підпису особи та не зазначено даних уповноваженого на здійснення такої дії. Також під час вирішення спору, судом до уваги приймається твердження представника відповідача, що у березні 2011 року його довірителем, автомобіль марки ВАЗ211440-110, р.н.з. ВС9939АА, що перебував у заставі ПАТ КБ «Приватбанк», було передано кредитору (а.с.136-142). Після цього, у квітні 2012 року вказаний транспортний засіб було знято з обліку (а.с.143), з чого випливає, що такий було продано, однак у жодному із наданих представником позивача документів, в тому числі і розрахунку сум заборгованості, не визначаються суми за реалізоване майно та факт їх надходження на рахунки банку, із зменшенням сум заборгованості за кредитним договором. Згідно ч.1 ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною 1 ст.257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Заперечення представника відповідача щодо обставин пропущення позивачем строку позовної давності, із врахуванням даних щодо терміну дії договору, суд вважає такі неналежно обґрунтованими. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В зв'язку з тим, що позивачу в задоволенні позову відмовлено судові витрати у вигляді сплати судового збору підлягають покладенню на позивача.

Outcome: dismissed