Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.09.2008 відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти у сумі 6700 доларів США. 15.02.2015 позивач звернулась до відповідача з проханням повернути борг. Але на вмовляння відповідача щодо скрутного матеріального становища погодилась встановити строк повернення боргу 15.02.2016, про що відповідач власноручно написав розписку та поставив свій підпис. Цим самим він взяв на себе зобовязання повернути вказану суму грошових коштів позивачу не пізніше 15.02.2016. На сьогоднішній день свої зобовязання відповідач не виконав, борг не повернув. Просила стягнути з відповідача на її користь борг у сумі 6700 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на день звернення до суду становило 166\~303,46 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 663,03 грн., інфляційні втрати у сумі 7 716,48 грн. та судові витрати. Позивач та її представник [PERSON] у судовому засіданні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти позову. Пояснив, що не брав в борг у позивача грошові кошти у сумі 6\~700 доларів США. Також зазначив, що мав регулярний дохід від підприємницької діяльності та не мав на меті позичати додаткові кошти. Відповідну розписку написав внаслідок морального тиску на нього з боку позивача. Дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом установлено, що 09.09.2008 [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 6700 доларів США., про що власноручно написав розписку та поставив свій підпис. У подальшому сторони дійшли згоди встановити строк повернення боргу 15.02.2016. Зазначене підтверджено власноруч написаною розпискою відповідача від 15.02.2015. Цим самим він взяв на себе зобовязання повернути грошові кошти позивачу не пізніше 15.02.2016. Розписка містить дату та місце її складання, прізвища, імя і по батькові сторін, їх зареєстровані місця проживання, валюту позики, підтвердження укладання договору позики, обовязок та дату повернення коштів, підпис відповідача. В судовому засіданні відповідач не заперечував факту написання ним вказаної розписки. На момент розгляду справи відповідач не виконав своїх зобовязань. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. На підставі встановлених фактичних обставини, а також того, що на момент розгляду справи відповідач не виконав своїх зобов'язань перед позивачем, суд уважає, що позовні вимоги про стягнення боргу, 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються наданими суду доказами, які є належними та допустимими, в зв'язку з чим підлягають задоволенню. Водночас, вимога щодо стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання не підлягає задоволенню, оскільки валютою вказаного грошового зобовязання є долар США, інфляційні втрати на яку, згідно зі ст. 625 ЦК України, не нараховуються та не стягуються. Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, на обґрунтування своїх заперечень щодо не отримання ним в борг коштів у сумі 6700 доларів США, написання ним розписки під тиском позивача тощо. Заборгованість за договором позики, яку необхідно стягнути з відповідача становить 6700 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (1 доллар США - 25.558676 грн.)станом на день розгляду справи складає 171\~243,13 грн. та 3% річних від простроченої суми (171\~243,13 х 0,03 х 148 день прострочення (час звернення до суду) / 365) у сумі 2 083,07 грн. Проте, ураховуючи положення ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~та роз'яснень наведених в п. 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14\~«Про судове рішення у цивільній справі», обмежуючись розміром заявлених позовних вимог та періоду часу, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають борг у сумі 166\~303,46 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 663,03 грн. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial