Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання припиненими її трудових відносин з відповідачем з 03.04.2018 року, у зв'язку із її звільненням з посади директора за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач обіймає посаду директора ТОВ «Торговий дім «Фарфор України», єдиним учасником якого є ТОВ «Квантум Групп». Вказане товариство діяльністю ТОВ «Торговий дім «Фарфор України» не опікується і жодної участі у ньому не бере, будь-яких інших найманих працівників не має. Оскільки позивач втратила зацікавленість у перебуванні на посаді директора і бажає змінити своє працевлаштування, були скликані позачергові загальні збори з порядком денним щодо звільнення директора та проведення необхідних реєстраційних дій, однак, ТОВ «Квантум Групп» уповноважених представників на збори не забезпечив та про причини неявки не повідомив, в зв'язку з чим вона звернулась з даним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з викладених в ньому підстав. Відповідач та третя особа явку своїх представників в судове засідання не забезпечили. Про розгляд справи судом повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Будь-які клопотання та відзив на позов до суду подано не було, в зв»язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 15.02.2018 року позивачем [PERSON] було направлено ТОВ «Квантум Груп» та ТОВ «Торговий дім «Фарфор України» заяву про звільнення з посади директора ТОВ «Торговий дім «Фарфор України» за власним бажанням (а.с.8-10). 14.02.2018 року директором [PERSON] було направлено повідомлення ТОВ «Квантум Групп» та учаснику, директору ТОВ «Квантум Групп» про проведення позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Торговий дім «Фарфор України» на 20.03.2018 року. В порядку денному внесено питання, зокрема, щодо звільнення директора товариства за власним бажанням (а.с.12-13). Відповідно до наказу від 03.04.2018 року № 03/04-к, [PERSON] з 03.04.2018 року припинила виконувати обов'язки директора ТОВ «Торговий дім «Фарфор України» (а.с.14). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.04.2018 року, засновником ТОВ «ТД «Фарфор України» є ТОВ «Квантум Групп» та керівником вказано [PERSON] (а.с.17-22). Відповідно до статті 58 Закону України «Про господарські товариства», Вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Відповідно до статті 62 Закону України «Про господарські товариства», дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників, організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників товариства. Тобто, загальні збори учасників здійснюють управління товариством та реалізують право уповноваженого органу товариства усунути особу від виконання обов'язків члена виконавчого органу в будь-який час і з будь-яких підстав. Трудові спори розглядаються комісіями по трудових спорах, та/або районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору (ст. 221 Кодексу законів про працю України). Кодекс законів про працю встановлює загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, не враховуючи специфіку становища керівника господарського товариства. По суті, директор об'єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права) і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Ні норми трудового договору, ні положення Статуту не повинні погіршувати становище директора порівняно з тим обсягом гарантій, наданих йому трудовим законодавством. Тобто, директор завжди може скористатися ст. 38 Кодексу законів про працю України й ініціювати розірвання трудового договору за власним бажанням. За змістом положень ст. 38 Кодексу законів про працю України та ст. 145 Цивільного кодексу України, ст. 58, 60, 62 Закону України «Про господарські товариства» право директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов'язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчий орган та внести дані зміни в Єдиний державний реєстр. Згідно із статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов'язані із застосуванням даної норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007, та від 29 січня 2008 року № 2- рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Уповноважений на звільнення директора орган ТОВ «ТД «Фарфор України» проігнорував повідомлення позивача про його звільнення і не розглянув по суті її заяву про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладених на нього Статутом обов'язків по створенню нового виконавчого органу. З огляду на викладене, своєю бездіяльністю, яка виразилася у невжитті заходів для прийняття рішення про звільнення позивача в межах статутної діяльності Товариства, відопвідачем були порушені трудові права позивача, зокрема, її право бути звільненою із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов є обґрунтованим та законним, в зв»язку з чим підлягає задоволенню. У відповідності до частини першої статті 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача стягуються судові витрати на користь позивача, а саме судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Outcome: approved