Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 12 липня 2013 року близько 02.00 години поставив власний автомобіль «Hyundai Coupe», реєстраційний номер [NUMBER] на автомобільній стоянці, що знаходиться навпроти будинку № 104 по вул. Новій у м. Долинській Долинського району Кіровоградської області. Ця автомобільна стоянка належить відповідачці. Той факт, що [PERSON] постав власний автомобіль на автомобільну стоянку підтверджується матеріалами кримінального провадження, копіями документів з цього кримінального провадження, зокрема копією журналу обліку транспортних засобів, що ведеться співробітниками автомобільної стоянки. Близько 04.00 години 12 липня 2013 року позивачу зателефонували працівники міліції, повідомивши, що автомобіль згорів. З цього приводу звернувся до міліції, подав відповідну заяву про притягнення винних осіб до відповідальності, надав з цього приводу необхідні документи. Починаючи з 12 липня 2013 року до початку 2015 року у кримінальному провадженні проводилось досудове розслідування, проведено ряд експертиз. Згідно висновку експерта № 10 від 4 жовтня 2013 року встановлено, що причиною займання автомобіля є занесення стороннього джерела вогню із застосуванням легкозаймистої або горючої рідини з лівого боку та моторного відсіку автомобіля. За змістом висновку експерта № 1 від 29 січня 2014 року автомобіль потребує повного відновлення з використанням нових складових, що загалом є недоцільним та визначено, що розмір завданої шкоди складає 134840 грн. Долинським РВ УМВС України в Кіровоградській області не встановлено винних осіб. На момент вчинення злочину автомобіль знаходився на платній автомобільній стоянці, тобто переданий на зберігання під охорону. [PERSON] зазначає, що внаслідок неналежного виконання обовязку зі зберігання автомобіля йому завдано матеріальної шкоди на суму 134840 грн, а також моральної шкоди на суму 50000 грн, що виразилось у перенесенні моральних страждань, стресі, оскільки позбавлений власності, неможливо використовувати власний автомобіль, необхідно додаткові зусилля для організації життя, що негативно вплинуло на звичайний життєвий ритм, призвело до душевних страждань. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], [PERSON] позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити. Суду пояснив, що квитанція про оплату послуг зі зберігання автомобіля на стоянці знаходилась в автомобілі та згоріла внаслідок його пошкодження вогнем. Факт знаходження автомобіля на автомобільній стоянці свідчить про укладення правочину з його зберігання. Також факт зберігання автомобіля на стоянці підтверджується копією журналу. На момент надання висновку, експерт не оглядав автомобіль у звязку із його продажем. Винних у пошкодженні автомобіля не встановлено, кримінальне провадження закрито. Представник відповідачки [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Суду пояснила, що будь-яких документів про укладення із позивачем договору зберіганні матеріали справи не містять, таких правочинів з [PERSON] відповідачка не укладала. Відсутній оригінал журналу на який посилається позивач як на факт, що підтверджує укладення правочину зі зберігання автомобіля, відсутня інформація про найменування цього журналу. Факт укладення договору зберігання не підтверджений належними доказами. Автомобіль «Hyundai Coupe» знятий з обліку для продажу 31 липня 2013 року. Однак, приблизно через пів року проводиться судова автотоварознавча експертиза, тобто без предмета дослідження. Також можливо стверджувати, що автомобіль проданий, однак позивач будь-яких документів про це суду не надає, а це є обставиною, що підлягає врахуванню при вирішенні питання про відшкодування шкоди. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову у позові з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27, ст. 57 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, що [PERSON] був власником автомобіля «Hyundai Coupe», реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідачка [PERSON] як фізична особа підприємець є орендарем земельної ділянки загальною площею 0,4742 га із земель запасу житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, що знаходиться у межах населеного пункту за адресою: вул. Нова, мікрорайон № 6, м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область. Вищезазначену земельну ділянку фізична особа підприємець [PERSON] орендує на підставі договору оренди землі укладеного 7 вересня 2012 року між нею та Долинською міської радою Долинського району Кіровоградської області (а. с. 34-37). Земельна ділянка площею 0,4742 га за адресою: вул. Нова, мікрорайон № 6, м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область використовується фізичною особою підприємцем [PERSON] для здійснення підприємницької діяльності з надання послуг зберіганні транспортних засобів на автомобільних стоянках. У ніч 12 липня 2013 року автомобіль «Hyundai Coupe», реєстраційний номер [NUMBER], що належав позивачу було пошкоджено вогнем на автомобільній стоянці за адресою: вул. Нова, мікрорайон № 6, м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область. Згідно висновку експерта № 10 від 4 жовтня 2013 року найбільш вірогідною причиною виникнення загоряння автомобіля «Hyundai Coupe», реєстраційний номер [NUMBER], що виникло 12 липня 2013 року є занесення на зовнішню поверхню кришки моторного відсіку, ліве крило автомобіля та на зовнішню поверхню кришки багажного відсіку, ліве та праве крило стороннього джерела вогню із використанням горіння з потужним вогневим імпульсом (легкозаймистої або горючої рідини) (а. с. 14-23). За змістом висновку експерта № 1 від 29 січня 2014 року оскільки автомобіль потребує повного відновлення, то вартість відновлювального ремонту з використанням нових складових буде перевищувати ринкову вартість автомобіля, і його проведення буде недоцільним. Сума матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля «Hyundai Coupe», реєстраційний номер [NUMBER] дорівнює ринковій вартості та може складати 134840 грн. Отже, у наданому висновку експерта наводиться припущення про розмір завданої шкоди власнику автомобіля «Hyundai Coupe», реєстраційний номер [NUMBER], однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Власником автомобіля «Hyundai Coupe», реєстраційний номер [NUMBER] у період з 27 липня 2012 року по 31 липня 2013 року був позивач [PERSON] 31 липня 2013 року автомобіль «Hyundai Coupe», 2008 року випуску, чорного кольору, № кузова KMHHN61DP8U293521, реєстраційний номер [NUMBER] знятий з обліку в Долинському ВРЕР УДАІ УМВС України в Кіровоградській області згідно заяви [PERSON] для реалізації. З 5 серпня 2013 року власником автомобіля «Hyundai Coupe», 2008 року випуску, чорного кольору, № кузова KMHHN61DP8U293521, є [PERSON] (а. с. 90). Отже, при наданні висновку автотоварознавчої експертизи № 1 від 29 січня 2014 року експертом не було оглянуто автомобіль «Hyundai Coupe», реєстраційний номер [NUMBER] у звязку із його продажем, що також видно зі змісту цього висновку експерта. Статтею 936 ЦК України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування. За змістом ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин може підтверджуватися свідченням свідків. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання. Згідно ст. 977 ЦК України, якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном). Положеннями ст. 949 ЦК України передбачено, що зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Зберігач зобов'язаний передати плоди та доходи, які були ним одержані від речі. Тотожність речі, яка була прийнята на зберігання, і речі, яка була повернута поклажодавцеві, може підтверджуватися свідченням свідків. Відповідно до ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості. Згідно з п. п. 8, 10 - 12, 15 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року N 115 (далі - Правила), на території автостоянки забороняється знаходитися стороннім особам. Здавання транспортного засобу на автостоянку провадиться власником, а також особою, яка має оформлене відповідно до законодавства доручення на право користування (або) розпоряджання даним транспортним засобом. Під час здавання транспортного засобу на автостоянку його володілець зобов'язаний пред'явити черговому приймальнику документи, що посвідчують його особу, та реєстраційні документи на транспортний засіб. Під час оформлення приймання на зберігання черговий приймальник вносить необхідні дані про володільця транспортного засобу і транспортний засіб до відповідного журналу обліку транспортних засобів і розписується в ньому. Плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека. За п. п. 21, 23 Правил транспортний засіб видається з автостоянки після здавання черговому приймальнику перепустки у разі його довготермінового зберігання чи пред'явлення квитанції (касового чека) про оплату - у разі тимчасового зберігання та після того, як одержувач розпишеться в журналі обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів. Наступна постановка транспортного засобу на зберігання посвідчується відміткою і розписом чергового приймальника в цьому журналі. При цьому перепустка чи квитанція (касовий чек) повертається володільцеві транспортного засобу. У разі втрати перепустки чи квитанції (касового чека) транспортний засіб видається володільцеві на підставі його письмової заяви та документів, які посвідчують його особу і підтверджують права на приналежність транспортного засобу. Відомості про пред'явлені документи заносяться до журналу обліку транспортних засобів. Аналізуючи вищезазначені правила можливо дійти висновку, що за загальним правилом договір зберігання вважається укладеним з моменту передання речі на зберігання, тобто належить до категорії реальних договорів. Однак цей договір може бути консенсуальним, якщо зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач) (ч. 2 ст. 937 ЦК України). Реальний договір зберігання укладається в усній формі, а у випадках, встановлених ст. 208 ЦК України, - у письмовій, натомість, будь-які консенсуальні договори зберігання повинні бути укладені у лише письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 937 ЦК України за відсутності оформлення домовленості сторін у єдиному документі вимога щодо письмової форми договору вважається дотриманою у разі наявності підписаного зберігачем документа, що підтверджує прийняття речі на зберігання. Документом, що підтверджує факт укладення договору зберігання може бути розписка, квитанція або інший документ, підписаний зберігачем. За зберігання транспортних засобів на автостоянках справляється плата, з видачею квитанції чи касового чека, відповідно ці документи можуть підтверджувати факт укладення договору зберігання. У цій справі позивач [PERSON] зазначає, що уклав з відповідачкою договір зберігання транспортного засобу на автостоянці. З цього приводу йому було надано квитанцію, що залишив у транспортному засобі. Оскільки автомобіль на автомобільній стоянці було пошкоджено вогнем, відповідно у звязку із цим квитанція не збереглась. Представник відповідачки у судовому засіданні заперечував факт укладення [PERSON] з [PERSON] договору зберіганні транспортного засобу на автомобільній стоянці, зазначаючи, що позивач залишив автомобіль «Hyundai Coupe», реєстраційний номер [NUMBER] на автостоянці самоправно. З доказів, що підтверджує факт укладення між сторонами договору зберігання транспортного засобу на автомобільній стоянці позивачем надано копію сторінки з журналу, що має відображення назви автомобіля «Hyundai», реєстраційного номера транспортного засобу 23-29 ВА, прізвища [PERSON], та цифрового позначення 5. При цьому, судом установлено, що ця копія сторінки журналу міститься у матеріалах кримінального провадження, матеріали кримінального провадження не містять будь-якої інформації про огляд речового доказу - журналу, витребування його або отримання цієї інформації у будь-який інший спосіб, зокрема звернення слідчого з відповідною вимогою до володільця речі (документа). Додаток № 2 до Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року N 115 відображає зміст журналу обліку транспортних засобів тимчасового зберігання \~автостоянки, зокрема у такому журналі зазначається: дата та час заїзду на автостоянку; термін зберігання; вартість зберігання; прізвище ініціали, підпис чергового приймальника; підпис власника транспортного засобу (довіреної особи, водія), що засвідчує його ознайомлення з Правилами зберігання. З огляду на вищезазначене, враховуючи, що копія наданої позивачем сторінки журналу не містить інформації, зокрема про те, що ця копія саме із журналу обліку транспортних засобів тимчасового зберігання \~автостоянки фізичної особи підприємця [PERSON], дати та часу заїзду на автостоянку автомобіля «Hyundai Coupe», реєстраційний номер [NUMBER], терміну зберігання, прізвища, ініціалів чергового приймальника, підпису [PERSON], що засвідчує його ознайомлення з Правилами зберігання, відповідно слід дійти висновку про відсутність доказів підтвердження факту укладення договору зберігання, що підписаний зберігачем. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, при порушенні зобовязання моральна шкода відшкодовується виключно, якщо це встановлено договором або законом. Отже, оскільки суд дійшов висновку про відсутність доказів укладення між сторонами у цій справі договору зберігання транспортного засобу на автомобільній стоянці, відповідно відсутні підстави для відшкодування відповідачкою збитків внаслідок пошкодження автомобіля «Hyundai Coupe», реєстраційний номер [NUMBER], а також відшкодування моральної шкоди. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданого позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed