Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

У квітні 2021 року позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилалась на те, що 27 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON] . \~ \~ \~ \~Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] \~ \~ \~ \~Разом з тим, спільне життя не склалось через несумісність характерів, різні погляди на життя, відсутність розуміння та поваги один до одного. Всі ці обставини призвели до втрати між ними почуття любові та виникнення непорозумінь, конфліктів та неприязних стосунків. З лютого 2020 року вони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Неодноразові спроби налагодити шлюбні відносини не дали жодного позитивного результату, у зв`язку із чим, вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам. На даний час їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер. Після фактичного припинення сімейних відносин неповнолітні діти проживають разом із нею та перебувають на її повному утриманні та вихованні. \~ \~ \~ \~Їй важко самостійно утримувати дітей, оскільки вона отримує мінімальну заробітну плату, а відповідач жодним чином не допомагає та відмовляється добровільно надавати кошти на їх утримання. Наскільки їй відомо, відповідач [PERSON] має мінливий, непостійний заробіток (дохід) , однак всі зароблені кошти витрачає на власні потреби. Просила позов задовольнити: розірвати шлюб; стягувати з відповідача на її користь на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] ,, [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі по 2500грн. на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. 05 липня 2021 року через канцелярію суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Гурського І.Р. надійшов відзив на позовну заяву (а.с.32-34). Зазначив, що його довіритель не заперечує того факту, що у нього є обов`язок по утриманню своїх дітей. Однак на даний час у нього склалися обставини, за яких він не в змозі матеріально допомагати дітям. Так, [PERSON] є інвалідом першої групи та потребує постійної допомоги інших осіб у виконанні життєво-важливих соціально побутових функцій та окремих елементів самообслуговування. Через поганий стан здоров`я його довіритель не може працювати, у зв`язку із чим єдиним його доходом є пенсія по інвалідності в розмірі 2200грн. Оскільки розмір отриманої ним пенсії є мізерним та його навіть не вистачає на прожиття та лікування [PERSON] , вважає, що позивачці на утримання дітей повинна бути призначена тимчасова державна допомога. Просив у задоволені позову в частині стягнення аліментів відмовити. 12.07.2021 від представника позивачки [PERSON] адвоката Андруховича В.Й. надійшла відповідь на відзив, де\~він зазначив,\~що доводи,\~вказані адвокатом\~Гурським І.\~у відзиві\~щодо звільнення\~відповідача від\~сплати аліментів\~є \~безпідставними,\~оскільки чинним\~сімейним законодавством\~не передбачено\~підстав для\~звільнення батьків\~від обов`язку\~утримувати своїх\~неповнолітніх дітей. (а.с.47) Просив позов задовольнити. В судовому засіданні (22.09.2021) позивачка [PERSON] та її представник адвокат Андрухович В.Й. надали заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення аліментів. Просили стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.04.2021 і до досягнення повноліття кожним із дітей. Додатково позивачка [PERSON] пояснила, що рішення про розірвання шлюбу нею прийнято виважено та остаточно, у зв`язку із чим строк на примирення просила не надавати. Після припинення фактичних шлюбних відносин, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. За ввесь цей час він передав для дітей 2000грн. Оскільки їй самій вкрай важко утримувати дітей, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Гурський І.Р. підтримав наданий ним відзив на позов. Пояснив, що його довіритель не заперечує щодо розірвання шлюбу. Вимоги щодо стягнення аліментів не визнає, оскільки з незалежних від нього причин він не може їх сплачувати. Просив позов задовольнити частково. Розгляд справи відбувався у відсутність відповідача [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 27 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №1332 (а.с.8). У подружжя від шлюбу народилося двоє дітей: [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] (а.с.9,10). Спільне життя сторін не склалось через несумісність характерів, різні погляди на життя та відсутність розуміння та поваги. На даний час вони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Таким чином, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберегти сім`ю, суд вважає, що шлюб між необхідно розірвати. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється у забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено, що після припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин їхні малолітні діти залишилися проживати разом із матір`ю [PERSON] . Як вбачається із довідки про доходи, позивачка [PERSON] працює бухгалтером в Малому колективному підприємстві виробничо-комерційна фірма «РемБудГазЕлектромонтаж». Загальна сума її доходу за період з вересня 2020 року по лютий 2021 року становить 19560,07грн. (а.с.11). Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом.\~Якщо стягуються\~аліменти на\~двох і\~більше дітей,\~суд визначає\~єдину частку\~від заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька на\~їх утримання,\~яка буде\~стягуватися до\~досягнення найстаршою\~дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (ч.ч.1-3 ст.183 СК України). Нормами ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При призначенні аліментів суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір. До таких висновків дійшов Верховний суд у постанові від 28 травня 2021 року (справа № 715/2073/20). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є інвалідом першої групи інвалідності (підгрупа Б), загальне захворювання. Інвалідність встановлена на строк до травня 2023 року. Згідно висновку про умови та характер праці, відповідач потребує постійної допомоги інших осіб у виконанні життєво-важливих соціально побутових функцій та окремих елементів самообслуговування (а.с.35-40). У зв`язку із цим, відповідач оформив пенсію по інвалідності (а.с.41). Згідно довідки про доходи №8792 0177 9877 1093, сума пенсії за період з 01.11.2020 по 30.04.2021 становить 12800грн., тобто щомісяця він отримує 2200грн. (а.с.42). Непрацездатних осіб чи інших неповнолітніх дітей на утриманні у відповідача немає. При цьому, суд вважає помилковим твердження представника відповідача щодо застосування до даного спору норм ч.8 ст.181 СК України, виходячи з наступного: Так, Сімейний кодекс України визначає право особи (дитини) на отримання тимчасової державної допомоги за рахунок коштів Державного бюджету України у випадку не можливості батьків її утримувати (ч.8-ч.10 ст.181). Втім, сам механізм надання такої тимчасової державної допомоги дитині визначено Порядоком призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме. Пунктом 2 Порядку передбачено, що тимчасова допомога призначається у разі внесення до Єдиного реєстру боржників відомостей про одного з батьків (платника аліментів) у зв`язку з несплатою ним аліментів. Залежно від підстав, на яких призначається тимчасова допомога, одержувачем додатково подається рішення суду (виконавчий лист) про стягнення з одного з батьків аліментів на дитину; довідка державної виконавчої служби, що підтверджує факт несплати аліментів одним з батьків протягом шести місяців, що передують місяцю звернення (п.6 Порядку). Отже, аналіз вказаного дає підстави стверджувати, що тимчасова державна допомога призначається дитині уповноваженим органом лише на підставі заяви одержувача та рішення суду (виконавчого листа) про стягнення аліментів, а не під час вирішення питання про стягнення аліментів. Враховуючи наведені вище вимоги закону та фактичні обставини справи, підтверджені дослідженими доказами, суд вважає, що на підставі ст.183 СК України з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.04.2021 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Оскільки відповідач у відповідності до вимог п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судових витрат, так як є інвалідом першої групи, судовий збір з нього стягненню не підлягає.

Outcome: approved