Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

У липні 2016 року ПАТ «Альфа Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову ПАТ «Альфа Банк» зазначає, що 02.04.2014 року між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. За умовами цього договору позивач зобов'язався відкрити [PERSON] картковий рахунок та випустити платіжну картку строком дії 2 роки з моменту випуску. [PERSON] зобов'язувався в строки та на умовах договору повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах договору. Станом на 06.07.2016 року [PERSON] порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання та не погашає заборгованість, ПАТ «Альфа Банк» просить суд стягнути на його користь з [PERSON] 26 725 грн. 60 коп. заборгованості. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом надіслання повістки, тому відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 02.04.2014 року між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с. 4-16). За умовами цього договору [PERSON] надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою банку: 36 % річних за користування відновлювальною кредитною лінією; 36 % річних від суми простроченої заборгованості пеня за користування простроченою заборгованістю; штраф за прострочення внесення мінімального платежу, одноразово за кожен факт виникнення прострочення в розмірі 50 грн. в день прострочення , а у разі непогашення на протязі 5 днів суми прострочення 150 грн. В укладеному кредитному договорі визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Банківською установою зобов'язання за договором виконані в повному обсязі. [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконує. З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості вбачається, що загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором складає - 26 725 грн. 60 коп., з яких 14 129 грн. 72 коп. тіло кредиту; 27 грн. 36 коп. відсотки за користування кредитом; 10 473 грн. 65 коп. прострочене тіло кредиту; 2 094 грн. 87 коп. неустойка (а.с. 24). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи, що судом встановлено на підставі зібраних по справі доказів те, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання за укладеним з банком кредитним договором щодо повернення отриманих коштів не виконує, суд дійшов висновку про задоволення позову. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved