Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 18 лютого 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 квітня 2015 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №1061. З січня 2015 року батько проживає окремо, місце його фактичного проживання невідоме, з дитиною не спілкується, ні матеріально, ні будь-яким іншим чином не піклується про неї, у вихованні дитини жодної участі не приймає. [PERSON] фактично позбавлена піклування батька та перебуває на повному утриманні та вихованні матері. Вона забезпечує її харчуванням, одягом та всім необхідним, доглядає та виховує її. Відповідач має значну заборгованість по сплаті аліментів. Просила позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітньої доньки, [PERSON], [INFO]. Позивач та її представник у судове засідання не прибули, попередньо надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської рад [PERSON] у судове засідання не прибула, попередньо надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, просила ухвалити рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 164 п. 2 Сімейного кодексу України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що з 18 лютого 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 квітня 2015 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №1061. З січня 2015 року батько проживає окремо, місце його фактичного проживання невідоме, з дитиною не спілкується, ні матеріально, ні будь-яким іншим чином не піклується про неї, у вихованні дитини жодної участі не приймає. [PERSON] фактично позбавлена піклування батька та перебуває на повному утриманні та вихованні матері. Вона забезпечує її харчуванням, одягом та всім необхідним, доглядає та виховує її. [PERSON] не сплачує аліменти на утримання малолітньої доньки за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 квітня 2015 року по справі №524/1587/15-ц та, відповідно, має значну заборгованість по сплаті аліментів (а.с. 16-17). Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області надав висновок від 03.04.2017, затверджений рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 03.04.2017 №252, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки, [PERSON], [INFO]. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Разом з тим, відповідач, як батько самоусунувся від виховання доньки та нехтує батьківськими обов'язками: не виявляє турботи щодо своєї доньки, не цікавиться її особистим життям, здоров'ям та вихованням, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». З врахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків дає підстави для задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав [PERSON]батьківських прав відносно малолітньої доньки, [PERSON], [INFO]. В частині позовних вимог про зміну прізвища малолітньої [PERSON], [INFO], на «[PERSON]», суд не вбачає підстав для задоволення, оскільки ця вимога є безпідставною та необґрунтованою. Порядок та підстави зміни прізвища дитини визначений ст.148 СК України, а також Порядком розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного ім'я, по батькові) фізичної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року № 915 зі змінами та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України №96/5 від 12 січня 2011 року. Відповідно до вимог ч.1, 3 статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ч.1 ст. 148 СК України передбачено випадки зміни прізвища дитини, яка не досягла семи років, її батьками, у разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років . У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини (ч.5 ст.148 СК України). В даному випадку спору про прізвище дитини між сторонами немає. Позивач посилається на те, що при розірванні шлюбу з відповідачем їй було встановлено дошлюбне прізвище «[PERSON]», а у доньки залишилось прізвище батька - відповідача у справі, згоди на зміну прізвища відповідач не надав. Доказів вказаного суду не надано, а тому, підстав для задоволення вимог позивача в цій частині суд не вбачає. В той же час, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.166 СК України визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав, в тому числі щодо втрати відповідачем особистих немайнових права щодо дитини та звільнення від обов'язків щодо її виховання. Тому позивач після набрання відповідним рішенням законної сили буде мати право звернутись до органів реєстрації актів цивільного стану із заявою про зміну прізвища дитини без згоди батька. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved