Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

У липні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилась донька [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні. Матеріальної допомоги відповідач на утримання дитини не надає, а самотужки позивачка не може забезпечити повноцінне її утримання. Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 від усіх видів його доходів до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання. В процесі розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги і просила стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3 271 грн. до досягнення нею повноліття. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги та уточнення до позовної заяви підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд за згоди представника позивачки, вважає за можливе слухати справу у відсутність відповідача, провівши заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.09.2009 року. 28.09.2011 року рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7). За час перебування у шлюбі у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Згідно із свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO] її батьком записано відповідача по справі - [PERSON] (а.с.9). На даний час малолітня [PERSON], проживає з матір'ю [PERSON], що підтверджується довідкою форми № 3 (а.с.8), і перебуває на її утриманні. Згідно зі ст. 200 СК України аліменти за рішенням суду можуть бути присуджені у частці від доходу платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що позивачка на даний час офіційно не працює, стабільного доходу не має, оскільки за місцем праці її посаду було скорочено і на даний час вона оформлює документи для взяття на облік в Центрі зайнятості м. Києва. Відповідач коштів на утримання дитини не надає, матеріально не допомагає, офіційно не працює, договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, стягнень по іншим аліментним зобов'язанням відповідач немає. Позивач у позовних вимогах зазначає, що витрати на утримання дитини становлять 3 271,29 грн. в місяць. Разом з тим, позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів витрат на зазначену суму. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум на: - дітей віком до 6 років - 1032 гривні. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років не може бути ніж 309,60 грн. Суд приймаючи до уваги всі обставини у справі, а також те, що позивачка на даний час не працює у зв'язку зі скорочення, вважає, що в інтересах дитини розмір аліментів необхідно визначити - 1 500 грн. щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, а не розмір, який зазначений позивачкою. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення частково. Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп.

Outcome: partial