Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

У липні 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом, який, мотивував його тим, що відповідно до укладеного договору № 37 від 16 червня 2010 року відповідач [PERSON] отримав від ВАТ КБ «Державний ощадний банк України» кредит у розмірі 30000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % річних в порядку на умовах та в строки, визначені кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному кредитному договору 16 червня 2010 року укладено договір поруки № 37 з дружиною відповідача - відповідачкою по справі [PERSON], згідно з яким поручитель (відповідачка по справі [PERSON]) зобов'язалася перед кредитором (позивачем) відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником (відповідачем по справі [PERSON]) кредитного зобов'язання, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Пунктом 2.1. договору поруки від 16 червня 2010 року зазначено, що у разі порушення боржником виконання зобов'язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов'язання боржника перед кредитором, згідно з умовами кредитного договору. Оскільки відповідач [PERSON] умови грошового зобов'язання належним чином не виконував, позивач просить суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 10407 грн. 68 коп., яка виникла станом на 26 червня 2014 року, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача за дорученням Васюк О.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі з вищевикладених підстав та суду додатково пояснила про те, що від дати звернення до суду з даним позовом і по день розгляду справи в суді жодних проплат в рахунок виконання кредитного зобов'язання відповідачами не здійснювалося; врегулювати питання повернення грошових коштів в позасудовому порядку не вдалося. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності та про зменшення позовних вимог в частині розрахунку тіла кредиту та відсотків за кредитом, відповідно до існуючого кредитного договору і чинного законодавства. Заслухавши представника позивача за дорученням, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено факт укладення 16 червня 2010 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем (фізичною особою [PERSON].) договору № 37, згідно з яким банк надав [PERSON] кредит на споживчі цілі у розмірі 30000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % річних в порядку на умовах та в строки, визначені кредитним договором, на строк 60 місяців зі строком остаточного повернення не пізніше 15 червня 2015 року. Згідно з п. 1.6 кредитного договору погашення кредиту відповідач [PERSON] повинен здійснювати рівними частинами в сумі 500 грн. до 25 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в ВАТ «Ощадбанк». Пунктом 1.5.1.3 кредитного договору передбачено те, що сплата процентів, нарахованих банком на залишок заборгованості за кредитом, здійснюється одночасно в валюті кредиту на день сплати частини кредиту п. 1.6 договору. За порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом [PERSON] зобов'язався сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,06% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п.5.2 договору) (а.с.6-18). Також судом встановлено факт укладення 16 червня 2010 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачкою [PERSON] договору поруки № 37, згідно з яким відповідачка зобов'язалася перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником [PERSON] зобов'язання за кредитним договором, а також з додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Згідно п. 2.1. вказаного договору поруки у разі порушення боржником виконання зобов'язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов'язання боржника перед кредитором, згідно з умовами кредитного договору (а.с. 21). Відповідач [PERSON] зазначені кредитні кошти позивачу своєчасно та в повному обсязі не повернув, у зв'язку з чим на адресу відповідачіву березні, травні 2014 року позивачем направлялися вимоги про усунення порушення зобов'язань та повідомлення про необхідність погашення заборгованості (а.с.22,23,24,25,26,27). 16 червня 2010 року на виконання умов вищевказаного кредитного договору [PERSON] отримав від ВАТ «Ощадбанк» готівкові грошові кошти в розмірі тридцять тисяч гривень (а.с. 106). Протягом період часу з 22 вересня 2010 року і по 13 лютого 2014 року з порушенням щомісячної черговості та обсягу [PERSON] сплачував грошові кошти в рахунок погашення тіла кредиту та процентів по кредитному договору, вчиняючи таким чином дії, що свідчать про визнання відповідачем грошового зобов'язання (а.с. 107-121). Згідно з розрахунком загальна заборгованість позичальника [PERSON] по кредитному договору № 37 від 16 червня 2010 року складає 10407 грн. 68 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 9131,70 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 1072,77 грн.; пені за простроченим кредитом та відсотками - 203,21 грн. (а.с. 28-29, 87-88, 89-93). Згідно з п. 2.1, п. 3.1., 3.2 договору поруки визначена відповідальність поручителя по зобов'язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, тобто поручитель [PERSON] та боржник [PERSON] відповідають перед банком як солідарні боржники (а.с. 20). При вирішенні даного спору суд виходить з наступних положень закону та висновків. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст. 514 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до п.2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Через неналежне виконання відповідачами [PERSON] та [PERSON] договору щодо повноти та своєчасності сплати грошових коштів право банку (позивача) на володіння, користування та розпорядження належними йому грошовими коштами є порушеним і підлягає судовому захисту у спосіб стягнення боргу по вказаному вище двосторонньому правочину. Отже, Кредитний договір та договір поруки є діючими на день розгляду справи, їх умови є обов'язковими для виконання їх сторонами, а тому з відповідачів належить стягнути в солідарному порядку на користь позивача заборгованість по кредитному договору № 37 від 16 червня 2010 року в розмірі 10407 грн. 68 коп., з них: борг по тілу кредиту - 9131,70 грн.; борг по процентам за користування кредитом - 1072,77 грн.; борг по пені - 203,21 грн. Доводи представника відповідача, викладені у його письмових поясненнях по справі, про те, що відповідач [PERSON] сукупно щомісячно здійснив проплати в більшому розмірі по погашенню тіла кредиту та відсотків по ньому, а ніж заявлено у позові, що і призвело до неправильного обрахування боргу по процентах, суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки вони повністю спростовуються періодичністю проведених відповідачем платежів по кредитному договору і вони не ґрунтуються на визначеній сторонами п. 1.7 кредитного договору черговості розподілу проведених проплат (а.с. 28-29, 87-88). Окремо слід зауважити, що перед підписанням кредитного договору 03 червня 2010 року відповідач [PERSON] був письмово проінформований про умови споживчого кредитування фізичних осіб ВАТ «Державний ощадний банк України», зокрема, кредитний ліміт, процентну ставку та строк кредитування, види забезпечення зобов'язання (а.с. 103-105). Крім цього, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року № 3795-VI, яким внесені зміни до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо прав споживача при споживчому кредитуванні, набрав чинності 16 жовтня 2011 року і його дія згідно з п.2 Прикінцевих положень цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності, що має місце у даній справі. Також суд не вбачає підстав для не стягнення розміру пені з відповідачів в сумі 203 грн. 21 коп., оскільки її нарахування проведено на підставі п. 5.2 кредитного договору з урахуванням прострочених платежів і в межах збільшеного строку позовної давності (п. 7.8 договору) і що підтверджується вірно обрахованою калькуляцією (а.с.87-88). Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені нею судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог, тобто витрати по сплаті судового збору в сумі 243 гривень 60 коп. понесені позивачем при подачі позовної заяви, повинні бути стягнуті з відповідачів на користь позивача. На підставі ст.ст. 526, 530, 536,599, 625, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved