overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

у липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 січня 2003року між нею та відповідачем Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним розвитком центру сім'ї, було зареєстровано шлюб, актовий запис за № 11, Від шлюбу мають дітей: сина - [PERSON] [INFO], та дочку - [PERSON] [INFO]. Позивач значила, що спільне життя з відповідачем не склалося, ще з 2012 року відношення з відповідачем ускладнилися, почало виникати непорозуміння. З грудня 2014 року шлюбні відносини з відповідачем повністю припинені, вони проживають окремо і спільне господарство не ведуть. Позивач зазначає, що будь-які почуття або спільні інтереси між ними відсутні і вважає що подальше спільне проживання із позивачем неможливим, а збереження шлюбу недоцільним. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просили задовольнити з викладених підстав. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04.01.2003 року, Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним розвитком центру сім'ї, актовий запис за № 11. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з пояснень позивача, сторони не підтримують шлюбних відносин з грудня 2014 року, разом не проживають, позивач примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Наданий судом сторонам строк на примирення результатів не дав. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 2004 року. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2011 шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на повному матеріальному забезпеченні позивача, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має можливість надавати таку допомогу, на утриманні інших дітей не має, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини. У судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву щодо розгляду справи у її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, визнавши позов. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження і зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, суд, приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 27 червня 2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, хоча має можливість надавати допомогу, на утриманні інших дітей та непрацездатних родичів не має, тому просила суд стягнути із відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. У судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву з проханням слухати справу у її відсутності, на задоволені позову наполягала. У судове засідання відповідач не зявився, надав заяву з прохання слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження дитини і зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісяця до повноліття дітей. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком № 76 по вул. 9 Лінія в м. Миколаєві. У позові вказано, що позивачу на праві власності належить будинок № 76 по вул. 9 Лінія в м. Миколаєві, в якому крім неї зареєстрований її син [PERSON] З травня 2008 року відповідач в будинку не проживає та участі в його утриманні не приймає. У звязку із наведеним позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за своєї відсутності та заперечень проти позову не надав. У відповідності до статей 224, 225 ЦПК України судом\~ ухвалено про проведення заочного розгляду справи.\~\~\~\~ Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази вважає, що позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що [PERSON] є власником будинку № 76 по вул. 9 Лінія в м. Миколаєві в якому відповідач зареєстрований з 17.10.2006. Позивач пояснила, що фактично відповідач має власну смію та проживає окремо. В останнє в будинку проживав в 2003 році. Змінив місце проживання з власної волі. Так як участі в утриманні будинку не приймає, вона буде змушена самостійно оплачувати комунальні послуги, нарахування яких проводиться виходячи із зареєстрованих осіб. Згідно статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із статтею 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач будучи зареєстрованим в будинку в ньому не проживає без поважних причин більше року, участі в його утриманні не приймає, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору, витрати на оплату якого понесено при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою 63 по вул. Миколаївській, 5 в м. Миколаєві. У заяві позивач вказала, що є власником квартири, в якій разом з нею зареєстрований колишній чоловік [PERSON] З 2001 року відповідач в квартирі без поважних причин не проживає, участі в її утриманні і оплаті комунальних послуг не приймає, тому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за своєї відсутності та заперечень проти позову не надав. У відповідності до статей 224, 225 ЦПК України судом\~ ухвалено про проведення заочного розгляду справи.\~\~\~\~ Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази вважає, що позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 25.04.2010 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно даних сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Миколаївській області та довідки Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» від 30.07.2015 № 2965 відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] з 24.12.1998. Актом про не проживання від 30.07.2015, складеного за місцем реєстрації відповідача позивач підтвердила, що [PERSON], [INFO] в квартирі не проживає. Позивач пояснила, що після розірвання шлюбу відповідач в квартирі не проживає з 2001 року. З квартири зїхав добровільно. Участі в утриманні квартири та оплаті житлово-комунальних послуг не приймає, тому всі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення, виконує вона. що ставить її в скрутне матеріальне становище. Крім того, через реєстрацію відповідача в квартирі не може оформити субсидію. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із статтею 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За встановлених вище обставин та враховуючи, що відповідач будучи зареєстрованим в квартирі в ній не проживає без поважних причин більше року, участі в утриманні квартири не приймає, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою № 2 по вулиці Васляєва, 49/1 в м. Миколаєві. Після уточнення позовних вимог вказала, що є власником квартири в якій окрім неї зареєстровані її син [PERSON], дядько [PERSON] та сестра [PERSON] У 2005 році відповідач добровільно виїхала за межі країни в Росію і з цього часу в квартирі не проживає, участі в утриманні квартири не приймає і особистих речей не має. У звязку із цим, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Заяви про розгляд справи за своєї відсутності та заперечень проти позову не надала. У відповідності до статей 224, 225 ЦПК України судом\~ ухвалено про проведення заочного розгляду справи.\~\~\~\~ Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 05.07.2011 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки ЖЕК «Південь» від 22.06.2015 № 2173, в квартирі крім позивача проживає її сестра [PERSON], [INFO]. Актом від 15.06.2015, складеного за місцем проживання відповідача, позивач підтвердила, що [PERSON] в квартирі не проживає, особистих речей немає. Позивач пояснила, що відповідач з 2005 року в квартирі не проживає та постійно мешкає за кордоном в Російській Федерації. Місце проживання змінила добровільно, власних речей в ній не має та участі в утриманні квартири не приймає. З паспортних даних відповідача, які надано позивачем, видно, що [PERSON] з 28.11.2013 зареєстрована в [INFO]. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із статтею 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач в квартирі не проживає без поважних причин тривали строк більше року, участі в утриманні квартири не приймає, вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн., витрати на сплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком № 115 по вул. 10 Лінія в м. Миколаєві. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить будинок № 115 по вул. 10 Лінія в м. Миколаєві, в якому разом з ним зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] У звязку з тим, що з осені 2012 року відповідачі в будинку не проживають, участі в його утриманні і сплаті комунальних платежів не приймають, позивач просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися. До суду надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимого не заперечують. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази вважає, що позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що [PERSON] є власником будинку № 115 по вул. 10 Лінія в м. Миколаєві. Згідно довідки Комунального підприємства Миколаївської міської ради від 23.07.2015 № 2036 відповідачі зареєстровані за адресою [INFO] [PERSON] з 08.12.1994, [PERSON] з 01.12.2000 та [PERSON] з 30.04.2002. Позивач пояснив, що з осені 2012 року відповідачі в будинку не проживають, особистих речей не мають, місце проживання змінили з власної волі. Вказані обставини підтвердив актом про не проживання. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із статтею 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За встановлених вище обставин та враховуючи, що відповідачі будучи зареєстрованими в будинку в ньому не проживають без поважних причин більше року та участі в його утриманні не приймають, суд приходить до висновку про задоволення вимог в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № 7 по вул. Південній, 35-а в м. Миколаєві. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить спірна квартира, в якій разом з нею зареєстровані відповідачі. Так як протягом пяти останніх років відповідачі в квартирі не проживають, участі в її утриманні не приймають, вона просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Заяви про розгляд справи за своєї відсутності та заперечень проти позову не надали. У відповідності до статей 224, 225 ЦПК України судом\~ ухвалено про проведення заочного розгляду справи.\~\~\~\~ Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази вважає, що позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно даних підрозділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Миколаївській області відповідачі зареєстровані за вказаною адресою. Позивач пояснила, що на прохання відповідачів зареєстровала їх в квартирі, але в ній вони не проживали, власного майна не мають. В останнє відповідачів бачила в 2013 році коли приїжджали відпочивати в Коблево. Як їй відомо вони проживають в Російській Федерації. Через їх реєстрацію в квартирі не може оформити субсидію. Згідно статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положеннями статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із статтею 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За встановлених вище обставин та враховуючи, що відповідачі будучи зареєстрованими в квартирі в ній не проживають без поважних причин пять років, участі в утриманні квартири не приймають, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідачів в рівних на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 22 жовтня 1999 року виконкомом Кіровської селищної ради м.Дзержинська Донецької області, актовий запис № 65. Від спільного проживання мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Сумісне життя не склалося в звязку з різними поглядами на життя, внаслідок чого виникали постійні суперечки. На теперішній час шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, сторони спільно не проживають. Позивачка має намір створити нову родину. Позивачка у судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, заявлені вимоги підтримала повністю. Відповідач у судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, збереження шлюбу та примирення сторін не можливе, майнового спору та спору з приводу проживання дітей у сторін не має. Діти після розірвання шлюбу будуть мешкати разом з матірю. Судом також зясовано той факт, що позивачка має намір відновити дошлюбне прізвище «Батюшкова». Виходячи з вищевказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved