Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просить усунути перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження належними їй на праві власності трьома земельними ділянками, що знаходяться у с. Красилівка Броварського району Київської області. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що у період з 22 грудня 2011 року по 27 січня 2012 року за договорами купівлі-продажу придбала у відповідача вказані земельні ділянки та оформила своє право власності на них відповідно до вимог законодавства. У серпні 2013 року їй стало відомо, що придбані нею земельні ділянки перебувають під арештом, який накладено ухвалою Ленінського районного суду м. Севастополя від 01 лютого 2012 року в порядку забезпечення позову по справі №2-4832/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Посилаючись на те, що арешт накладено безпідставно, оскільки на момент вжиття заходів забезпечення позову земельні ділянки належали їй, а не [PERSON], позивач просить зняти арешт з вказаних земельних ділянок. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, і просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов визнав і не заперечував проти його задоволення. Пояснив, що арешт накладався без перевірки кому належать земельні ділянки. Вони звертали увагу Ленінського районного суду м. Севастополя на цю обставину, але це не було прийнято до уваги. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу придбала у відповідача [PERSON] три земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по [ADDRESS], а саме: земельну ділянку площею 0,0655га, кадастровий номер 3221284401:01:044:0096, за договором купівлі-продажу від 27 січня 20012 року, зареєстрованого в реєстрі за №103, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]; земельну ділянку площею 0,0680га, кадастровий номер 3221284401:01:044:0097, за договором купівлі-продажу від 22 грудня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №1939, посвідченого приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу [PERSON]; земельну ділянку площею 0,0320га, кадастровий номер 3221284401:01:044:0099, за договором купівлі-продажу від 27 січня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №104, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] Як вбачається з державних актів, що посвідчують право власності позивача на вказані земельні ділянки, при укладені договорів купівлі-продажу нотаріуси внесли в державні акти відповідні посвідчувальні написи щодо переходу права власності від [PERSON] до [PERSON] Крім того, з державних актів вбачається, що відповідні відомості щодо права власності [PERSON] на спірні земельні ділянки зареєстровано в Поземельній книзі. Судом встановлено, що на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Севастополя від 01 лютого 2012 року в порядку забезпечення позову по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами 3221284401:01:044:0096, 3221284401:01:044:0097 та 3221284401:01:044:0099, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та належать [PERSON] На виконання вказаної ухвали Ленінського районного суду м. Севастополя в Єдиний реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна Кримською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внесено відповідні записи про обтяження щодо вказаних земельних ділянок. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном і тоді, коли це не пов'язано з позбавленням володіння. Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що на час постановлення ухвали Ленінського районного суду м.Севастополя від 01 лютого 2012 року земельні ділянки належали на праві власності не [PERSON], а [PERSON], відтак були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, яке належало не боржникові. За вказаних обставин суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим, при цьому суд приймає до уваги, що [PERSON] зверталася з апеляційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м. Севастополя від 01 лютого 2012 року до Апеляційного суду м.Севастополя, та ухвалу Апеляційного суду м. Севастополя від 17 жовтня 2013 року за вказаною скаргою, в якій зазначено, що колегія суддів вважає, що [PERSON], не позбавлена можливості звернутися з окремим позовом про визнання права власності і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає позовні вимоги доведеними і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст.16, 317, 321, 391 ЦК України, ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦК України, -

Outcome: approved