Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

у листопаді 2013 року позивач звернувся до суду із позовом в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 252 грн. 38 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 229 грн. 40 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 25 липня 2007 року ПАТ «Дельта Банк», та фізична особа [PERSON] уклали кредитний договір № 002-09986-250707, згідно якого позивач відкривав відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випускає та надає Держателю платіжну картку, здійснює обслуговування на умовах, викладених в тарифному пакеті «Віза Класичний». Банк надає Держателю кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної Кредитної лінії. Ліміт Кредитної лінії розраховується Банком самостійно. Позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, натомість відповідач не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 17 жовтня 2013 року складає 4252 грн. 38 коп. В судовому засіданні представник позивача присутня не була. Надіслала на адресу суду заяву у якій просила задовольнити заявлений позов та проти винесення заочного рішення позивач не заперечує. Згідно частини 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не прибув. Про день, час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, зокрема, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло зави про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 25 липня 2007 року ТОВ «Дельта Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та фізична особа [PERSON] уклали кредитний договір № 002-09986-250707 (далі договір) на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії, згідно даного договору позивач відкриває відповідачу кредитну лінію в сумі 3000 грн. з відсотковою ставкою у розмірі 29,9 річних за користування кредитом на споживчі цілі. Як убачається з матеріалів справи, кредит відповідачем був отриманий 25.07.2007 року, що підтверджується договором на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки № 002-09986-250707 від 25.07.2007 року. Проте відповідач систематично порушував свої договірні зобов'язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості. Загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 17 жовтня 2013 року становить 4 252 грн. 38 коп. і складається із: - заборгованість за прострочене тіло кредиту - 4252 грн. 38 коп.; - заборгованість за відсотками - 0,00 грн.; - заборгованість за комісіями - 0,00 грн. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України жодних доказів щодо недостовірних даних у розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. На підставі статті 203 ЦК України Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, в даному випадку сторони бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 статті 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1049 ЦК України позивальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до пункту 2.1 моментом надання банком Держателю (відповідачу) кредиту є день здійснення операції за допомогою Картки або день утримання платежів, передбачених тарифами, за відсутності на рахунку власних коштів Держателя. Відповідно до пункту 2.3. Держатель сплачує Банку проценти за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за ставками, які зазначені в тарифному пакеті «Віза Класичний». Відповідно до пункту 2.5 договору Держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, в розмірі визначеному тарифами, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів нарахованих за користування кредитною лінією та овердрафтом за попередній звітній місяць та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітній місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та овердрафтом. Договір набуває чинності з дати його укладення сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором (пункт 4.2 Кредитного договору). Суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відсоткова ставка по кредиту була встановлена за домовленістю сторін, Кредитний Договір, підписаний як позивачем так і відповідачем; відповідач не вимагав від позивача зменшення відсоткової ставки по кредиту, не ставив питання про розірвання Кредитного договору чи визнання його недійсним. З усіма умовами банку щодо надання коштів відповідач ознайомлений, що підтверджується його підписом на відповідних документах. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, а порушене право позивача - захисту. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача по справі на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved