Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що він знаходився з відповідачем Державним вищим навчальним закладом «Донецький національний технічний університет» у трудових відносинах. Починаючи з червня - липня 2014 року відповідачем заробітна плата нараховувалась, але не виплачувалась з посиланням на різні причини - відсутність достатнього фінансування державного бюджету, організаційні причини, пов'язані з проведенням АТО та таке інше. До часу звернення з позовом заборгованість по заробітній платі не виплачена. Відповідач в добровільному порядку відмовляється виплатити заборгованість по заробітній платі з посиланням на те, що начебто вона виникла в період часу, коли державним вищим навчальним закладом ДонНТУ керував інший склад ректорату та місцезнаходження університету як юридичної особи було зареєстроване у [ADDRESS]. Позивач також вважає незаконними рішення, дії та бездіяльність відповідача, який заявляє, що трудові правовідносини з ним, починаючи з 03.11.2014 року у зв'язку з переведенням ДонНТУ в м. Красноармійськ за наказом Міністерства освіти України від 03.10.2014 року №1129 припинені в односторонньому порядку на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, чим порушує його трудові права щодо оплати праці. Міністерство освіти і науки України є засновником ДонНТУ, а тому у разі недостатності коштів у відповідача має нести солідарну відповідальність за зобов'язаннями університету. Просив визнати незаконними рішення, дії та бездіяльність відповідача щодо припинення трудових відносин у зв'язку з переміщенням ДВНЗ ДонНТУ в інший населений пункт відповідно до наказу Міносвіти України від 03.10.2014 року №1129, зобов'язати відповідача та співвідповідача виконати певні дії по відновленню з ним трудових правовідносин з дотриманням норм трудового законодавства (ст.ст. 22, 36 п.6, 40 п.1 КЗпП України) та поновлення його на роботі, стягнути на його користь з відповідача та співвідповідача солідарно одноразово заборгованість по зарплаті та іншим грошовим нарахуванням -14771,19 грн., компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків її виплати у сумі 6880,52 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку, розраховуючи з дня припинення трудових відносин, у відшкодування моральної шкоди - 5000 грн. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 05 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено . В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з*ясування обставин що мають значення для справи , на невідповідність висновків суду обставинам по справі, зокрема вказує, що судом було порушено принцип верховенства права та неправильно застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні трудові правовідносини. При розгляді справи було порушено принцип змагальності сторін, суд не сприяв у здійсненні позивачем прав, визначених ст. 27 ЦПК України, не витребував відомостей про позивача, як застраховану особу, з метою ідентифікації штатних працівників та підтвердження суми нарахованої та невиплаченої заробітної плати (доходу) за спірний період. Суд безпідставно не врахував надані ним докази, а саме: завірені копії трудових книжок, розрахунково-платіжні відомості про нараховану та невиплачену заробітну плату за спірні періоди трудових правовідносин, копії листів до відповідача. Позивач в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Відповідач - Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет»в суді апеляційної інстанції заперечував проти апеляційної скарги. Відповідач- Міністерство освіти і науки України до суду апеляційної інстанції не з*явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справу, просили розглянути скаргу у їх відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення за таких підстав. Відповідно до ст. 309 ЦК України підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що у зв'язку зі збройним конфліктом на території м. Донецька Донецький національний технічний університет згідно наказу Міністерства освіти і науки України від 03.10.2014 року № 1129 «Про організацію освітнього процесу у Донецькому національному технічному університеті» проводить свою діяльність за адресою: м. Красноармійськ, пл. Шибанкова, 2 . З метою забезпечення оперативного інформування працівників і студентів, аспірантів та докторантів Донецького національного технічного університету, з усіх питань, що стосуються тимчасового переведення університету відповідачем на офіційному вєб-сайті було розміщено відповідну інформацію та запропоновано працівникам, студентам, аспірантам, докторантам заповнити реєстраційну заяву через мережу Інтернет або у інший доступний спосіб повідомити про продовження роботи в системі освіти України. До відома позивача було доведено Наказ Міністерства освіти і науки № 1129 від 03.10.2014 року, що не заперечувалося ним. Однак позивач не висловив свій намір працювати в ДВНЗ ДНТУ, не надав заяву про працевлаштування, не уклав трудовий договір , ним не доведено , що трудові відносини з ним припинено, а також те, що він продовжує працювати у Донецькому національному технічному університеті, тому суд дійшов до висновку щодо необґрунтованості позовних вимог про визнання незаконним припинення трудового договору, зобов*язання виконати певні дії по відновленню трудових відносин. Відмовляючи в задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі , компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходив з того, що між сторонами не було укладено трудовий договір. Відмовляючи в задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходив з недоведеності факту спричинення позивачу моральної шкоди з вини відповідача та співвідповідача . Проте з вказаними висновками суду в повному обсязі погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, вимогам матеріального і процесуального права, що відповідно до вимог ч.1 п.3,4 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового за таких підстав. Судом при розгляді справи встановлено, що згідно з наказом Міністерства освіти і науки України №1129 від 03.10.2014р. «Про організацію освітнього процесу у Донецькому національному технічному університеті» враховуючи складну суспільно-політичну ситуацію на Сході України та продовження збройного конфлікту на території м. Донецька, з метою збереження життя та здоров'я громадян України, а також забезпечення конституційного права кожного на належні, безпечні і здорові умови праці (у тому числі навчання), на заробітну плату, не нижче від визначеної законом встановлено, що до завершення збройного конфлікту на території м.Донецька Донецький національний технічний університет проводить свою діяльність на базі Красноармійського індустріального інституту Донецького національного технічного університету та розміщується за адресою: м. Красноармійськ, пл.Шибанкова, 2. Виконуючому обов'язки ректора Донецького національного технічного університету в оперативному порядку вирішувати всі питання забезпечення початку нового 2014/2015 навчального року на базі Красноармійського індустріального інституту Донецького національного технічного університету, починаючи з 03 листопада 2014 року, забезпечити оперативне інформування працівників і студентів Донецького національного технічного університету з усіх питань, що стосуються тимчасового переведення університету, організації освітнього процесу, забезпечення місцем проживання (гуртожитками), тощо. Наказом Міністерства освіти і науки України №1174 від 17.10.2014р. затверджено зміни до Статуту Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» та пункт 1.2 розділу I Статуту викладено у новій редакції: Місцезнаходження Донецького національного технічного університету:85300, Донецька область, місто Красноармійськ, площа Шибанкова, 2, телефон/факс 2-03-09, e-mail: ukrdonntu@gmail.com. Зміни щодо місця знаходження юридичної особи університету внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджено витягом з цього реєстру від 22.04.2015року. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач , зазначав, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем- Державним вищим навчальним закладом «Донецький національний технічний університет» , та починаючи з червня - липня 2014 року відповідач нараховував йому заробітну плату, але не виплачував її з посиланням на різні причини. На підтвердження позову ним надано фотокопію трудової книжки, фотокопію паспорту, довідку про присвоєння ідентифікаційного коду, розрахунково-платіжні відомості працівника за червень - вересень 2014 року, копію банківської картки. Так, з фотокопії трудової книжки [PERSON].(а.с.7-10) вбачається, що він був прийнятий в Донецький національний технічний університет 01.12.2004 року асистентом кафедри автоматизованих систем управління за терміновим трудовим договором, після цього 01.02.2008 року продовжив роботу за терміновим трудовим договором, 01.09.2010 року переведений на посаду доцента кафедри автоматизованих систем управління за терміновим трудовим договором. 08.10.2014 року на фотокопії трудової книжки зроблено запис «продовжує працювати» та копію завірено заступником начальника відділу кадрів [PERSON]. Заперечуючи проти позову відповідач -Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет» вказував , що вони з 22 жовтня 2014 року проводять свою освітню діяльність на території, підконтрольній Україні у м. Красноармійську. Будівлі та споруди університету у м.Донецьку захоплені невідомими особами, тому у адміністрації університету повністю відсутній доступ до будь-якої документації. Відповідно до довідки наданої Донецьким національним технічним університетом від 06.08.2015 року № 1-2/1244(а.с.45) [PERSON], підпись якої/го, в якості заступника начальника відділу кадрів, поставлено на копії трудової книжки [PERSON] , у Державному вищому навчальному закладі « Донецький національний технічний університет» не працює. Таким чином, надана позивачем фотокопія трудової книжки завірена неналежно, тому не може бути визнана допустимим доказом . Проте, з наданої позивачем індивідуальної відомості про застраховану особу за формою ОК-5 на [PERSON] , виданою відділом ведення електроних реєстрів та підтримки інформаційно-аналітичних систем Красноармійського об*єднаного управління Пенсійного фонду України вбачається, що страхувальником позивача є Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет» та вказані наступні суми нарахувань позивачу : у липні 2014 року. -6558,90 грн., у серпні 2014року - 7972,54 грн., у вересні 2014р.- 5130,23 грн. У графі «позначка про сплату страхових внесків» в довідці за липень, серпень, вересень 2014 року зазначено «так», тобто страхові внески сплачені. З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що вказаною довідкою безспірно підтверджено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем -Державним вищим навчальним закладом «Донецький національний технічний університет», а тому висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем факту його перебування з відповідачем у трудових відносинах є помилковим, у зв*язку з чим рішення суду підлягає скасуванню. Проте вирішуючи позовні вимоги по суті апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог, та сторонами не надано будь-яких доказів щодо припинення трудових договорів з позивачем. З матеріалів справи убачається, що позивач працював в університеті, після переміщення університету в іншу місцевість не переїхав з ним, однак, не звільнений у встановленому законом порядку до даного часу. Та обставина, що позивач після зміни місця знаходження університету не подав заяви про працевлаштування і з ними не укладено нового трудового договору (контракту) не свідчить про те, що попередня трудова угода припинена, оскільки відсутні докази про її припинення у встановленому законом порядку. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості по заробітній платі, апеляційний суд виходить з того, що в Індивідуальній відомості про застраховану особу форми ОК-5 яка надана до суду апеляційної інстанції на позивача міститься інформація про розмір нарахованих сум заробітної плати. Однак, сама по собі інформація про розмір нарахованої заробітної плати не є належним підтвердженням того, що заробітна плата не виплачена. Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на відсутність у нього доступу до документації, що залишилась у приміщеннях університету в м. Донецьку,зокрема стосовно того з якими банківськими установами укладалися договори про надання послуг по зарахуванню коштів на банківські рахунки, що мали дію у період 2014 року. Відповідно до частин 2, 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цьогоЗакону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Частиною 2 ст. 24 вказаного Закону визначено, що банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Оскільки з наданих Індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 стосовно позивача вбачається, що страхові внески за спірний період сплачені, і за відсутності належних та допустимих доказів, які б безспірно свідчили про невиплату заробітної плати позивачу за липень - вересень 2014року відсутні підстави вважати, що заробітна плата не виплачена. А надана позивачем фотокопія його банківської картки та рух коштів по рахунку також не є належним підтвердженням того, що заробітна плата йому не виплачена в розумінні вимог ст. 57,58 ЦПК України. Тому підстав для задоволення позову про визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності відповідача щодо припинення трудових відносин у зв'язку з переміщенням ДВНЗ ДонНТУ в інший населений пункт, зобов'язання відповідачів виконати певні дії по відновленню з позивачем трудових правовідносин з дотриманням норм трудового законодавства та поновлення його на роботі, про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди немає. З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Outcome: partial