Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

У квітні\~2018\~року позивачка\~звернулася до\~суду з\~позовною заявою,\~яку 5\~жовтня 2018\~року уточнила\~та остаточно\~просила суд\~визнати [PERSON],\~[INFO],\~такою,\~що втратила\~право користування\~квартирою №\~228\~у будинку\~№ 65\~по вул.\~Робоча у\~м.\~Дніпрі та\~стягнути з\~відповідачки на\~її користь\~судові витрати\~по справі. В обґрунтування позову зазначає, що їй належить на праві власності квартира [ADDRESS]. 21 травня 2013 року у квартирі було зареєстровано місце проживання [PERSON]. У липні 2017 року відповідачка зібрала свої речі та виїхала з квартири. З того часу [PERSON] у квартирі не проживає, особистих речей в ній не має. Оскільки, з липня 2017 року відповідач у її квартирі не проживає, жодних обовязків по утриманню житла, благоустрою не виконує, оплату за комунальні послуги не проводить, то позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не зявилася, але надала до суду заяву в якій підтримала свої вимоги, просила їх задовольнити та справу розглядати без її участі. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена на веб-сайті судової влади України, причин неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року про відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 24 червня 1998 року (а.с. 8) та договором дарування від 28 березня 2008 року (а.с. 6). Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 10 травня 2018 року, з 21 травня 2013 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] (а.с.34). Однак, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з липня 2017 року не проживає, особистих речей за вказаною адресою немає. Даний факт підтверджується зокрема Актом № 9 від 15 листопада 2017 року та Актом № 1 від 18 січня 2018 року, про обстеження житла, відповідно до яких у квартирі [ADDRESS], [PERSON] не проживає, її особисті речі відсутні. Права власника житлового приміщення також визначені\~ст. 150 ЖК України,\~зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON], станом на час розгляду даної справи, не проживає більше одного року у квартирі [ADDRESS], а тому її необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Таким чином, з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved