Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся з позовом про визначення місця проживання дитини посилаючись на те, що 17 березня 2009 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб, у якому [INFO] народився син [PERSON]. З серпня 2013 року подружжя перестало жити разом, [PERSON] переїхала в місто Донецьк, син залишився мешкати з ним і його матір'ю [PERSON] В середині жовтня 2013 року відповідачка приїхала в місто Добропілля, де він мешкає з сином, і виявила намір забрати дитину в м. Донецьк. Поясняла при цьому, що оскільки вона ніде не працює, і у неї немає засобів для існування, вона вимушена була звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. У зв'язку з цим їй необхідно, що б син мешкав саме з нею. Проте позивач наполягає на проживанні дитини разом з ним, в квартирі, яка належить його на праві власності за адресою: [ADDRESS], зазначаючи те, що він має можливість забезпечити дитину всім необхідним, стежить за станом здоров'я дитини, піклується про його розвиток, має можливість розпоряджатися своїм робочим часом на власний розсуд і приділяти дитині належну увагу. Просив суд визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з ним. Ухвалою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 06.02.2014 р. прийнято до спільного розгляду із первинним позовом зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Ворошиловської районної у м. Донецьку ради про відібрання малолітньої дитини та встановлення її місця проживання. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує наступним. Шлюбні відносини з [PERSON] не склались, у зв'язку з чим у серпні 2013 року вона разом з дітьми переїхала проживати у належну їй квартиру в м. Донецьк. З цього часу вони з відповідачем по справі не живуть разом. Після фактичного припинення з відповідачем шлюбних відносин, їх спільний син - [PERSON] залишився проживати разом з нею за їхньою з відповідачем домовленістю, так як це буде відповідати інтересам дитини та сам [PERSON] цього бажав. Після фактичного припинення шлюбних відносин, за їхньою з відповідачем домовленістю та з її дозволу, відповідач приходив до них з сином та брав [PERSON] до себе погостювати на день - два. 29 жовтня 2013 року відповідач запропонував відвезти дитину на огляд до лікаря та погостювати у нього декілька днів, після чого, через відповідний проміжок часу, не повернув [PERSON] до мешкання матері. Вважає, що відповідач самочинно, без будь - яких правових підстав змінив місце проживання їхнього сина [PERSON], незаконно утримує його не обговоривши це питання разом з нею та не з'ясувавши її думки стосовно можливості проживання їхнього сина разом з відповідачем. Просила суд відібрати її малолітню дитину - [PERSON] [INFO], встановити місце його проживання з матір'ю . Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 05 травня 2014 року позов [PERSON] задоволений. Встановлено місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO], з батьком [PERSON].В задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовити, зустрічний позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те що, судом не враховано позитивної характеристики з місця мешкання від 22.11.2013 року № 383, довідки з місця її роботи по заробітній платі, акт обстеження житлово - побутових умов від 18 листопада 2013 року (№375), акт обстеження умов мешкання її разом з дітьми від 04.02.2014 року. Відповідно до яких, нею створені умови для нормального виховання дитини та не враховано того факту, що окрім заробітної плати вона отримує допомогу в управлінні пенсійного фонду в Ворошиловському районі м. Донецька в сумі 1049 гривень щомісячно, а також отримує поштові перекази від свого батька [PERSON] Судом не враховано думку органу опіки та піклування Ворошиловської районної у місці Донецьку ради, яка наполягала у визначенні місця проживання дитини разом з матір'ю. В апеляційній скарзі [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовити, зустрічний позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те що, [PERSON] під час розгляду справи не було доведено ті обставини , на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, тоді коли [PERSON] були надані суду докази своєї працевлаштованості, наявності заробітку, та докази того, що вона не залишала свого сина і є гарною матір'ю, не веде аморальний спосіб життя. [PERSON] та її представник в судовому засіданні підтримала доводи апеляційних скарг., просили їх задовольнити. [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційних скарг, просив їх відхилити. Представник органу опіки та піклування Ворошиловської районної в м.Донецьку ради в судовому засіданні підтримала доводи апеляційних скарг, просила їх задовольнити. Прокурор в судовому засіданні підтримав доводи апеляційних скарг просив їх задовольнити. Представник третьої особи служби у справах дітей Добропільської міської ради в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Заслухавши доповідача, доводи сторін присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, рішення суду скасуванню з наступних підстав: Відповідно до вимог п.1, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином не встановив та не повно з'ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції , не ґрунтуються на нормах матеріального права. Ухвалюючи рішення про задоволення позову [PERSON] та відмову в задоволенні позову [PERSON], суд першої інстанції, виходив з того, що батько дитини [PERSON] створив для сина належні умови проживання та виховання, мати дитини не має самостійного заробітку , що є підставою для визначення місця проживання сина разом з батьком. Проте погодитись з таким рішеннями суду першої інстанції не можна з огляду на наступне. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам ухвалене у справі судове рішення не відповідає з таких підстав. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що сторони перебували у шлюбі з 17 березня 2009 року. Рішенням Ворошиловського районного суду м.Донецька від 21.11.2013 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 82). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO] . З жовтня 2012 року [PERSON] відвідує дитячий садок «Родничок», з 1.09.2013 року займається в танцювальному колективі «Аеліта» будинку культури шахти «Добропільська», проживає на теперішній час разом з батьком за адресою [ADDRESS]., де йому створено всі необхідні умови для проживання. Зареєстрованим значиться за адресою [ADDRESS].( а.с.66) За відомостями, наданими дитячим садочком «Родничок», вихованням дитини займаються обидва батьки, які цікавляться її розвитком та навчанням.( а.с.65) Відповідно до характеристик з місць проживання сторін вони характеризується виключно з позитивного боку. ( а.с.13,14,67,68). Згідно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.12.2012 року [PERSON] являється власником720 житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами в [ADDRESS]. До розірвання шлюбу сторони спільно разом з неповнолітньою [PERSON] та [PERSON] мешкали в зазначеному будинку. На теперішній час в ньому мешкають [PERSON] разом з сином [PERSON] [INFO]. [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі значаться зареєстрованими [PERSON], та її неповнолітня донька [PERSON] [INFO], та малолітній син [PERSON] . Фактично тепер мешкають в цій квартирі [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON]. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] являється приватним підприємцем. За висновком служби у справах дітей Добропільської міської ради від 10.04.2014 року [PERSON] проживає разом з батьком в [ADDRESS]. Хлопчик проживає у задовільних умовах., всім необхідним забезпечений. Мати дитини проживає окремо за адресою [ADDRESS], займається вихованням старшої доньки [PERSON] [INFO]. служба у справах дітей вважає доцільним проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] ( а.с.131-132.) За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У свою чергу, ч. 2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 212-214 ЦПК України на наведене уваги не звернув, не врахувавши віку дитини та не встановивши наявність у справі виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з її матір'ю, а пославшись на те, що батько створив для сина належні умови проживання та виховання, а мати не має самостійного доходу дійшов помилково до висновку про визначення місця проживання дитини з батьком. Висновки суду першої інстанції щодо відсутності самостійного заробітку являються помилковими, оскільки як вбачається із матеріалів справи [PERSON] за договором підряду працює в салоні краси « Сідней» ( а.с.71). Про те, що вона має самостійний дохід зазначено і в висновку служби у справах дітей Добропільської міської ради від 10.04.2014 року (а.с.131). Відповідно до положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК.України суд першої інстанції не роз'яснив [PERSON] право на звернення із клопотанням про витребування доказів про заробітну плату, наслідки невчинення таких дій. Із наданої довідки про заробітну плату вбачається вбачається, що вона має самостійний дохід ( а.с.185). [PERSON] та [PERSON] можуть створити належні умови для виховання та розвитку дитини, позитивно характеризуються, мають заробіток для забезпечення належних умов життя дитини, взявши до уваги ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини , стан її здоров'я , відсутність виняткових обставин, за яких хлопчик не зміг би проживати з мамою , апеляційний суд виходячи з інтересів дитини вважає за необхідне визначити місце проживання [PERSON] разом з мамою [PERSON] Разом з тим, проживання дитини з матір'ю не позбавляє батька дитини , права на спілкування з дитиною та участь у його вихованні. Апеляційним судом не приймається до уваги висновок служби у справах дітей Добропільської міської ради щодо доцільності проживання малолітньої дитини з батьком, який дано з урахуванням психолого-педагогічної висновку щодо обстеження дитини від 04.04.2014 року та оскільки цей висновок має рекомендаційний характер і не містить інформації про негативну характеристику [PERSON] у побуті, на роботі або по відношенню до дитини. З урахуванням того, що суд дійшов до висновку щодо визначення місця проживання [PERSON] разом з мамою, у задоволені зустрічного позову [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина разом з ним необхідно відмовити. Що стосується позовних вимог про відібрання дитини , то з урахуванням приписів ч.1 ст.162 Сімейного кодексу України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Як вбачається із матеріалів справи, при розірванні шлюбу спору між сторонами про визначення місця проживання дитини не було. [PERSON] після припинення шлюбних відносин, за згодою батька дитини, переїхала для проживання разом з малолітнім сином [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Батько без перешкод з боку матері спілкувався з дитиною. В жовтні 2013 року забравши дитину погостювати до себе [PERSON] самочинно утримує у себе , при цьому створює перешкоди в спілкуванні матері з дитиною. Враховуючи вищезазначене апеляційний суд вважає за необхідне постановити рішення про відібрання дитини та повернення її за місцем проживання матері.

Outcome: approved