Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

У липні 2016 року представник [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ізмаїльський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право на житло, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. [PERSON]був зареєстрований в зазначеній квартирі 03.01.1992 р., проте і на той час, і на теперішній час відповідач не проживає в зазначеній квартирі, комунальні послуг не сплачує, участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території не приймає. 16.12.1999 р. відповідач подарував мені належну йому ј частину квартири, і підстав для проживання не має. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, не заперечує проти розгляди справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ізмаїльський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській областіу судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Ввивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України\~ власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. У відповідності до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення\~ перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 4 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.6-7). Як вбачається з довідки Ізмаїльського районного відділу ГУ ДМС України № 10062 від 14.07.2016 року [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованим за адресою: [INFO] з 03.01.1992 року. Згідно ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved