Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що 20 лютого 2009 року померла його тітка [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно. Єдиним спадкоємцем за заповітом являється він. У встановлений законом строк він звернувся до Миронівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте належним чином оформити спадщину на житловий будинок не має змоги у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний будинок. У судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання не з»явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника, позов сільською радою визнається. За таких обставин суд прийшов до висновку, що справу можливо розглянути за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Статтями 1270 ч. 1 та 1272 ч. 1 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом установлено, що 20 лютого 2009 року в с.Владиславка Миронівського району померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть(а.с.5). Після її смерті відкрилась спадщина, у тому числі у вигляді житлового будинку № 33 по вулиці Леніна в с.Владиславка Миронівського району Київської області. Єдиним спадкоємцем за заповітом являється позивач у справі, що підтверджується спадковою справою. Проте, оформити належним чином спадщину позивач не має змоги, оскільки відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючих документів, витяг з реєстру прав власності, а в місцях, де інвентаризація не проводилась, довідку відповідного органу місцевого самоврядування, в якій зазначається власник нерухомого майна та викладаються характеристики нерухомого майна. Оскільки спадковий будинок рахувався за померлою, остання була у ньому зареєстрована, але у звязку з непроведенням інвентаризації житловий будинок не був зареєстрований належним чином, на нього не було видане свідоцтво про право власності. За ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов»язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов»язковим, коли об»єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов»язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід»ємною частиною правовстановлюючого документа. Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на імя особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Усі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу ПВС УРСР від 22.01.1979р. Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні- не відносяться до категорії самовільних. Спадковий будинок зареєстрований у погосподарській книзі, знаходиться на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, має затверджений КП КОР Південне бюро технічної інвентаризації технічний паспорт, в якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних. Статетю 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. До таких підстав належить спадкування майна за заповітом або за законом відповідно до ст.1217 ЦК України. За заповітом все майно, що належало померлій успадковує позивач у справі, інших спадкоємців немає. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до позивача перейшли права на вказаний будинок з його господарськими будівлями і спорудами, які не відносяться до категорії самовільних та які позивач не має змоги оформити відповідно до вимог законодавства у звязку з відсутністю реєстрації прав на майно, питання визначення належності цього майна має вирішуватись в судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовостановлювальним документом для оформлення права на це майно. За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.1216, 1223, 1268, 1270, 1297 ЦК України,

Outcome: approved