Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому зазначає, що 09 червня 2014 року відповідач [PERSON] близько 21 години 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного спяніння на території її домогосподарства, що розташоване по вул. Кобелянка, 7 в с. Черче Камінь-Каширського району Волинської області, на ґрунті особистих неприязних відносин вчинив бійку, умисно пошкодив двері та вікна у її будинку, розірвав золотий ланцюжок на її шиї, кулаками та металевим ломом наніс їй не менше чотирьох ударів по тілу, умисно заподіявши їй легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя. З приводу цих подій за її заявою було порушено кримінальне провадження. Під час судового розгляду кримінальної справи, на прохання відповідача та його обіцянку про добровільне відшкодування заподіяної злочином шкоди, вона відмовилась від обвинувачення, а тому ухвалою судді Камінь-Каширського районного суду Гончарука О.Н. від 23 липня 2014 року кримінальне провадження було закрито у звязку з її відмовою, як потерпілої, від обвинувачення. У суді [PERSON] пообіцяв їй відшкодувати завдану майнову та моральну шкоду в добровільному порядку, про що написав письмову розписку, в якій зобовязувався протягом року, а саме до 25 липня 2015 року, сплатити їй на відшкодування заподіяної злочином шкоди 10000 грн. Відповідач зобовязання не виконав, на неодноразові усні прохання про відшкодування заподіяної злочином шкоди не реагує, а тому вона просить стягнути з нього на її користь кошти у розмірі 10000 грн., інфляційні втрати та 3 % річних внаслідок прострочення виконання зобовязання у розмірі 330 грн. 27 коп., а всього 10330 грн. 27 коп., та судові витрати. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги зменшила та просила стягнути з відповідача [PERSON] кошти в сумі 10000 грн., а також 487,20 грн. судових витрат, понесених по оплаті судового збору, і 500 грн. судових витрат, понесених за надання правової допомоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, 04 грудня 2015 року подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності. У заяві відповідач також зазначає, що позовні вимоги [PERSON] визнає частково і не заперечує щодо стягнення з нього 10000 грн. майнової шкоди та 487,20 грн. судового збору, інші вимоги позивачки вважає безпідставними і просить відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 23 липня 2014 року відносно [PERSON], який обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України, закрито кримінальне провадження у звязку з відмовою потерпілих, в тому числі і потерпілої [PERSON] від обвинувачення. 23 липня 2014 року сторони склали розписку, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] зобовязався сплатити [PERSON] на відшкодування майнової шкоди 10000 гривень до 25 липня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч. 3 ст. 386 ЦК України). Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінального процесуального кодексу України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова, ухвала, слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи розписку відповідача [PERSON] від 23 липня 2014 року, в якій він зобов'язався добровільно відшкодувати завдану ним [PERSON] майнову шкоду у розмірі 10000 грн., та беручи до уваги, що у поданій до суду заяві відповідач також не заперечив щодо стягнення з нього 10000 гривень майнової шкоди, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити повністю та стягнути з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] кошти в розмірі 10000 грн. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судові витрати, згідно зі ст. 79 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно з наданою квитанцією до прибуткового касового ордера № 17 від 24 листопада 2015 року, що є належним доказом понесення позивачкою [PERSON] витрат на правову допомогу, останньою було сплачено адвокату [PERSON] кошти за виготовлення цивільного позову про стягнення боргу у розмірі 500 грн. (а.с. 8). Враховуючи обсяг наданої правової допомоги та беручи до уваги граничний розмір компенсації витрат на таку допомогу, і те, що позовні вимоги задоволено повністю (на 100 %), суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки 500 грн. понесених останньою судових витрат по оплаті правової допомоги. Доводи відповідача про те, що оплата правової допомоги повинна проводитися лише через банківську установу, є безпідставними, оскільки документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, окрім як банківських квитанцій, можуть бути оформлені у встановленому законом порядку: квитанція до прибуткового касового ордера, касові чеки тощо. Порядок оформлення касових операцій регламентується Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, що затверджене постановою Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, у відповідності до якого касові операції можуть оформлятися касовими ордерами. Окрім того, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивачки [PERSON] понесені останньою та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп. (а.с. 1) Таким чином, загальний розмір судових витрат, які необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] становить 987 грн. 20 коп. (487 грн. 20 коп. сплачений судовий збір при подачі позову + 500 грн. понесених витрат на правову допомогу).

Outcome: approved