Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді на його користь 14 000 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок трудового каліцтва; стягнути з ДП «Львіввугілля» на його користь 16 000 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 10.02.1993 року прийнятий машиністом екскаватора III розряду на поверхні - шахта №7 «Великомостівська». 24.02.1997 року переведений учнем гірничого робітника підземного I розряду. 12.05.1997 року переведений гірничим робітником підземним III розряду. 04.10.2000 року переведений гірником підземним III розряду. 01.11.2002 року переведений електрослюсарем підземним III розряду. 20.12.2002 року переведений електрослюсарем підземним IV розряду. 07.05.2003 року переведений підземним електрослюсарем IV розряду. 22.11.2004 року шахтою «Зарічна» складено акт № 33 про нещасний випадок на виробництві. 13.01.2009 року переведений електрослюсарем підземним V розряду. 12.07.2009 року звільнений по ст.40 п.2 КЗпП України за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Згідно з повідомленням МСЕК № 45 від 26.03.2013 року [PERSON] вперше був оглянутий травматологічною МСЕК: акт № 1246/4 від 24.05.2005 року встановлено 25% втрати профпрацездатності по трудовому каліцтву. Дата переогляду 20.05.2006 року. Акт № 518 від 18.05.2006 року, встановлено 25% втрати профпрацездатності по трудовому каліцтву. Дата переогляду 18.05.2009 року. Акт № 918 від 20.08.2009 року встановлено III групу профзахворювання 55%. Дата переогляду 04.08.2010 року. Акт № 1381/7 від 26.08.2010 року встановлено III групу профзахворювання 55%. Дата переогляду 26.07.2012 року. Огляд обласною МСЕК № 1 акт № 1350 від 07.08.2012 року встановлено III групу профзахворювання 60%. Дата переогляду 26.06.2015 року. Представник Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області подав письмове заперечення на позовну заяву, в якій зазначає, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Також зазначає про пропущення позивачем тримісячного строку для звернення до суду. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали. Позивач пояснив, що переніс дві операції, потрібна ще третя. Погано ходить, фізично працювати не може. Має одне професійне захворювання. Просять позов задовольнити. Представник відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді в судовому засіданні позов заперечила, зіславшись на обставини, викладені у запереченні на позовну заяву. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник ДП «Львівугілля» в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позов є безпідставним, тому просить у його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно трудової книжки позивача останній 10.02.1993 року прийнятий машиністом екскаватора III розряду на поверхні - шахта №7 «Великомостівська». 24.02.1997 року переведений учнем гірничого робітника підземного I розряду. 12.05.1997 року переведений гірничим робітником підземним III розряду. 04.10.2000 року переведений гірником підземним III розряду. 01.11.2002 року переведений електрослюсарем підземним III розряду. 20.12.2002 року переведений електрослюсарем підземним IV розряду. 07.05.2003 року переведений підземним електрослюсарем IV розряду. 13.01.2009 року переведений електрослюсарем підземним V розряду. 12.07.2009 року звільнений по ст.40 п.2 КЗпП України за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи. 20.10.2004 року із позивачем стався нещасний випадок, про що шахтою «Зарічна» ДП «Львівугілля» 22.11.2004 року складено акт № 33 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с. 13-14). У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Згідно з повідомленням МСЕК № 45 від 26.03.2013 року [PERSON] вперше був оглянутий травматологічною МСЕК: акт № 1246/4 від 24.05.2005 року встановлено 25% втрати профпрацездатності по трудовому каліцтву. Дата переогляду 20.05.2006 року. Акт № 518 від 18.05.2006 року, встановлено 25% втрати профпрацездатності по трудовому каліцтву. Дата переогляду 18.05.2009 року. Акт № 918 від 20.08.2009 року встановлено III групу профзахворювання 55%. Дата переогляду 04.08.2010 року. Акт № 1381/7 від 26.08.2010 року встановлено III групу профзахворювання 55%. Дата переогляду 26.07.2012 року. Огляд обласною МСЕК № 1 акт № 1350 від 07.08.2012 року встановлено III групу профзахворювання 60%. Дата переогляду 26.06.2015 року. Як видно з виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії ЛВА-2 № 026727 від 20.08.2009 року позивачу встановлено 55% втрати профпрацездатності, з яких: 30% - встановлено вперше профзахворювання - радикулопатія, 25% - трудове каліцтво. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з частинами 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачами моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою професійне захворювання та трудове каліцтво, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді (далі - Фонд) моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок трудового каліцтва, суд виходить з наступного. Установлено, що на день встановлення МСЕК вперше позивачеві 25% втрати професійної працездатності та виникнення у нього права на відшкодування моральної шкоди обов'язок з відшкодування завданої моральної шкоди Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV, у редакції, чинній на цей час, покладено на Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), що підлягає стягненню з Фонду у зв'язку із трудовим каліцтвом, судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоров'я, тяжкість трудового каліцтва, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання та трудового каліцтва, що становить 60 %, з яких 25% по трудовому каліцтву, вперше встановлено 24.05.2005 року. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди, що підлягає стягненню з Фонду, складає 5000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 14000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Посилання представника Фонду на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення надані у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), що підлягає стягненню з ДП «Львіввугілля», судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоров'я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання та трудового каліцтва, що становить 60 %, з яких 30% - професійне захворювання - радикулопатія, вперше встановлено 20.08.2009 року. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди, що підлягає стягненню із ДП «Львіввугілля», складає 6000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 16000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Решта доводів представників відповідачів стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище. Вирішуючи питання стягнення судового збору з відповідачів на користь держави, суд виходить з такого. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, із Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді (далі - Фонд) вирішено стягнути на користь позивача 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Проте, Фонд відповідно до пункту 18 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, тому з останнього судовий збір в користь держави не стягується. Із ДП «Львівугілля» вирішено стягнути на користь позивача 6000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з ДП «Львіввугілля» в користь держави повинен становити 86,00 грн. (6000 х 100% / 16000 = 37,5%; 229,40 грн. х 37,5% / 100% = 86,00 грн.).

Outcome: partial