Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS], спадкоємцем якого був її чоловік [PERSON], який фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Останній [INFO] помер. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] звернувся до нотаріуса, але отримав відмову через відсутність правовстановлюючих документів на вказаний будинок. В зв'язку з чим, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] Позивач та його адвокат в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити по вищезазначеним обставинам. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заявою від 11.07.2016 року просив розглянути справу за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON], 1928 року народження, 22.10.1964 року зареєстрував шлюб із [PERSON], 1937 року народження, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с.6). Від даного шлюбу народилася дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до рішення № 33 виконавчого комітету Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 20.09.1989 року, вирішено клопотати перед виконавчим комітетом Бериславської районної ради Херсонської області надати дозвіл на будівництво замість старого непридатного для проживання індивідуального житлового будинку [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.8). Рішенням виконавчого комітету Бериславської районної ради Херсонської області № 196 від 19.12.1989 року такий дозвіл було надано (а.с.9). На підставі цього рішення виконавчим комітетом Бериславської районної ради Херсонської області було надано дозвіл № [NUMBER] на право виконання будівельних робіт по [ADDRESS] та затверджено проект забудови земельної ділянки забудовником, видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, що було виділено [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.10-13). Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 02.03.2016 року, житловий будинок, господарські будівлі та споруди були побудовані у період до 1991 року, на теперішній час їх стан є задовільним (а.с.15-18). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO], про що складено відповідний актовий запис № 5 (а.с.6). На час смерті [PERSON], за адресою [ADDRESS] був зареєстрований та проживав її чоловік - [PERSON], що підтверджується довідкою Львівської сільської ради № 845 від 15.02.2016 року (а.с.25). Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO], про що складено відповідний актовий запис № 32 (а.с.7). На час смерті [PERSON], за адресою [ADDRESS] були зареєстровані та проживали його син [PERSON] та його родина - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою Львівської сільської ради № 844 від 15.02.2016 року (а.с.26). З довідки КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР № 410 від 16.03.2016 року вбачається, що право власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.4). Відповідно до листа Бериславської державної нотаріальної контори № 589/02-14 від 16.06.2016 року, за заявою [PERSON] була заведена спадкова справа № 36/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON], який на час смерті проживав в житловому будинку в [ADDRESS], який належав [PERSON], померлій [INFO], спадкоємцем якої за законом був її чоловік - [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на відповідний житловий будинок нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування (а.с.3). Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадщина вважалася прийнятою за умови, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимогами ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). До 19 січня 1996 року згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але не приєднані до них. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введена лише з 29.06.1998 року, тобто з набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року № 121. Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника ( спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Згідно додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та він правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права. За таких обставин, зважаючи на те, що [PERSON] на підставі відповідних дозволів у період до 1991 року збудувала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], та у відповідності до чинного на той час законодавства набула право власності на зазначене нерухоме майно, яке після її смерті перейшло у володіння [PERSON], який фактично прийняв спадщину після померлої дружини, але не оформив своїх спадкових прав, враховуючи, що, [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після померлого [INFO] батька [PERSON] та фактично прийняв спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину не зміг через відсутність правовстановлюючого документа, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved