Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Як підставу позову зазначає, що вона проживає у будинку, в якому створено обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Берізка 2015». Дане ОСББ відповідно до свого Статуту, затвердженого рішенням загальних зборів співмешканців будинку 25.09.2015 року, здійснює утримання будинку, в якому вона мешкає, та прибудинкової території. Рішенням загальних зборів від 25.09.2015 року обрано голову правління, головного бухгалтера та склад ревізійної комісії. Вона не входить до складу жодного з перелічених органів. Бухгалтер ОСББ здійснює свої повноваження на добровільній безоплатній основі, оскільки мешканці будинку вважають недоцільним витрачати накопичені на рахунку кошти. Обрання його кандидатури зумовлено тим, що інші мешканці будинку відмовилися здійснювати ці повноваження офіційно, однак у разі можливості надають допомогу бухгалтеру у здійсненні ним своїх повноважень. Особисто нею здійснювалися заходи із: підготовки квитанцій для сплати членських внесків; отримання від управління праці та соціального захисту населення Шевченківської райдержадміністрації Харківської області щомісячних довідок про суму нарахованих субсидій; підготовка та надання членам ОСББ довідок про склад сімї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги та інше у разі, якщо головний бухгалтер чи інші особи не встигають цього здійснити. Дані дії не мають постійного характеру та здійснюються також іншими членами ОСББ на безоплатній основі з метою забезпечення належного та безперервного виконання бухгалтером ОСББ своїх обовязків. Жодного разу бухгалтер ОСББ не мав зауважень до зробленої нею чи будь-ким іншим роботи. 09.11.2016 року о 13.15 год. вона знаходилася у фойє ліцею Шевченківської районної ради та очікувала свою доньку, яка є ученицею 1-А класу з метою відвести її додому. Разом з нею своїх дітей очікували батьки 1-А, 1-Б та других класів даного навчального закладу. Кількість осіб, які одночасно знаходилися у коридорі, складала близько 30 чоловік. В цей час до неї підійшла мешканка її будинку [PERSON], яка мешкає у квартирі № 12. [PERSON] голосно та чітко сказала, що не збирається оплачувати «її папірці». Здогадавшись, що [PERSON] має на увазі квитанції ОСББ, вона намагалася пояснити, що при виявленні помилки у нарахуваннях необхідно звірятися з бухгалтерськими документами, які при ній були відсутні. Дану інформацію вона намагалася донести тричі, однак [PERSON] її не слухала, оскільки її метою було не вирішення питання, яке її начебто турбує, а здійснення публічного наклепу та приниження її гідності та честі. Відповідач привселюдно кричала на неї, намагаючись залучити якомога більшу увагу оточуючих. В силу того, що факт агресивної поведінки по відношенню до її особистості її збентежив, вона запамятала лише сенс почутого, тому не в змозі переказати суду монолог відповідача дослівно. Відповідач стверджувала, що протягом літа 2016 року її родина користувалася субсидією на житлово-комунальні послуги, однак при нарахуванні членських внесків ОСББ вона врахована не була, а отже дані суми були нею привласнені. Даний факт є недостовірним, оскільки особисто вона бачила довідки про суми нарахованих субсидій за літні місяці, в яких їхня родина зазначена не була. Однак, [PERSON] даний факт не цікавив, оскільки вона переслідувала іншу мету публічний наклеп та приниження. Відповідач своєю поведінкою намагалася створити перед оточуючими враження того, що вона, начебто, ошукала її, в той час, коли насправді їх не поєднують жодні правовідносини та зобовязання. Вона намагалася донести відповідачу, що не має перед нею жодних зобовязань, однак вона має зобовязання перед бухгалтером ОСББ в частині оплати його роботи. В іншому разі вона може здійснювати бухгалтерський облік самостійно. Вона допускає, що в силу свого душевного хвилювання могла не висловитися чітко та допустити неоднозначне тлумачення своїх слів, однак в жодному разі вона не допустила підвищення свого голосу та намагалася помовчувати задля припинення нападу з боку відповідача. У відповідь [PERSON] продовжувала кричати, використовуючи в своїй розмові лайку, та публічно заявила, що особисто вона постійно привласнює кошти ОСББ. Почувши це, вона припинила давати будь-які коментарі з приводу почутого, оскільки не зобовязана спростовувати недостовірну інформацію та вважала за доцільне розпалювати суперечку. В цей час відповідач продовжувала переконувати всіх у тому, що вона привласнює кошти. Монолог відповідача закінчився тоді, коли до фойє спустилися діти перших класів. Вважаючи, що при дітях [PERSON] не стане підвищувати голос, вона підійшла до неї особисто та сказала, що забороняє їй особисто приходити до її помешкання, а коментарі з даного приводу надасть суду. Ненормативні вислови лунали з уст відповідача голосно, чітко та в присутності дітей віком 6-7 років. Останній факт був для неї підтвердженням того, що дана громадянка була в неадекватному для вихованої людини стані. Коли вона відійшла від неї відповідач продовжувала викрикувати ненормативні вирази на її адресу, навіть незважаючи на те, що вже відійшла і не слухає її. Вважає, що [PERSON] порушила її право на повагу до гідності та честі, передбачене ст. 297 ЦК України. Інформація стосовно привласнення нею коштів є негативною, недостовірною та підлягає спростуванню у той же спосіб у тому ж приміщенні та у присутності тих же осіб. Оскільки є державним службовцем та перебуває на публічній службі, вважає дії [PERSON] посяганням на недоторканість її ділової репутації. ОСББ є добровільним обєднанням та всі внески мешканці сплачують виключно добровільно з метою збереження цілісності та покращення стану будинку. За період з дня заснування ОСББ та по теперішній час з рахунків ОСББ жодного разу не здійснювалося списання коштів, оскільки вони накопичуються на дорогокоштуючий ремонт покрівлі. За період з червня по 09.11.2016 року відповідач жодного разу не зверталася а ні до правління ОСББ, а ні до ревізійної комісії. Тобто, відповідач не мав на меті зясування встановлення достовірності нарахування членських внесків. Мета, яку переслідувала [PERSON], є виключно здійснення публічного наклепу, приниження її честі та гідності, посягання на недоторканість її ділової репутації. Честь, гідність та ділова репутація має для неї значну цінність, оскільки є державним службовцем та представляє державний орган, в якому працює, шляхом доповідей, виступів, публічних звернень до органів місцевого самоврядування, керівників підприємств, установ та організацій Шевченківського району. Негативна інформація щодо її особи може створити негативне відношення до державного органу в цілому, а також може вплинути на можливість її нинішнього та майбутнього працевлаштування. Робоче місце є запорукою фінансового забезпечення її сімї, перед якою має зобовязання щодо утримання та належного рівня проживання. [PERSON], як людина непрацююча, даного взаємозвязку не розуміє, однак могла та повинна була усвідомлювати шкідливі наслідки своїх дій. Позивач просить відновити становище, яке існувало до порушення її права на повагу до гідності, честі, недоторканості ділової репутації шляхом зобовязання відповідача спростувати недостовірну інформацію стосовно неї, публічно вибачитися у тому ж приміщенні та у присутності тих же осіб, при яких відбулося порушення її права, а також зобовязати відповідача відшкодувати витрати зі сплати судового збору. У судовому засіданні позивач підтримала позов та наполягала на його задоволенні. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, посилаючись на його безпідставність. Як підставу заперечення зазначає, що з позивачем не сварилася, не ображала її, а лише задала питання з метою отримання відповідних розяснень, як до людини, яка має юридичну освіту та розуміється на цьому, оскільки проживають в одному будинку протягом багатьох років, очікуючи на конструктивний діалог, який не тягне за собою жодних юридичних чи інших наслідків. Однак, позивач на той момент була по відношенню до неї дещо агресивною та жорстокою. Оскільки проживають в одному будинку, їй відомо, що позивач на той час переживала складні життєві сімейні обставини, посварившись з чоловіком, хвилювалася, має важку та відповідальну роботу. Вона не образилася на позивача, списавши агресивну реакцію на її життєві труднощі. За весь час проживання в одному будинку вона жодного разу не сварилася ні з позивачем, ні з сусідами. Згідно наданої характеристики з Шевченківської селищної ради вона характеризується як спокійна та добропорядна людина, має вищу освіту, є матірю 2-х дітей та люблячою дружиною. Позивачем не зазначено яку саме інформацію слід визнати недостовірною та такою, що ображає її честь та гідність. Також позивачем не конкретизовано яка саме інформація, поширена нею, підлягає спростуванню, що не відповідає нормам чинного законодавства. Позивачем лише зазначено про поширення інформації з привласнення коштів. Однак, це особисті припущеннями позивача, які є безпідставними, недоведеними та такими, що не відповідають дійсності. Ненормативних висловів на адресу позивача не було і про привласнення позивачем коштів вона не зазначала. Відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено наступне. Право кожного на повагу до його честі та гідності визначено ст. 28 Конституції України, ст. 270 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є недоторканими. Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Згідно ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження поширення відповідачем недостовірної інформації. Відповідно до п. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказів щодо поширення відповідачем недостовірної інформації відносно позивача до суду не надано. Оцінивши надані докази у їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed