Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Орджонікідзевський районний відділ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позові зазначав, що він є власником квартири [ADDRESS]. Право власності на вказану двокімнатну квартиру набув згідно з свідоцтвом від 04.12.2013 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 2132, та складено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі Акта державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна, затвердженого начальником Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ від 27.11.2013 року. Придбавши у власність вказану квартиру, яка перебувала у занедбаному стані, з метою створення належних умов проживання в ній, почав вживати заходів та укладати договори на газопостачання, електричну енергію, водопостачання. Звернувшись до МКП «Основаніє» ЦОП -1, що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вул. Українська, 29а, начальником Молановою С.І. було повідомлено про те, що колишня власниця квартири [ADDRESS] вказаного будинку, тобто відповідач по справі, зареєстрована в даній квартирі, і при розрахунку комунальних послуг буде враховано її як одну особу, тобто споживача цих послуг. Крім того, в усній формі відповідач ці факти підтвердила та повідомила про те, що подасть документи на зняття з реєстрації за попереднім місцем проживання лише після того як він ще проведе доплату їй вартість квартири, так як вважає, що остання була продана за низькою ціною. З метою врегулювання досудового спору, він неодноразово звертався до відповідачки з проханням документи на зняття її з реєстрації за попереднім місцем проживання. Незважаючи на те, що відповідач залишається зареєстрованим у моїй квартирі, яка на праві власності позивачу, то викладені обставини створюють перешкоди щодо володіння, користування та розпорядження останньою як власником і оскільки відповідач у добровільному порядку не бажає добровільно подати документи зняття її з реєстрації за вказаною адресою, то просив суд визнати [PERSON], зареєстровану за адресою: [ADDRESS], такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 243,60 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає. У судові засідання по цій справі відповідач повторно не з'явився, причину своєї неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином у зв'язку із чим, судом визнана неповажною причина неявки відповідача у вищезазначені судові засідання. Третя особа Орджонікідзевський районний відділ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області у судове засідання не з'явився надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Згідно із ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. При вищевикладених обставинах суд ухвалив провести розгляд даної цивільної справи за відсутністю позивача, відповідача, третьої особи, на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні Право власності є непорушним. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 13960433 від 04.12.2013 року виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області. Право власності на вказану двокімнатну квартиру [PERSON] набув згідно з свідоцтвом від 04.12.2013 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 2132, та складено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі Акту державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна, затвердженого начальником Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ від 27.11.2013 року. Даним свідоцтвом посвідчено те, що [PERSON]. належить на праві власності майно, що складається з двокімнатної квартири [ADDRESS]. Придбавши у власність вказану квартиру, він дізнався, що колишня власниця квартири [ADDRESS], тобто відповідач по справі, зареєстрована в даній квартирі, і при розрахунку комунальних послуг буде враховано її як одну особу, тобто споживача цих послуг. [PERSON] залишається зареєстрованою у квартирі, що посвідчено відповіддю довідкового адресного бюро, яка на праві власності належить [PERSON] , то викладені обставини створюють перешкоди щодо володіння, користування та розпорядження останнім як власником та він вимушений буде сплачувати зайві кошти за сплату комунальних послуг. Оскільки відповідач у добровільному порядку не бажає добровільно подати документи зняття її з реєстрації за вказаною адресою, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту. Водночас відповідачем у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, а ще при тій умові, що ці порушення були поєднані з позбавленням володіння його нерухомого майна. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з положеннями ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. Оскільки нежитлове приміщення перейшло у власність [PERSON] на законних підставах, а право власності [PERSON] припинилося на підставі ст.346 ЦК України і відповідач без законних підстав перешкоджає позивачу у здійснені своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження квартирою, чим порушує права власника цього майна та підлягає судовому захисту. Обраний позивачем спосіб захисту його прав відповідає вимогам закону. За вказаних обставин суд вважає, що позов є підставним і підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачкою і документально підтверджені.

Outcome: approved