Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

у липні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] року помер його дядько - [PERSON], брат його матері [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] Заповіт за життя його дядьком не складався. Єдиними найближчими його родичами є племінники, позивач та його брат - [PERSON], спадкоємці другої черги. Спадкоємців першої черги у спадкодавця немає. Позивач зазначив, що за життя його матері та дядька було досягнуто домовленості, що він буде доглядати за дядьком та успадкує після його смерті належне йому майно. На виконання цієї домовленості брат позивача 09 липня 2014 року подав до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. Позивач у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, коли після смерті та поховання дядька позивач навідався до квартири [ADDRESS] де спадкодавець проживав та був зареєстрований по день смерті, він дізнався, що в квартирі змінено вхідні двері та замки. Як йому повідомили сусіди, що в квартирі нові хазяї. Оскільки позивачу достеменно відомо, що його дядько за життя не укладав ніяких договорів з приводу відчуження свого єдиного житла, взагалі вів аскетичний, замкнутий спосіб життя, ні з ким не спілкувався, позивач звернувся до Оболонського РУ ГУ МВС України в м.Києві з заявою щодо заволодіння невідомим особами майном [PERSON] шляхом шахрайства. Позивач зазначає, що відповідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України, до нього, як спадкоємця за законом, перейшло право спадкодавця судового захисту порушеного права власності на квартиру, яке не визнається відповідачами з огляду на те, що на теперішній час право власності на квартиру зареєстроване за [PERSON] Як було встановлено на підставі відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно, нібито, 12 березня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]. Право власності на вказану квартиру на підставі вищезазначеного договору було зареєстровано лише 11 квітня 2014 року, тобто після смерті [PERSON] В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30 квітня 2014 року за реєстровим номером 743 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноног В.П. [PERSON] продав, а [PERSON] купив спірну квартиру. Також позивачем встановлено, що в Київському міському нотаріальному окрузі ведуть нотаріальну діяльність два нотаріуси, прізвище та ініціали яких [PERSON] З повідомлення № 201/01-16 від 26.06.2014 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що його нотаріальна діяльність розпочата на підставі реєстраційного посвідчення про реєстрацію нотаріальної діяльності [NUMBER] від 28.07.2009 року, а тому посвідчувати договір 13.03.2008 року він не міг. Також своїм листом № 55/01-16 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] повідомила, що 12 березня 2008 року нею не посвідчувався договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] Отже, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 12.03.2008 року є неукладеним, а договір від 30.04.2014 року є недійсним з огляду на наступне. Враховуючи дані, отримані від нотаріусів [PERSON] та [PERSON], позивач вважає, що слід прийти до висновку, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] юридично не існує, тобто фактично є підробленим документом. Таким чином [PERSON] не набув право власності на вказану квартиру, а відтак і не мав права на її відчуження [PERSON] Оскільки договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 12.03.2008 року між [PERSON] та [PERSON] не укладався та не посвідчувався нотаріально, він є неукладеним. Вказані висновки позивача підтверджуються позицією Верховного Суду України, висловлені в постанові Пленуму № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», в пункті 8 якої зазначено, зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення. Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Враховуючи таку позицію Верховного Суду України позивач вважає, що немає необхідності визнавати договір від 12.03.2008 року неукладеним, оскільки це випливає з вимог закону. Таким чином позивач вважає, що неукладений правочин не створив юридичних наслідків для його сторін, зокрема, відповідач [PERSON] не набув право власності на спірну квартиру. Також зазначає, що відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Позивач вважає, що на підставі ч.1 ст.215 ЦК України договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 30 квітня 2014 року за реєстровим номером 743 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноног В.П. має бути визнаний недійсним. Оскільки на теперішній час право власності на спадкове майно зареєстроване не за спадкодавцем, а за іншою особою, позивач, як спадкоємець позбавлений права оформити спадщину в нотаріальній конторі, а тому порушене право власності на спадщину підлягає захисту в судовому порядку. З огляду на те, що майно вибуло з володіння спадкодавця не з його волі, а так само і з володіння позивача, як спадкоємця, не з його волі, вважає, що належними та адекватними способами захисту мого порушеного права є визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування майна на його користь від [PERSON] Заявою від 11.03.2015 року [PERSON] збільшив позовні вимоги та просив суд, встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт, що [PERSON], [INFO], який проживав за адресою: [ADDRESS] та помер [INFO] року є рідним дядьком [PERSON], [INFO]; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 30 квітня 2014 року за реєстровим номером 743 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноног В.П.; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, право власності на квартиру [ADDRESS]; витребувати квартиру [ADDRESS] з володіння [PERSON] на користь [PERSON] та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. У серпні 2014 року [PERSON] подано до суду зустрічний позов до [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черноног В.П. про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на майно. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 30 квітня 2014 року [PERSON]уклав з [PERSON] договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS]. [PERSON] зазначив, що відповідно до даного договору він за відплатним договором купив у [PERSON] квартиру за 425 000 гривень, що на той час була реальна комерційна вартість навіть більше ніж визначена в висновку про вартість майна. Відповідач вважає, що він є добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] за відплатним договором, а саме за 425 000 гривень та дане майно не може бути в нього витребувано. Посилаючись на зазначені обставини [PERSON] просив суд задовольнити позов та визнати його добросовісним набувачем та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Проти зустрічного позову заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день , час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 11.02.2015 року та 21.05.2015 року проти позову [PERSON] заперечував, зустрічний позов підтримав. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09.02.2016 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черноног В.П. про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на майнозалишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. [INFO] року у віці 75 років помер [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №6666 у Відділі реєстрації смерті у м. Києві 16.04.2014 року. Відповідно до свідоцтва про народження виданого районним ЗАГС м. Коростишіва 23.11.1961 року матір»ю позивача [PERSON] є [PERSON] (а.с.9) в дівочості [PERSON], що вбачається із свідоцтва про шлюб з [PERSON] виданим рай бюро ЗАГС м. Коростишіва 03.07.1960 року (а.с.8) З копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON], [INFO], батьком останньої записаний [PERSON],а матір»ю - [PERSON]. З копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON],[INFO] вбачається, що його батьком записаний [PERSON], а матір»ю - [PERSON]( а.с.54-58). Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як братом та сестрою також підтверджується експертним висновком №056/223-d від 02.03.2015 року, складеним Українським бюро лінгвістичних експертиз (а.с.126). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту,зокрема, родинних відносин між фізичними особами. Крім того, ч.2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть встановлюватися факти, від яких залежить виникнення,зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку встановлення. Враховуючи викладене суд прийшов до висновку про встановлення факту, що [PERSON], [INFO], який проживав у [ADDRESS] та помер [INFO] року був рідним дядьком [PERSON], [INFO]. За життя [PERSON] заповіт складений не був. З матеріалів спадкової справи №342-2014 до майна померлого [PERSON] (а.с.41-62) вбачається, що 03.07.2014 року [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини. Інші спадкоємці відсутні. Відповідно до довідки форма №3 від 14.05.2014 року у спадковій квартирі зареєстрована [PERSON] та був зареєстрований до дня смерті [PERSON] (а.с.43 об, 44). За довідкою Київського міського БТІ від 18.07.2014 року спірна квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с.60 об). Однокімнатна квартира [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.05.2003 року належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.13). Після проведення перевірки нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії 05.12.2014 року, оскільки квартира належить [PERSON] З реєстраційної справи реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві № 341556480000 вбачається, що 11.04.2014 року [PERSON] від імені [PERSON] подано заяву про державну реєстрацію права власності на спірну спадкову квартиру на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.03.2008 року,укладеного між [PERSON]та [PERSON] та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON].(а.с. 192-211). Слід зазначити, що в цей же час 10.04.2015 року на спірну квартиру складений новий технічний паспорт на ім»я замовника [PERSON] При чому у технічному паспорті додано довідку форма №3 від 25.04.2014 року з зазначенням проживання у даній квартирі державної власності [PERSON] (а.с.94). Таким чином, судом встановлено, що право власності на спірну квартиру перейшло до покупця [PERSON] від продавця [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.03.2008 року. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі за №887 (а.с.88). Бланк договору ВКІ №647525. Слід зазначити, що в даному договорі відсутні дані паспортів сторін договору, невірно зазначено ідентифікаційні номери. З письмових пояснень приватного нотаріуса [PERSON] від 03.02.2016 року вбачається, що бланк нотаріальних дій ВКІ № 647525 був використаний нотаріусом при посвідченні договору купівлі-продажу квартири за адресою : [ADDRESS] за реєстровим №1611. Проведеною перевіркою Головного управління юстиції у м. Києві встановлено, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] 12.03.2008 року за реєстровим №887 нотаріусом [PERSON] не посвідчувався (а.с.127). Відповідно до вимог ч.1ст.209 , ч.1ст. 210, ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна є укладеним лише за умови його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи у сукупності зібрані у справі докази суд прийшов до висновку про неукладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] Даний договір є неукладеним, що випливає з вимог Закону, оскільки відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для укладення - нотаріальне посвідчення, а отже не підлягає визнанню неукладеним в судовому порядку, що підтверджується позицією ВСУ в постанові Пленуму №9 від06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» в п.8. Вимога про визнання правочину неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів , передбачених Законом. Також суд прийшов до висновку, що неукладений правочин не створив юридичних наслідків для його сторін, зокрема [PERSON] не набув право власності на спірну квартиру. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Ст.658 ЦК України передбачено, що право продажу товару,крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Відповідно доч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст.203 цього Кодексу. Виходячи з вказаних вище правових норм суд прийшов до висновку, що [PERSON] на не мав права розпоряджатися майном , у зв»язку з чим договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS],укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 30.04.2014 року за реєстровим №743 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черноног В.П. підлягає визнанню недійсним (а.с.34). Також суд прийшов до висновку про законність витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі вимог ст. 388 ЦК України, оскільки майно вибуло з володіння власника [PERSON] не з його волі іншим шляхом. Враховуючи, що на даний час право власності на спадкове майно зареєстроване не за спадкодавцем,а за іншою особою, що позбавляє спадкоємця права оформити спадщину, його право на спадкування підлягає судовому захисту. Відповідно до вимог ч.3ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їх матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця),якби вони були живими на час відкриття спадщини. Приймаючи до уваги , що майно вибуло з володіння спадкодавця не з його волі іншим шляхом, а так само вибуло з володіння спадкоємця, не з його волі, суд прийшов до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування майна на його користь від [PERSON] На підставі вищевикладеного та на засадах розумності та справедливості суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] як законних та обгрунтованих. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів в рівних частках підлягає стягненню судовий збір в сумі 3775,80 грн.

Outcome: approved