Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

У липні 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Позивач свої вимоги мотивує наступним. У вересні 2005 року позивач з відповідачем домовилися про придбання автомобіля ВАЗ 210990, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2004 року випуску за 6 500 доларів США 00 центів. 13.09.2005 року позивач передав відповідачу кошти, а останній надав йому розписку, де зазначив, що продав даний автомобіль за 6 500 доларів США 00 центів. На підтвердження даної домовленості, представник відповідача, який був уповноважений довіреністю, яка посвідчена нотаріально, уповноважив позивача керувати, а також розпоряджатися (продати, обміняти) належний [PERSON] автомобілем марки ВАЗ 210990, 2004 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип ТЗ - легковий седан - В, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований на ім'я [PERSON] 08.09.2005 року МРЕВ ДАІ місто Олександрія Кіровоградської області. Позивач вважає даний договір нікчемним, тому просить: у якості застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного [PERSON] з [PERSON] 13.09.2005 року - стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]), користь 143 478 грн. 12 коп., що становить еквівалент 6 500 доларів США 00 центів; стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]), на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]), 1 434 грн. 78 коп., сплаченого при зверненні до суду та документально підтвердженого судового збору. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити. Відповідач або його представник у судове засідання не з'явилися. Причини неявки суду не відомі. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 13 вересня 2005 року, [PERSON] уповноважив [PERSON], [PERSON] та [PERSON] керувати, а також розпоряджатися (продати, обміняти) належним [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], виданого МРЕВ ДАІ м. Олександрія, Кіровоградської області 08 вересня 2005 року, автомобілем марки ВАЗ 210990, випуску 2004 року, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип ТЗ легковий седан - В, реєстраційний [NUMBER], зареєстрований на ім'я [PERSON] 08 вересня 2005 року МРЕВ ДАІ м. Олександрія, Кіровоградської області. Дана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Приходько О.В., зареєстрована в реєстрі №2669 та дійсна до восьмого вересня 2008 року. Цього ж дня, відповідач надав розписку позивачу про отримання ним 6 500 доларів США 00 центів США за продаж автомобіля автомобілем марки ВАЗ 210990, випуску 2004 року, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип ТЗ легковий седан - В, реєстраційний [NUMBER]. Позивач стверджує, що дана розписка є нікчемним правочином - договором купівлі-продажу, тому наявні всі підстави застосування наслідків недійсності такого правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Однак, суд не може погодитися з вимогами позивача з наступних підстав. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Отже, написання та передання розписки засвідчує лише факт отримання відповідачем, а позивачем факт передання грошей від позивача відповідачу, за продаж автомобіля. Договір купівлі-продажу автомобіля між сторонами не було укладено, взагалі, тому відсутні підстави для застосування наслідків нікчемного правочину. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Виходячи із змісту зазначеної норми, нікчемним може бути тільки укладений правочин. Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідач надав позивачу документи, зокрема, технічний паспорт, а також позивач отримав право керувати та розпоряджатися даним автомобілем, згідно довіреності від 13.09.2005 року, яка посвідчена нотаріально. Таким чином, відповідач передав технічний паспорт, ключі та сам автомобіль марки ВАЗ 210990, випуску 2004 року, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип ТЗ легковий седан - В, реєстраційний [NUMBER], [PERSON]. Позивач мав можливість оформити даний автомобіль на своє ім'я в органах МРЕВ, але з невідомих причин цього не зробив. Суд дійшов висновку, що позивач усвідомлював той факт, що між ним та [PERSON] не укладено договір купівлі-продажу автомобіля, який має бути нотаріально посвідчений, а лише надана довіреність, яка посвідчена нотаріально на право керування та право розпоряджатися автомобілем марки ВАЗ 210990, випуску 2004 року, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип ТЗ легковий седан - В, реєстраційний [NUMBER]. Оскільки, позивач намагався уникнути сплати державного мита при оформленні договору купівлі-продажу та посвідчення його нотаріально, було оформлено довіреність на право керування та право розпоряджатися автомобілем. 27.07.2015 року перебуваючи у місті Кіровограді, позивач був зупинений інспектором ДАІ, який вилучив автомобіль марки ВАЗ 210990, випуску 2004 року, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип ТЗ легковий седан - В, реєстраційний [NUMBER] та помістив на спеціальний майданчик, вказавши, що відділом ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції на нього накладено арешт та оголошено в розшук. Даний факт також вказує, що автомобіль марки ВАЗ 210990, випуску 2004 року, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип ТЗ легковий седан - В, реєстраційний [NUMBER], у позивача відсутній, що унеможливить повернення майна відповідачу при застосуванні наслідків нікчемного договору, про які просить позивач. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд відхиляє доводи позивача, оскільки вони спростовуються тим, що матеріали цивільної справи не містять доказів, які вказують на порушене право, свободу чи інтереси позивача, тому відсутні підстави для поновлення порушеного права, свободу та інтересів позивача. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведені ті факти на які він посилається у позові, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: dismissed