Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

у липні 2018 р. представник позивача звернувся з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2013. в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором №2203891325 від 23.06.2008 у сумі 32275 дол. США 11 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 873181 грн. 15 коп., шляхом продажу квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижче 377623 грн. 00 коп., стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.06.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №2203891325, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в сумі 20000 дол. США 00 центів, терміном до 23.06.2018. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 01.08.2007 між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позичальник належним чином умов кредитного договору не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2012 стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 236542 грн. 00 коп. та судові витрати. Однак позичальник рішення суду не виконує, кошти не повертає. Станом на 04.12.2017 заборгованість за кредитним договором становить 32275 дол. США 11 центів (873181 грн.15 коп.). З відомостей Державного реєстру прав власності на об`єкт нерухомого майна банку стало відомо, що предмет іпотеки зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2013. Враховуючи неналежне виконання позичальником умов договору, положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.07.2018 відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання (а.с. 128). Ухвалою суду від 25.07.2018 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с. 131). Постановою Київського апеляційного суду від 15.03.2019 ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25.07.2018 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову залишено без змін (а.с. 204-207). Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіславши заяву про слухання справи без його участі. Позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві (а.с. 210). Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, шляхом направлення судової повістки за вказаною адресою проживання, однак судові повістки повернулись на адресу суду з відміткою «За закінченням строку зберігання» (а.с. 135-138, 213-218). Згідно ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 23.06.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №2203891325, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 20000 дол. США 00 центів, зі сплатою 14,00 % річних, терміном до 23.06.2018 (а.с. 17-25). Позивачем умови договору виконані, що підтверджується випискою по рахунку від 23.06.2008, заявою на видачу готівки від 24.06.2008 (а.с. 28-29). 01.08.2007 між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого, в силу п. 3.1. є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 31.03.1994. Іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором №014/6003/82/58621 від 31.07.2007. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С. (а.с. 30-37). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2012 стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 236542 грн. 35 коп. та 1820 грн. 00 коп. судових витрат (а.с.49-56). З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.11.2017 вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2013 (а.с. 38-40). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України). За змістом ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека- вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з ч. 3 ст. 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Предметом позову у даній справі є вимога про захист прав і законних інтересів АТ «Райффайзен Банк Аваль», порушених внаслідок невиконання відповідачами зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором №2203891325 від 23.06.2008, шляхом звернення стягнення на майно, відповідно до договору іпотеки. Укладений 01.08.2007 договір іпотеки між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] на який посилається позивач, як на підставу позовних вимог та який міститься в матеріалах справи, забезпечує виконання боргових зобов`язань за іншим кредитним договором, а саме, за кредитним договором №014/6003/82/58621 від 31.07.2007. У той час, як позовні вимоги стосуються щодо кредитного договору №2203891325 від 23.06.2008. Договору забезпечення за даним кредитним договором, а саме, договору іпотеки, суду не надано. А тому відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, що забезпечує виконання боргових зобов`язань за іншим договором. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed