Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання договору позики та стягнення суми, в обґрунтування якого вказав, що 29 січня 2015 року на підставі наказу генерального директора ТОВ Фірма «Каскад», менеджеру з реклами [PERSON] надано безвідсоткову позику у розмірі 27000 грн., строком на шість місяців. Відповідно до умов договору позики, повернення грошових коштів повинно було здійснюватися рівними частками у розмірі 4500 грн. щомісячно, шляхом внесення до каси підприємства. Станом на 14 липня 2015 року у рахунок погашення позики відповідачем до каси підприємства не було внесено жодного платежу, у звязку з чим утворилась заборгованість за договором позики у розмірі 27000 грн., яка до теперішнього часу не погашена. Однією із суттєвих умов договору позики, укладеного між сторонами, є спосіб виконання свого зобовязання з погашення суми позики, шляхом здійснення трудової діяльності на підприємстві та внесенні до його каси грошових коштів. На підставі наказу № 30/1 від 05 травня 2015 року [PERSON] було звільнено з ТОВ Фірма «Каскад». На підставі цього, з урахуванням того, що відповідач не надав інформацію про нове місце роботи, суму позики не сплачує, позивач розцінює так його поведінку як небажання погашати суму позики у добровільному порядку, а тому просив суд розірвати договір позики, укладений з [PERSON], а також стягнути з нього суму позики у розмірі 27000 грн. та судовий збір у сумі 270,00 грн. У жовтні 2015 року представник позивача за довіреністю [PERSON] зменшив позовні вимоги та просив залишити їх в частині вимоги про розірвання договору позики без розгляду. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно наказу генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Каскад» № 59к від 26 травня 2014 року, [PERSON] прийнято на роботу до ТОВ фірма «Каскад» менеджером з реклами. Встановлено, що 29 січня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Каскад» та [PERSON] укладено договір позики № 23 (далі Договір), на підставі якого позивач надав відповідачу 27000,00 грн., а останній зобовязався повернути вказану грошову суму, відповідно до умов Договору. Так, як вбачається із п. 3 Договору, позичальник починає погашати борг з 15 лютого 2015 року рівними частками 4500 грн. щомісячно. Позичальник зобовязаний погасити усю суму позики до 15 липня 2015 року. Згідно п. 9 Договору, в разі порушення своїх зобовязань за цим Договором сторони несуть відповідальність, визначену договором позики, та передбачену законодавством України. Порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання. Про виконання позивачем умов Договору свідчить зобовязання на споживчий кредит від 29 січня 2015 року та видатковий касовий ордер, з яких вбачається, що [PERSON] отримав споживчий кредит у розмірі 27000 грн., строком на 6 місяців, тобто до 15 липня 2015 року, і зобовязався його погашати щомісячно рівними частками по 4500 грн., починаючи з 15 лютого 2015 року. На підставі наказу генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Каскад» № 30/1к від 05 травня 2015 року [PERSON] звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП. Згідно ст. 526 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Як вбачається зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання має відшкодувати кредитором завдані ним збитки. Згідно ст. 1046 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За таких підстав, з урахуванням зазначених вище обставин, вважаю, що [PERSON] неналежно виконав свої зобовязання за договором позики, а тому з нього підлягає стягненню у рахунок погашення заборгованості 27000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Встановлено, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 270,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved