overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У липні 2015 р. Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сум заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 49 102,42 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 14.11.2014 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500964703 (далі Договір) про надання суми кредиту у розмірі 39 140,55 грн. під 15,99 % річних. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 17.05.2015 р. за ним виникла заборгованість у загальній сумі 49 102,42 грн., яку до теперішнього часу не погашено. Представник позивача у судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги підтримує, просив задовольнити їх в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України, заяви про причини неприбуття та заперечень на позов від нього не надходило, тому суд відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за відсутності заперечень до того представника позивача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 14.11.2014 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500964703 (далі Договір) про надання суми кредиту у розмірі 39 140,55 грн. під 15,99 % річних.(а.с. 4-6). Відповідно до п.п.2.1-2.3 Договору ПАТ «Альфа-Банк» надає [PERSON] (далі - Держатель) кредит в розмірі 39 140,55 грн. під 15,99 % річних. Так, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Стаття 526 ЦК України закріплює, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У звязку з цим, станом на 17.05.2015 р. у [PERSON] перед ПАТ «Альфа-Банк» виникла заборгованість в сумі 49 102,42 грн., яка, згідно наданим доказам, складається з: -заборгованості за кредитом в розмірі 39\~140,55 грн.; -заборгованості за відсотками в розмірі 3 043,83 грн.; -заборгованості за комісією в розмірі 5 918,04 грн.; -штрафу в розмірі 1 000,00 грн. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У липні 2015 р. року позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача, як споживача комунальних послуг, заборгованість за період з 01 листопаду 2013р. по 01 липня 2015 р. в сумі 3553,90 грн., оскільки відповідачем обовязки щодо оплати комунальних послуг не виконуються належним чином. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву про підтримку позовних вимог, розгляд справи у його відсутність та погодження на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], з 22 червня 2001 року (а.с. 31). Згідно статуту Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Новобузький-120», останнє створено власниками квартир будинку № 120 по вул. Новобузькій в місті Миколаєві з метою забезпечення захисту прав його членів та дотримання ним обовязків щодо належного утримання та використання неподільного і загального майна житлового комплексу, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством, у відповідності до Закону України Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку (а.с. 11-21). Відповідно до розрахунку суми боргу, заборгованість відповідача станом на 01 липня 2015р. становить 3553,90 грн. (а.с. 27). Статтями 68, 162 ЖК України визначено, що, наймач зобовязаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Частина 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положення п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» №572 від 08.10.1992 р. встановлює зобовязання споживача та власника оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» кожен власник член обєднання зобовязаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні платежі. Таким чином, суд приходить до переконання обґрунтованість позову, а тому з відповідача слід стягнути заборгованість по комунальним послугам в сумі 3553,90 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору, оплаченого при подачі позову до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

У липні 2015 р. Університет звернулася до суду з позовом, яким просив стягнути з Відповідачки на свою користь заборгованість за навчання за контрактом в сумі 5925 грн. та судовий збір 243,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем укладений контракт на навчання в університеті, однак вона була відрахована з університету за академічну неуспішність, при цьому за фактичний період навчання має заборгованість в сумі 5925 грн. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, погодився на заочний розгляд справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. Між Університетом та [PERSON] уклався контракт № 615/11 від 01 вересня 2011р. по наданню послуг по отриманню другої вищої освіти по спеціальності «Фінанси і кредит» протягом 2011-2014рр. (а.с. 7). Однак наказом № 60-СД від 14 січня 2014р. [PERSON] відраховано з університету за академічну неуспішність (а.с. 8). За довідкою Університету, станом на 02 червня 2015 року [PERSON] має заборгованість за фактичний термін навчання з 01 вересня 2014 року по 14 січня 2014 року в сумі 5925 грн. (а.с. 4). Статтею 611 ч. 1 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи невиконання відповідачем зобов'язань по оплаті послуг навчання, вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 01.12.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 843, мотивуючи позов тим, що кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства та подальше спільне життя суперечить інтересам позивача та його малолітньої дитини. Подружні відносини фактично припинено, спільне господарство не ведеться, питань щодо розподілу спільного майна подружжя та місця проживання дитини немає. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, суду пояснив, що подружні відносини припинено із відповідачем у серпні 2014 року. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечувала, обставини справи визнала. Заслухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 01.12.2007 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01.12.2007 р. (а.с.7) Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з вересня 2014 року. Питань щодо розподілу спільного майна подружжя та місця проживання дитини немає. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 01 березня 1986 року Журжевичською сільською радою Олевського району Житомирської області, про що зроблено актовий запис № 1. В обґрунтування позову зазначається, що з 01.03.1986 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. За час сумісного проживання спільне життя не склалося, в сім'ї постійні сварки. Подружнє життя між ними припинено, внаслідок зневажливого ставлення відповідачки до сім'ї. Подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим. Спору про розподіл майна, що є їхньою спільною власністю не виникає. Сторони в судове засідання не з'явилися, подали заяви в яких просять розглядати справу за її відсутності, позивач на позовних вимогах наполягає, відповідачка проти їх задоволення не заперечує. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01 березня 1986 року Журжевичською сільською радою Олевського району Житомирської області, про що зроблено актовий запис № 1. В підтвердження до матеріалів справи долучено свідоцтво про шлюб (а.с. 5). Враховуючи той факт, що позивач категорично в позовній заяві наполягає на розірванні шлюбу, строк для примирення просив не надавати, з огляду на положення ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12.11.1999 року відділом реєстрації актів громадського стану виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, актовий запис № 530, мотивуючи позов тим, що у позивача з відповідачем [PERSON] склалися неприязні відносини та відсутнє взаєморозуміння, на підставі чого в сімї відбувались сварки, що негативно відображалась на стані здоровя позивача та їх неповнолітніх дітей, у звязку з чим вимушений припинити сумісне проживання однією родиною з відповідачем. Можливості зберегти сімю не має. Подружні відносини припинились з березня 2016 р., спільне господарство з цього часу не ведеться, спору про спільне майно немає. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечувала, суду пояснила, що шлюбні відносини між сторонами припинено з листопада 2015 р., вважає, що шлюб зберегти не можна, оскільки позивач її зрадив. Позивач не заперечував проти обставин, викладених відповідачем щодо часу припинення шлюбних відносин. Заслухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 12.11.1999 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЖД № 276126 від 12.11.1999 р. (а.с.4) Від шлюбу сторони мають двох дітей доньку Аліну, [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5,6). Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з листопада 2015 року. Питання щодо розподілу спільного майна, та сплати аліментів вирішення у судовому порядку не потребує. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 13.11.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 665, мотивуючи свої вимоги тим, що шлюбні відносини з відповідачем припинено більш двох років тому, у нього вже інша родина, можливості зберегти сімю не має. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні обставини справи та позовні вимоги визнала. Заслухавши позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 13.11.2012 р. ,що підтверджується повторним свідоцтвом про одруження серії 1-ЖД № 223653 від 12.11.2014 р. (а.с.5). Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з травня-червня 2014 р. Питання щодо розподілу спільного майна вирішення у судовому порядку не потребує. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON]. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23.10.2009 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 615, мотивуючи позов тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось, у звязку з відсутністю взаєморозуміння. Позивач та відповідач мають різні погляди на шлюб, сім`ю, сімейні обовязки. Вважає, що можливості зберегти сімю не має. Подружні відносини фактично припинились з жовтня 2013 року, спільне господарство з цього часу не ведеться, спору про спільне майно та місце проживання дитини, [INFO], немає. У судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 23.10.2009 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЖД № 110902 від 23.10.2009 р. (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають доньку Дар`ю, 02.07.12010 р.н. (а.с. 5). Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з жовтня 2013 року. Питання щодо розподілу спільного майна та місце проживання дитини вирішення у судовому порядку не потребує. Згідно ч.3 ст.109 та ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом, яким просив визнати недійсним договір № 487032 про постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання, укладений 01 листопада 2005р. між ним та ВАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» і позивачем. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що підписував даний договір, вважаючи, що даний Договір, за п.6.5 «не є договором приєднання та публічним», із дописаним «не» перед словами «є договором приєднання та публічним», проте договір так залишився договором «приєднання і публічним», тому позивач вважає, що при підписанні даного договору, відповідач ввів його в оману. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. Згідно п. 2.1.4. договору №487032 від 01 листопада 2005 р. відповідач зобов'язався постачати на квартири, наймачем якої є позивач гаряче водопостачання згідно графіку затвердженого місьвиконкомом із забезпеченням температури гарячої води не менше як +50°С та не більше +75 °С, за умови проведення споживачем повної оплати отриманої теплової енергії. Договір у відповідності до п. 5.1. є безстроковим. Підставою позову не є порушення відповідачем умов та порядку постачання теплової енергії для опалення. Згідно із частиною третьою\~статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У відповідності до ч. 2\~ст. 651 ЦК України\~договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відмітка щодо того чи є даний договір договором приєднання та публічним не порушує істотні умови договору в частині надати послуг теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання. Тому позов на заявлених підставах задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна подружжя. 15.06.2017 р. [PERSON] звернулась до суду із заявою про витребування доказів та просила суд витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевельова Я.Д. належним чином завірену копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 21.03.2008 р., посвідченого 21.03.2008 р. приватним нотаріусом КМНО Шевельовим Я.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 1133, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 5642844 від 21.03.2008 р. Суд, вивчивши матеріали позову, прийшов до висновку, що заява про витребування доказів підлягає задоволенню. Згідно ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Тому враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04.06.2010 року Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис № 06, мотивуючи позов тим, що сімейне життя на протязі останніх років між подружжям поступово погіршувалось та фактично привело до припинення шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сімї доброзичливої сприятливої психологічної атмосфери, постійно вчиняє сварки на очах у дітей, агресивно себе поводить, принижує честь та гідність позивача. Можливості зберегти сімю не має. Подружні відносини припинились з лютого 2016 року, спільне господарство з цього часу не ведеться, спору про спільне майно немає. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, та залишити за нею дошлюбне прізвище «Бережна». Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Заслухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 04.06.2010 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЖД № 125609 від 04.06.2010 р. (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). та сина [PERSON], 05.07.2013 року (а.с. 5а). Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з лютого 2016 року. Питання щодо розподілу спільного майна, вирішення у судовому порядку не потребує. Діти після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved