Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач - [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем - [PERSON], посилаючись на те, що подружні відносини між ними фактично відсутні протягом чотирьох років, спільно вони не проживають, сумісне життя не відповідає їх інтересам. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов визнав. Дослідивши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 травня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 358 від 05 травня 2006 року. [INFO] року у подружжя народився син [PERSON]. Судом з'ясовано, що у даний час сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім'ю не мають, сім'я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, подальше спільне життя з відповідачем суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу прізвище позивача «[PERSON]». Майнового спору та спору щодо місця проживання дитини на даний час у сторін немає. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. На підставі викладеного,

Outcome: approved