Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, та згідно прохальної частини позову просить суд: стягнути з [PERSON] на користь позивача завдану в результаті залиття квартири матеріальну шкоду в розмірі 25000 грн., моральну шкоду в розмірі 15000 грн., понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що проживає у квартирі [ADDRESS] , а поверхом вище розташована квартира [ADDRESS] , що належить відповідачу, однак він у ній не проживає, а використовує для оренди. 22.09.2017 року прокинувшись рано вранці, позивач відчула на підлозі воду, яка була холодною та якою була залита вся підлога в спальні та вона перекрила стояки гарячої та холодної води, але вода продовжувала текти зі стелі. На допомогу збирати воду позивач покликала сусідку, а також викликала племінника [PERSON] , який одразу піднявся на 2-й поверх і став дзвонити в квартиру [ADDRESS] , йому відкрили сонні хлопці, дозволили зайти у квартиру та, як з`ясувалось, у вбиральні нижче лічильника холодної води була обірвана екопластикова труба холодної води діаметром пів дюйма (16 мм). З`ясувавши причину залиття квартири, про це було повідомлено 7-ю дільницю КП «Жилкомсервіс», а майстер дільниці в свою чергу про аварію повідомив аварійну службу КП «Харківводоканал», і цього ж дня 22.09.2017 року його співробітники виїхали на місце, оглянули квартиру [ADDRESS] та зафіксували «протікання внутрішньоквартирної пластикової розводки системи холодного водопостачання в туалеті квартири [ADDRESS] ». 25.09.2017 року до квартири позивача прибула комісія дільниці №7 КП «Жилкомсеріс» у складі інженера та майстра, які провели обстеження квартири [ADDRESS] і зробили відповідно заміри залиття, склавши акт обстеження №44 від 25.09.2017 року. Позивач неодноразово намагалась зустрітись з відповідачем та обговорити, яким чином він буде відшкодовувати матеріальні збитки, але з відповідачем так і не зустрілась, двері ніхто не відкривав. Крім стягнення з відповідача матеріальних збитків, позивачу завдано і моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях та переживаннях, їй спричинені значні незручності по використанню квартири для належного проживання в ній, адже утворились темні плями на стелі, від стін відклеїлись шпалери, по підлозі змушена ходити з обережністю через її нерівність. Позивач є інвалідом 2 групи з онкологічного захворювання, розмір моральної шкоди оцінений у 15000 грн. Просить суд позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням проводити судовий розгляд без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надав. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія паспорту позивача (а. с. 7). Відповідач [PERSON] є власником квартири, що знаходиться поверхом вище, а саме квартири [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 27.02.1998 року за реєстраційним № [NUMBER] (а. с. 5). 22.09.2017 року відбулося залиття квартири [ADDRESS] та відповідно до акту обстеження №44 від 25.09.2017 року комісія в складі інженера дільниці №7 КП «Жилкомсервіс» [PERSON] , майстра дільниці №7 КП «Жилкомсервіс» [PERSON] та власника квартири [ADDRESS] [PERSON] провела обстеження квартири [ADDRESS] , розташованої на 1 поверсі у під`їзді №1 9-поверхового панельного житлового будинку [ADDRESS] з приводу залиття та встановили, що 22.09.2017 року відбулося залиття квартири [ADDRESS] (а. с. 4). У відповідності до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Нормами статей 156, 151, 177 ЖК Української РСР встановлено, що громадяни (власники, наймачі, члени їх сімей) зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Відповідно до частини другої статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року №572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Згідно частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Судовим розглядом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22.09.2017 року відбулося залиття квартири [ADDRESS] ,що підтверджує акт обстеження №44 від 25.09.2017 року. Зазначені обставини не спростовано відповідачем, акт від 22.09.2017 року не скасований, ніким не оспорений та є дійсним. Презумпцію вини у залитті квартири, належної позивачу [PERSON] , відповідачем не спростовано, таким чином, акт від 25.09.2017 року підтверджує обставини вини відповідача у залитті квартири, а отже останній на підставі статей 22, 23, 386, 1166, 1167, 1192 Цивільного кодексу України, має відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, спричинену залиттям, що сталось 22.09.2017 року, оскільки не довів, що шкода завдана не з його вини. Так, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.09.2018 року було призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу з поставленням на вирішення експертів наступних запитань: 1) яка вартість відновлювального ремонту, пов`язаного із залиттям квартири [ADDRESS] ; 2) який розмір матеріального збитку, спричиненого залиттям квартири [ADDRESS] . Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №20874, складеного 02.10.2019 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, вартість відновлювального ремонту, пов`язаного з залиттям квартири [ADDRESS] в поточних цінах на час складання цього висновку становить 56458, 00 грн. з ПДВ, а розмір матеріального збитку, спричиненого залиттям квартири [ADDRESS] в поточних цінах на час складання цього висновку становить 39091,00 грн. з ПДВ. Тобто, судом встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої відповідачем внаслідок залиття, підтверджений матеріалами справи, однак з урахуванням того, що позивач заявив до стягнення лише 25000 грн., з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд присуджує до стягнення визначену позивачем суму, а саме 25000, 00 грн. З приводу відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. У відповідності із частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз`яснено\~у пункті\~3\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди від\~31.03.1995\~року №4,\~під моральною\~шкодою слід\~розуміти втрати\~немайнового характеру\~внаслідок моральних\~чи фізичних\~страждань,\~або інших\~негативних явищ,\~заподіяних фізичній\~чи юридичній\~особі незаконними\~діями або\~бездіяльністю інших\~осіб. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. Отже, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] , однак вважає позовні вимоги про стягнення моральної школи у розмірі 15000, 00 грн. надмірними, саме такий розмір моральної шкоди не знайшов підтвердження у судовому засіданні. Беззаперечно, позивачеві, яка є особою похилого віку, інвалідом ІІ групи, були спричинені моральні страждання, що змінило її нормальний життєвий ритм, а тому враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача,

Outcome: partial