Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Маріупольської міської ради, в якому просив встановити факт його проживання однією сім`єю разом із [PERSON] , померлою [INFO] , у період з 1987 року по 25.05.2019 року, на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] , а також визнати його спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що починаючи з 1987 року він проживав однією сім`єю із [PERSON] , вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні сімейні права та обов`язки, піклувались один за одним. Після смерті [PERSON] , він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадкування за законом, оскільки не перебував з померлою в зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим [PERSON] був змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності, до суду не з`явилася, надала заяву, згідно якої не заперечувала проти задоволення позовних вимог, справу просила розглянути у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м.Маріуполі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 28.05.2019 року Кальміуським районним у м.Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №818. Згідно довідки від 27.06.2019 року №1878/02-14, виданої державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Листом Кальміуського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану №16.3-5-6323 від 17.10.2019 року, повідомлено про відсутність актового запису про шлюб та розірвання шлюбу складених на [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з акту №199, виданого 09.07.2019 року головою КСН МКР «232 квартал», [PERSON] та [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS] по день смерті останньої, тобто до 25 травня 2019 року, що також підтверджується підписами сусідів. Також суду надані письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю з 1990 року за адресою: [ADDRESS] , ведення ними спільного господарства, тобто перебування у фактичних шлюбних стосунках. Після смерті [PERSON] позивач залишився проживати у вказаному будинку. Крім того, до матеріалів справи були долучені спільні фотознімки [PERSON] (померлої) та позивача [PERSON] , які також підтверджують їх спільне проживання. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Враховуючи, що юридичний факт спільного проживання позивача [PERSON] з [PERSON] , померлою [INFO] , у період з 1987 року по 25.05.2019 року (на час відкриття спадщини) за адресою: [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, за таких обставин, на підставі ст.315 ЦПК України, позов в частині встановлення факту постійного проживання однією сім`єю підлягає задоволенню. Судом також встановлено, що позивач, в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де була заведена нотаріальна справа, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №64385384 від 27.06.2019 року. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ст.1264 ЦК України закріплено, що в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 23 постанови №7 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у правах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч.1, 4 ст.206 ЦПУ України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги, що факт спільного проживання позивача з померлою [PERSON] понад п`ять років знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, представник відповідача не заперечував проти задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, про можливість визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги.

Outcome: approved