Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

У квітні 2018 р. позивач (засобами поштового зв`язку) звернувся до Святошинського районного суду з позовом до Житлового кооперативу «Академічний-21» в особі голови правління [PERSON] , з вимогами зобов`язати ЖК «Академічний-21» в особі голови правління [PERSON] виконати умови договору б/н від 23.03.2018 р. в повному обсязі. В обґрунтування заявлених вимог вказує на обставину укладення 23 березня 2018 року договору про надання послуг між [PERSON] та головою ЖК «Академічний-21» [PERSON] Вказаний договір виконавцем не було виконано, що суттєво впливає на права та обов`язки [PERSON] як мешканця будинку, оскільки він не має можливості передати внутрішньо домові лічильники на повірку до Служби перевірки лічильників води. За умовами договору [PERSON] особисто зобов`язаний виконати даний договір, а відповідно у випадку, якщо у кооперативі зміняться особи, що керують ним, виконання договору стане не можливим. Враховуючи наведене заявник просив заявлені вимоги задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 10.04.2018 р. провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін cторони до суду не подавали. Відповідачу було направлено ухвалу суду та встановлено строки для подання відзиву на позов. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи - рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке відповідач отримав 22.05.2018 року. Відзиву на позовну заяву відповідач суду не надав. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Суд, перевіривши матеріали справи та наявні у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частин 1, 2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що 23.03.2018 р. між [PERSON] та ЖК «Академічний-21» в особі голови правління [PERSON] було укладено договір про надання посслуг (а.с. 13-14). Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Згідно положення частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Цивільний кодекс України не передбачає спонукання однієї сторонни до виконання умов договору про надання послуг для іншої сторонни. Натомість статями 906, 907 ЦК України передбачена відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг та можливість розірвання договору про надання послуг за певних підстав. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач не знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено в повному обсязі, суддя на підставі вимог ч. 9 ст. 158 ЦПК України скасовує заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2018 р. у справі ун. № 759/4010/18, пр. № 2-з/759/11/18, та ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.05.2018 р. постановлену у цьому провадженні.

Outcome: dismissed