Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

У квітні 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Консиліум Медікал» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Обґрунтування позову: В позовній заяві [PERSON] зазначила, що в Київському Медичному центрі «Консиліум Медікал», до якого вона звернулася з приводу виявленого на УЗД новоутворення на голівці підшлункової залози, їй було встановлено невірний діагноз: « рак голівки підшлункової залози 4-ої стадії» замість «серозна цистоденома» ( доброякісна пухлина) та призначено хіміотерапію, яку позивач отримала в цьому Медичному центрі. За курс хіміотерапії позивач сплатила 49 549, 0 грн. 09.09.2020 року позивачу була проведена операція з видалення пухлини, вартість якої складає 76 760, 0 грн. Під час проведення операції взято матеріал з пухлини на дослідження та виконано Обхідний гастроентероанастомоз, при цьому пухлину видалено не було. У виписному епікризі із медичної картки від 16.09.2020, підписаного лікарем [PERSON] та [PERSON] ще до отримання гістологічного дослідження був записаний діагноз: Са голівки підшлункової залози St IV T3NIMI ( печінка, кістки). Це означає, що під час операції хірурги побачили метастази в печінку та кістки, яких не було. Через декілька днів після проведення операції позивач отримала гістологічне дослідження , яке було зроблене у Паталогоанатомічному відділенні Київської обласної лікарні « Морфологічна картина може відповідати ацинарній Са». Для встановлення діагнозу були надані такі дані: - Висновок КТ: при гістологічному підтвердженні новоутворення може відповідати TЗNIMx; - Метастази в печінці та кістках під питанням; - Висновок МРТ: серозна цистоденома ( доброякісна пухлина)4 - Результат гістологічного дослідження : Морфологічна картина може відповідати ацинарній карциномі; - Візуальна оцінка пухлини під час операції. - Позивач перенесла тяжку операцію, потім отримала призначені їй три курси хіміотерапії в Медичному центрі « Консоліум Медікал» та четвертий курс хіміотерапії безкоштовно отримала в Міському онкоцентрі. Позивач вказує, що вона почувалася дуже погано, як справжня онкохвора. Після контрольної КТ від 27.11.2020 року у позивача виникли запитання щодо правильності призначеного лікування, коли виявилося, що пухлина не зменшилася та отримана хіміотерапія не ефективна. Оскільки дані дослідження були суперечливі, позивач звернулася до іншого онколога - [PERSON] у Мемалогічний центр та на основі раніше зроблених досліджень він висловив сумнів у правильності діагнозу та порадив переглянуті парафінові блоки в іншій лабораторії, проконсультуватися у хірургів НІР або Інстититу Шалімова з метою отримання додаткового пухлинного матеріалу, що і було виконано. Одночасно дочка позивача відправила диски з КТ і МРТ та результати гістології в Університетську клініку міста Стокгольма. Всюди поставлено діагноз «Серозна цистоденома підшлункової залози( доброякісна пухлина), яка не вимагає проведення хіміотерапії. Позивач звернулася до директора Медичного центру Консиліукм Медікал про відшкодування коштів за непотрібне лікування і за понесені нею збитки та моральну шкоду, проте отримала відповідь, що адміністрація не вбачає підстав для повернення коштів. Зважаючи на викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача- Медичного центру Консиліукм Медікал на свою користь суму грошових коштів у розмірі 49 549, 0 грн, моральну шкоду у розмірі 49 549, 0 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, надав відзив на позовну заяву. У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що позивач з`явила на прийом до лікаря-хірурга [PERSON] з результатами виявленого на УЗД від 13.08.20 року новоутворення на голівці підшлункової залози за типовими скаргами, характерними для пухлини «гачка» підшлункової залози з ознаками загрози дуоденальної непрохідності внаслідок локалізації пухлини переважно в зоні низхідної та горизонтальної частини кишки. Дослідження позивач проходила в обраних нею закладах м. Києва: УЗД ОЧП (КНП «КДЦ Подільського району м. Києва 13.08.2020), КТ ОЧП (КНП «Київський міський консультативний діагностичний центр» від 17.08.2020) та інші. Враховуючи клінічну картину, яка свідчила про порушення дуоденальної прохідності, позивачу була запропонована госпіталізація в Медичний центр для проведення оперативного втручання. 08.09.2020 року позивачем був підписаний договір про надання медичних послуг та 08.09.2020 позивача госпіталізували до стаціонарного відділення Медичного центру «Консіліум медікал». 09.09.2020 року, отримавши всю інформацію щодо оперативного втручання, позивач підписала інформовану згоду на проведення операції « лапаратомія, гастроентеростомія». Під час операції хірург [PERSON] отримав біоптат для морфологічної верифікації діагнозу для відправлення на гістологічне та цитологічне дослідження. Патоморфологічне дослідження проводилося у відділенні патологічної анатомії Київської обласної клінічної лікарні завідувачем відділення, лікарем вищої категорії Снісаревським П.П.. Результат ПГЗ № 32336-38 від 17.09.2020 року « морфологічна картина може відповідати ацинарній карциномі». На підставі клінічних та інструментальних даних, патогістологічного висновку було призначено та проведені три курси хіміотерапії у денному стаціонарі Медичного центру «Консиліум медікал» та за бажанням позивача ця схема була продовжена в Київському міському клінічному онкологічному центрі. Після проведення курсу хіміотерапії позивач була виписана з центру у задовільному стані, явища дуоденостазу були куповані, мета операції досягнута. Відповідач зазначає, що дії медичного персоналу були виконані в повному обсязі, враховуючи клінічні дані, інструментальні методи дослідження, патогістологічний та цитологічний висновок. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Ухвалою суду від 30 квітня 2021 року відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін. Відповідно до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частинами 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування матеріальних та моральних збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Статтями 76-79 ЦПК України регламентовано, що доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З долучених до позовної заяви документів судом встановлено, що [PERSON] 25.08.2020 року звернулися до ТОВ «Медичний центр «Консиліум медікал» з консультацією до лікаря, кандидата медичних наук Кравченко О.В. з приводу виявленого у неї на УЗД від 13.08.20 новоутворення на голівці підшлункової залози та типовими скаргами, характерними для пухлин «гачка» підшлункової залози з ознаками загрози дуоденальної непрохідності внаслідок локалізації пухлини переважно в зоні низхідної та горизонтальної частини дванадцятипалої кишки, надавши дані досліджень, які попередньо пройшла в обраних нею медичних закладах м. Києва: УЗД ОЧП (КНП «КДЦ Подільського району м. Києва» від 13.08.2020), КТ ОЧП (КНП «Київський міський консультативний діагностичний центр» від 17.08.2020) та інші. Враховуючи клінічні та дані інструментальних методів досліджень для уточнення діагнозу [PERSON] були додатково призначені необхідні діагностичні заходи: трепан-біопсія, ФГДС, МРТ з панкреатохолангіографією, онкомаркер СА-19-9, тощо. 26.08.2020р. - при проведенні ФГДС виявлений ерозивний гастрит у вигляді множинних виражених ерозій з крововиливами у вигляді згортків по 2- Змм, що свідчить про порушення евакуації агресивного шлункового вмісту, внаслідок порушення прохідності ДПК (висновок: ерозивна гастропатія, слабо позитивний уреазний тест). 27.08.2020 року при УЗД ОЧП, яке виконував лікар онколог - хірург [PERSON] була виявлена неможливість проведення трепан-біопсії до операції, тому що було відсутнє «безпечне акустичне вікно». Така процедура могла з великою вірогідністю призвести до трагічних ятрогенних ускладнень небезпечних для життя, (консультативне заключення від 27.08.2020р., яке було надане [PERSON] ). Враховуючи клінічну картину, яка свідчила про порушення дуоденальної прохідності, [PERSON] була запропонована госпіталізація в Медичний центр для проведення оперативного втручання. [PERSON] підписала договір 08.09.2020р. №1334/09/20 про надання медичних послуг та була госпіталізована 08.09.2020 року до стаціонарного відділення Медичного центру «Консиліум медікал», де розпочалася необхідна передопераційна підготовка. Як стверджує відповідач, всі подальші діагностичні та лікувальні дії проводились на підставі стандартів лікування у хворих на пухлинну патологію вказаної локалізації у відповідності до клінічного протоколу, затвердженого 20.01.2020р. в Медичному центрі «Консиліум медікал» та діючих нормативних актів МОЗ (наказ МОЗ України від 17.09.2007 року № 554) та ін. Лікарем хірургом [PERSON] з 08.09.2020р. по 09.09.2020 року проводилась передопераційна підготовка в адекватному обсязі у вигляді інфузійної терапії, спрямованої на покращення гомеостазу, враховуючи тривалий дуоденостаз, ерозивний гастрит, а також був проведений консиліум провідних лікарів Медичного центру. Висновок консиліума - «враховуючи ознаки порушення прохідності дванадцятипалої кишки у вигляді дуоденостаза, яка набуває тенденції до непрохідності ДПК, місцево-розповсюджений пухлинний процес з залученням всіх оточуючих магістральних судин, надання згоди пацієнтки на хірургічне втручання - вирішено запропонувати оперативне втручання в обсязі обхідного гастроентероанастамозу, що дасть змогу подолати загрозу дуоденальної непрохідності. Під час операції оцінити можливість резектабельності пухлини, виконати біопсію пухлини з подальшим визначенням тактики лікування за результатами патогістологічного заключення та цитологічного дослідження. 09.09.2020 року отримавши всю інформацію щодо планування оперативного втручання [PERSON] власноруч підписала інформовану згоду про проведення операції «лапаротомія, гастроентеростомія». Відповідно протоколу операції від 09.09.2020 року № 448 спостерігалась підвищена кровоточивість тканин, в т.ч. із зони забору біоптата з пухлини, що потребувала рутинних місцевих та загальних заходів, які прийняті в абдомінальній хірургії. Інтраопераційна крововтрата за даними медичної документації склала приблизно 130 мл, що є допустимим при таких оперативних втручаннях. Вміст гемоглобіну після операції суттєво не зменшився (до операції НВ-138г/л, після операції -132 г/л). Хірург [PERSON] під час операції отримав біоптат для морфологічної верифікації діагнозу для відправлення на гістологічне та цитологічне дослідження. Патоморфологічне дослідження проводилось у відділенні патологічної анатомії Київської обласної клінічної лікарні завідувачем відділення, лікарем вищої кваліфікаційної категорії Снісаревським П.П. Результат ПГЗ № 32336-38 від 17.09.2020 року: «морфологічна картина може відповідати ацинарній карциномі». На підставі клінічних та інструментальни даних, патогістологічного висновку, [PERSON] було призначено та проведено 3 курси хіміотерапії (ПХТ) за схемою Оксаліплатін + Капецитабін у денному стаціонарі Медичного центру «Консиліум медікал» та на вимогу самого позивача ця ж схема була продовжена в іншій установі - Київському міському клінічному онкологічному центрі (КМКОЦ) (перестадіювання та перепризначення курсу ПХТ провідним хіміотерапевтом КМКОЦ не було). Відповідно до статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» медичне обслуговування - діяльність закладів охорони здоров`я, реабілітаційних закладів, відділень, підрозділів та фізичних осіб - підприємців, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію у встановленому законом порядку, у сфері охорони здоров`я, що не обов`язково обмежується медичною допомогою та/або реабілітаційною допомогою, але безпосередньо пов`язана з їх наданням. Згідно зі статтею 33 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» медична допомога надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, які перебувають у трудових відносинах із закладами охорони здоров`я, що забезпечують надання медичної допомоги згідно з одержаною відповідно до закону ліцензією, та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку і можуть перебувати з цими закладами у цивільно-правових відносинах. Відповідно до положень статті 38 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний пацієнт, який досяг чотирнадцяти років і який звернувся за наданням йому медичної допомоги, має право на вільний вибір лікаря, якщо останній може запропонувати свої послуги, та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій. Кожний пацієнт має право, коли це виправдано його станом, бути прийнятим у будь-якому закладі охорони здоров`я за своїм вибором, якщо цей заклад має можливість забезпечити відповідне лікування. За змістом статті 39 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» пацієнт, який досяг повноліття, має право на отримання достовірної і повної інформації про стан свого здоров`я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються його здоров`я. Медичний працівник зобов`язаний надати пацієнтові в доступній формі інформацію про стан його здоров`я, мету проведення запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, у тому числі наявність ризику для життя і здоров`я. Згідно з статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Під «шкодою» взагалі у цивільному праві прийнято розуміти зменшення, знищення суб`єктивного цивільного права чи блага. Так, наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» від 17 січня 1995 р. № 6 визначено, що у разі неналежного надання медичної допомоги, що виявилося у порушенні анатомічної цілісності тканин і органів та їх функцій, такі порушення розглядаються як тілесні ушкодження (п. 1.3.). Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 6 під тілесними ушкодженнями (тобто шкодою здоров`ю) слід розуміти: порушення анатомічної цілісності тканин, органів та їх функцій, що виникають як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних. У пункті 2.1.6 Наказу № 6 даються також визначення таких споріднених «шкоді» понять, як «розлад здоров`я» та «наслідок ушкодження». Розлад здоров`я - це пов`язаний з ушкодженням послідовно розвинутий хворобливий процес. Наслідок ушкодження - це повне загоєння ушкодження і зникнення хворобливих змін, які були ним зумовлені. При ушкодженні здоров`я відшкодовується не тільки матеріальна шкода або збитки, а й моральна (немайнова) шкода, порядок відшкодування якої дещо відрізняється від порядку відшкодування матеріальної (стаття 1168 ЦК України). Відповідно до статі 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками. Відповідно до статей 76-81, 265 ЦПК України вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності. До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, необхідно зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена статтею 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статті 67 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з статтею 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положеннями статті 83 ЦПК України передбачено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] на його обґрунтування зазначила лише те, що їй було встановлено відповідачем неправильний діагноз, що призвело до застосування невиправданої хіміотерапії. Як вбачається з медичних документів, які містяться в матеріалах справи, встановити точний діагноз лише за допомогою УЗД та КТ не можливо. Враховуючи клінічні та дані інструментальних методів досліджень для уточнення діагнозу [PERSON] були додатково призначені необхідні діагностичні заходи: трепан-біопсія, ФГДС, МРТ з панкреатохолангіографією, онкомаркер СА-19-9, тощо. Хірург [PERSON] під час операції отримав біоптат для морфологічної верифікації діагнозу для відправлення на гістологічне та цитологічне дослідження. Патоморфологічне дослідження проводилось у відділенні патологічної анатомії Київської обласної клінічної лікарні завідувачем відділення, лікарем вищої кваліфікаційної категорії Снісаревським П.П. Результат ПГЗ № 32336-38 від 17.09.2020 року: «морфологічна картина може відповідати ацинарній карциномі». Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не надано доказів, що відповідачем був встановлений неправильний діагноз або, що саме призначене лікування призвело до погіршення стану здоров`я, як зазначає позивачка у позовній заяві, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням негативних наслідків, пов`язаних зі здоров`ям, про які зазначає позивач. До того ж, позивач, реалізуючи на власний розсуд свої права, визначені статтею 43 ЦПК України щодо подання доказів, заяв та клопотань тощо, в обґрунтування даної своєї позиції шляхом витребування доказів, який передбачений правилами статті 84 ЦПК України не скористалась та не витребувала у встановленому законом порядку доказів, необхідних їй для обґрунтування своїх вимог Аналогічно позивачем не було використано право, передбачене статтею 105 щодо призначення експертизи для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань в галузі медицини, з приводу обґрунтування своєї позиції. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до статті 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінивши у сукупності досліджені судом докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Враховуючи наведене, відсутні передбачені статтями 1166, 1172 ЦК України підстави для цивільної відповідальності ТОВ «Медичний центр «Консиліум медікал» перед [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої здоров`ю, а тому, відповідно, відсутні і передбачені статтею 1167 ЦК України підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки вони є похідними від вимог про відшкодування майнової шкоди. Таким чином, позов [PERSON] є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed