Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24 січня 2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 5.11.2013 року і до досягнення [PERSON] повноліття. Вказала, що на підставі даного рішення суду було відкрито виконавче провадження ДВС Подільського РУЮ у м. Києві про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання двох доньок. Останній надав до виконавчої служби довідку про середню заробітну плату, відповідно до якої його середня заробітна плата станом на 01.07.2014 року становила 436,02 грн., а 1/3 частина заробітку складала 145,34 грн., натомість як прожитковий мінімум для дитини до 6 років було встановлено 1 228 грн., тому 30% становив 368,40 грн., а на двох дітей [PERSON] повинен був сплачувати мінімум 736, 80 грн. Зазначила, що з 01.06.2016 року відповідач офіційно не працює, обов'язків батька щодо утримання та матеріального забезпечення дітей добровільно не виконує. Позивачка у позовній заяві вказує, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, остання постійно купує для дітей одяг, продукти харчування, ліки та необхідні речі для навчання та розвитку дітей, орієнтовні її витрати на утримання спільних дітей щомісячно становлять до 6 000 грн. На даний час відповідач не надає матеріальну допомогу позивачці на утримання дітей, у зв'язку з чим вона звернулася з даним позовом та просить суд змінити встановлений рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24.01.2014 року розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Позивачка пояснила, що її коштів не вистачає на повноцінне забезпечення дітей всім необхідним, оскільки діти відвідують додаткові заняття та гуртки, які необхідні для їх розвитку, часто хворіють, що потребує додаткових витрат. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Пояснив, що він сплачував аліменти на утримання доньок у значно більших розмірах, ніж вказує позивачка. На сьогоднішній день у нього відсутня матеріальна можливість, тому він сплачує 50 грн. на двох дітей. Всі доводи [PERSON] на які вона посилається у позовній заяві, не підтверджені доказами. Крім того, просив врахувати, що на його утриманні знаходяться двоє батьків пенсіонерів (а.с. 79-83). Заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Судом встановлено, що сторони з 07 листопада 2011 року по 19 листопада 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають двох доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 4-5). На момент розгляду справи діти сторін проживають разом з матір'ю, що не заперечувалося відповідачем. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24 січня 2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 5.11.2013 року і до досягнення [PERSON] повноліття ( а.с. 6-7). На підставі даного рішення суду було відкрито виконавче провадження ДВС Подільського РУЮ у м. Києві про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання двох доньок. Згідно довідки, яку відповідач надав до виконавчої служби, його середня заробітна плата станом на 01.07.2014 року становила 436,02 грн. (а.с. 9), а, отже, 1/3 частина заробітку складала 145,34 грн., натомість як прожитковий мінімум для дитини до 6 років було встановлено 1 228 грн. Постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 19 лютого 2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 758/14361/13-ц від 03.02.2014 року закінчено, у зв'язку з тим, що було встановлено, що відповідач працює у ТОВ «ПІ ВІ» та виконавче провадження було направлено до ВДВС Свалявського РУЮ (а.с. 16). 08 червня 2016 року головний державний виконавець Свалявського РУЮ виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 758/14361/13-ц від 03.02.2014 року, у зв'язку зі звільненням боржника з ТОВ «ПІ ВІ» (а.с. 15). У судовому засіданні відповідач зазначив, що він на даний час офіційно не працює. Позивачка вказувала, що діти часто хворіють, що підтверджується довідкою № 1222 від 20.07.2016 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 Подільського району м. Києва» (а.с. 11). З довідок лікарні вбачається, що молодша донька [PERSON] хворіє на атопічний дерматит (а.с. 13) та обидві дитини мають проблеми із органами травлення та потребують відвідування спеціалізованого дитячого садка № 45 (а.с. 12-14). Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України визначаються обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За змістом ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст. ст. 183,184 СК України. Частина 1 ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст.184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідач у судовому засіданні вказував, що він на даний час офіційно не працює, а тому зазначена обставина дає підстави вважати, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, що дає підстави для визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При цьому суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації її життя. Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років складає: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1355 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1689 гривень. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України підлягають врахуванню матеріальне становище платника аліментів, вік дитини та її право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а також принцип рівності участі батьків в утриманні неповнолітніх дітей. Враховуючи, що діти проживають з матір'ю, а відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] частково та про доцільність стягнення з відповідача на утримання дітей аліментів у розмірі 1 700 грн. на двох дітей. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Тобто, у випадку зміни обставин, одержувач аліментів або платник може звернутись до суду з вимогою про зміну розміру аліментів. Та обставина, що діти хворіють та відвідують гуртки, не є підставою для стягнення аліментів у більшій грошовій сумі, оскільки ст. 185 СК України визначено інший порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину. Таким чином, позивачка не позбавлена право звернутись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитину, що викликані особливими обставинами. Не можуть бути взяті судом до уваги посилання позивачки на ту обставину, що нею сплачуться кошти за житлово-комунальні послуги, оскільки обов»язок по утриманню і сплаті комунальних послуг покладено на всіх співвласників квартири, а також, даний обов'язок не належить до аліментних, а відноситься до складу інших правовідносин. Твердження відповідача про те, що він утримує своїх батьків не підтвердженні належними доказами. Копії посвідчень батьків відповідача [PERSON] та [PERSON] про те, що вони є ветеранами праці не є належними доказами у розумінні ст ст. 57-60 ЦПК України, що вони знаходяться на утриманні у відповідача. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частиною 4 цієї статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, доводи позивачки про те, що відповідач може надавати на утримання дітей аліменти у розмірі 3 000 грн., щомісячно свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли та спростовуються дослідженими матеріалами справи. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону згідно ч. 2 ст. 184 СК України. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial