overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У квітні місяці 2015 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися із позовом до Вороньківської сільської ради в якому вказують, що [INFO] року помер їх батько - [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина: три земельні ділянки, площею 2,4400 га, площею 2,6400 га, та площею 2,80 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області. Позивачі є спадкоємцями майна після смерті батька [PERSON] , і за законом мають право успадкувати його майно. Їх мати [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на користь дітей. [PERSON] просить у позовній заяві виділити їй у власність в порядку спадкування дві земельні ділянки площею 2,80 га та 2,44 га. [PERSON] просить виділити йому у власність в порядку спадкування земельну ділянку площею 2,64 га. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] свої позовні вимоги підтримали надали суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути цивільну справу без його участі, проти позову не заперечує. Дослідивши матеріали цивільної справи суд, встановив, що [INFO] року помер - [PERSON] батько позивачів. Після смерті якого залишилась спадщина - земельна ділянка площею 2,4400 га, земельна ділянка площею 2,6400 га та земельна ділянка площею 2,80 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Вороньківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області. Мати позивачів [PERSON] вона ж дружина спадкодавця [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини, що підтверджується відповідною заявою посвідченою секретарем Вороньківської сільської ради від 02 березня 2015 року. Позивачі є дітьми померлого це підтверджується свідоцтвом про їх народження, де в графі батько записаний спадкодавець [PERSON]. Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.» Таким чином судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями майна померлого їх батька [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

У квітні місяці 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що [INFO] року помер її чоловік - [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з земельної частки (паю) розміром 4,28 в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого Чорнухинською районною державною адміністрацією 20 грудня 1996 року. Позивачка [PERSON] є спадкоємицею свого чоловіка [PERSON], і за законом має право на спадкування майна померлого, земельної частки (паю), поскільки її син [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь позивачки. Просила суд визнати право власності на земельну частку (пай) за нею. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву в якій прохав розглянути цивільну справу без його участі. Проти позову не заперечу Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] року помер чоловік позивачки - [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина - земельна частка (пай) розміром 4,28 в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого Чорнухинською районною державною адміністрацією 20 грудня 1996 року. Позивачка є дружиною померлого [PERSON] і відноситься відповідно до ст.1261 ЦК України до першої черги осіб, які спадкують майно за законом, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Син позивачки [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь своєї матері [PERSON], що підтверджується відповідною заявою від 10 квітня 2015 року. Оскільки позивачка [PERSON] є спадкоємицею майна свого чоловіка [PERSON] за законом, вона має право на спадкування майна померлого - земельної частки (паю) площею 4,28 га. [PERSON] має бажання прийняти спадщину, але через відсутність оригіналу земельного сертифікату не змогла своєчасно оформити право на спадщину скориставшись послугами нотаріуса. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином є всі достатні правові підстави для визнання права власності на земельну частку (пай) за позивачкою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

У квітні місяці 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно своєї баби. В позовній заяві вказує, що [INFO] року померла її баба - [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 2,69 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] виданого Чорнухинською районною державною адміністрацією 09 липня 2002 року. Сини спадкодавця [PERSON] та [PERSON] померли. Позивачка [PERSON] є спадкоємицею [PERSON] і за законом має право на спадкування майна померлої, земельної ділянки, просила суд визнати право власності на земельну ділянку за нею. В судове засідання позивачка [PERSON] не з»явилася, подала до суду заяву в якій прохала розглянути цивільну справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву, в якій прохав розглянути цивільну справу без його участі, проти позову не заперечує. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з»явилися суд вважає за можливе розглянути цивільну справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] року померла баби позивачки - [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина - земельна ділянка площею 2,69 га з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] виданого Чорнухинською районною державною адміністрацією 09 липня 2002 року. Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] року, інший син спадкодавця [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією актового запису про смерть. Позивачка є онукою померлої це підтверджується свідоцтвом про її народження, де в графі батько записаний син спадкодавця [PERSON] свідоцтвом про укладення шлюбу. Родинні відносини спадкодавця із спадкоємницею підтверджуються свідоцтвом про народження батька спадкоємниці [PERSON] У 1981 році позивачка уклала шлюб з [PERSON] і змінила своє прізвище на «[PERSON]». Інших спадкоємців [PERSON] не має. Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.» Таким чином судом встановлено, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею майна померлої баби [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

У квітні місяці 2016 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа Амур-Нижньодніпровський районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління державного міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод в користуванні власністю. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності. У вказаній квартирі зареєстрована його колишня дружина, [PERSON]. Позивач зазначає, що шлюб між ним та відповідачем був розірваний, відповідач по справі з 2011 року у квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, жилою площею квартири не користується. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилою площею квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач надав аналогічні пояснення, що викладені в позовній заяві та наполягав на їх задоволені. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належними чином, про причини неявки судові не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності, рішення прийняти згідно чинного законодавства. Заслухавши думку сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.12.1998 року, позивачу на праві особистою приватної власностіналежить квартира [ADDRESS]. 28 квітня 2005 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який заочним рішенням мирового судді судової ділянки №20 м. Нерехта Костромкій області Російської Федерації був розірваний. В спірній квартирі зареєстрована [PERSON], проте з 2011 року в квартирі не проживає, жилою площею не користується, за комунальні послуги не сплачує. Вказана обставина підтверджується показами свідків: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, як відповідач з 2011 року не проживає в [INFO], суд вважає її такою, що втратила право користування жилою площею цієї квартири.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

У квітні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до [PERSON], третя особа: Амур-Нижньодніпровський районний відділ в місті Дніпропетровську Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. У вказаній квартирі зареєстрований її чоловік, [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що відповідач з серпня 1994 року у квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, жилою площею квартири не користується. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилою площею квартири [ADDRESS]. В судове засідання позивач не зявилася, її представник надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений через газету «Вісті Придніпровя». Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, рішення прийняти згідно норм чинного законодавства. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 22.03.2012 видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, позивачу на праві особистою приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В домоволодінні зареєстрований син позивача, [PERSON] та чоловік [PERSON], проте з серпня 1994 року, останній в квартирі не проживає, жилою площею не користується, за комунальні послуги не сплачує. Вказана обставина підтверджується актом від 03.04.2016 року, складеним головою Житлово-будівельного кооперативу № 364. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, як відповідач з серпня 1994 року не проживає в [INFO], суд вважає його таким, що втратив право користування жилою площею цього будинку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

У квітні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2008 року, під час якого у них народилися два сина: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у позивача та відповідача не склалося, з 30 вересня 2013 року позивач з відповідачем разом не проживають. Позивач вказує, що вона створила нову сім'ю, проживає з іншим чоловіком, чекають народження спільної дитини. Оскільки чоловік, з яким проживає позивач визнає своє батьківство зачатої дитини, та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований20 червня 2008 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 298. В судове засідання позивач не з'явилася, направила заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 20 червня 2008 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, від якого у них народилися два сина: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час подружнього проживання у сторін виявились різні характери, погляди на шлюб та сім'ю, шлюбні відносини фактично припинилися з 30 вересня 2013 року, шлюб носить формальний характер. Позивачка створила іншу сім'ю та проживає разом з [PERSON], який в свою чергу надав заяву до суду про визнання своє батьківство зачатої дитини. Згідно з ч.3 ст. 110 СК України, чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини вказане іншою особою. З матеріалів справи убачається, що [PERSON] вагітна. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, як [PERSON] визнає батьківство зачатої дитини [PERSON], позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя позивача та відповідача та збереження шлюбу буде суперечити інтересам [PERSON], а тому позов підлягає задоволенню. Суд не вживає заходів щодо примирення подружжя, оскільки сторони на примиренні не наполягали.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

У квітні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] [INFO]. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося, дитина знаходиться на її утриманні, свої батьківські обов'язки щодо у тримання свогосина відповідач не виконує, дитина знаходиться на утримання матері. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить на підставі ст. 180-183 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], аліменти у розмірі 30 % від усіх видів заробітку (доходів), починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, направила заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя у позивача та відповідача не склалося,сторони проживають разом але дитина знаходиться на утриманні матері, свої батьківські обов'язки щодо утримання дитини відповідач не виконує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання. Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід сягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

У квітні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, [PERSON], [INFO] на період навчання. Позивач зазначає, що від подружнього життя у них з відповідачем, у них народився син, [PERSON], [INFO]. Спільне життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, відповідач проживає окремо від дитини, участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, матеріальну допомогу не надає, про розвиток дитини не піклується, дитина знаходиться на повному утриманні матері. Зважаючи на викладене вище, позивач просить на підставі ст.ст.199-200 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання повнолітньої дитини на період навчання аліменти в розмірі 1\~500,0 грн., щомісячно починаючи з дня предявлення позову до закінчення навчання. У судовому засіданні, представник позивача підтримала позовні вимоги, надала аналогічні пояснення викладені в позовній заяві та наполягала на їх задоволені. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в частині стягнення аліментів в розмірі 1\~000,0 грн. щомісячно, посилаючись на те, що відповідач має мінливий дохід, а тому сплачувати аліменти у розмірі 1\~500,0 грн., не має можливості. Заслухавши думку сторін та дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що під час подружнього життя у позивача та відповідача народився син, [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки, [PERSON] є студентом ІІІ курсу денного відділення Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім.академіка [PERSON]. Відповідач проживає окремо від дитини, участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, матеріальну допомогу на навчання не надає. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід стягнути аліменти на період навчання в твердій грошовій сумі у розмірі 1 000,00 грн., щомісячно починаючи з дня предявлення позову до закінчення навчання.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

У квітні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, [PERSON], [INFO] на період навчання. Позивач зазначає, що від подружнього життя у них з відповідачем, у них народилася донька, [PERSON], [INFO]. Спільне життя у позивача та відповідача не склалося, шлюб між ними був розірваний, сторони разом не проживають, відповідач проживає окремо від дитини, участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, матеріальну допомогу не надає, про розвиток дитини не піклується, дитина знаходиться на повному утриманні матері. Зважаючи на викладене вище, позивач просить на підставі ст.ст.199-200 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання повнолітньої дитини на період навчання аліменти в розмірі 1 000,0 грн., щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до закінчення навчання. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволені. надала пояснення аналогічних викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засідання позовні вимоги визнав частково в частині стягнення аліментів щомісячно в розмірі 450, 0 грн щомісячно Заслухавши думку сторін та дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що під час подружнього життя у позивача та відповідача народилася донька, [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки, виданої Автотранспортним технікумом Державного ВНЗ «Національний гірничий університет», [PERSON] є студентом ІІІ курсу денного відділення спеціальності 5.07010102 «Організація перевезень і управління на автотранспорті» у Автотранспортному технікумі Державного ВНЗ «Національний гірничий університет. Відповідач проживає окремо від дитини, участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, матеріальну допомогу на навчання не надає. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід сягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно , починаючи з дня подачі позову до суду до закінчення дитиною навчання.

Outcome: partial