Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

У липні 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 15027 грн 49 коп. та судові витрати по справі, посилаючись на ті підстави, що 26.01.1999 між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та [PERSON] укладено кредитний договір №25 відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 25000 грн 00 коп., які вона зобов'язалася повертати, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі у сумі, строках та на умовах, передбачених вказаним кредитним договором, після чого 07.12.2012 між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги відповідно до умов якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язалося передати кошти у розпорядження ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком», який у свою чергу зобов'язався відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників. Відповідач у свою чергу неналежно виконує взяті на себе зобов'язання по вищевказаному кредитному договору, чим порушує його умови, що призвело до утворення заборгованості. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, представником позивача було подано заяву про слухання справи без участі представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 43). Відповідач у судове засідання не з'явилася про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила (а.с. 54, 55, 61, 75, 76). Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між Київським головним управлінням Промінвестбанку України та [PERSON] укладено кредитну угоду №25 від 26.01.1999 згідно якої банк надав відповідачу довгострокову позику у розмірі 25000 грн 00 коп. строком на 10 років із процентною ставкою 15% річних (а.с. 6, 7). Після чого додатковою угодою №2/256-01 від 05.04.2000 було змінено відсоткову ставку на 4 % річних починаючи з 31.03.2000, а додатковою угодою №3 /729-01 від 21.11.2000 було погоджено п. 2.2.б кредитного договору №25 від 26.01.1999, який викладено в наступній редакції - починаючи з 29.11.2000 відсотки за користування кредитом нараховуються 28. (30) числа в залежності від кількості днів в місяці, виходячи з 4% річних і сплачується відповідачем одноразово (а.с. 8, 9). Додатковою угодою №6-01 від 14.11.2006 предмет додатковї угоди викладено в редакції п.2.2 а) кредитного договору №25 від 26.01.1999 погасити позику за кредитом в кінцевий термін дії кредитного договору» (а.с. 11). 17.12.2012 між ПАТ «АКПІБ» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено договір відступлення права вимоги згідно якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає кредитний портфель, внаслідок чого новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань (а.с. 14-24). Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. На підставі розрахунку заборгованості, через неналежне виконання умов кредитного зобов'язання у відповідача виникла прострочена заборгованість станом на 01.06.2016, яка складається із: 14677 грн 50 коп. по кредиту та 349 грн 99 коп. по відсотках (а.с. 40). Встановлено, що позивачем надсилалося на адресу відповідача вимогу про усунення порушень вих. №104209 від 21.06.2016 (а.с. 41, 42). Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до укладеного між сторонами договору та ст.ст. 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однак, боржником не виконано зобов'язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком суми заборгованості по договору. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З матеріалів справи вбачається, що позичальник своїх зобов'язань за договором належним чином не виконував, перестав сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту та процентів. На підставі наведеного суд, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вомог, а тому підлягають задоволенню. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1378 грн 00 коп.

Outcome: approved