Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до відповідача з позовом про зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги мотивував тим, що проведеною Крюківщинською сільською радою перевіркою, встановлено, що на території Крюківщинської сільської ради за адресою [ADDRESS] відповідачкою огороджено земельну ділянку не згідно генерального плану с.Крюківщина, чим порушує права третіх осіб та Крюківщинської сільської ради. Факт самовільного зайняття підтверджується протоколом постійної депутатської комісії Крюківщинської сільської ради, планом самовільно зайнятої земельної ділянки. Рішенням сесії Крюківщинської сільської ради «Про розгляд звернення [PERSON] щодо врегулювання конфліктної ситуації з приводу меж земельної ділянки» від 27.08.2013 року №5/20 зобов'язано відповідача встановити межі земельної ділянки та паркан згідно державного акту на право власності на земельну ділянку протягом одного місяця. Відповідач ухиляється від звільнення вказаної земельної ділянки, на попередження депутатів сільської ради не реагує. Просив суд зобов'язати [PERSON] звільнити самовільну зайняту земельну ділянку площею 0,0486 га за адресою: [ADDRESS] та привести дану земельну ділянку у придатний для використання стан. У судовому засідання представник позивача Ломінський Є.Л. позовні вимоги підтримав. Надав заяву про уточнення позовних вимог, враховуючи висновки проведеної експертизи. Просив зобов'язати [PERSON] звільнити з північної сторони (фасад вул. Київська) на відстані 9,10 м. самовільну зайняту земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] та провести дану земельну ділянку у придатний для використання стан. У судовому засіданні відповідач [PERSON] надала суду відзив на позов. Позовні вимоги не визнала та пояснила, що земельна ділянка належить їй на праві власності за договором купівлі-продажу; земельна ділянка відповідно до генерального плану с. Крюківщина знаходиться в межах кварталу садибної забудови, що склалася; паркан між земельними ділянками по [ADDRESS] знаходиться в натурі згідно з генеральним планом с. Крюківщина; належний їй паркан по відношенню до парканів суміжних землекористувачів створює суцільну лінію парканів житлової забудови, що склалася вздовж вул. Київська відповідно до генерального плану с. Крюківщина; просила відмовити в задоволені позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.80 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] є власницею земельних ділянок площею 0,141 га та 0,039 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок, укладених 13 лютого 2007 року, посвідчених приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу, зареєстрованих в реєстрі за №298 та №299. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] від 15 липня 2008 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1408 га за адресою: [ADDRESS]. Кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватись і розпоряджатись земельними ділянками. Рішенням 27 сесії 6 скликання Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №5/20 про розгляд звернення [PERSON] щодо врегулювання конфліктної ситуації з приводу меж земельної ділянки від 27 серпня 2013 року зобов'язано [PERSON] встановити межі ділянки та паркан згідно державного акту на право власності на земельну ділянку протягом одного місяця. З рішень Києво-Святошиснького районного суду Київської області від 07.09.2011 року та 12.03.2014 року вбачається наявність спору між [PERSON] та [PERSON] щодо меж земельних ділянок. Одночасно з рішення Києво-Святошиснького районного суду Київської області від 07.09.2011 року встановлено, що кадастрові номери земельних ділянок всього масиву не відповідають їх фактичному розташуванню на місцевості. Це сталося з вини землевпорядних організацій, якими некоректно проведені геодезичні роботи та виготовлена технічна документація із землеустрою щодо земельних ділянок правої частини вул. Київська в с. Крюківщина. Ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 152 ЗК України землевласник або землекористувач може вимагати усунення яких-небудь порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванні заподіяного збитку. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За клопотанням представника позивача судом було проведено експертизу щодо встановлення порушення меж земельних ділянок. Згідно зі статтею 211 ЗК України за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть відповідно до законодавства цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність. За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №1975/17-41 від 09.02.2018 року за адресою: [ADDRESS] огороджена земельна ділянка використовується [PERSON] Площа огородженої земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], яка використовується [PERSON], становить 0,2362 га. Розташування паркану, облаштованого по периметру земельної ділянки, яку використовує [PERSON], не відповідає межам земельної ділянки [PERSON], визначеними правовстановлюючими документами. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що земельна ділянка відповідача не відповідає межам, вказаним в акті та частково захоплені землі загального користування. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З пояснень сторін встановлено, що земельні ділянки всього масиву не відповідають їх фактичному розташуванню на місцевості. Це сталося з вини землевпорядних організацій, якими некоректно проведені геодезичні роботи та виготовлена технічна документація із землеустрою щодо земельних ділянок правої частини вул. Київська в с. Крюківщина, в тому числі і відповідача по справі. Вся вулиця є зміщеною. Паркани самовільно власниками не переносились, в тому числі відповідачем, всі паркани стоять однією лінією. Відповідно до пояснень позивача вимоги щодо усунення порушень були пред'явлені лише [PERSON] жодних скарг від інших мешканців вулиці не надходило, такий порядок користування склалася протягом тривалого часу. На підставі ст. 152 ЗК України землевласник або землекористувач може вимагати усунення яких-небудь порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванні заподіяного збитку. Згідно ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власник земельної ділянки, щодо якої він встановлений. За змістом ст. 99 ЗК України, яка передбачає види права земельного сервітуту, власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів зокрема право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд. Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном і потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права земельного сервітуту, встановлюючи його на певний строк чи без зазначення строку суд може враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою його встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Крім того, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється. Європейський суд з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (рішення від 24.06.2003, заява № 44277/98, п. 37) зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду при здійсненні будь-якого втручання у право власності особи має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи, вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі статті 1 Першого протоколу, отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями. Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» (рішення від 01.06.2006, заява № 25921/02, пункти 28, 29). Оскільки при розгляді справи судом не встановлено істотного порушення прав територіальної громади, пред'явлення вимоги лише до відповідача, питання користування земельної ділянкою може бути вирішено і в іншому порядку, тому вимоги суд вважає необґрунтованими і відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed