Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

у Кремінський районний суд звернулось ПАТ КБ «ПриватБанк» з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 57 418 грн. 70 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що 14.09.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 12 400,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначає, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може збільшити або зменшити його в будь-який момент. Вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між нею та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому і друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Зазначає, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Вказує, що в разі виникнення прострочених зобов?язань, відповідач зобов'язалась сплачувати банку пеню, а відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів остання зобов'язана сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та в розмірі 5% від суми позову. Зазначаючи про те, що відповідач порушила умови договору по поверненню коштів та норми цивільного кодексу України, позивач просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором станом на 13.03.2017 року на суму 57 418 грн. 70 коп., яка складається з: 14 036 грн. 24 коп. - заборгованість за кредитом; 38 572 грн. 05 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 600 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2 710 грн. 41 коп. - штраф (процентна складова). В судове засідання представник позивача не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з позовної заяви вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності його представника, у разі неявки останнього та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заперечень проти позову не надала. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи відсутність заперечень з боку позивача щодо можливості проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14.09.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 12 400,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а [PERSON] взяла на себе зобов`язання погашати зазначений кредит та проценти по ньому щомісячно в розмірі 27,6% на рік від суми заборгованості. Відповідно до п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може збільшити або зменшити його в будь-який момент. З заяви [PERSON] вбачається, що вона була ознайомлена та згідна з умовами надання банківських послуг і тарифами банку. Вказаний договір відповідає вимогам ст.634 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Оскільки за договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], остання взяла на себе зобов`язання погашати зазначений кредит та проценти по ньому щомісячно в розмірі 27,6% річних від суми заборгованості до 25 числа місяця наступного за звітним та зазначені обов'язки порушила, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, то у банку виникло право вимоги повернення частини позики, що лишилася в розмірі 14 036 грн. 24 коп. та сплати процентів. При вирішенні спору судом береться до уваги, що остання проплата заборгованості за кредитом зі сторони відповідачки мала місце в листопаді 2015 року, що підтверджується розрахунком заборгованості. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Кредитним договором визначено, що [PERSON] отримала кредит зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом. Пунктом 1.1.3.2.3 умов і правил надання банківських послуг визначено, що банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків та при цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта в виписці по картрахунку і якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Водночас, зазначеним пунктом визначено, що право зміни розміру наданого на платіжну картку кредитного ліміту банк залишає за собою в односторонньому порядку, по власному рішенню та без попереднього повідомлення клієнта. В судовому засіданні з розрахунку заборгованості за кредитним договором встановлено, що банком було змінено розмір відсоткової ставки за кредитним договором з 27,6% до 32,4% на рік та з 32,4% до 42,0 % на рік. Оскільки така зміна відсоткової ставки відповідає умовам договору і станом на 13.03.2017 року борг по процентам за користування кредитом становив 38 572 грн. 05 коп. і на даний час він не сплачений, то в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. При цьому судом береться до уваги і те, що розрахунок заборгованості відповідачем не оспорювався. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов?язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов?язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Як вбачається із розрахунку заборгованості, за невиконня умов кредитного договору у [PERSON] виникла заборгованість по неустойці: 1 600 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2 710 грн. 41 коп. - штраф (процентна складова) Однак, як вбачається із ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно з розпорядженням КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» № 1275-р від 02.12.2015 с. Новомикільське Кремінського району Луганської області віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, відповідач є суб'єктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відносно ст.2 якого, встановлено заборону щодо нарахування пені та штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов'язань. Згідно з наведеним розрахунком заборгованості пеня та штрафні санкції позивачем нараховані станом на 13.03.2017 року, фактично після 14.04.2014 року, тобто після заборони банківським установам нараховувати такі санкції. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні вимог в частині стягнення заборгованості по сплаті пені та комісії в розмірі 1 600 грн, а також штрафів 500 грн (фіксована частина) та 2 710 грн 41 коп. (процентна складова) При цьому суд зазначає, що позивачем не зазначено, яку частку із суми 1600 грн. складає пеня, а яку комісія, тому суд позбавлений можливості визначити розмір комісії окремо від пені та перевірити правильність її нарахування. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими в частині позовних вимог щодо заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами за користування кредитом, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, а тому суд вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню в загальній сумі 52 608,29 грн., яка складається за наступного: 14 036,24 грн. - заборгованість за кредитом, 38 572,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із п.36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року №10 із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням від 14.03.2017 року про сплату судового збору в сумі 1600,00 грн. Враховуючи те, що задоволено 91,6% позовних вимог (52 608,29 грн. від 57 418,70 грн. складає 91,6%), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 1 465,60 грн. - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1600,00 грн. х 91,6% / 100).

Outcome: partial