Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

У липні 2020 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивують тим, що\~вони проживають та зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 січня 2009 року позивача [PERSON] визнано наймачем квартири за вказаною адресою замість попереднього наймача, її батька, [PERSON] , який помер. На даний час квартира по [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Сумської міської об`єднаної територіальної громади. У липні 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради з питання приватизації вказаного житла, однак листом від 23 липня 2020 року за № 14.01-15/883 відповідач відмовив їм у приватизації житла у зв`язку з відсутністю ордера на жиле приміщення. Посилаючись на вказані обставини та на обставини того, що незважаючи на відсутність ордера вони мають право на приватизацію житла, так як вселились у спірну квартиру і проживають на законних підставах, іншого житла у них немає, позивачі просять визнати за ними право на приватизацію 2-кімнатної квартири загальною площею 44,90 кв.м, житловою площею 31,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] без наявності ордера на житло. Ухвалою суду від 12 серпня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15 вересня 2020 року закрито підготовче провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив позовні вимоги задовольнити повністю. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.\~55). Представник відповідача Сумської міської ради, повідомлений належним чином про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, надав письмовий відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки у позивачів відсутній ордер на жиле приміщення. Крім того, на думку відповідача, навіть після задоволення позовних вимог рішення суду неможливо буде виконати, оскільки позов не носить зобов`язального характеру. Суд, заслухавши думку позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до архівного витягу з протоколу № 30 засідання комітету профспілки Сумського хімкомбінату від 02 жовтня 1964 року затверджено спільне попереднє рішення побутової комісії заводського комітету хімкомбінату і адміністрації комбінату по розподілу квартир. У списку, що додається по будинку [ADDRESS] значиться [PERSON] 2-х кімнатна квартира [ADDRESS] не вказана (а.с. 9, 10). Позивач [PERSON] з 15 вересня 1978 року, а позивач [PERSON] з 18\~березня 1980 року і по теперішній час зареєстровані та проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4, 11). Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 січня 2009 року за № 26 [PERSON] визнано наймачем двокімнатної квартири, житловою площею 30,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , замість попереднього наймача її батька [PERSON] , який помер (а.с.\~3). Як вбачається з листа Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 02\~березня 2020 року за № Г-596/06.01-2, неприватизовані квартири будинку [ADDRESS] , у тому числі квартира [ADDRESS] , перебувають у комунальній власності Сумської міської об`єднаної територіальної громади (а.с. 5). 18 лютого 2020 року КП «Сумське міське БТІ» СМР на замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , інвентаризаційна справа № 433586 (а.с. 17-19). З метою реалізації передбачених законом прав позивачі звернулись до управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради з питання приватизації житла, а саме квартири [ADDRESS] , проте, листом управління від 23 липня 2020 року за №\~14.01-15/883 відмовлено позивачам у передачі у спільну часткову власність вищевказаної квартири у зв`язку з відсутністю ордера на спірне жиле приміщення (а.с. 7). Між сторонами виникли цивільні правовідносини, врегульовані Цивільний кодексом України та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Статтею 328 ЦК України\~визначено підстави набуття права власності. Так, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~зі статтею 345\~ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-ХІ. За положеннями ст.ст. 1 та 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 10\~статті 8\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2\~ст. 2 Закону\~України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-ХІ. Даний перелік підстав для відмови в приватизації житлового приміщення є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на квартиру позивачів не розповсюджується. Як вбачається з Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року за № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним на умовах найму квартиру, звертається до органу приватизації, якому подає, крім іншого, копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. Наведені вище норми вказують на те, що участь у приватизації житла мають право брати особи, які на законних підставах вселилися та проживають у житловому приміщенні, що підлягає приватизації. Виходячи з аналізу змісту\~Закону\~у поєднанні з нормами ст. ст.\~1,\~6,\~9,\~61 ЖК України,\~ст. 29 ЦК України\~місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені\~ст. 64 ЖК України\~права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а\~відтак і\~право на\~приватизацію. Отже, квартира [ADDRESS] належить до числа об`єктів, що підлягають приватизації, а позивачі [PERSON] та [PERSON] є суб`єктами приватизації, так як на законних підставах зареєстровані і тривалий час постійно проживають у вказаній квартирі, відтак, набули право на приватизацію цього житла. Судом не встановлено, що позивачі незаконно проживають у зазначеній квартирі. Відтак, останні мають право приватизувати спірну квартиру, тобто відмова відповідача з цих підстав є неправомірною. Оскільки наявність заяви громадянина, який виявив намір отримати у власність наймане ним житло, та відсутність перешкод, передбачених Законом, є необхідною та достатньою умовою для прийняття відповідним владним органом рішення про приватизацію, суд дійшов висновку про можливість визнання за позивачами права на приватизацію вказаної квартири без ордера. У зв`язку із зазначеним, не заслуговують заперечення відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що право позивачів на приватизацію органом приватизації не оспорюється, та як матеріалами справи доведено, що у зв`язку з неправомірною відмовою відповідача у приватизації позивачами займаного ними житла останні позбавлені можливості реалізувати вказане право. Щодо доводів відповідача про обрання позивачами неефективного способу захисту, оскільки позов не носить зобов`язального характеру, суд зауважує наступне. Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян передбачено список документів, які подає особа до органів приватизації. Отже, норми вищевказаних нормативних актів передбачають, що приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються в установлений термін після одержання заяви громадянина. Суд не може підміняти інший орган державної влади або місцевого самоврядування, перебирати на себе повноваження з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цих органів. Таким чином,\~на думку суду, суд не уповноважений перевіряти весь пакет документів, поданих позивачами із заявою на приватизацію, що є компетенцією лише органу приватизації. Суд може усунути тільки ті порушення, які були предметом оскарження, а орган приватизації має заново проаналізувати весь пакет документів з урахуванням ухваленого судового рішення. Отже, позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840\~грн 80 коп. (2102 грн * 0,4) (а.с. 20).

Outcome: approved