Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка площею 3,4556 га, розташована на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належна [PERSON] , на підставі державного акта на право власності на земл. Серії ЯБ № 390601, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією 26 вересня 2006 року та комплексу сільськогосподарських будівель та споруд, які знаходяться в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області за межами населеного пункту, якому присвоєно адресу - [ADDRESS] та побудовані на земельній ділянці, яка належала [PERSON] , на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 390601, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією 26 вересня 2006 року. Вказаний комплекс сільськогосподарських будівель та споруд було збудовано у відповідності до рішення 32 сесії 5 скликання Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області від 19 травня 2010 року, яким було погоджено надати дозвіл на будівництво гоподарських будівель та дворів [PERSON] на його земельній ділянці, яка належить йому відповідно до державного акта серії ЯБ № 390601. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження комплексу сільськогосподарських будівель та споруд, які було збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт від 09 січня 2019 року, встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації даного об`єкту,який відповідає усім будівельним нормам та правилам. Також на даний об`єкт було виготовлено технічний паспорт у відповідності до вимог законодавства. Позивач зазначила, що є спадкоємцем за законом та спадщину в нотаріальному порядку прийняла, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 11 грудня 2018 року. Однак, вказане свідоцтво про право на спадщину видане лише на земельну ділянку, посвідчену державним актом серії ЯБ № 390601, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією 26 вересня 2006 року. Що стосується оформлення спадщини на комплекс сільськогосподарських будівель та споруд, які знаходяться в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області, за межами населеного пункту, за адресою [ADDRESS] то нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. В послідуючому позивачу стало відомо, що при житті, чоловік повністю завершив будівництво даних сільськогосподарських будівель, однак не встиг зареєструвати право власності на них, а тому з даним позовом вона вимушена звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про визнання за нею права власності на вищевказане спадкове майно. В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Барвінський О.П. не з`явився, однак надав до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність тавідсутність позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача - Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, однак представник селищної ради Щербатий А.І. надіслав до суду заяву, в якій зазначив, що селищна рада позов визнає, не заперечує в його задоволенні, просить справу розглянути за відсутності представника селищної ради. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини, тобто норми ЦК України (2003 року). Судом встановлено, що [INFO] в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15 січня 2018 року Томашпільським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 12). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно. Як вбачається з копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 390601, виданого 26 вересня 2006 року Томашпільською районною державною адміністрацією [PERSON] належала земельна ділянка площею 3,4544 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (а.с.22). Позивач [PERSON] є дружиною спадкодавця та відноситься до спадкоємців першої черги за законом, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 22 травня 1983 року Томашпільським відділом РАЦС (а.с.13). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 грудня 2018 року Томашпільською державною нотаріальною конторою, вищевказану земельну ділянку позивач успадкувала в нотаріальному порядку (а.с.20). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину, право власності на успадковувану земельну ділянку, зареєстровано за [PERSON] (а.с.21). Згідно довідки Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області № 447/3 від 07 червня 2019 року комплексу сільськогосподарських будівель та споруд, які знаходяться в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області, за межами населеного пункту, присвоєно адресу - [ADDRESS]. Дані будівлі побудовані на земельній ділянці площею 3,4545 га, яка раніше належала [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] та помер [INFO] , в порядку спадкування перейшла дружині [PERSON] (а.с.16). Рішенням 32 сесії 5 скликання Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області від 19 травня 2010 року погоджено наданя дозволу на будівництво гоподарських будівель та дворів [PERSON] на його земельній ділянці, яка належить останньому відповідно до державного акта серії ЯБ № 390601 та зобов`язано [PERSON] замовити технічну документацію по складанню проекту відводу земельної ділянки (а.с.14). Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження комплексу сільськогосподарських будівель та споруд, які збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт за адресою: с. Ракова Томашпільського району Вінницької області, за межами населеного пункту - [ADDRESS] даний комплекс, за результатами проведення технічного обстеження об`єкта відповідає всім вимогам будівельних норм та правил, встановлених законодавством та можливе його надійну та безпечну експлуатацію (а.с. 27-33). Згідно копії технічного паспорта на комплекс сільськогосподарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] до складу вказаних сільськогосподарських будівель та споруд входить: склад, позначений літерою - А; ангар, позначений літерою - А-1; приміщення, позначене літерою - А-2; приміщення, позначене літерою А-2; свинарник, позначений літерою - А-2; навіс, позначений літерою - а (а.с. 34-39). Відповідно до повідомлення Томашпільської державної нотаріальної контори № 193/02-31 від 20 червня 2019 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , [PERSON] відмовлено, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на нерухомість (а.с.40). Крім того, як вбачається з спадкової справи, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] за № 18/2018 позивач [PERSON] успадкувала належну [PERSON] земельну ділянку, площею 3,4545 га, розташовану на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами ст. 376 ЦПК України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30 березня 2012 року встановлено, що відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво. У листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що рішення суду про визнання права валасності на самочинно зведені будівлі та споруди за спадкоємцями має грунтуватись на оцінюванні наявних в матеріалах справи документів та інших доказів напідтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема: рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови; ступінь готовності самочинного будівництва; чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб; в якому році зведенні самочинні будівлі; відповідність самочиннозведеної будівлі архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам; наявність акта приймання в експлуатацію або сертифікату відповідності; якщо нерухомість збудована в сільській місцевості, то необхідно встановити чи зареєстрована вона в погосподарській книзі сільської ради. Постановою Верховного Суду України у справі № 520/17520/14-ц від 10 жовтня 2018 року визначено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно постанови Верховного Суду України у справі № 2-962/2009 від 19 вересня 2018 року право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки такій особі власником та користувачем, якщо такий є і не являється забудовником. Це єдина умова для визнання права власності на об`єкт нерухомості за такою особою. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця танародженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин суд приходить до висновку, про задоволення позову. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з квитанції № 29 від 15 квітня 2019 року, позивачем [PERSON] за подання позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 1418,00 грн. Враховуючи, що відповідачі позов визнали до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 709,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved