Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , неповнолітньої [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні, володінні і розпорядженні квартирою шляхом визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та виселення. В обґрунтування позову вказує, що йому на праві особистої приватної власності належить однокімнатна квартира загальною площею 26,85 м2, житловою площею 14,82 м2, за адресою: [ADDRESS] , яку він придбав за договором купівлі-продажу на електронних торгах 24.02.2020 за 162570,15 грн. Підстава виникнення права власності: свідоцтво від 25.03.2020,, видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 532. Зазначена квартира належала на праві особистої приватної власності боржнику [PERSON] . 26.05.2020 за участю представників ОСББ «Трансформаторщик 6» ним було здійснено входження до квартири, в якій було виявлене певне майно та невідомий чоловік, який не надав документи та відмовився назвати прізвище і інші анкетні дані. За цією подією було складено акт розкриття дверей квартири від 26.05.2020. Відповідач [PERSON] самоправно вселився до спірної квартири 10.07.2020. Також під час продажу квартири 03.02.2020 в ній була зареєстрована неповнолітня дочка боржника [PERSON] - [PERSON] , 2003 року народження. Тобто, [PERSON] і неповнолітня [PERSON] були зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS] в той час, коли квартира належала на праві особистої приватної власності попередньому власнику квартири [PERSON] . Їх право на реєстрацію та користування квартирою є похідним від права власності [PERSON] на вказану квартиру. Між тим, у зв`язку з продажем квартири на електронних торгах 24.02.2020 [PERSON] втратила право власності на квартиру, а отже, з цього часу [PERSON] та неповнолітня [PERSON] також втратили право на користування та володіння квартирою і на реєстрацію в квартирі. Проте, ці особи не знялись з реєстраційного обліку за адресою квартири після її продажу і виявляють намір у подальшому проживати в належній позивачу квартирі проти його волі та бажання. Реєстрація та проживання відповідачів в належній позивачу на праві особистої приватної власності квартирі існує всупереч волі власника та створює йому перешкоди в користуванні, володінні та розпоряджанні належною квартирою. Після припинення права власності [PERSON] на квартиру позивач не укладав з відповідачами будь-яких угод щодо їх подальшого проживання та реєстрації в спірній квартирі. [PERSON] та неповнолітня [PERSON] не належать до кола теперішніх власників квартири. Право [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] на реєстрацію в квартирі, а також на користування квартирою, є похідним від права власності [PERSON] на вказану квартиру. Втрата [PERSON] 24.02.2020 права власності на квартиру тягне за собою втрату [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] з 24.02.2020 права на користування квартирою і на реєстрацію в ній. Просить захистити його цивільні права, усунути перешкоди у реалізації права власності на належну квартиру шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] та виселити їх з квартири. В судовому засіданні позивач, його представник підтримали позов і просили його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , яка на час розгляду справи стала повнолітньою, надав відзив на позовну заяву. Відповідачі заперечують проти позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Відповідач [PERSON] є інвалідом II групи, непрацездатним, пенсіонером за віком (1952 року народження), зареєстрований і проживає в спірній квартирі з 1997 року. Відповідач-2 була зареєстрована в спірній квартирі в лютому 2020 року матір`ю. Фактично ж вона з дитинства проживала в квартирі з дідом. Після незаконного проникнення позивача до їх житла вона була змушена тимчасово виїхати до матері. Попри це, спірна квартира є єдиним постійним житлом відповідача-2, іншого житла вона у власності або користуванні не має. Квартира за адресою [ADDRESS] , в якій тимчасово вимушена проживати відповідач-2, належіть чоловіку [PERSON] і жодних прав на неї відповідач-2 не має. З чоловіком матері у неї з цього приводу систематично виникають конфлікти і він постійно вимагає від відповідача-2 звільнити приміщення. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української PCP громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Спірна квартира не була придбана за кредитні кошти, в іпотеці або заставі не перебувала. З огляду на це, виселення відповідачів без надання їм іншого житла Законом не допускається. Жодного такого житла позивач в своєму позові не зазначає. Відшукування громадянам вільного житла до обов`язків суду не віднесено. Тобто, новий власник при придбанні нерухомого майна мав знати про наявність прав відповідачів на користування квартирою. При цьому новий власник мас право на звернення з вимогами про відшкодування шкоди до продавця, якщо той неналежним чином виконав свої зобов`язання про повне інформування покупця квартири про її обтяження. Крім того, в даному спорі позивач ніколи не проживав і не проживає у спірній квартирі. Фактичним місцем проживання позивач зазначає житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Місцем реєстрації позивача є [ADDRESS] . Після придбання в лютому 2020 року спірної квартири, позивач в неї не вселявся, місце проживання в ній не реєстрував і жодного наміру проживати в ній не виявляв. Вперше позивач навідався до квартири 26.05.2020 року, примусово проникнувши в житло відповідачів. Чому протягом двох місяців з моменту реєстрації права власності позивач квартирою не цікавився - не відомо. Яким чином проживання в квартирі відповідачів перешкоджає позивачу в реалізації його права власності - не зрозуміло. Натомість, спірна квартира є єдиним житлом відповідачів і у випадку їх виселення без надання іншого житла, вони залишаться безхатьками. Спірна квартира тривалий час перебувала на реалізації на електронній платформі публічних торгів і її розташування від покупців не було приховане. Позивач не був обмежений звернутися до державного виконавця з приводу отримання інформації про квартиру та обтяження, які вона має, беручи участь в електронних торгах позивач мав об`єктивно передбачити існування прав на спірну квартиру у інших осіб і, фактично, взяв на себе всі ці ризики. В судовому засіданні представник відповідачів просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з наведених вище підстав. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що при примусовому виконанні виконавчого листа №334/7598/18, виданого 21.02.2019 Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суми боргу у розмірі 139783,52 грн. на електронних торгах, проведених ДП «СЕТАМ», 24.02.2020 була реалізована житлова однокімнатна квартира [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] . Згідно протоколу №467414 переможцем електронних торгів визначений [PERSON] . Ціна продажу майна 162570,15 грн. На підставі акту про проведені електронні торги, складеного [PERSON] , старшим державним виконавцем Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Дніпро) 23.03.2020, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. видане свідоцтво від 25.03.2020, зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 532, про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 26,85 м2, житловою площею 14,82 м2, яка буда придбана [PERSON] на електронних торгах 24.02.2020 (а.с.9-12). Згідно акту розкриття дверей квартири від 26.05.2020, [PERSON] за участю представників ОСББ «Трансформаторщик 6» здійснив входження до належної йому квартири [ADDRESS] , в якій було виявлене певне майно та невідомий чоловік, який не надав документи та відмовився назвати прізвище і інші анкетні дані (а.с.13). З метою усунення перешкод у користуванні квартирою [PERSON] у липні 2020 року звернувся до суду з даним позовом. За даними Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, за адресою [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] , з 24.07.1997 року по теперішній час, та [PERSON] , [INFO] , з 03.02.2020 року по теперішній час. Попередній власник квартири [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 05.12.2014 року по теперішній час, тобто за спірною адресою не була зареєстрована, не проживала і не проживає. Зареєстрована у спірній квартири [PERSON] , [INFO] , яка на момент реєстрації у спірній квартирі і відкриття провадження у даній справі була неповнолітньою, є донькою попередньої власниці квартири [PERSON] . За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] , [PERSON] зареєстрованого на праві власності нерухомого майна немає. При цьому, надану представником відповідача інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо фізичної особи [PERSON] суд відхиляє, оскільки вказаний документ не стосується відповідачки у справі є [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] набула право власності на вказану квартиру на підставі договору дарування квартири від 13.12.2014, згідно якого 13.12.2014 відповідач [PERSON] , як власник квартири за адресою: [ADDRESS] , який був зареєстрований та мешкав у вказаній квартирі, подарував квартиру [PERSON] , яка була зареєстрована і мешкала за адресою: [ADDRESS] . В п. 2 абз. 3 договору дарування зазначено, що в квартирі окрім [PERSON] не мешкають інші особи, в тому числі діти, які мають право користування квартирою. Таким чином, з припиненням права власності на квартиру у зв`язку з її відчуженням, [PERSON] втратив з 13.12.2014 право на володіння, користування та розпорядження цією квартирою, яке йому належало як власнику квартири. Вбачається, що після відчуження квартири [PERSON] попередній власник [PERSON] з реєстрації за адресою відчуженої квартири не знявся і продовжував мешкати в квартирі за адресою: [ADDRESS] , зі згоди нового власника [PERSON] . При цьому [PERSON] продовжувала бути зареєстрованою і проживати разом з чоловіком за адресою: [ADDRESS] , як вказується у відзиві на позовну заяву. Доказів, що неповнолітня дочка боржника [PERSON] - [PERSON] постійно проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] , суду не надано. При цьому, реєстрація неповнолітньої [PERSON] , 2003 року народження, за спірною адресою була здійснена 03.02.2020, тобто під час проведення виконавчих дій щодо звернення стягнення на квартиру боржника. Так, відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» при проведенні виконавчих дій щодо звернення стягнення на майно боржника05.09.2019 старший державний виконавець Сівакова О.О. Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесла постанову про накладення арешту на майно боржника: квартиру за адресою: [ADDRESS] . Постановою від 21.10.2019здійснено опис і арешт майна боржника: квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідні відомості зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 10.01.2020державний виконавець передала заявку з документами до ДП «Сетам» для продажу квартири. Торги проводились двічі:03.02.2020 не відбулись у зв`язку з відсутністю допуску учасників; 24.02.2020 відбулись, в результаті чого квартира була продана [PERSON] . Між тим, під час продажу квартири на електронних торгах 03.02.2020 в арештованій квартирі за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована неповнолітня на той час дочка боржника [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Внаслідок продажу квартири на електронних торгах 24.02.2020 [PERSON] втратила право власності на квартиру: право на володіння, користування та розпорядження квартирою. Право на користування спірною квартирою відповідачів [PERSON] і [PERSON] було похідним від права власності [PERSON] на вказану квартиру. У зв`язку з продажем квартири на електронних торгах 24.02.2020 [PERSON] втратила право власності на квартиру, а отже, з цього часу [PERSON] та [PERSON] також втратили право на користування та володіння квартирою, а відтак і на реєстрацію в квартирі. Відповідачі у добровільному порядку не знялись з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири після її продажу, продовжуючи надалі займати квартиру, яка на праві власності належить [PERSON] . Реєстрація та проживання відповідачів в належній позивачу на праві особистої приватної власності квартирі всупереч волі власника створює йому перешкоди в користуванні, володінні та розпоряджанні належною квартирою. Після припинення права власності [PERSON] на квартиру позивач не укладав з відповідачами будь-яких угод щодо їх подальшого проживання та реєстрації в спірній квартирі. [PERSON] та неповнолітня [PERSON] не належать до кола теперішніх власників квартири, членів його сім`ї. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української PCP закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Доводи відповідачів щодо застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 109 ЖК Української PCP є безпідставними, оскільки спірна квартира не була іпотечним майном, а була реалізована державним виконавцем в межах виконавчого провадження на публічний торгах, переможцем яких став позивач, і який як власник спірного майна вправі користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Разом з тим встановлено, що [PERSON] як новий власник, який придбав спірну квартиру в установленому законом порядку на прилюдних торгах, не може користуватися своєю власністю, оскільки відповідачі, право користування спірною квартирою яких було похідним від прав колишнього власника квартири [PERSON] , відмовляються виселятися з неї та зніматись з реєстраційного обліку. Таким чином, порушене право позивача, як нового законного власника спірної квартири, підлягає захисту в обраний спосіб, а саме усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення відповідачів із належної йому на праві власності квартири, яку відповідачі займають без законних на те підстав. На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати позивача по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. стягнути в рівних частках з відповідачів [PERSON] , [PERSON] по 420,40 грн. з кожного.

Outcome: approved