Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

У квітні 2020 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування позову зазначивши, що 25.06.2016 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Іллічівському районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 138. Від шлюбу дітей не мають. Позивачка зазначає, що однією сім`єю з відповідачем вони не проживають з січня 2020 року, у зв`язку\~ з тим, що між ними втрачені почуття любові та поваги. Вважає, що примирення між ними не можливе, тому позивачка просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, оскільки вважає, що сім`я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Позивачка у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься вимога про розгляд справи\~ за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із статті 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що 25.06.2016 року між позивачкою та [PERSON] \~ у Іллічівському районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було укладено шлюб, про що було зроблено актовий запис № 138, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У відповідності до копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , змінив прізвище на [PERSON] , актовий запис № 35 від 21.12.2017 року. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім`ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved