Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

У липні 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням. У подальшому позивач збільшила позовні вимоги, з урахуванням яких просить: - визнати поважними причини пропуску позовної давності та поновити їй строк звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів; - перевести на неї права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу нежитлової будівлі (магазину-кафетерію), що знаходиться за адресою: Київська область, [ADDRESS], укладеного між [PERSON] (від імені якої за довіреністю діяв [PERSON].), [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, посвідченого 24 липня 2008 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1793, в частині купівлі-продажу 1/2 частини цієї нежитлової будівлі, яка належала [PERSON]; - припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину вказаної нежитлової будівлі (магазину-кафетерію); - повернути [PERSON] кошти, внесені нею на депозитний рахунок суду в розмірі 257 884 гривень; - визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної нежитлової будівлі (магазину-кафетерію); - зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні нежитловою будівлею (магазином-кафетерієм) шляхом його виселення, вселення її в нежитлову будівлю та передачі їй ключів від вхідних дверей та приміщень нежитлової будівлі; - стягнути з [PERSON] на її користь упущену вигоду в розмірі 388 224 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй та [PERSON] на праві спільної часткової власності належала нежитлова будівля (магазин-кафетерій) по [ADDRESS] у м. Бровари Київської області (по 1/2 частині кожній). На підставі підробленої довіреності, належна їй 1/2 частина нежитлової будівлі поза її волею була відчужена 22.03.2008 року за договором купівлі-продажу [PERSON], а останнім за договором купівлі-продажу від 22.04.2008 року - [PERSON] 24.07.2008 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу було посвідчено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, за яким [PERSON] (від імені якої за довіреністю діяв [PERSON].) та [PERSON] продали, а [PERSON] купив спірну нежитлову будівлю (магазин-кафетерій). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року, визнано недійсними договори купівлі-продажу 1/2 частини спірної нежитлової будівлі від 22 березня, 22 квітня 2008 року та договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (магазину-кафетерію) від 24 липня 2008 року, укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в частині купівлі-продажу 1/2 частини цієї нежитлової будівлі, яка належала [PERSON] У зв'язку з наведеним позивач вважає, що при укладенні та нотаріальному посвідченні 24.08.2008 року договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (магазину-кафетерію) не дотримано вимог ст. 362 ЦК України, оскільки продаж належної [PERSON] 1/2 частини цієї нежитлової будівлі вчинено з порушенням її (позивача) переважного права, як співвласника, на купівлю частки у праві спільної часткової власності, а тому просить перевести на неї права та обов'язки покупця за вказаним договором купівлі-продажу нежитлової будівлі (магазину-кафетерію) в частині купівлі-продажу 1/2 частини, яка належала [PERSON], припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину вказаної нежитлової будівлі та визнати за нею право власності на цю 1/2 частину, стягнувши з неї на користь [PERSON] вартість 1/2 частини спірної будівлі, яка відповідно до умов договору купівлі-продажу становить 257 884 грн. Також позивач зазначає, що через довготривалий розгляд цивільної справи щодо повернення їй у власність 1/2 частини спірної нежитлової будівлі вона не мала можливості звернутися до суду з позовом про переведення прав та обов'язків покупця в межах встановленого ст. 362 ЦК України річного строку, тому вважає, що строк позовної давності пропущений нею з поважних причин і просить його поновити. Крім того, позивач зазначає, що 09.07.2012 року між нею та ФОП [PERSON] укладено договір оренди 1/2 частини спірної нежитлової будівлі (магазину-кафетерію) строком на 35 місяців, зі сплатою орендної плати в сумі 21 568 грн за місяць. Однак, відповідач чинить перешкоди в користуванні належною їй 1/2 частиною нежитлової будівлі, у зв'язку з чим умови договору оренди не виконуються, орендна плата не сплачується. Внаслідок таких неправомірних дій відповідача вона зазнала збитків на суму 388 224 грн (упущена вигода), оскільки не отримала орендну плату за період з 09.07.2012 року по 09.01.2014 року (21 568грн х 18 місяців = 388 224). У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, посилаючись на те, що [PERSON] без поважних причин пропущено річний строк позовної давності для звернення до суду з позовом про переведення прав та обов'язків покупця, крім того, на дату укладання договору купівлі-продажу від 24.07.2008 року вона не була співвласником спірної будівлі, оскільки на той час не було судового рішення про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, за якими була відчужена належна їй 1/2 частина нежитлової будівлі. Також вважають безпідставними вимоги про стягнення упущеної вигоди, оскільки частки сторін у спірній будівлі не виділялись в натурі, порядок користування не встановлювався, тому передача в оренду неможлива. Вимоги про усунення перешкод у користуванні нежитловою будівлею, вселення та виселення вважають безпідставними та недоведеними, оскільки відповідач ніяких перешкод не чинить, а вселення та виселення з нежитлових приміщень діючим законодавством не передбачено. Крім того, [PERSON] пред'явив зустрічний позов до [PERSON] про збільшення частки у праві спільної часткової власності, припинення права на частку у спільному майні, у якому зазначає, що після купівлі 24.07.2008 року спірної нежитлової будівлі він за власні кошти зробив невід'ємні поліпшення внаслідок чого суттєво збільшилась вартість цього майна. Згідно звіту про оцінку майна вартість будівлі без поліпшення складає 613 300 грн, а з поліпшеннями - 2 355 030 грн. Посилаючись на те, що вартість частки [PERSON] без урахування поліпшень становить 306 650 грн (613 300/2=306650), а його, з урахуванням поліпшень - 2 048 380 грн (2 355 030 - 306 650 = 2 048 380), позивач вважає, що його частка у праві спільної часткової власності на спірну будівлю повинна бути збільшена до 87/100 частки (2 048 380 / 2 355 030 х 100% = 87%), а [PERSON] - зменшена до 13/100 частки (306 650 / 2 355 030 х 100% = 13%). Посилаючись на те, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, позивач вважає, що право власності [PERSON] на 13/100 частини спірної будівлі має бути припинено на підставі ст. 365 ЦК України з виплатою на її користь грошової компенсації в сумі 306 650 грн. У зв'язку з наведеним позивач за зустрічним позовом просить збільшити його частку у праві спільної часткової власності на нежитлову будівлю по [ADDRESS] в м. Бровари до 87/100, а частку [PERSON] - зменшити до 13/100; припинити право власності [PERSON] на належну їй частку вказаної нежитловій будівлі з виплатою їй грошової компенсації в сумі 306 650 грн; визнати за [PERSON] право власності на всю спірну нежитлову будівлю. У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом та його представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача за зустрічним позовом у судовому засіданні позов не визнала, вважає його безпідставним та недоведеним. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позов не підлягають задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належала нежитлова будівля (магазин-кафетерій) по [ADDRESS] у м. Бровари Київської області (по 1/2 частині кожній). На підставі підробленої довіреності, належна [PERSON] 1/2 частина нежитлової будівлі поза її волею була відчужена 22.03.2008 року за договором купівлі-продажу [PERSON], а останнім за договором купівлі-продажу від 22.04.2008 року - [PERSON] 24.07.2008 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу було посвідчено договір купівлі-продажу вказаної нежитлової будівлі, за яким [PERSON] (від імені якої за довіреністю діяв [PERSON].) та [PERSON] продали, а [PERSON] купив спірну нежитлову будівлю (магазин-кафетерій). У серпні 2008 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними довіреностей та договорів купівлі-продажу. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року, визнано недійсними довіреність, якою [PERSON] уповноважила [PERSON] продати належну їй 1/2 частину спірної нежитлової будівлі та договори купівлі-продажу цієї 1/2 частини нежитлової будівлі від 22 березня, 22 квітня 2008 року та договір купівлі-продажу від 24 липня 2008 року, укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в частині купівлі-продажу 1/2 частини цієї нежитлової будівлі, яка належала [PERSON] 03.07.2012 року [PERSON] отримала дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно (нежитлову будівлі) та зареєструвала право власності в БТІ. Наведене підтверджується копією рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.09.2009 року, яке набрало законної сили, копією ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2012 р., копією дублікату свідоцтва про право власності від 03.07.2012 р. та копією витягу про державну реєстрацію прав від 03.07.2012 р. Статтею 362 ЦК України встановлено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. З огляду на наведене та враховуючи, що на дату укладення договору купівлі-продажу від 24.07.2008 року [PERSON] не була співвласником спірної будівлі, та не було судового рішення про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, за якими була відчужена належна їй 1/2 частина нежитлової будівлі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про переведення прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу нежитлової будівлі (магазину-кафетерію) від 24.07.2008 року в частині купівлі-продажу 1/2 частини, яка належала [PERSON], припинення права власності [PERSON] на 1/2 частину вказаної нежитлової будівлі та визнання за [PERSON] права власності на цю 1/2 частину, повернення [PERSON] коштів, внесених нею на депозитний рахунок суду в розмірі 257 884 гривень, які не були внесені позивачем, не підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає, що [PERSON] без поважних причин пропущено річний строк позовної давності для звернення до суду з такими позовними вимогами, оскільки про порушення своїх прав їй стало відомо ще влітку 2008 року, а з позовом про переведення прав та обов'язків покупця вона звернулась у грудні 2012 року. При цьому суд вважає, що посилання позивача на тривалий розгляд цивільної справи про визнання недійсними договорів купівлі-продажу не може бути поважною причиною пропуску строку позовної давності, оскільки це не було перешкодою для звернення до суду з позовом про переведення прав та обов'язків покупця. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частині спірної нежитлової будівлі. Зі змісту статті 358 ЦК України вбачається, що володіння і користування майном, яке є у спільній частковій власності здійснюється за домовленістю та згодою співвласників і ніхто із них не має переважного права щодо цього майна перед іншим співвласником. В судовому засіданні з'ясовано, що між співвласниками відсутня згода та домовленість щодо володіння і користування нежитловою будівлею. З огляду на положення статті 358 ЦК України, за відсутності домовленості та згоди між співвласниками у [PERSON] не виникло переважного права та можливості укладати договори оренди 1/2 частки нежитлової будівлі, яка не виділена в натурі або ж порядок користування якою реально не встановлено. З огляду на наведене суд важає безпідставними позовні вимоги [PERSON] про стягнення упущеної вигоди. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на наведене та враховуючи, що позивачем за первісним позовом не надано належних доказів на підтвердження тих обставин, що на час прийняття рішення відповідач чинить перешкоди у користуванні нежитловою будівлею, оскільки останній заперечує даний факт, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні нежитловою будівлею шляхом виселення з неї відповідача та вселення позивачки, які, на думку суду, можуть заявлятись лише щодо житлових приміщень. Відповідно до частини третьої статті 357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Відповідно до статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до частини 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на наведене суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову про збільшення частки [PERSON] у праві спільної часткової власності, оскільки ним не надано належних доказів на підтвердження зроблених ним поліпшень та розмір його частки у зв'язку із проведеними поліпшеннями. При цьому суд не приймає до уваги звіт про дослідження з визначення вартості майна, оскільки він проведений на підставі даних наданих [PERSON], без участі іншого співвласника [PERSON], а призначена за клопотанням [PERSON] судова будівельно-технічна експертиза не проведена, оскільки він не оплатив її вартість. Відмовляючи у задоволенні вимог про збільшення частки суд також враховує відсутність згоди іншого співвласника на проведення поліпшень, а також обізнаність [PERSON] про наявність спору щодо права власності на нежитлову будівлю. У зв'язку з наведеним не підлягають задоволенню і вимоги за зустрічним позовом про припинення права власності [PERSON] на частку нежитлової будівлі та визнання за [PERSON] права власності на всю будівлю, враховуючи також, що ним внесено кошти на депозитний рахунок суду відповідно до вимог ст. 365 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed