Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод ти визначення порядку спілкування з дитиною. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.07.2010 року між ним та відповідачем у Дзержинському відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції було укладено шлюб, актовий запис №392. Під час проживання у шлюбі народився син - [PERSON], [INFO]. 01.10.2013 року шлюб між сторонами розірвано, дитина залишилася проживати з відповідачем. Після розлучення відповідач систематично перешкоджає батьку у спілкуванні з сином. Позивач є свідомою, здоровою та дієздатною особою, має бажання та змогу виховувати свого сина, має постійну роботу та місце проживання, не має жодних наркологічних, психіатричних протипоказань з малолітнім сином. Вважає найбільш сприятливими для свого сина періодичні зустрічі з батьком без присутності відповідача, адже спільні стосунки з відповідачем можуть погано вплинути на психічний стан сина, а також бажає проводити окрім зустрічей спільний з сином відпочинок. Просить суд позов задовольнити, зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у здійсненні його батьківських, не перешкоджати спілкуванню дитини та батька, в тому числі у формі телеком зв'язку та виконання його батьківських обов'язків стосовно малолітньої дитини, а також зобов'язати відповідача письмово повідомляти батька про нове місце прописки/проживання дитини у разі зміни місця прописки/проживання дитини (в тому числі при відсутності дитини за місцем прописки в місті Харкові більше 10 днів), вказати графік та забезпечити засоби щоденного телеком зв'язку; визначити графік зустрічей з сином наступним чином: кожного четверга тижня з 11:00 до 08:00 наступного дня п'ятниці з можливістю спільної ночівлі, кожної неділі тижня з 08:30 до 08:00 наступного понеділка з можливістю спільної ночівлі; кожного парного року проводити спільну сумісну відпустку з дитиною протягом 10 днів в період з 01 березня до 31 серпня. Кожного непарного року проводити спільну сумісну відпустку протягом 10 днів в період з 01 вересня до 28 (29) лютого; кожного парного року проводити наступні святкові дати разом з батьком: з 31.12 по 01.01 - новорічне свято, 07.01 - Різдво, [INFO] - день народження батька, [INFO] - день народження [PERSON] (дитини), 08.03 - міжнародний жіночий день, [INFO] - день народження бабусі [PERSON] (дитини) по батьковій лінії, [INFO] - день народження дідуся [PERSON] (дитини) по батьковій лінії, 01.09 - день знань. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON]у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали, вважають, що вони не обґрунтовані та суперечать чинному законодавству, а задоволення позовних вимог завдасть непоправної шкоди здоров'ю та розвитку особистості малолітньої дитини. Сама відповідач 28.01.2016 року направила позивачу письмову пропозицію щодо урегулювання його зустрічей з сином, проте на протязі 12 місяців він не мав бажання бачитися з сином. Бажання бачитись з дитиною зумовлено кримінальним провадженням №12016220480000101 від 09.01.2016 року, а також тим, що відповідач звернеться до суду із позовом до позивача про позбавлення його батьківських прав. Батько дитини [PERSON] всі питання стосовно виховання дитини вирішує через скандали, конфлікти та бійки, приниженні гідності сина, катуванні, ненормативної лексики. Після таких інцидентів психоемоційний стан сина значно погіршується, він має різку зміну настрою, з'являються страхи, він стає неспокійним, настороженим. Позивач з моменту народження сина має сумнів, що саме він є батьком цієї дитини, при зустрічах часто демонструє, що він для нього чужий. Довгий час зовсім не сплачував аліментів та не надавав кошти на утримання дитини. 20 днів від дня народження дитини - дитина хворіла, у неї були болі в животі, [PERSON] схопив дитину та почав її трясти, застосовуючи насилля; батько дитини категорично відмовився реєструвати дитину у своїй квартирі, не надає гроші на утримання відповідача та сина, у зв'язку з чим [PERSON] вимушена була вийти на роботу, коли дитині було 3 місяці. Працюючи з 08:00 до 17:00 позивач навмисно не приїжджав додому своєчасно; завжди застосовував насильство, а січні 2013 року вигнав її з сином з квартири. Ініціатором розірвання шлюбу у зв'язку з насиллям у сім'ї була саме відповідач. З кожним роком позивач по відношенню до сина та до відповідача стає більш жорстоким, заподіює ще більше шкоди здоров'ю та психіці дитини, з 2014 року почалися постійні погрози, переслідування, залякування, образи. У 2016 році позивач напав на відповідача, були зняті побої та відкрито кримінальне провадження за даним фактом. Також 21.01.2016 року відбулося комісійне засідання дорадчого органу Дзержинського району поро боті з сім'ями, які опинилися у складних життєвих обставинах, розглядаючи справу [PERSON], сім'я якої опинилася у складних життєвих обсотаних у зв'язку з агресивною поведінкою [PERSON], останній підтвердив про застосування фізичної сили над [PERSON] у присутності їх малолітньої дитини. Після цього, [PERSON] продовжує свої насильницькі дії. Дитина пройшла реабілітаційний курс лікування після насильства позивача. Вважає, що позивачу неможливо надати зустрічі з дитино, навпаки його необхідно позбавити батьківських прав, просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, дослідивши доводи позивача [PERSON] та його представника [PERSON], відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції шлюбі, який рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.10.2013 року розірвано (а. с. 9). [INFO] року народився син - [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень 08.02.2011 року зроблено відповідний актовий запис №55, батьками якого є [PERSON] та [PERSON], що підтверджу копія свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 08.02.2011 року (а. с. 10). [PERSON] проживає разом з матір'ю - [PERSON], як визначено у вищезазначеному рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.10.2013 року. Згідно зі статтею 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України 27.02.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтями 141, 153 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а також мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Згідно статті 157 Сімейного кодексу України, статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог статті 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В судовому засіданні не встановлено, що позивач характеризується негативно, він має місце проживання і бажає спілкуватися з сином. Угоди щодо здійснення батьком своїх батьків прав, виконання своїх батьківських обов'язків, та спілкування з дитиною, між батьками цієї дитини не досягнуто. Як вбачається із характеристики, виданої ТОВ «Союз супермаркетів Харкова» від 29.09.2016 року вих. №90, [PERSON] проявив здатність до злагодженої роботи в команді, самостійно вирішує поставлені завдання. В спілкуванні може проявити різкість, проте схильний до пошуку компромісів. Відповідальний за прийняті рішення та виконані дії. Не курить, не зловживає спиртними напоями. Педантично відноситься до навчання, ділиться знаннями з працівниками (а .с. 11). Згідно довідки про доходи, виданої ТОВ «Союз супермаркетів Харкова» від 30.09.2016 року №59, [PERSON] дійсно працює на ТОВ «ССХА» з 02.06.2014 року на посаді інженер-програміст. Загальна сума доходу за період з 01.03.2016 року по 31.08.2016 року становить 16558, 35 грн. (а. с. 12). Відповідно до сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 12ЯЯФ №383075, виданого Комунальним закладом охорони здоров'я «Обласний наркологічний диспансер» 06.10.2016 року, у [PERSON] ознак наркологічних захворювань не виявлено (а. с. 12). Згідно медичної довідки про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 12 ЯЯХ №079401, виданої Комунальним закладом охорони здоров'я «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» 10.10.2016 року, у [PERSON] протипоказання до виховання дитини відсутні (а. с. 13). Відповідно до акту обстеження умов проживання №124 від 25.11.2016 року за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON],для малолітнього [PERSON] виділене окреме місце для сну, ігор та зберігання одягу. В даній кімнаті проживає [PERSON], 2002 року народження, кімната затишна, упорядкована та цілком безпечна для проживання дітей. Стосунки у родині доброзичливі. [PERSON] у співбесіді висловив бажання спілкуватися з молодшим братом (а. с. 68-69). Як вбачається із інформації, наданої Комунальним закладом охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №14» від 23.11.2016 року №1333, дитина [PERSON] спостерігається в даному закладі, догляд за хлопчиком здійснює мати, за медичною допомогою в поліклініку звертається також мати, батько станом здоров'я свого сина не цікавиться, до поліклініки не звертався (а. с. 76). Згідно довідки адміністрації Комунального закладу «Центр дитячої та юнацької творчості №1 Харківської міської ради» від 19.01.2017 року №1, [PERSON] старанний, допитливий та дисциплінований, в гуртку займається з задоволенням, дитина доглянута, охайна. Приводить та забирає [PERSON] мати, постійно цікавиться його успіхами, поведінкою, забезпечує всім необхідним. Батько дитини до закладу не приходив (а. с. 100). Іншу медичну документацію - виписка Комунального закладу охорони здоров'я «Обласний будинок дитини №2» (а. с. 77), акт про факт передачі дитини від 11.03.2016 року (а. с. 78), консультаційний висновок спеціаліста від 17.01.2017 року (а. с. 79), довідка від 23.01.2016 року (а. с. 81), ксерокопії медичної карти (а. с. 82-86), виписка із медичної карти стаціонарного хворого №564 (а. с. 87), що надана відповідачем [PERSON] на підтвердження негативного впливу батька [PERSON] на малолітнього сина [PERSON], суд відхиляє з мотивів того, що даними доказами ні підтверджено, ні спростовано будь-який негативний вплив [PERSON], дані документи не містять причинно-наслідкового зв'язку, що саме внаслідок дій батька спричинено шкоду здоров'ю малолітнього [PERSON]. Інформаційні листи інспектора Шевченківського ВП в Харківській області від 24.12.2016 року (а. с. 88), відповіді Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області на звернення [PERSON] від 06.07.2015 року, 09.03.2016 року, 08.11.2016 року (а. с. 89-91), звернення [PERSON] до органу поліції (а. с. 92-95) свідчать лише про конфлікт сторін у справі та вкрай неприязні стосунки, які склались між батьками ні в чому не винної дитини, яка має право мати як матір, так і батька. Окрім того, дані заяви [PERSON] містять інформацію про вчинення насильства насамперед відносно неї. Як вбачається із витягу з протоколу №1/ЗДО засідання дорадчого органу Дзержинського району по роботі з сім'ями, які опинились в складних життєвих обставинах від 21.01.2016 року, [PERSON] дав пояснення по суті даного питання та підтвердив про застосування фізичної сили над гр. [PERSON] у присутності їх малолітньої дитини (а. с. 99). Також на засіданні дорадчого органу [PERSON] було рекомендовано звернутись до ЦСССДМ для отримання соціальних послуг, в тому числі психологічних, направлених на поліпшення взаємовідносин між оточуючим середовищем, що і було зроблено позивачем. Так, згідно інформації, наданої Центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Шевченківського району м. Харкова від 18.04.2017 року №207, [PERSON] у січні та лютому 2016 року декілька разів звертався до фахівця із соціальної роботи Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Шевченківського району м. Харкова за отриманням соціальних послуг, проте посада психолога в штатному розписі ЦСССДМ на той час законодавством не була передбачена. З чоловіком була проведена профілактична бесіда про наслідки недопущення агресивних дій, сварок та насильницьких дій із застосуванням фізичної сили стосовно колишньої дружини [PERSON], в тому числі в присутності їх спільної дитини. Також [PERSON] були надані і інші соціальні послуги та методичні поради (а. с. 119). Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Так, принцип статті 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо, наприклад, визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір'ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і мати дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Також суд вважає за доцільним задовольнити позовні вимоги щодо надання можливості позивачу проводити відпустку разом з сином. Згідно із статтею 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Дана норма передбачає у першу чергу, щоб саме батьки виявляли до дитини повагу та ставилися до неї як до особистості, враховували її бажання, інтереси, потреби. Сторони не позбавлені можливості домовитися, діючи в інтересах дитини, щодо зустрічі батька з сином і в інші часи. У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. У рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» (Заява №39948/06 від 18.12.2008 року, суд звертає увагу, що для батьків та дитини «бути разом» є елементом сімейного життя, та внутрішні засоби, які їм перешкоджають є елемент втручання в право. «…Там, де є очевидні сімейні зв'язки з дитиною, держава повинна діяти так, щоб ці зв'язки розвивались і дотримувались законні гарантії, які б дозволяли дитині бути частиною сім'ї, навіть якщо батьки не проживають разом…». Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 179 ЦПК України визначено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі зобов'язані довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як заперечення проти позову. Частинами 9, 10 статті 7 Сімейного кодексу України встановлено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Зважаючи на зазначене, виходячи з сукупності всіх обставин по справі, суд вважає за можливе встановити наступний порядок спілкування позивача з сином [PERSON] та участі у його вихованні: кожного четверга тижня з 11:00 год. до 18:00 год. та кожної неділі тижня з 08:30 год. до 18:00 год. в присутності матері [PERSON]. Окрім того, суд вважає за можливе надати [PERSON] дозвіл кожного парного року проводити спільну сумісну відпустку з дитиною протягом 10 днів в період з 01 березня до 31 серпня, а кожного непарного року проводити спільну сумісну відпустку протягом 10 днів в період з 01 вересня до 28 (29) лютого; також вважає за можливим надати дозвіл [PERSON] кожного парного року проводити наступні святкові дати разом з батьком: 07.01 - Різдво - з 08:00 год. до 18:00 год., [INFO] - день народження батька - з 08:00 год. до 18:00 год., [INFO] - день народження [PERSON] (дитини) - з 08:00 год. до 18:00 год.; 01.09 - день знань - з 08:00 год. до 18:00 год., проте ці зустрічі також слід проводити в присутності матері [PERSON]. Даний порядок участі [PERSON] у вихованні сина та спілкуванні з ним забезпечить можливість батька повноцінно брати участь у вихованні та спілкуванні з сином. Разом з тим, присутність матері при такій участі у вихованні сина та спілкуванні з ним визначена через малолітній вік дитини та відсутність реальної можливості виконання рішення суду при очевидній недовірі відповідача до позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод ти визначення порядку спілкування з дитиною підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial