Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

У липні 2014 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до ФОП-Кривого М.Р. на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», з урахуванням збільшення розміру позовних вимог від 24.12.2014 р., про розірвання угоди, стягнення передоплати у сумі 10000 грн., пені у сумі 106336 грн. 80 коп. та моральної шкоди у сумі 20000 грн.. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що 04.03.2014 р. уклав з ФОП - [PERSON] угоду на виготовлення дубових вікон, за умовами якої відповідач зобов»язався виконати замовлення на протязі двох календарних місяців, з моменту оплати авансу, тобто, до 05.05.2015 р. (п. 4.1.), загальною вартістю 19 692 грн., згідно специфікації. Пунктами 3.1., 3.2 договору визначено, що договірна ціна замовлення складає суму 19692 грн., попередня оплата в розмірі 50% від вартості робіт, а саме: 10000 грн., решта суми мала бути сплачена по факту виконаних робіт. 05.03.2014 р. на виконання п. 3.2. договору здійснив авансовий платіж шляхом перерахування грошових коштів у сумі 10000 грн., що підтверджується квитанцією від 05.03.2014 р.. Станом на 07.07.2014 р. відповідач зобов»язання за договором не виконав, врегулювали конфліктну ситуацію шляхом телефонних перемовин у досудовому порядку не вдалося. У зв»язку з порушенням визначених законом його прав як споживача відповідних послуг угода підлягає розірванню, відповідач повинен повернути сплачені в якості авансу грошові кошти у 10000 грн. та сплатити пеню в розмірі 3% від вартості замовлення за 180 календарних днів прострочення, в загальній сумі 106336 грн. 80 коп.. Крім того, невиконанням умов договору відповідач завдав моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях від порушення права власності на розпорядження грошовими коштами, які відмовляється повернути, неможливості до травневих свят завершити ремонт будинку своєї матері, яка хворіє та не повинна хвилюватись, що вплинуло на його емоційний стан, негативно відобразилось на стосунках з оточуючими людьми та ділової репутації, розмір морального відшкодування оцінює в 20000 грн.. Позивач просив позов задовольнити. Відповідач, ФОП - [PERSON], позовні вимоги не визнав, подав зустрічний позов, мотивуючи тим, що укладений з позивачем договір на виготовлення вікон від 04.03.2014 р. за своєю правовою природою є договором підряду. Відповідно умов п. 3.2. договору від 04.03.2014 р. позивач зобов'язаний сплатити авансовий платіж у розмірі 10 000 грн. та платіж за фактом виконання робіт у розмірі 9 692 грн., проте на сьогоднішній день від нього вказаної суми не отримував. Виготовив вікна згідно специфікації до договору та притримав за адресою своїх виробничих потужностей, розташованих у [ADDRESS], готовий передати у володіння позивача після оплати повної вартості робіт. Позивач не виконав обов»язки замовника, передбачені ч. 1 ст. 865 ЦК України, щодо прийняття та оплатити виконаної роботи, тому зобов'язаний сплатити повну суму (авансового платежу та платежу за фактом виконання робіт) за договором від 04.03.2014 р. в сумі 19 692 грн., з урахуванням інфляційних втрат за весь час прострочення за період з 06.03.2014 р. по 09.12.2014 р. в сумі 3997 грн. 48 коп., а також три проценти річних у сумі 451 грн. 57 коп. від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором від 04.03.2014 р.. Відповідач просив зустрічний позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача на підставі договору про надання правової допомоги від 15.07.2014 р., адвокат, Москаленко І.О., підтримав позовні вимоги з наведених у заяві підстав, просить задовольнити, пояснив, що 05.03.2014 р. авансовий платіж у сумі 10000 грн. за дорученням позивача перерахувала його рідна сестра, [PERSON], що підтверджується квитанцією, з якій зазначено призначення платежу - «оплата за виготовлення вікон». Позивач жодних повідомлень про готовність замовлення не отримував, тому замовив вікна у іншого підприємця, заплатив більшу вартість, в зв»язку з подорожчанням, при перемовинах про вирішення спору мирним шляхом відповідач пропонував замість вікон ліжко і паркет, які йому не потрібні, тому й не домовились. Представник відповідача на підставі довіреності, [PERSON], позовні вимоги не визнав, підтримав зустрічний позов, просить задовольнити, додатково пояснив, що вікна були виготовлені вчасно, письмових повідомлень позивачу не надсилалось, але він міг дізнатись про готовність замовлення іншим шляхом, по телефону, чи поцікавитись особисто. З сестрою позивача договір не укладався, тому й не визнають сплату авансового платежу в сумі 10000 грн. за квитанцією від її імені. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підтверджені та підлягають задоволенню частково, зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Частиною 1 ст. 866 ЦК України визначено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документу не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов. Суд установив, що 04.03.2014 р. сторони уклали угоду на виготовлення дубових вікон, за умовами якої відповідач - фізична особа підприємець зобов»язався виконати замовлення позивача на протязі двох календарних місяців, з моменту оплати авансу, тобто до 05.05.2015 р. (п. 4.1.), згідно специфікації ( а. с. 6, 7). Пунктами 3.1., 3.2 договору визначено, що договірна ціна замовлення складає суму 19692 грн., попередня оплата в розмірі 50% від вартості робіт, а саме: 10000 грн., решта суми сплачується по факту виконаних робіт. Як убачається з матеріалів справи, 05.03.2014 р. позивач через свою рідну сестру [PERSON] перевів на рахунок відповідача у якості передоплати для виконання робіт суму 10000 грн., а саме: виготовлення вікон, що підтверджується квитанцією, і заперечення відповідача цього не спростовують ( а. с. 8). Ураховуючи, що позивач надав суду копії угоди на виготовлення вікон від 04.03.2014 р., квитанції від 05.03.2014 р. про перерахування авансового платежу в якості передоплати на рахунок відповідача, між сторонами виникли відносини з виконання договору побутового підряду, терміном виконання протягом двох місяців, з моменту оплати авансу. Зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ч. 1 ст. 509 ЦК). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ч. 1 ст. 530 ЦК). Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ( ст. 610 ЦК). Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Пунктом 3.2. угоди передбачено, що по факту виготовлення вікон виконавець повідомляє замовника Станом на 07.07.2014 р. відповідач зобов»язання за угодою не виконав, вікна у обумовлений строк не виготовив. Відповідно до положень ч. ч. 2, 3 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Ураховуючи, що відповідач зобов'язувався виконати замовлення позивача протягом двох місяців з моменту внесення авансу, тобто до 05.05. 2014 р., що вбачається із умов угоди, та у встановлений сторонами строк не виконав своє зобов'язання, а позивач не одержав вікна для ремонту будинку, поніс документально підтверджені збитки в розмірі 10000 грн., тому він як споживач вправі вимагати розірвання договору та повернення сплачених за ним коштів. При вирішенні спору щодо стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої пені за прострочення виконання зобов'язання в сумі 106336 грн. 80 коп. суд має враховувати наступне. Так, позивачем дійсно заявлені вимоги в межах строку позовної давності, зокрема, за 180 днів прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до п. п. 1, 3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Отже законом чітко регламентовано стягнення пені за кожен день прострочення виконання зобов'язання, проте розмежовано суми, з яких необхідно вираховувати 3% пені (від загальної вартості послуги або у разі не визначення такої вартості - від загальної суми замовлення). За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Частина 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Між тим, сума нарахованої позивачем пені більше ніж у 10 разів перевищує понесені ним збитки, тому

Outcome: partial