Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

У листопаді 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON], в якому просять визнати дійсним договір купівлі - продажу від 24.11.2016 року, укладений між ними та [PERSON], за яким вони придбали, а [PERSON] продав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], а також просять суд визнати за ними в рівних частках, по ? частині кожному, право власності на зазначений житловий будинок. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], який складається з: А1ж,а,а1 - житловий будинок; Б - сарай; Г - убиральня; В,в - літня кухня; ПГ - погріб; Д - гараж; 1-2 - огорожа. 24.11.2016 року між ними та [PERSON] була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належного відповідачу житлового будинку, про що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу в простій письмовій формі. На даний час оформити правочин у нотаріальному порядку вони не мають можливості у зв'язку з тим, що відповідач відмовляється нотаріально посвідчити договір купівлі- продажу мотивуючи свою відмову браком коштів та часу для цього. Позивачі до суду не з'явились, надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач також у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просив дану справу розглянути без його участі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24.11.2016 року між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, згідно якого [PERSON] продав та передав [PERSON], [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.25-26). Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.11.2016 року №73670709, зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі рішення суду про визнання права власності (а.с.19) Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі - продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З огляду на вищезазначене, оскільки позивачі домовились з [PERSON] щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, що підтверджується договором купівлі - продажу від 24 листопада 2016 року , фактично відбулося повне виконання правочину. Даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивачів зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивачів може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивачі звернулись до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як вони набули у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], однак у них відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, з незалежних від них підстав, відповідач всіляко ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. На підставі ст.ст. 203, 220, 328, 334, 638, 655, 657 ЦК України,

Outcome: approved