Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі АТ «Райффайзен Банк Аваль»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., посилаючись на те, що 23 серпня 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», було укладено Кредитний договір №014/83008/82/80507 від 23 серпня 2007 року, за умовами якого банк зобов`язувався надати кредит у сумі 59160,00 доларів США зі сплатою 13,50 відсотків річних. 23 серпня 2007 року, в якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором №014/83008/82/80507 від 23 серпня 2007 року, між ВАТ «Райффайзен\~Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір від 23 серпня 2007 року, за умовами якого остання передала в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,3 кв.м., яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 17 серпня 2007 року. Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,3 кв.м., яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 17 серпня 2007 року, було зареєстровано в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» (далі КП «ОМБТІ та РОН»). Позивачка зазначала, що 19 травня 2009 року Приморським районним судом м. Одеси було відкрито провадження по справі №2-5727/10 за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2011 року позов ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом було залишено без розгляду. Стверджувала, що 21 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №10 від 21 січня 2020 року, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру, загальною площею 43,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 17 серпня 2007 року Філімоновою Г.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим №5197. Право власності зареєстровано в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» 21 серпня 2007 року, номер запису 174 у книзі №643 пр. на сторінці №93, реєстраційний №17788150. Вказувала, що виконавчий напис №10 від 21 січня 2020 року всупереч вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», вчинено приватним нотаріусом після спливу трьох років після виникнення права вимоги щодо повернення заборгованості за тілом кредиту. Вважає, що при вчиненні виконавчого напису, приватним нотаріусом не були дотримані вимоги діючого законодавства щодо його вчинення, оскільки останній не переконався належним чином у безспірності боргу та безспірності відсотків за кредитом, оскільки боржником здійснювались платежі за кредитним договором. Крім того, відповідно до умов кредитного та іпотечного договору, банк повинен надіслати особі, яка порушила свої обов`язки, письмову вимогу про усунення порушення. При цьому стверджувала, що приватний нотаріус повинен був вчиняти виконавчий напис відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року №1172 (далі Перелік), якою передбачалась можливість стягувати заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів за нотаріально посвідченими угодами. Тобто, позивач вважає, що відповідно до вказаної постанови нотаріус позбавлений права вчиняти виконавчий напис нотаріуса на Іпотечному договорі, що передбачає право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №10, вчинений 21\~січня 2020\~року приватним\~нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., про звернення стягнення на квартиру, загальною площею 43,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 17 серпня 2007 року Філімоновою Г.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим №5197. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 липня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 29-30). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 липня 2020 року за заявою позивачки було зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. від 21 січня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №10, який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Є.О. (а.с. 44-47). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2020 року підготовче провадження по даній справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 140-141). Позивачка та її представник, діючий на підставі ордеру від 24 липня 2020 року та договору про надання правової допомоги від 02 березня 2020 року, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, надали до суду заяву про підтримання позовних вимог, просили суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та слухати справу за їх відсутності (а.с. 14, 15, 194, 211). Представник АТ «Райффайзен Банк Аваль», діючий за довіреністю від 17 січня 2019 року, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Раніше надав письмові пояснення, в яких просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 136-137, 138, 194, 212). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., у судове засідання не з`явився, про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~судом у\~відповідності до\~вимог ст.\~128\~ЦПК України (а.с. 57, 58, 59, 126, 144). Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України\~22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок), тому, при ухваленні рішення, суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, що підтверджується витягом з\~Єдиного державного\~реєстру юридичних\~осіб,\~фізичних осіб-підприємців\~та громадських\~формувань (а.с. 213-216). З матеріалів справи вбачається, що 23 серпня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», було укладено Кредитний договір №014/83008/82/80507 від 23 серпня 2007 року, за умовами якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у сумі 59160,00 доларів США зі сплатою 13,50 відсотків річних (а.с. 168-174). 23 серпня 2007 року, в якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором №014/83008/82/80507 від 23 серпня 2007 року, між ВАТ «Райффайзен\~Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір від 23 серпня 2007 року, за умовами якого остання передала в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,3 кв.м., яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 17 серпня 2007 року (а.с. 165-167). 21 січня 2020 року право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,3 кв.м., яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 17 серпня 2007 року, було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно права, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно права, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 21 січня 2020 року (а.с. 185). Судом встановлено, що 19 травня 2009 року Приморським районним судом м. Одеси було відкрито провадження по справі №2-5727/10 за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. Ухвалою Приморського\~районногосуду м. Одеси від 17 березня 2011 року позов ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом було залишено без розгляду (а.с. 8). Встановлено, що 21 січня 2020 року на підставі заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль», яке є правонаступником ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №10 від 21 січня 2020 року, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру, загальною площею 43,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 17 серпня 2007 року Філімоновою Г.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим №5197. Право власності зареєстровано в електронному реєстрі права власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» 21 серпня 2007 року, номер запису 174 у книзі №643 пр. на сторінці №93, реєстраційний №17788150 (а.с. 18-19, 161). У виконавчому написі зазначено, що заборгованість [PERSON] перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно кредитного договору №014/83008/82/80507 від 23 серпня 2007 року, станом на дату розрахунку 12 грудня 2019 року, складає: за кредитом 55645,15 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 1313422,86 грн.; по відсоткам 86084,33 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 2031895,44 грн. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що він набирає чинності з дня його вчинення, тобто з 21 січня 2020 року, та має бути пред`явлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби або до приватних виконавців протягом 1 (одного) року з моменту його вчинення, тобто з 21 січня 2020 року по 21 січня 2021 року включно. Судом встановлено, що кінцевий термін повернення основної заборгованості за кредитним договором №014/83008/82/80507\~від 23\~серпня 2007\~року 23 серпня 2017 року. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 12 грудня 2019 року, заборгованість за кредитним договором нарахована за період з 23 серпня 2007 року по 12 грудня 2019 року, без урахування строку позовної давності, а відсотки за користування кредитом нараховані після закінчення строку дії кредитного договору (а.с. 164). Судом встановлено, що 17 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шипковим Є.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61299447 по виконанню вищевказаного виконавчого напису №10, виданого 21 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. (а.с. 95-96). Зі змісту\~позовної заяви\~вбачається,\~що підставами\~для визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~позивач зазначив наявність спору щодо його заборгованості, вчинення виконавчого напису після спливу трьох років позовної давності. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.\~ При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон України «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України\~22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат», у редакції на час виникнення правовідносин, передбачено умови вчинення виконавчих написів, згідно із якими нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, для одержання виконавчого напису подаються нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1\~цього переліку). Для одержання\~виконавчого напису\~подаються: а)\~оригінал нотаріально\~посвідченого договору\~(договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно ст. 89 Закону України «Про нотаріат», у редакції на час виникнення правовідносин, у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Дослідивши оскаржуваний виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. №10 від 21 січня 2020 року,\~виданий на\~підставі заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль», судом встановлено, що вимоги до його оформлення, передбачені чинним законодавством України, приватним нотаріусом не виконані. Згідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Згідно висновків, зроблених Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року №6-887цс17 у справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 у справі №910/5226/17 зазначено, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Як зазначено у\~ст. 90 Закону «Про нотаріат», стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому\~Законом України «Про виконавче провадження». При цьому, нотаріус повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. З наданого суду нотаріусом пакету документів, які йому було подано АТ «Райффайзен Банк\~Аваль» для вчинення виконавчого напису, вбачається, що нотаріус не звернув увагу на той факт, що відповідно до п. 1.1. Кредитного договору №014/83008/82/80507 від 23 серпня 2007 року строк дії вказаного договору закінчився 23 серпня 2017 року. Отже, після закінчення строку дії договору АТ «Райффайзен Банк\~Аваль» втрачає можливість нарахування та стягнення відсотків, пені та комісії за кредитним договором. Зі змісту постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року по справі №564/2199/15-ц вбачається, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, кредитний договір припиняє свою дію, а позивач втрачає можливість нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором. Зазначені висновки містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №14-10цс18) та від\~04 липня 2018 року (справа №14-154цс18). Суд вважає, що при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом не було враховано те, що, в порушення вимог діючого законодавства, АТ «Райффайзен Банк\~Аваль» після закінчення строку Кредитного договору №014/83008/82/80507 від 23 серпня 2007 року була нарахована заборгованість позивача перед банком за процентами за користування кредитом за період з 23 серпня 2017 року по 12 грудня 2019 року, тобто після закінчення строку кредитного договору. Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17, суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17). При цьому лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі №6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Таким чином, заявником АТ «Райффайзен Банк Аваль» не дотримано вимог закону щодо подання повного пакету документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, а нотаріусом на даний недолік не звернуто увагу і в порушення вимог закону вчинено виконавчий напис при відсутності вказаного необхідного документу (виписки з рахунку) чи іншого документу, який би був рівнозначний вказаному і доказував би безспірність заборгованості, її розмір та безспірність її стягнення. Крім того, у виконавчому написі відсутня достатня і безспірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. І в виконавчому написі, і в поданих заявником нотаріусу документах відсутня така інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути з позичальника, виникла виключно в межах строку позовної давності. За таких обставин, суд вважає, що нотаріусом не дотримано також вимоги закону щодо можливості вчинення виконавчого напису лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Таким чином, виконавчий напис вчинено не на документі, який підтверджує безспірність даної заборгованості і відповідно дає підстави для безспірного її стягнення, крім того, у виконавчому написі відсутня достатня і безспірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. У виконавчому написі і в поданих заявником нотаріусу документах відсутня така інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути з позичальника, виникла виключно в межах строку позовної давності. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат»,\~виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8\~зазначеної вище\~постановипередбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Верховний суд\~ у\~своїй \~постанові від\~19\~березня 2021\~року по\~справі №750/3781/20 (провадження №61-14943св20) зазначив, що відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. У частині першій\~статті 88 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, у редакції на час виникнення правовідносин, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду\~від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження № 4-557цс19). У вказаній постанові також зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі №357/12818/17 (провадження №44380св18). Матеріали нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису за реєстровим №10 від 21 січня 2020 року не містять відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення або відмови у його отриманні, наявні лише документи, що підтверджують направлення відповідного повідомлення. За таких обставин, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що виконавчий напис за реєстровим №10\~від 21\~січня 2020\~року,\~вчинений приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Шевченко О.В.,не відповідає вимогам закону, а тому не підлягає виконанню. Стаття 4 ЦПК України\~передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За таких обставин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про визнання\~виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір по справі складає 840,80 грн., який повністю сплачений позивачем при зверненні до суду. Оскільки позов задоволений, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача (а.с. 1).

Outcome: approved