Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

У липні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 24 березня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 23 087,93 дол. США. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,00% строком до 24 березня 2012 року. Банк зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення, [PERSON] має заборгованість 11 363,20 доларів США, що еквівалентно на день проведення розрахунку 134 125,77 гривень та 489 558,82 гривень, а саме: залишок заборгованості по кредиту за Кредитним договором складає 10 345,12 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 1 018,08 дол. США, заборгованість по пені за Кредитним договором складає 489 558,82 гривень. У якості забезпечення виконання умов кредитного договору з [PERSON] був укладений договір поруки, за яким несе солідарну відповідальність з боржником. Вказали також, що 20 лютого 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] укладено ще договір про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. З даним договором був відкритий рахунок, видана картка. [PERSON] також мав належним чином виконувати умови договору та сплачувати щомісяця суми мінімальних платежів. Через порушення відповідачем умов договору виникла заборгованість в розмірі 3 293,22 грн. Вказали, що між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договори купівлі-продажу кредитних портфелів, за яким вони набули статусу нового кредитора та право вимоги по даним договорам. Просили суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 363,20 доларів США, що еквівалентно на день проведення розрахунку 134 125,77 гривень, та пені в розмірі 489 558,82 гривен; стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 293,22 грн.; судові витрати стягнути з відповідачів. У судове засідання представник позивач не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, просив суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обов'язків ЗАТ «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов'язків АКБ «Райффайзенбанк Україна». 24 березня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-009/190/2006. За даним договором [PERSON] отримав кредит в розмірі 22 912 дол.США на купівлю автомобіля, строком до 24 березня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 09,00% річних. У п. 1 договору вказано, що даний договір складається з двох частин, які нероздільно пов'язані між собою: частина №1 «Базові умови кредитування. Визначення термінів» та частина №2 Кредитного договору №CL-009/190/2006 від 24 березня 2006 року. Згідно ч.2 п.3 кредитного договору боржник несе відповідальність в порядку і на умовах, визначених в цьому договорі: за порушення кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасного виконання зобов'язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору. Відповідач у визначений договором строк заборгованість по відсоткам не погасив, як встановлено судом, станом на 11 червня 2014 року [PERSON] має не виплачений борг в розмірі 11 363,20 дол. США, що на день розрахунку становить 134 125,77 грн., яка складається з залишку заборгованості за кредитом в розмірі 10 345,12 дол. США та суми несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі - 1 018,08 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості, який надав позивач. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються в договорі. В судовому засіданні встановлено, що згідно п.1.2 Кредитного договору позичальник повинен сплачувати проценти за використання вказаних коштів. Згідно з п.3 договору № CL-009/190/2006 за користування кредитом [PERSON] зобов'язаний сплатити банку відповідну плату, а саме: фіксована процентна ставка розміром 9% річних. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог законодавства (ст. 526 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язується сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором, або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором, або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Зважаючи на те, що між сторонами 24 березня 2006 року був укладений кредитний договір та те, що у встановлений договором строк договірні зобов'язання з боку [PERSON] виконані не були, на звернення позивача на його ім'я з вимогою погасити борг вони не відреагували. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 24 березня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] укладено договір поруки №SR-009/190/2006. За умовами договору поруки, а саме п.1.1 Поручитель зобов'язався відповідати в повному обсязі по борговим зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору № CL-009/190/2006. Враховуючи те, що кредитодавець має право вимагати погашення заборгованості по ньому у разі прострочення заборгованості; відповідачі на звернення позивача про сплату заборгованості не відреагували, поручитель несе солідарну відповідальність, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про неналежне виконання відповідачем покладених на нього, згідно договору, обов'язків та визнає позов обґрунтований і таким що підлягає задоволенню щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості в розмірі 11 363,20 дол. США, що на день розрахунку становить 134 125,77 грн., яка складається з залишку заборгованості за кредитом в розмірі 10 345,12 дол. США та суми несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі - 1 018,08 дол. США. Згідно ч.2 п.3.1.2 за нецільове використання кредиту позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 5% від суми кредитних коштів, використаних не за цільовим призначенням. Вказаний штраф сплачується додатково до інших сум, що підлягають сплаті згідно з цим договором. При визначенні розмірі неустойки суд також враховує положення ст. 551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до роз'яснень п. 27 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на вагу (відсутність негативних наслідків для позивача через просторочене виконання зобов'язань). За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи викладене, дослідивши подані суду докази, відсутність негативних наслідків для позивача, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 134 000 грн.. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № CL-009/190/2006 в розмірі 11 363,20 дол. США, що на день розрахунку становить 134 125,77 грн., яка складається з залишку заборгованості за кредитом в розмірі 10 345,12 дол. США та суми несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі - 1 018,08 дол. США; та пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 134 000 грн. 20 лютого 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] укладено договір № СС000780 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних). За умовами договору банк відкриває держателю картковий рахунок в гривнях та видає кредитну картку, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишаються, та сплати процентів. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог законодавства (ст. 526 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язується сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором, або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором, або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Відповідно до поданого суду розрахунку розмір заборгованості [PERSON] за договором № СС000780 від 20 лютого 2006 року становить 3 293,22 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 05 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг України» укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступив на користь TOB «ОТП Факторинг Україна» своє право вимоги заборгованості за вказаним Кредитним договором, а також договором забезпечення, в тому числі по кредитному договору [PERSON] та забезпечувальних договорах - договору поруки з [PERSON], що підтверджується також і витягом з додатку 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю. 25 червня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг України» укладено Договір факторингу №01/06/11, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступив на користь TOB «ОТП Факторинг Україна» своє право вимоги заборгованості за договорами, в тому числі по договору № СС000780 з [PERSON], що підтверджується також і витягом з додатку 1 до Договору факторингу. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжні документи за №4365 від 23 липня 2013 року на суму 3 237,60 грн. та №416,40 від 22 липня 2014 року на суму 416,40 грн. При поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 3654 грн.. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідачів понесених судових витрат підлягають задоволенню відповідно до задоволених вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: approved