Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся в суд до відповідачів з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним. В огрунтування своїх вимог посилався на те, що 27 березня 2000 року між ним та відповідачами було укладено договір № 217 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], який був укладений на Універсальній Товарній Біржі „Марія, записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 217 від 27.03.2000р. та зареєстрований 27.03.2000 р. в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 9094. Працівники біржи завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. Оскільки він не має можливості розпорядитися купленою ним на законних підставах у свій час квартирою, тому що не дотримане діюче на данний момент законодавство- договір не посвідчений нотаріально- він вимушений звернутися до суду. Зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. В судове засідання позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, із заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався. Представник третьої особи Універсальна Товарна Біржа „Марія- надали заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнають. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27 березня 2000 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір № 217 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], який був укладений на Універсальній Товарній Біржі „Марія, записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 217 від 27.03.2000р. 27.03.2000 р. право власності на зазначену квартиру було зареєстровано на імя [PERSON] в Миколаївському МБТІ, та записано за реєстровим № 9094. Договір виконаний сторонами в повному обсязі: позивач уплатив продавцям вартість квартири, вселився в неї, зареєструвався та користується нею, а відповідачі отримали оплату договірної вартості квартири, звільнили її від побутового майна та здійснили виселення з неї. Згідно з вимогами ст.227 ЦК УРСР в редакції ГК 1963 р., що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в ред.1963р.) недодержання у випадках, зазначених в законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. Ст.128 ЦК УРСР передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договор купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved