Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

У листопаді 2017 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до Новгородської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету - приватний нотаріус Торецького міського нотаріального округу Іваненко Анатолій Михайлович, про тлумачення заповіту. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 29.01.2009 року її бабуся [PERSON] склала заповіт, в якому зазначила, що на випадок її смерті вона заповідає належну їй на праві власності земельну ділянку, що розташована на території Верхньоторецької селищної ради, площе. 4,57 га [PERSON] зазначений заповіт було зареєстровано в реєстрі за №3 та посвідчено спеціалістом виконкому Новгородської селищної ради м. Дзержинська Донецької області. [INFO] [PERSON] померла. У встановлений законом строк позивач звернулась до приватного нотаріуса Іваненко А.М. з заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак їй було відмовлено у видачі відповідних документів, оскільки документи, подані для вчинення нотаріальних дій, не відповідають вимогам законодавства, а саме: кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], що вказаний в заповіті не відповідає кадастровому номеру земельної ділянки [NUMBER], що зазначений у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого відділом Держгеокадастру у м. Дзержинську Донецької області від 12.05.2017 року № НВ-140253062017. У зв'язку з чим позивач просить розтлумачити вищевказаний заповіт. Позивач до судового засідання не з'явилась, її інтереси за довіреністю представляла [PERSON], яка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив ухвалити рішення на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус Торецького міського нотаріального округу Іваненко А.М. до судового засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (повторне), виданого Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 27.04.2017 року. За життя [PERSON] було складено заповіт, який посвідчено спеціалістом виконкому Новгородської селищної ради м. Дзержинська Донецької області та зареєстровано в реєстрі за №3. Згідно заповіту [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку розташовану на території Верхньоторцької селищної ради площею 4,57 га, кадастровий номер [NUMBER]. У встановлений законом строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Іваненко А.М. з заявою про прийняття спадщини, однак [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки документи, подані для вчинення нотаріальної дії, не відповідають вимогам законодавства, а саме: кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], вказаний в заповіті, який посвідчений виконкомом Новгородської селищної ради м. Дзержинська Донецької області 29.01.2009 року за реєстровим № 3, не відповідає кадастровому номеру земельної ділянки [NUMBER], що зазначений у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого відділом Держгеокадастру у м. Дзержинську Донецької області 12.05.2017 року № НВ-1402543062017. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом статті 317 ЦК України право розпоряджання майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення заповіту - це з'ясування змісту дійсного одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Згідно з п. 2.1 Глави 3 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Нотаріус має перевірити, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать вимогам законодавства. Неоднозначність відтворення в заповіті волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлена неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов'язальних, спадкових відносин. При цьому, тлумачення заповіту не може бути спрямоване на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків спадкоємців, оскільки вони встановленні заповітом, як одностороннім правочином. При тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у його зміст, адже заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав та обов'язків на випадок смерті. Значення і зміст терміну «заповіт», його правова природа, юридичні наслідки, які ним породжуються є загальноприйняті у спадковій сфері цивільних відносин. На час складання заповіту заповідач мала у власності земельну ділянку, розташовану на території Верхньоторецької селищної ради з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місцем розташування: на території Верхньоторецької селищної ради колишнього КСП «Росія» на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, Серії [NUMBER], зареєстрованого Ясинуватським районним відділом земельних ресурсів за №01.05.170.00373 і виданого 18 березня 2005 року. При наявності спору з відповідачем щодо тлумачення заповіту в частині спадкового майна, позивач не може іншим шляхом підтвердити волю спадкодавця, ніж шляхом тлумачення заповіту судом, вирішуючи питання тлумачення цього правочину, що цивільне судочинство направлене на захист прав та інтересів громадян. При цьому, для визначення волі [PERSON] слід брати до уваги мету правочину, подальшу поведінку спадкодавця [PERSON] (ч.4 ст.213 ЦК). З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON], заповідаючи [PERSON] вищевказану земельну ділянку, мала метою забезпечити [PERSON] після своєї смерті можливістю володіти належною їй земельною ділянкою, адже після державної реєстрації права власності на земельну ділянку, та отримавши державний акт на право приватної власності на землю, [PERSON] на цю земельну ділянку нового заповітного розпорядження іншим спадкоємцям не вчиняла. Це свідчить про те, що справжня воля [PERSON] була направлена на те, щоб [PERSON] успадкувала після її смерті земельну ділянку. За такого, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає судовому захисту в спосіб, що запропонований ним, а саме шляхом задоволення позовних вимог про тлумачення заповіту.

Outcome: approved