Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з даним позовом. Позов мотивувала тим, що їй стало відомо про існування виконавчого провадження № 63831484, яке було відкрито на підставі виконавчого напису № 7196, який вчинений 28 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. та за яким з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» стягнуто заборгованість у розмірі 17119,40 грн.. Позивач зазначає, що з даним виконавчим написом вона погодитися не може, тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2021 року було відкрито загальне провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання. 17 червня 2021 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області у даній справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова Михайла Олександровича. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутність, зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просила суд позов задовольнити. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Між тим, 06 серпня 2021 року та 20 серпня 2021 року представником відповідача на адресу суду було направлено заяви про визнання позовних вимог в порядку ст. 206 ЦПК України, в яких представник відповідача просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] та стягнути з ТОВ «ФКУА» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 454,00 грн. та подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227,00 грн.. Треті особи в підготовче судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом вчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Відповідно до вимог ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, враховуючи умови визначені ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе винести рішення у цьому підготовчому судовому засіданні, задовольнивши позовні вимоги з огляду на наступне. Так, судом при розгляді справи встановлено, що 28 січня 2020 року приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Гуревічовим Олегом\~Миколайовичем. вчинено оскаржуваний виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 7196 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги № 20/01/20-1/1 від 20 січня 2020 року, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», на підставі Договору відступлення прав вимоги № 20170714 від 14 липня 2017 року, відступлено право вимоги за кредитним договором № 179925369 від 13 листопада 2015 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , суму заборгованості за період з 13 липня 2017 року по 22 січня 2020 року включно в загальному розмірі 17119,40 грн. (а.с 16). На підставі вказаного виконавчого напису № 7196від 28 січня 2020 року, приватним виконавцем Київського міського нотаріального округу Оніщенком Д.С. відкрито виконавче провадження № 63831484. Між тим, вищевказане виконавче провадження передано до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Чучкову Михайлу Олександровичу. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі Постанова). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Проте вказана Постанова № 1172 не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими можливе стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови № 1172 та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнана судом незаконною та нечинною, відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,\~в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, з наданих Київським державним нотаріальним архівом, на ім`я позивача [PERSON] , належним чином завіреної копії виконавчого напису та документів на підставі яких він посвідчувався за реєстровим номером № 7196, 28 січня 2020 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. із заявою про вчинення виконавчого напису звернувся директор ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (а.с 17). До вказаної заяви, директором ТОВ «Фінансова компанія управління активами» приватному нотаріусу було додано: виписку за кредитним договором № 179925369 від 13 листопада 2015 року за період з 13 липня 2017 року по 22 січня 2020 року; заяву [PERSON] про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» від 13 листопада 2015 року; заяву [PERSON] № 179925369 від 13 листопада 2015 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР»; Вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань № 76621 від 22 січня 2020 року з доданими до неї Повідомлення про відступлення права грошової вимоги № 76631 від 22 січня 2020 року та випискою за кредитним договором; Витяг з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 20/01/20-1/1 від 20 січня 2020 року (а.с. 18-28) У відповідності до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, оцінюючи вищевказані документи, судом встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису, керувався заявою [PERSON] \~про приєднання\~до умов\~отримання кредитів\~та інших\~послуг від\~ТОВ «ФК\~«ЦФР» від\~13\~листопада 2015\~року та\~заявою [PERSON] \~№ 179925369\~від 13\~листопада 2015\~року на\~отримання кредиту\~від ТОВ\~«ФК «ЦФР» та Випискою за кредитним договором № 179925369 від 13 листопада 2015 року за період з 13 липня 2017 року по 22 січня 2020 року, яка підготовлена директором ТОВ «Фінансова компанія управління активами», що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Разом з тим, заяви [PERSON] про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» від 13 листопада 2015 року та заяви [PERSON] № 179925369 від 13 листопада 2015 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», не були нотаріально посвідчені, а відтак у приватного нотаріуса Гуревічова О.М. були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на вказаному кредитному договорі, оскільки він не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07.02.2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгулу цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищенаведеного та визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом Гуревічовим О.М. в порушення вимог Закону «Про\~нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався у безспірності заборгованості, не встановив чи існує взагалі заборгованість по кредитному договору № 179925369 від 13 листопада 2015 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , в якому розмірі та за який саме період. А тому, за встановлених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню, а оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким, чином з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 50 відсотків сплаченого позивачкою судового збору, а саме 454 грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви до суду та 454 грн. 00 коп. судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову. Окрім того,\~враховуючи положення\~ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК України,\~з державного\~бюджету України\~підлягає поверненню\~позивачці 50\~відсотків сплаченого\~нею судового\~збору,\~що становить 454,00 грн.. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved