Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, уточненим у подальшому, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Є-КЕШ» (далі - ТОВ «Є-КЕШ»), посилаючись на те, що 09 квітня 2020 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір №266750 від 09 квітня 2020 року (далі - кредитний договір), за умовами якого кредитодавець надав їй кредитні кошти у розмірі 3050,00 грн. на умовах строковості, платності та поворотності, строком дії до 08 травня 2020 року зі сплатою 1,08 % від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитними коштами, що становить загальну вартість кредиту 4038,20 грн. Вказувала, що 08 травня 2020 року між нею та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №266750 від 09 квітня 2020 року про продовження строку користування кредитом до 30 календарних днів, а саме до 07 червня 2020 року, з урахуванням суми кредиту та процентної ставки за користування кредитом, яка є фіксованою та складає 1,08% в день. 07 червня 2020 року між нею та ТОВ «Є-КЕШ» було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №266750 від 09 квітня 2020 року про продовження строку користування кредитом на тих же самих умовах, що й попередня угода. В подальшому 07 липня 2020 року між нею та ТОВ «Є-КЕШ» було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору №266750 від 09 квітня 2020 року про продовження строку користування кредитом до 06 серпня 2020 року на тих же самих умовах. Зазначала, що на момент підписання кредитного договору, вона не розраховувала на те, що в результаті загальнодержавного карантину, що був спричинений пандемією, у неї виникнуть труднощі з виплатою позики, оскільки дитячий садок №197 в м. Одесі, в якому вона працює вихователем, з 12 березня 2020 року по 26 травня 2020 року знаходився на карантині, а її було переведено на 50% оплати праці від мінімальної заробітної плати. Стверджувала, що вона на даний час отримує заробітну плату за мінімальною ставкою, без нарахування премій та надбавок, додаткових засобів для існування не має, тому у неї немає можливості сплачувати загальну суму позики з урахуванням передбачених процентів та комісії. Крім того, вона одна виховує шестирічного сина [PERSON] , 2014 року народження, з яким разом проживає в найманій квартирі. Позивачка вказувала, що пунктом 10.1 кредитного договору №266750 від 09 квітня 2020 року передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього договору, якщо таке невиконання (неналежне виконання) стало прямим наслідком безпосереднього впливу обставин непереборної сили (форс-мажор), що виникли після укладення цього договору та знаходяться поза сферою контролю сторони, яка посилається на ці обставини. Зазначала, що загальним правилом кредитного договору №266750 від 09 квітня 2020 року передбачена фіксована процентна ставка в розмірі 1,35% в день, що складає реальну річну процентну ставку за кредитом 495,75%. Крім того, додатковою угодою передбачена процентна ставка за користування кредитом в межах строку у вигляді 1,08% в день, що вносить суттєвий дисбаланс договірних відносин стосовно прав та інтересів позичальника, що є порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». За її думкою, аналіз судової практики із приводу визначення справедливого розміру відсотків, свідчить про те, що їх нарахування у розмірі 495,75% є суттєво завищено. Вважає, що умови кредитного договору №266750 від 09 квітня 2020 року є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Вказувала, що вимога про нарахування та сплату процентів, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3, ст. 509 та ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми, як процентну ставку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання у вигляді процентної ставки перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання додаткових прибутків кредитором. Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила суд розірвати кредитний договір №266750 від 09 квітня 2020 року на загальну суму 4038,20 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року у даній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 58-59). Ухвалою суду від 04 листопада 2020 року строк проведення підготовчого провадження по справі було продовжено (а.с. 141-142). Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року у справі було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 157-158). Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надала через канцелярію суду клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд слухати справу за її відсутності. Раніше надала відповідь на відзив (а.с. 147-148, 167, 169-170). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, раніше надав відзив на позов, в обґрунтування якого зазначив, що 09 квітня 2020 року між ТОВ «Є-КЕШ» та [PERSON] було укладено електронний Кредитний договір №266750, за умовами якого позивачка отримала від відповідача 3050,00 грн., строк кредиту складає 30 днів з 09 квітня 2020 року по 08 травня 2020 року. Вказував, що Кредитний договір було укладено на підставі Примірного кредитного договору та Правил надання коштів в кредит ТОВ «Є-КЕШ» (надалі - Правила), затверджені наказом ТОВ «Є-КЕШ» від 27 грудня 2019 року №27/12-1 (додаються). Примірний Кредитний договір та Правила розміщені у вільному доступі на Веб-сайті Товариства www.e-cash.com.ua в розділі https://www.e-cash.com.ua/ua/o-nas (копії відповідних сторінок веб-сайту відповідача додаються) і будь-яка особа, яка бажає отримати кредит має можливість ознайомитись з цими документами перед укладанням Кредитного договору.Після погодження з позивачкою умов надання кредиту, позивачка уклала з Товариством електронний Кредитний договір, який був підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 80829R, що повністю відповідає вимогам п. п. 6, 8 ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Отже, позивачці була надана вся, без виключення, попередня інформація (до моменту укладання кредитного договору), надання якої передбачено чинним законодавством України, та сторони Кредитного договору досягли згоди з усіх суттєвих умов Кредитного договору. Крім того, позивачка мала можливість відмовитися від укладання Кредитного договору на будь-якому етапі його оформлення без пояснення причин, але вона не зробила цього, а навпаки уклала Кредитний договір та отримала кредит, який досі не повернула в повному обсязі. Зазначив, що в подальшому між сторонами було укладено 3 додаткові угоди до кредитного договору №266750 від 09 квітня 2020 року, які передбачали продовження строку вказаного кредитного договору, кінцевий строк якого було продовжено до 06 серпня 2020 року. Вважає, що позивачка безпідставно посилається на труднощі, що виникли у неї з погашенням кредиту в зв`язку з введенням загальнодержавного карантину, спричиненого пандемією СОVID-19 та забороною уряду на відвідування закладів освіти, введеною Постановою №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19», оскільки Кредитний договір було укладено між сторонами 09 квітня 2020 року, тобто вже після виникнення обставин, на які посилається позивачка, як на підставу, що ускладнила виконання нею умов Кредитного договору (карантин в дитячому садочку тривав з 12 березня 2020 року по 26 травня 2020 року). У зв`язку з зазначеним посилання позивачки на п. 10.1 кредитного договору №266750 від 09 квітня 2020 року щодо виникнення форс-мажору є безпідставними, оскільки карантин було запроваджено на всій території України до укладення кредитного договору. Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] (а.с. 74-82, 168). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються книгою п`ятою розділом 11 главами 52, 53 Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що ТОВ «Є-КЕШ» є фінансовою установою та здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, діє на підставі Статуту (а.с. 83, 84, 128-134, 135). 09 квітня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Є-КЕШ» було укладено кредитний договір №266750 від 09 квітня 2020 року, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 3050,00 грн. на умовах строковості, платності та поворотності, строком дії до 08 травня 2020 року зі сплатою 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 7-14, 99-107). Встановлено, що Договір кредиту був укладений сторонами відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» та Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Є-КЕШ», які регламентують порядок надання коштів у позику фізичним особам. Згідно п. 2.1. Кредитного договору позивач отримав від відповідача 3050,00 грн. Пунктом 1.2. Кредитного договору та Графіком платежів до Кредитного договору передбачено, що строк кредиту складає 30 календарних днів з 09 квітня 2020 року по 08 травня 2020 року включно. Пунктом 2.2. Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом Позичальник сплачує кредитору плату за користування кредитом у вигляді процентів («процентна ставка»), яка є фіксованою та складає 1,8% в день. Відповідно до п. 5.7. Кредитного договору реальна річна процентна ставка за кредитом становить 657%. Згідно п. п. 6.6.1. даного договору за Кредитним договором діяла програма лояльності, відповідно до якої процентна ставка за кредитом складає 1,35% в день; реальна річна процентна ставка за кредитом складає 492,75%, розрахунок якої було здійснено на припущенні, що Договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку та що Сторони виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у цьому Договорі. Відповідно до п. 6.6.3 Кредитного договору програма лояльності за даним Договором діє до дня строку користування кредитом, вказаному в п. 1.2. Договору включно. У випадку продовження строку користування кредитом - нараховується стандартна процентна ставка, вказана у п. 2.2. цього Договору. Якщо Позичальник не повернув суму кредиту після спливу останнього дня строку користування кредитом за акційним кредитом, то він сплачує проценти за весь період користування кредитом у розмірі, вказаному в п. 2.2. Договору від суми кредиту, що не сплачена Позичальником в строк користування кредитом. В перший день прострочення за акційним кредитом, за період з 09 квітня 2020 року по 08 травня 2020 року проценти нараховуються як різниця між процентною ставкою у розмірі 1,8% в день та процентною ставкою акційної пропозиції 1,35%. У п. п. 5.8., 6.6.3 Кредитного договору встановлено, що загальна вартість кредиту становить 4285,40 грн. Крім того, додатково до основних процентів, у разі виникнення у Позичальника простроченої заборгованості, починаючи з дня наступного за днем строку користування кредитом і впродовж наступних двох днів, Позичальнику нараховується 1% від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення. Починаючи з 4 дня існування простроченої заборгованості, Позичальнику нараховується пеня у розмірі 2% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення (п. 8.3 Договору). У Графіку розрахунків, що є додатком до кредитного договору №266750 від 09 квітня 2020 року, зазначено, що сума кредиту становить 3050,00 грн., проценти за користування кредитом складають 1235,40 грн., термін платежу по 08 травня 2020 року, загальна сума, що підлягає сплаті становить 4285,40 грн. (а.с. 106-107). Судом встановлено, що 08 травня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Є-КЕШ» було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №266750 від 09 квітня 2020 року, згідно умов якої сторони Кредитного договору продовжили строк даного договору на 30 календарних днів до 07 червня 2020 року, визначений у Графіку платежів, встановили новий розмір процентної ставки в розмірі 1,08% в день, у межах строку, на який було продовжено строк користування кредитом та виклали Графік платежів в новій редакції (а.с. 108-109). Згідно Додаткової угоди №2 від 07 червня 2020 року сторони продовжили строк користування кредитом до 07 липня 2020 року, змінили розмір процентної ставки, яка складає 1,8% в день, та виклали Графік платежів в новій редакції (а.с. 110-111). Відповідно до Додаткової угоди №3 від 07 липня 2020 року Сторони продовжили строк користування кредитом до 06 серпня 2020 року, встановили розмір процентної ставки яка складає 1,8%, та виклали Графік платежів в новій редакції (а.с. 112-113). Пунктом 5.3 кредитного договору №266750 від 09 квітня 2020 року встановлено, що, у разі продовження строку користування кредитом, нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів, на яку продовжено строк користування кредитом, та на фактичну суму кредиту, що залишилась неповернутою Позичальником. Відповідно до п. 13.10 Договору позичальник [PERSON] підтвердила своїм підписом, що до укладення договору вона отримала від кредитора інформацію, що визначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», повідомлена про свої права відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також надала згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання, в якості аналога власноручного підпису, для підписання цього договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надається кредитодавцем. Отже, на виконання вказаного пункту договору його підписано [PERSON] електронним підписом, про що міститься відмітка в пункті 14 договору Реквізити та підписи сторін . Таким чином, зазначений договір кредиту укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. Статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Комерційні електронні повідомлення поширюються лише на підставі згоди на отримання таких повідомлень, наданої особою, якій такі повідомлення адресовані. Встановлено, що договір кредиту №266750 від 09 квітня 2020 року був укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту відповідача (https://www.e-cash.com.ua/ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладання електронного договору. Так, встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. З викладеного вбачається, що укладення договору позики без прийняття пропозиції з боку позивачки було б неможливим. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Враховуючи вище викладені факти, необхідно зазначити, що Відповідач має в мережі Інтернет сторінку з розміщеною пропозицією (офертою) на сайті (https://www.e-cash.com.ua/ua). На даній сторінці розміщена інформація про підприємство, скановані копії правовстановлюючих документів, фінансові звіти про діяльність підприємства, та пропозиції (оферти) щодо видачі кредитів з правилами їх отримання та повернення. Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» регламентує, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно п. 4.2. Правил з метою отримання кредиту Позичальник має бути зареєстрований в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства (надалі - ITC Товариства) на сайті Товариства. Позивачка, у відповідності до вищевказаного положення Правил, зайшла на веб-сайт відповідача [INFO] , де вона пройшла реєстрацію в ITC Товариства, що свідчить про те, що вона ознайомилася з Правилами та іншою наданою їй інформацією. Під час здійснення реєстрації в ITC Товариства, позивачка надала всі свої особисті дані (дані паспорта; дату та рік народження, ідентифікаційний номер, свій номер мобільного телефону [NUMBER] , електронну пошту [INFO] , місце роботи, місце проживання тощо; надала згоду на обробку персональних даних, шляхом проставлення електронної відмітки, в порядку передбаченому ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних»; створила особистий кабінет; завантажила свою фотографію, на якій вона тримає свій паспорт громадянина України; в порядку передбаченому пунктом 4.10. Правил пройшла процедуру верифікації своєї платіжної картки, на яку, в подальшому, були перераховані кредитні кошти; ознайомилася з примірним кредитним договором, що пропонувався для укладання, Правилами, інформацією, зазначеною в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» шляхом перенаправления (відсилання) на неї за посиланням https://www.e-cash.com.ua/ua/o-nas, що повністю відповідає вимогам п.п. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», про що позивачка поставила відповідну відмітку в своєму особистому кабінеті. Проставленням вказаної відмітки позивачка підтвердила, що вона ознайомлена з текстом Правил та прийняла їх умови, а також підтвердила, що відповідач надав їй інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що підтверджується роздруківками відповідних сторінок з ІТС ТОВ «Є-КЕШ» (а.с. 114-127). Судом встановлено, що позивачка в момент реєстрації на Сайті відповідача створила свій особистий кабінет, який є сукупністю захищених cтopiнок та який забезпечував позивачці повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання Договору. Таким чином, в момент коли позивачка заповнила заяву з метою отримання позики, вона автоматично прийняла пропозицію (оферту) відповідача та приєдналася до умов публічного договору щодо правил оформлення та видачі позики. Крім того, клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в особистий кабінет. При підписанні документів, на телефонний номер Клієнта направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб-сторінці (далі - «електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта. При оформленні договору позики сторони домовилися, що всі документи щодо надання позики підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, Законом України «Про електронну комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологія (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони. Саме у договорі оферти відповідача чітко визначено, що всі документи щодо надання кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, враховуючи те, що позивачка ініціювала укладення такого договору, оформивши заявку на сайті відповідача, підписавши договір з використанням аналогового підпису, суд приходить до висновку, що між сторонами склались договірні правовідносини. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним, Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України Про електронну комерцію). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис , за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Є-КЕШ» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті позичальника, про що зазначено у пункті 13.3 Договору. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Тобто, позивачка перед укладенням договору була ознайомлена з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до відповідача із заявкою на отримання позики та, підписавши договір, позивачка засвідчила той факт, що вона обізнана з Правилами, які включають в себе і умови кредитування. Отже, суд вважає, що при укладенні та підписанні Договору кредиту, позивачка діяла свідомо, її волевиявлення було направлено на укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частини перша, третя статті 509 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов Договору позики вимогам законодавства та про несправедливість його умов. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивачки на те, що договором передбачена непропорційно велика сума компенсації, а саме понад 50% вартості тіла кредиту у разі невиконання зобов`язань є необґрунтованими, оскільки максимальний розмір штрафу не перевищує 50 відсотків від суми кредиту (п. 8.4 кредитного договору), а також позивачка погодилась з конкретно запропонованими умовами договору кредиту, в тому числі в частині відсоткової ставки за користування кредитом, про що свідчить підписання нею договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 80829R. Що стосується посилань позивачки на труднощі, що виникли у неї з погашенням кредиту в зв`язку з введенням загальнодержавного карантину, спричиненого пандемією СОVID-19, та на п. 10.1 кредитного договору №266750 від 09 квітня 2020 року, яким передбачено виникнення обставини непереборної сили (форс-мажор), суд вважає, що дані твердження не відповідають дійсності, виходячи з наступних підстав. Так, Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зі змінами, з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин. При цьому, кредитний договір між сторонами було укладено 09 квітня 2020 року. Тобто, позивачка на момент укладання Кредитного договору, знала, що розмір її доходу зменшився, про що зазначила у своїй позовній заяві, вказуючи на те, що дитячий садок №197 в м. Одесі, в якому вона працює вихователем, з 12 березня 2020 року по 26 травня 2020 року знаходився на карантині, а її було переведено на 50% оплати праці від мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим вона повинна була прийняти дані обставини до уваги. Суд вважає, що позивачка не довела належними доказами ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування позову, а саме, що умови Кредитного договору суперечать вимогам діючого законодавства. При цьому, вимоги щодо визнання договору позики в частині нарахування відсотків недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачка не заявляла. Згідно п.п. 3.4.1 Кредитного договору позичальник має право протягом 14 календарних днів з моменту укладення цього Договору відмовитися від Договору (одержання кредиту) без пояснення причин, у тому числі, у разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від Договору позичальник повідомляє Кредитодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів). Цим пунктом також становлено, що протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від цього Договору Позичальник зобов`язаний повернути Кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно умов цього Договору, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою Договором. Згідно п. 9.8 Кредитного договору Договір може бути розірваний за згодою сторін. З матеріалів справи вбачається, що позивачка не зверталась до відповідача з заявою про відмову від договору та повернення коштів, отриманих за Кредитним договором. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Статтею 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Відповідно до статті 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. З моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Зі змісту правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 червня 2018 року по справі №548/981/15-ц (провадження №14-182цс18) вбачається, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України). Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (частина третя цієї статті). Отже, розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12). Після розірвання кредитного договору з огляду на те, що кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання, не припиняються окремі зобов`язання сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов`язань і після розірвання договору (див. висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 9 вересня 2015 року у справі №6-939цс15), але в обсязі, що відповідає заборгованості, яка існувала до моменту розірвання договору. Відтак, розірвання кредитного договору має наслідком припинення на майбутнє зобов`язання кредитодавця та позичальника, а також припинення на майбутнє поруки і застави (іпотеки) за обов`язками позичальника, які можуть виникнути, зокрема, за статтею 625 ЦК України після такого розірвання. Тобто, розірвання кредитного договору не є підставою для припинення зобов`язання, що виникло до моменту такого розірвання. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позивачкою не було доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відсутність фінансової можливості виконувати умови Кредитного договору не є підставою для його розірвання. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Висновок про те, що споживачі звільняються від сплати судового збору на всіх стадіях цивільного процесу висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц (провадження №14-57цс18). Судовий збір у справі складає 840,80 грн., які не були сплачені позивачкою, оскільки остання звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Так як в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір з відповідача не стягується.

Outcome: dismissed