Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

У липні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Іншу 1/2 частину вказаного житлового будинку просив залишити у власності відповідача [PERSON] . Також просив стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 09 червня 2000 року уклав шлюб з відповідачем, від якого мають двох дітей: неповнолітнього сина [PERSON] та повнолітню дочку [PERSON] . З серпня 2019 року сімейні відносини з відповідачкою припинились, сторони стали мешкати окремо та не мали спільного господарства. Рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 10.01.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу у 2009 році сторонами за рахунок спільних коштів був придбаний будинок [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу будинку був оформлений на ім`я відповідачки. Оскільки вона не бажає укласти договір про поділ майна в добровільному порядку, він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 17.07.2020 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 11 серпня 2020 року відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебували у шлюбі з 09.06.2000 року. На теперішній час шлюб розірвано. В період шлюбу у 2011 році за рахунок кредитних коштів ними було придбано автомобіль «Chery QQ» державний номерний знак [NUMBER] , право власності на який було зареєстроване за [PERSON] отриманий кредит був повністю погашений за спільні кошти подружжя в період сумісного проживання. Документи на автомобіль знаходяться у відповідача за зустрічним позовом. Після розірвання шлюбу останній не бажає добровільно поділити майно. Оскільки транспортний засіб «Chery QQ» державний номерний знак [NUMBER] є неподільною річчю та постійно перебуває у фактичному користуванні [PERSON] , просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя вказаний автомобіль, а також залишити транспортний засіб у власності відповідача зі стягненням на її користь компенсації вартості половини частини автомобіля або шляхом зменшення частки відповідача при здійсненні поділу іншого сумісного майна подружжя, а саме спірного житлового будинку [ADDRESS] , і визнати за [PERSON] право особистої власності на транспортний засіб. Також просила стягнути на її користь понесені судові витрати. 19.10.2020 року відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] було подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він просив у задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на наступне. Сторонами у період шлюбу дійсно був придбаний будинок [ADDRESS] , а також автомобіль «Chery QQ» державний номерний знак [NUMBER] , який після припинення шлюбних відносин за домовленістю з позивачем за зустрічним позовом знаходиться у постійному користуванні у їхньої повнолітньої дочки [PERSON] . Таким чином вважає заявлені вимоги незаконними. З урахуванням відсутності грошових коштів, а також раніше викладених обставин, [PERSON] не погоджується сплатити грошову компенсацію замість частки у праві власності на це майно, яким він не володіє, та не планує вносити грошові кошти на депозитний рахунок суду. Водночас, [PERSON] з огляду на зміст її позовних вимог не погоджується попередньо внести відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду за припинення його частки у праві спільної власності на автомобіль «Chery QQ» державний номерний знак [NUMBER] . Вказані обставини роблять неможливим вирішення спору за варіантом, запропонованим позивачем за зустрічним позовом. На теперішній час, він не заперечує проти виплати йому вартості 1/2 частини спірного майна. Вважає, що розмір компенсації повинен становити половину ринкової вартості автомобіля і будинку, визначеної судовими експертами в ході розгляду справи.\~ Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення частки у спільній сумісній власності подружжя, поділ майна та визнання права власності на часку, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя, залучено [PERSON] в якості третьої особи. Ухвалою суду від 18 грудня 2020 року у справі була призначена автотоварознавча експертиза за клопотанням представника позивача за зустрічним позовом, для визначення ринкової вартості транспортного засобу «Chery» модель «QQ» державний номерний знак [NUMBER] , а також вартості транспортного засобу «Chery» модель «QQ» станом на дату проведення оцінки. Провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта. Ухвалою суду від 03 лютого 2021 року провадження по цивільній справі поновлено, призначено підготовчий розгляд справи. Ухвалою від 15 березня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті в порядку загального позовного провадження. 05 квітня 2021 року позивач за первісним позовом [PERSON] подав до суду позовну заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив окрім раніше заявлених позовних вимог також виділити в особисту власність [PERSON] автомобіль «Chery QQ» державний номерний знак [NUMBER] та визнати за нею право власності на цей автомобіль. Також просив припинити його право власності на 1/2 частину вказаного автомобілю, стягнувши з відповідача за первісним позовом грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 30018,86 грн. У зв`язку із цим припинити право спільної сумісної власності подружжя на спірне рухоме та нерухоме майно, та стягнути на його користь судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування збільшення позовних вимог зазначив, що дійсно сторонами в період шлюбу було придбано спірний автомобіль, який з моменту покупки постійно знаходився у користуванні [PERSON] . Після припинення шлюбних відносин за домовленістю вказаний автомобіль деякий час знаходився у нього. З червні 2020 року за згодою сторін по справі транспортний засіб був переданий у постійне користування їх дочки [PERSON] . 04.06.2020 року він нотаріально посвідченою довіреністю уповноважив третю особу у справі [PERSON] та її співмешканця [PERSON] самостійно вчиняти будь-які дії, пов`язані з експлуатацією, користуванням, а також розпорядженням належним йому та відповідачу за первісним позовом автомобілем «Chery QQ» державний номерний знак [NUMBER] . У зв`язку із вимогою відповідача про поділ спірного автомобіля, 21.12.2020 року він звернувся до нотаріуса та скасував вищезазначену довіреність та вимагав повернути авто йому, але до теперішнього часу вимога не виконана. Згідно висновку експерта автомобіль на момент оцінки перебував у неробочому стані, розукомплектований, не на ходу та не може використовуватись за призначенням. У зв`язку із цим, зважаючи, що спірний транспортний засіб не знаходиться у його користуванні і за своїм станом в результаті сумісних дій відповідача та третьої особи не може використовуватися за призначенням, він не заперечує проти присудження йому грошової компенсації замість його частки у неподільному рухомому майні або стягнення вартості цієї частки з [PERSON] 27 квітня 2021 року представник позивача за зустрічним позовом адвокат Дорошенко М.А. надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що після припинення шлюбних відносин спірний автомобіль залишився у користуванні [PERSON] , який в цей час розпорядився ним шляхом видачі довіреності на право користування/розпорядження автомобілем третім особам без згоди [PERSON] . При цьому третя особа у справі в ході судового розгляду пояснила, що позивач за первісним позовом попросив її розібрати спірний транспортний засіб з метою зменшення його вартості та відповідно зменшення розміру компенсації за нього колишній дружині. Автомобіль є неподільною річчю та фактично перебуває у користуванні відповідача за зустрічним позовом, який без згоди позивачки вчиняв дії щодо його користування та розпорядження, також вчиняв дії, направлені на пошкодження спільного майна подружжя та зниження його вартості. [PERSON] видав довіреність на право користування та розпорядження автомобілем третім особам поза волі [PERSON] , внаслідок чого не забезпечив схоронність майна. У зв`язку із викладеними обставинами просить залишити транспортний засіб у власності відповідача за зустрічним позовом зі стягненням на користь позивачки компенсації вартості половини частини автомобіля, виходячи із вартості спірного майна, встановленого висновком судової авто товарознавчої експертизи. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Темір І.В. в судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх присутності, просили при ухваленні рішення врахувати вимоги закону, доводи позиву та додані письмові матеріали. Зазначили, що підтримують збільшені позовні вимоги в повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] не визнають. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Дорошенко М.А. в судове засідання не з`явились, також надали заяви про розгляд справи без їх присутності, в яких зазначили, що при прийнятті рішення просять врахувати відношення до первісного та збільшеного позову, викладене у письмових поясненнях. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її присутності, рішення просила ухвалити відповідно до закону. Раніше в підготовчому судовому засіданні під час обговорювання питання призначення судової автотоварознавчої експертизи спірного транспортного засобу пояснювала, що автомобіль передав їй батько для ремонту\~ на СТО, можливо потім вона буде його використовувати, але на теперішній час і техпаспорт на автомобіль, і ключі від нього знаходяться у батька. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 ст. 82 ЦПК України визначає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України передбачено, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором - є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При чому, ч. 2 ст. 65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно із ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна - суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України. Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтями 368, 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Також, стаття 369 ЦК України вказує, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до п.п. 22, 23, 25, 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Cудом встановлено, що 09 червня 2000 року Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області був зареєстрований шлюб між сторонами, про що складено відповідний актовий запис №239. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох дітей: неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 10 січня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 10 лютого 2020 року. До предмету доказування при вирішенні спорів про поділ спільного сумісного майна подружжя відносяться, зокрема, такі факти як наявність майна у власності сторін (однієї з них), час його придбання, вартість та походження коштів, витрачених на придбання кожної окремої речі. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 11 листопада 2009 року, посвідченого приватним\~ нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скоробогатько О.В., [PERSON] купила належний продавцю на праві приватної власності житловий будинок номер [ADDRESS] , з належними до нього надвірними прибудовами. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №211631865 від 05.06.2020 року, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.11.2009 року на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . У своїй заяві, поданій 11.11.2009 року приватному нотаріусу Скоробогатько О.В., позивач [PERSON] дав згоду своїй дружині [PERSON] на купівлю т укладення договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] за гроші, які набуті ними під час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності. Таким чином, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , були придбані сторонами в період шлюбу, за гроші, набуті ними під час шлюбу, які є об`єктом права спільної сумісної власності, що не оспорюється сторонами. Отже придбане нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу шляхом встановлення ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу. Судом також встановлено, що сторонами в період шлюбу 20 вересня 2011 року був придбаний автомобіль «Chery QQ», 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , право власності на який було зареєстроване на ім`я позивача за первісним позовом [PERSON] , який є спільним сумісним майном подружжя, що не оспорюється сторонами. Згідно висновку експерта №3/01 від 22 січня 2021 року по судовій автотоварознавчій експертизі з оцінки транспортного засобу, який був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, дійсна ринкова вартість автомобіля «Chery QQ», 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням його технічного стану на дату оцінки 22.01.2021 року, становить 60039,71 грн. Також експертом зазначено, що досліджуваний автомобіль у пред`явленому вигляді до експлуатації не придатний, втратив товарний вигляд, споживчі та експлуатаційні якості, вимагає відновлювального ремонту. Вирішуючи питання про поділ спірного автомобіля, суд виходить з наступного. Як позивач [PERSON] у своєму позові, так і позивач [PERSON] у зустрічному позові, як на підставу своїх позовів в частині поділу автомобіля посилались на статтю 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Жодна зі сторін не вносила суму грошової компенсації на депозитний рахунок суду. У справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616 св 18); від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084 св 19). Втім, в ході розгляду вказаної справи, судом встановлено, що обидві сторони наполягають на виплаті кожній з них компенсації вартості їх частки у спільному майні подружжя. Жоден з них не надав згоду на отримання автомобіля у власність з виплатою компенсації іншій стороні. Крім того, тривалий час спірний транспортний засіб перебуває на станції технічного обслуговування, до експлуатації не придатний, втратив товарний вигляд, споживчі та експлуатаційні якості, вимагає відновлювального ремонту, не перебуває у користуванні ані позивача, ані відповідача. З червня 2020 року автомобіль був переданий у постійне користування третьої особи у справі повнолітньої дочки сторін [PERSON] , що підтверджується відповідною нотаріально посвідченою довіреністю від 04.06.2020 року, яка в подальшому 21.12.2020 року була скасована за заявою [PERSON] у зв`язку із розглядом справи в суді.\~ Враховуючи викладене, вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши обсяг спільно нажитого сторонами за час спільного проживання майна, з`ясувавши джерело і час його придбання, врахувавши презумпцію рівності часток, а також положення статті 71 СК України, встановивши, що спірний автомобіль зареєстрований за [PERSON] та тривалий час не перебуває у користуванні ані однієї, ані іншої сторони, є неподільною річчю, а колишнє подружжя не бажає обговорювати будь-які можливі варіанти поділу майна, суд дійшов висновку про поділ транспортного засобу, який є спільним майном подружжя, шляхом встановлення ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу. При цьому суд не приймає до уваги доводи [PERSON] стосовно того, що позивач за первісним позовом вчинив дії, направлені на пошкодження спільного майна подружжя та зниження його вартості, оскільки вказані доводи не підтверджуються відповідними доказами. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди, присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, якщо неподільна річ не може бути реально поділена між подружжям, а інший з подружжя не згодний отримати грошову компенсацію замість своєї частки, або інша сторона не бажає сплачувати таку компенсацію, та відповідно, попередньо не вносить на депозитний рахунок суду належну грошову суму, то суд визнає за кожним із подружжя право власності на належну їм частку в спільному майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, суд дійшов висновку щодо неможливості реального поділу спірного майна, яке має залишитись у спільній частковій власності без реального поділу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із роз`ясненнями, викладеними в п. 36 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову, застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Оскільки частковість задоволення позову пов`язана лише зі способом поділу спірного майна і жодним чином не впливає на розмір заявлених та задоволених позовних вимог, то судові витрати, понесені сторонами, підлягають стягненню на користь іншої сторони у повному обсязі. Позивачем за первісним позовом при зверненні до суду із даним позовом був сплачений судовий збір за подачу позову в розмірі 840,80 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією про сплату судового збору. Також судовий збір в сумі 840,80 грн. був сплачений і позивачем за зустрічним позовом. Вказані судові витрати підлягають відшкодуваню.

Outcome: partial