Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

У липні 2014 року до Іллічівського міського суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, пізніше уточнена. Позивач мотивує свій позов тим, що 21 вересня 2009 року [PERSON] сплатила [PERSON] суму завдатку за придбання житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м.Іллічівськ, Сади, 5-а лінія, буд.54, садове товариство «Судноремонтник» в розмірі 22750,00 доларів США, що еквівалентно 173810,00 грн. На час здійснення угоди відповідачка відмовилась виконувати свої зобовязання по продажу житлового будинку та земельної ділянки та відмовилась повертати сплачену суму завдатку. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2010 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів задоволено. Судом стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 173\~810 грн. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 липня 2011 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2010 року залишено без змін. На виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2010 року [PERSON] отримала виконавчі листи №2-1634/2010 та звернулася до державної виконавчої служби Іллічівського міського суду Одеської області для примусового виконання рішення суду. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського суду Одеської області від 09.01.2014 року виконавчий документ №2-1634/2010 виданий Іллічівським міським судом Одеської області 21.03.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] залишку боргу у розмірі 168010,00 грн. повернуто стягувачу без виконання. Отже, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2010 року не було виконані та борг не повернуто, що підтверджується вказаною постановою та листом відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції Одеської області від 16.01.2014 року у звязку з тим, що є наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Борг не повернуто і досі. У звязку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]: - компенсацію згідно вимог ст.625 ЦК України за несвоєчасну сплату заборгованості, а саме: три проценти річних у сумі 12877,90 грн. та компенсацію внаслідок зростання інфляції за три роки у розмірі 530871,19 грн., а всього у сумі 544749,09 грн.; - моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.; - судові витрати та витрати повязані з оплатою правової допомоги у розмірі 10000,00 грн. Позивачка в судове засідання не зявився, про розгляд справи була сповіщена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с.35). Відповідачка в судове засідання не зявилася про слухання справи сповіщена належним чином, про причини неявки не сповістила. Так як відповідачка в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлена про розгляд справи та від неї не надійшло заперечень проти позову, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечувала проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2010 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів задоволено. Судом стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 173\~810 грн. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 липня 2011 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2010 року залишено без змін. На виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2010 року [PERSON] отримала виконавчі листи №2-1634/2010 та звернулася до державної виконавчої служби Іллічівського міського суду Одеської області для примусового виконання рішення суду. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського суду Одеської області від 09.01.2014 року виконавчий документ №2-1634/2010 виданий Іллічівським міським судом Одеської області 21.03.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] залишку боргу у розмірі 168010,00 грн. повернуто стягувачу без виконання. наявність судових рішень про стягнення боргу та передбачених ч.2 ст.625 ЦК України грошових сум за інші періоди невиконання боржником зобов'язання й відкриття виконавчого провадження за цим рішенням за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання і не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Отже, за ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три відсотки річних за тримання грошей за період 2013- 2015 років від суми залишку боргу у розмірі 168010,00 грн. становить 5519,10 грн. Так, 3% за один рік від суми 168010,00 грн. складає 1839,70 грн.: ((3%х168010,00 грн. х365)/365=1839,70 грн.) 3% за 3 роки (з 2013 по 2015 роки) складає 5519,10 грн.: (1839,70 грн. х 3= 5519,10 грн.) При вирахуванні інфляційних втрат, суд керується даними Держкомстату. Так, за даними Держстату України, індекс інфляції: - у 2013 році склав 100,5%, - у 2014 році склав 124,9%, - у 2015 році склав 140,7% (у січні 103,1%, у лютому 105,3%, у березні 110,8%, у квітні 114,0%, у травні 102,2 %, у червні 100,4%). Отже, інфляційні втрати від суми залишку боргу у розмірі за останні три роки складають 111020,61 грн. складають: - у 2013 році: (168010,00 х 100,5%)-168010,00 = 840,05 грн.; - у 2014 році: (168010,00 х 124,9%)-168010,00 = 41830,49 грн.; - у 2015 році: (168010,00 х140,7%)-168010,00 = 68380,07 грн. Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Крім того, відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї й близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибин фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не повязана з розміром цього відшкодування. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 (зі змінами до пункту 9 внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру - немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а також враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Своїми діями відповідачка паралізували життя [PERSON] та життєдіяльність та її родини, викладені обставини привели позивачку та її родину до стресового стану та моральних страждань, позбавлення можливості реалізації власних звичок та бажань, погіршення відносин з оточенням. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що вказані обставини дають підстави для стягнення на користь [PERSON] з відповідачки 5000,00 грн. моральної шкоди, оскільки вказаний розмір буде відповідати принципам розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно із ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, відшкодування збитків є однією з форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною, або універсальною, саме в силу правил ст.22 ЦКУ, оскільки в ч.1 зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачки витрати, повязані зі сплатою судового збору, які підтверджуються квитанціями. Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.ст.84, 88 ЦПК України, та ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. [PERSON] уклала з адвокатом [PERSON] договір про надання правової допомоги, згідно якого остання зобов'язалася надавати позивачці правову допомогу та представляти її інтереси у всіх організаціях, установах, підприємствах, судах. [PERSON] здійснила оплату послуг адвоката у розмірі 10000 грн. У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 р. № 23-рп/2009 висловлена правова позиція щодо правової допомоги, згідно з якою правова допомога є багатоаспектною і включає, крім інших її видів, також представництво в судах. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved