Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

У квітні 2019 року ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов'янськтепломережа» звернулося в суд до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідач проживає у [ADDRESS] є споживачем теплової енергії, але в порушення вимог ст. ст. 64, 67, 68 ЖК України не регулярно і не в повному обсязі оплачує послуги тепломережі, має заборгованість за період з 01.04.2013 року по 01.02.2019 року станом на 01.02.2019 року у сумі 39 457 грн. 93 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також втрати від інфляційних процесів у розмірі 11 278 грн. 86 коп., 3 % річних в сумі 2 305 грн. 21 коп. та судовий збір. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, розгляд справи просив проводити у його відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням. Втім, відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з'явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, оскільки відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання повторно не з'явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи відповідач проживає у [ADDRESS], та є споживачем теплової енергії. Між позивачем і відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальної послуги на підставі відкритого особового рахунку 023075, оскільки позивач фактично надавав відповідачу послуги з теплопостачання, а відповідач використовувала дану послугу для задоволення власних потреб та не відмовлялася від неї. Багатоквартирний будинок, де мешкають відповідач, приєднаний до централізованої мережі теплопостачання. Відповідач несвоєчасно оплачує спожиті комунальні послуги, оскільки згідно ч. 1 п. 18 Постанови КМУ «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної і гарячої води і водовідведення…» № 630 від 21 липня 2005 року розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць: плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. Відповідно до п. п. 1, 5 ч. 2.ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,виконавець комунальної послуги зобов'язаний: забезпечувати своєчасність надання,безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з ч. 1 ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки у порушення ст. 68 ЖК України, відповідач не здійснює оплату за користування теплопостачання і мають заборгованість у розмірі 39 457,93 грн., за період з 01.04.2013 року по 01.02.2019 року по 01.02.2019 року, що підтверджується розрахунком, тому суд приходить до висновку, що позов стягнення суми заборгованості за надані послуги, обґрунтований і підлягає задоволенню. У відповідність до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких підстав, вимоги позивача про стягнення з відповідача втрати від інфляційних процесів у розмірі 11 278,86 грн., та 3 % річних в сумі 2 305,21 грн., підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суд із даним позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1921,00 грн. (а.с.1). Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved