Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яка діє як законний представник малолітньої [PERSON] , [INFO] , із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, за результатом розгляду якого просить: визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що у позивача в користуванні перебуває квартира [ADDRESS] . У зазначеній квартирі також зареєстрована малолітня дочка позивача - [PERSON] , [INFO] . З кінця 2013 - початку 2014 року шлюбні відносини між позивачем та матір`ю його дитини [PERSON] припинилися та вона разом із дитиною виїхала із квартири. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2019 р. у справі № 337/155/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно з актом про не проживання особи за місцем реєстрації, [PERSON] разом із малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] не проживають з кінця 2013 року - початку 2014 року по день складання акту. Враховуючи, що відповідач - законний представник малолітньої дитини проживає разом із нею вже понад 5 років поза межами квартири, що знаходиться в користуванні позивача, стаття 72 ЖК УРСР дає підстави для усунення позивачу перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання його малолітньої дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Як на правові підстави заявленої вимоги позивач посилається на статтю 72 ЖК України. У грудні 2019 року від відповідачки в особі представника - адвоката Прядка Д.В. до суду надійшов відзив на позов (а.с.56-57), із змісту якого вбачається, що відповідачка проти позову заперечує з таких підстав. Після народження дитини між її батьками : [PERSON] та нею була досягнута згода щодо місця її реєстрації. Те, що малолітня [PERSON] не мешкає у спірній кватирі через розлучення її батьків, від її волі не залежить Оскільки мати дитини не має змоги зареєструвати ї по іншій адресі, зняття дитини з реєстраційного обліку за адресою, по якій проживає її батько, порушить її право на житло. В січні 2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої він зазначає, що відсутність відповідачки за місцем реєстрації понад шість років через розлючення батьків не є поважною причиною в розумінні ч. 3 ст. 71 ЖК України, тому вона підлягає зняттю з реєстраційного обліку по вказаній у позові адресі (а.с. 60-61). В січні 2020 року від відповідачки [PERSON] в особі представника - адвоката Прядка Д.В. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких несплата комунальних послуг дочкою позивача не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування квартирою. Більш того, повивач, як батько повинен утримувати дитину, в тому числі й сплачувати комунальні послуги (а.с. 73). Заяви, клопотання та процесуальні дії у справі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ( далі суд) від 07 жовтня 2019 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження ; справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання (а.с. 17-18). Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року строк проведення підготовчого провадження продовжено (а.с. 45-46). Ухвалою суду від 09 січня 2020 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 64-65). Ухвалою суду від 30 липня 2020 року зобов`язано орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району підготувати та надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спірної ситуації (а.с. 110). 07 вересня 2020 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району щодо розв`язання позову, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає недоцільним визнання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] (а.с. 125-126). 13 жовтня 2020 року від позивача [PERSON] , в особі представника - адвоката Щасливого О.Р. надійшли пояснення щодо висновку органу опіки та піклування. Відповідно до яких він вважає, що висновок є необґрунтованим, таким, що складено з порушенням встановленого порядку, що робить його недопустимим доказом та таким, що суперечить інтересам дитини. А саме: засідання комісії проведено без участі позивача та відповідача та без заслуховування їх пояснень та врахування їх доводів; не проведено обстеження умов проживання позивача в квартирі фактичного проживання; не проведено бесіду з дитиною. Тому висновок складений з порушенням законодавства, є необ`єктивним і суперечить інтересам дитини, адже умови її фактичного проживання значно краще від умов у спірній квартирі (а.с. 132-134). 26 листопада 2020 року від представника третьої особи - органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району надійшли пояснення щодо висновку органу опіки та піклування. Відповідно до яких представник зазначає, що позивач не був запрошений на засідання комісії тому, що питання, яке вирішувалося стосувалося неповнолітньої дитини та її права на проживання у квартирі. Норми законодавства, на які посилається позивач у своєму запереченні проти висновку, не регулюють порядок розгляду питання надання висновку по спірному питанню (а.с. 190-191). Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених ним у заявах по суті справи. Відповідач по справі [PERSON] , яка діє як законний представник малолітньої [PERSON] , та її представник - адвокат Прядко Д.В. у судовому засіданні проти позову заперечують з підстав, викладених ними в заявах по суті справи. У задоволенні позову просять відмовити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району у судове засідання не з`явився, хоча про час день та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Висновок по суті спору надано раніше. Представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує (а.с. 29, 75). Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В суді встановлено, що в користуванні позивача [PERSON] перебуває квартира [ADDRESS] . Вказана квартира була надана для вселення [PERSON] разом із членом його родини - дочкою [PERSON] , [INFO] що підтверджується ордером № 602 на житлове приміщення від 12.10.2015 р. (а.с. 8). У зазначеній квартирі з 29 червня 2010 року зареєстрована його дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с. 8, 136, 137) Згідно зі свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 06.07.2010 року батьками дитини [PERSON] , [INFO] є : батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 9). Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2019 р. у справі № 337/155/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 10). За даними Департаменту реєстраційних послуг ЗМР № 01-71/15524 від 27.09.2019 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 07.09.2010 року по теперішній час (а.с. 16). Згідно з актом від 15.07.2019 року, який складено сусідами, [PERSON] разом із малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] не проживають з кінця 2013 року - початку 2014 року по день складання акту (а.с. 11). Відповідно до статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Стаття 47 Конституції України та стаття 9 ЖК України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначеним законом.В Згідно зі статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Право на повагу до житла гарантує і стаття 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до зазначених правових норм [PERSON] , яка вселилася в спірне жиле приміщення на законних підставах, має обґрунтовану презумпцію права на користування жилим приміщенням. А відтак, позовні вимоги, направлені на позбавлення малолітньої дитини права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. Згідно висновку № 2043/01-20/20.03-1958 від 04.09.2020 року - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району вважає недоцільним визнання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Висновок обумовлений тим, що відсутні відомості про гарантування збереження житлових прав малолітньої дитини (а.с. 125-126). Судом встановлено, що дитина [PERSON] не має права власності на будь-яке жиле приміщення. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 218906226 від 04.08.2020 р. квартира, в якій зареєстрована мати малолітньої дитині - [PERSON] ( [ADDRESS] ) належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 141-142). Згідно відповіді на запит адвоката один з власників зазначеної квартири - [PERSON] , заперечує проти реєстрації малолітньої дитини в квартирі (а.с. 144). Згідно з частинами першої , четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України). Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Також право дитини на житло передбачено Конвенцією «Про права дитини» (від 20 листопада 1989р.) із змінами схваленими резолюцією 50/155 Генеральної асамблеї ООН від 12 грудня 1995р. Так, згідно із вищевказаною Конвенцією, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім того, статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як встановлено судом малолітня дитина [PERSON] набула право користування спірною квартирою як член сім`ї, відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» та зберігає це право протягом часу реєстрації та проживання його батька в цій квартирі, незалежно від того розлучені батьки чи ні. Окрім того, малолітня дитина [PERSON] ,як член сім`ї наймача, має право на приватизацію зазначеної квартири, що є можливістю забезпечити її правом власності на майно та відповідає найкращому захисту її майнових прав. Доводи позивача про те, що дитина повинна бути зареєстрована за адресою реєстрації матері не заслуговують на увагу, оскільки через свій вік малолітня дитина [PERSON] не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування належним його батьку житлом. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 759/19394/15-ц, від 21 грудня 2020 у справі № 520/13167/17. Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані сторонами докази та пояснення, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задоволенню не підлягає. Судові витрати по справі розподіляються між сторонами у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed