Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

У листопаді 2013 р. [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання договору недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності. Позовні вимоги мотивує тим, що з 01.01.2008р. по 21.06.2012р. проживала разом з відповідачем [PERSON] однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу, при цьому 30.09.2009р. між ними було проведено релігійний обряд церковного вінчання. 30.11.2009р. [PERSON] набув право власності на однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Під час спільного проживання вона здійснювала оплату коштів за Договором кредиту від 05.10.2006р. № 08-038/477к, укладеним відповідачем [PERSON] з метою оплати внесків згідно Договору про участь у будівництві від 29.06.2006р. № К-02/3/029 для придбання вищезазначеної квартири, також виступала поручителем за виконання ним зобов'язань за вказаним Договором кредиту на підставі Договору поруки від 10.06.2010р. № 02-10/199., за власний рахунок та кошти своїх батьків здійснила ремонт у квартирі, а також надавала відповідачу у позику грошові кошти. Вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю її та відповідача [PERSON] Зазначає, що в наступному відносини з відповідачем погіршились, з 21.06.2012р. вони припинили спільне проживання, однак до червня 2013р. підтримували дружні стосунки. Вважає, що відповідачем незаконно без її згоди та за заниженою вартістю було відчужено за Договором купівлі-продажу від 11.10.2013р. квартиру, яка є спільною сумісною власністю, тому просить суд встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу її та [PERSON] з 01.01.2008р. по 01.08.2013р.; визнати квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], спільною сумісною власністю її та відповідача [PERSON]: визнати недійсним Договір купівлі-продажу однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], укладений 11.10.2013р. між [PERSON] та [PERSON]; витребувати з незаконного володіння [PERSON] вказану квартиру та визнати за нею право власності на ? ідеальну частку вказаної квартири без її поділу в натурі. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, пояснила суду, що проживали з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.02.2008р., вели спільне господарство, несли спільні витрати, набули спільне майно - рухомі побутові речі, а також однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Позивачка ствердила, що її батько здійснив ремонт у вказаній квартирі, що саме вона, маючи більший дохід, здійснювала погашення кредиту за зобов'язанням [PERSON] по Договору кредиту від 05.10.2006р. № 08-038/477к, укладеним відповідачем з метою оплати внесків згідно Договору про участь у будівництві від 29.06.2006р. № К-02/3/029, а також виступала поручителем за виконання ним зобов'язань за вказаним Договором кредиту на підставі Договору поруки від 10.06.2010р. № 02-10/199. Зазначила, що 21.06.2012р. між нею та відповідачем виник конфлікт, після якого вони припинили спільне проживання та ведення господарства, однак, у період з 21.06.2013р. по серпень 2013р. вони з відповідачем підтримували дружні стосунки, зустрічались в нього або в орендованій нею квартирі, спільно проводили час. Вважає, що відповідач [PERSON] продав квартиру без її згоди та відома, оскільки питання про майбутній продаж ними обговорювалося лише в загальному, без уточнення умов такої продажі. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник позивачки підтримав позов з підстав, викладених у позовні заяві, та просив його задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та його представники у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні. При цьому відповідач [PERSON] заперечив проживання з позивачкою однією сім'єю, стверджуючи, що вони не вели спільного господарства, не здійснювали спільних витрат на придбання майна та що між ними не було відносин, які притаманні подружжю, що, на його думку, стверджується наданням позивачкою йому грошових коштів у позику за розписками. Крім того, Позивач пояснив, що спірна квартира була придбана ним одноособово до знайомства з позивачкою за Договором про участь у будівництві від 29.06.2006р. № К-02/3/029, Договором купівлі-продажу облігацій від 29.09.2006р. № К-029/44/06 та Договором кредиту від 05.10.2006р. № 08/038/477к. У зв'язку з наведеним відповідач зазначив, що спірна квартира була його особистою приватною власністю, що він та його батьки здійснювали погашення боргу за Договором кредиту від 05.10.2006р. № 08-038/477к, та що основна сума боргу за кредитом була погашена за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири [PERSON] Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні в частині, що стосується визнання недійсним договору, витребування квартири з чужого незаконного володіння та визнання права власності. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] ствердили, що у період з 2008р. по 2012р. позивачка та відповідач [PERSON] проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, разом виховували дитину позивачки. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши обставини та вивчивши надані сторонами документи, а також врахувавши вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 18.03.2015р., суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного: Судом встановлено та не заперечується сторонами, що у період з січня 2008р. по 21.06.2012р. позивачка та відповідач [PERSON] проживали разом, що 30.09.2009р. ними було укладено церковний шлюб та проведено обряд вінчання. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Беручи до уваги пояснення сторін, показання свідків, спільне проживання, взаємопов'язаність спільним побутом та його веденням, укладення церковного (релігійного) шлюбу, існування спільних витрат шляхом укладення відповідних цивільно-правових договорів та поручительства за ними, суд приходить до висновку про наявність у позивачки та відповідача [PERSON] усталених взаємних прав та обов'язків, що притаманні подружжю, у період з 01.01.2008р. про 21.06.2012р., а тому вважає, що в цій частині позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 29.09.2006р. між [PERSON], ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд» та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено Договір на участь у будівництві № К-02/3/029, за умовами якого будівельна компанія зобов'язувалась передати [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS] шляхом погашення лота інвестора. При цьому, 29.09.2006р. між [PERSON], ТОВ «Компанія з управління активами «Акерс Інвест», АКБ «Укрсоцбанк» було укладено Договір купівлі-продажу облігацій № К-029/44/06, за умовами якого відповідач [PERSON] придбав лот (цінні папери), що посвідчують право вимоги та відповідають площі квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. 05.10.2006р. між [PERSON] та з АКБ «Укрсоцбанк» було укладено Договір кредиту № 08-038/477к, за яким отримані кредитні кошти направлялись для придбання цільових облігацій, імітованих ТОВ «Будівельна компанія «Міськжитлобуд», та які надавали право на отримання у власність спірну квартиру. При цьому згідно меморіальних ордерів від 02.10.2006р. № 2 та від 05.10.2006р. № 1 відповідачем [PERSON] було оплачено для придбання у власність безпроцентні облігації (лот) за Договором купівлі-продажу облігацій № К-029/44/06 від 29.09.2006р., які відповідали площі квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], та посвідчували право вимоги щодо неї. Таким чином, до моменту виникнення відносин з позивачкою відповідач [PERSON] став інвестором квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], отримав у власність цінні папери (лот) та відповідне майнове право вимоги на передання йому (на отримання) закінченої будівництвом квартири. При цьому зазначені цінні папери (лот) та майнове право було оплачено за рахунок особистих коштів відповідача [PERSON], отриманих ним на умовах кредиту та до моменту виникнення відносин з позивачкою. Реалізовуючи власне майнове право та пред'явивши належні йому цінні папери (лот) до погашення емітентом, відповідач [PERSON] отримав за ними в результаті своєї інвестиційної діяльності квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], що стверджується Актом про пред'явлення Лота облігацій до погашення від 06.10.2008р. та Актом прийому-передачі приміщення від 06.10.2008р. Не зважаючи на те, що відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право власності серії [NUMBER] на спірну квартиру 23.11.2009р., тобто під час спільного проживання однією сім'єю з позивачкою, суд вважає, що відповідач [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], набув у приватну власність внаслідок реалізації майнового права за рахунок належних йому цінних паперів (лота) без участі позивачки та до моменту виникнення відносин з нею, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання зазначеної квартири спільною сумісною власністю позивачки та відповідача [PERSON] Згідно вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивачкою не надано та в матеріалах справи відсутні докази набуття квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], за спільні кошти, та здійснення нею витрат на погашення заборгованості за Договором кредиту № 08-038/477к від 05.10.2006р. Також Позивачкою не надано суду доказів на підтвердження понесених нею витрат з проведення ремонту спірної квартири. Крім того, в разі здійснення позивачкою погашення заборгованості за Договором кредиту замість відповідача вона відповідно до п. 4 ч.1 ст. 512, ч. 3 ст. 528 ЦК України отримає право вимоги кредитора в частині виконаного грошового зобов'язання до боржника, тобто вимоги про повернення коштів, а не визнання її права власності на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на вищенаведене у суду не має підстав для стягнення з відповідача [PERSON] понесених позивачкою витрат на погашення заборгованості за договором кредиту № 08-038/477к від 05.10.2006р. у період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2008р. по 21.06.2012р. Щодо вимог позивачки про визнання недійсним Договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], та її витребування, суд зазначає наступне: 11.10.2013р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстровано в реєстрі за № 10250. За умовами вказаного Договору [PERSON] придбав у [PERSON] належну йому на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] квартиру [ADDRESS]. Згідно зі Звітом про оцінку, виданим суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Базис-СТ» 15.04.2013р., оціночна вартість вказаної квартири на момент купівлі-продажу становила 595078 грн. Саме за такою ціною [PERSON] придбав квартиру, перерахувавши кошти на розрахунковий рахунок [PERSON] до підписання Договору купівлі-продажу, про що зазначено в п.2.1 Договору, що спростовує твердження позивачки про продаж квартири за заниженою вартістю. Крім того, відповідно до п.1.5 Договору Продавець гарантував, що на момент укладення Договору нерухоме майно нікому не продане, не подароване, в спорі та під арештом не значиться, а також відсутні будь-які права чи обтяження щодо нього з боку третіх осіб. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. За змістом с. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Разом з тим, у зв'язку з відсутністю підстав для визнання вказаної квартири спільною сумісною власністю позивачки та відповідача [PERSON], а також, враховуючи те, що позивачка знала про намір останнього продати квартиру для розрахунку за кредитом та грошовими зобов'язаннями перед нею, у позивачки не виникає права на витребування спірної квартири. Оскільки зазначені позивачкою підстави позову не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються дослідженими доказами, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], спільною сумісною власністю, визнання Договору купівлі-продажу від 11.01.2013р. недійсним, витребування її та визнання за позивачкою права власності на ? частину вказаної квартири.

Outcome: partial