Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

У липні 2020 року ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулось до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом про стягнення з [PERSON] грошової суми в розмірі 33626,30 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що на підставі Договору страхування наземного транспорту № 0047/18-Е/Ц7 від 01.02.2018 року він застрахував від пошкодження або знищення транспортний засіб МАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить ПАТ «Укргазбанк». Відповідач, у свою чергу, як володілець автомобіля ВАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] , свою обов`язкову цивільно-правову відповідальність перед третіми особами застрахував в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія». В подальшому, 29.03.2018 року на вулиці Полякова, 23, ум. Запоріжжя, з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортний засіб МАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить ПАТ «Укргазбанк», був пошкоджений, тобто настав страховий випадок. За умовами Договору страхування наземного транспорту № 0047/18-Е/Ц7 від 01.02.2018 року позивач виплатив на користь ПАТ «Укргазбанк» страхове відшкодування в розмірі 95538,87 грн. Водночас ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», як страховик обов`язкової цивільно-правової відповідальності відповідача, відшкодувало позивачу лише 61912,57 грн. Відтак, заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума є різницею між фактичним розміром майнової шкоди, завданої відповідачем страхувальнику позивача, та страховою виплатою, яку здійснив страховик відповідача. Посилаючись на ст. 993, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», позивач просив стягнути цю різницю з відповідача в порядку зворотної вимоги. Ухвалою від 03.08.2020 року було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження. Сторонам було роз`яснено право надати письмові заяви по суті спору та заявити про перехід до загального позовного провадження. 01.10.2020 року до суду надійшов письмовий відзив на позов від представника відповідача [PERSON] , в якому містились заперечення проти позову. Суть цих заперечень зводиться до того, що за Договором страхування цивільно-правової відповідальності № АМ/1997366 від 29.11.2017 року, укладеним між відповідачем та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», страхова сума (ліміт відповідальності) страховика за шкоду, завдану майну третьої особи, була узгоджена в розмірі 100000,00 грн., а тому завдана відповідачем шкода повністю покривається цією страховою сумою. Посилаючись на ст. 9, п. 22.1 ст. 22, п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1194 ЦК України, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц, представник відповідача наполягала, що обсяг цивільно-правової відповідальності особи, яка свою відповідальність застрахувала, обмежується різницею між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування. Оскільки завдана відповідачем шкода не перевищувала ліміту відповідальності страховика за Договором страхування цивільно-правової відповідальності № АМ/1997366 від 29.11.2017 року, за ствердженням представника відповідача, позивач мав звернутись в порядку регресу до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», яке не повністю відшкодувало цю шкоду, а тому [PERSON] не є належним відповідачем за цими вимогами. Ухвалою від 06.10.2020 року суд за власною ініціативою залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», надавши йому строк для надання пояснень по суті позову та відзиву на позов, а також доказів на їх обґрунтування. Однак жодних письмових заяв по суті спору чи з процесуальних питань від третьої особи не надійшло. 09.10.2020 року до суду надійшла письмова відповідь позивача на відзив на позов, в якій позивач заперечив проти доводів представника відповідача, посилаючись на те, що за ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Всі витрати, які перевищують ліміт відповідальності страховика, покладаються на заподіювача шкоди, а тому позов підлягає задоволенню. В судове засідання позивач явку представника не забезпечив, надавши неодноразові заяви про розгляд справи без його участі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та просили у ньому відмовити, посилаючись на факти та доводи, викладені у позові. Крім того, представник відповідача наголосила на тому, що посилання позивача на те, що страховик за обов`язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодовує шкоду з урахуванням фізичного зносу пошкодженого майна, в даному випадку не може бути взяте до уваги, оскільки пошкоджений транспортний засіб був новий, 2018 року випуску, і сам позивач при визначенні розміру страхового відшкодування за Договором страхування наземного транспорту № 0047/18-Е/Ц7 від 01.02.2018 року фізичний знос не враховував. Крім того, фізичний знос в даному випадку не міг бути врахованим ще й тому, що про за існуючими правилами він підлягає врахуванню не раніше ніж через три роки після початку експлуатації майна. Також представник відповідача зазначила, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не надавала відповідачу документів, на підставі яким ним було розрахована страхова виплата в розмір 61912,57 грн., а тому взагалі невідомо, чим керувався цей страховик при визначенні цієї суми. За клопотанням представника відповідача суд двічі, ухвалами від 09.11.2020 року та від 02.12.2020 року, витребував від ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» належним чином завірені копії заяви про подію, що має ознаки страхового випадку, № 728-18 від 30.03.2018 року; претензії № 0507-18-36443/К від 05.07.2018 року; страхового акту № ОЦ/016/000/18/011313 від 01.10.2018 року, а також розрахунку розміру страхового відшкодування чи іншого документу, яким був визначений розмір страхового відшкодування на рівні 61912,57 грн. Однак обидві ухвали були третьою особою невиконані без повідомлення про причини невиконання і взагалі без жодного реагування, незважаючи на попередження про наслідки невиконання ухвали суду про витребування доказів. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, суд приходить до такого. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 29 березня 2018 року о 10 годині 50 хвилин сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автобуса МАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби пошкоджено. Відповідно до постанови Оріхівського районного суду Запорізької області від 08.05.2018 у справі № 323/1007/18 водія автомобіля ВАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] , відповідача [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником автобусу МАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] , є АБ «Укргазбанк». У Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» автобус МАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] знаходиться у користуванні на підставі Договору фінансового лізингу № 45/2017/ЗОД-МСБ від 03.11.2017 та тимчасового реєстраційного талону серії [NUMBER] . Автобус «МАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований за договором добровільного страхування наземного транспорту № 0047/18-Т/Ц7 від 01.02.2018 в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». Відповідно до умов даного Договору розмір франшизи (частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування) становить 0,5 % від страхової суми за кожним ТЗ (0,5% х 4001545,75 грн. = 20007,73 грн.). Власником автобусу «МАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] було подано заяву до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» щодо напрямку страхового відшкодування на рахунок ФОП [PERSON] , який буде здійснювати ремонт транспортного засобу. Відповідно до Звіту № 184 про проведення оцінки колісного транспортного засобу МАЗ-203085, державний номер [NUMBER] , складеного автотоварознавцем [PERSON] на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становила 115656,45 грн. Відповідно до рахунку-фактури № А-00000095 від 06.05.2018 ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту автобусу МАЗ, реєстраційний номер [NUMBER] склала 115546,60 грн. (сто п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок шість гривень 60 копійок). Платіжним дорученням № 530 від 18.06.2018 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було виплачено страхове відшкодування на рахунок ФОП [PERSON] для відновлення автобусу «МАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] в сумі 95538,87 грн. (дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот тридцять вісім гривень 87 копійок), що відповідало розміру відновлювального ремонту автобусу за виключенням суми франшизи в розмірі 20007,73 грн. У свою чергу, між відповідачем та ПрАТ «УПСК» в особі Запорізького обласного управління ПрАТ «УПСК» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс серії АМ № 1997366). Цим договором була встановлена страхова сума за шкоду, завдану майну третіх осіб, у розмірі 100000,00 грн. Платіжним дорученням № 1685 від 01.10.2018 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатило на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» грошову суму у розмірі 61912,57 грн. Призначенням платежу у вказаному платіжному дорученні зазначено виплата в порядку регресу згідно претензії № 0507-18-36443/К від 05.07.2018 року, відповідно до страхового акту № ОЦ/016/000/18/011313 від 01.10.2018 року. В подальшому, Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2019 року у справі № 336/7730/18, залишеним в силі Постановою Запорізького апеляційного суду від 05.11.2019 року, з відповідача [PERSON] на користь Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» було стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 137774,03 грн. (величина втрати товарної вартості транспортного засобу в сумі 115656,45 грн., витрати на проведення експертного дослідження в сумі 2000,00 грн. та франшиза в сумі 20007,73 грн.). Таким чином, заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума в розмірі 33626,30 грн. є різницею не між фактичним розміром майнової шкоди, завданої відповідачем страхувальнику позивача, та страховою виплатою, яку здійснив страховик відповідача, а різницею між страховою виплатою, яку здійснив позивач на користь свого страхувальника, та страховою виплатою, яку позивач отримав від страховика відповідача. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. Так, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Водночас, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Таким чином, за обставин, встановлених судом у цій справі, позивач за загальним правилом має право на позов до страховика відповідача в порядку суброгації, а до відповідача як безпосереднього заподіювача шкоди - лише у випадку, фактичний розмір завданої шкоди перевищує суму страхового відшкодування. З огляду на це, фактично спір у цій справі зводиться до правомірності визначення страховиком відповідача (третьою особою у цій справі) суми страхового відшкодування у розмірі 61912,57 грн., яка була виплачена ним позивачу. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтями 28, 29 того ж Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Визначення поняття «фізичний знос» наведено в Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (в редакції наказу від 24.07.2009 року № 1335/5/1159, з подальшими змінами та доповненнями) (надалі - Методика). Так згідно з п.1.6 Методики під поняттям «фізичний знос» розуміють втрату вартості колісного транспортного засобу (тобто автомобіля), його складників, яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей колісних транспортних засобів, його складників, порівняно з вартістю нового подібного колісного транспортного засобу або його складників. Відповідно до п. 7.38 Методики (у редакції, чинній на час заподіяння шкоди) значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників колісних транспортних засобів - автобусів виробництва країн СНД, строк експлуатації яких не перевищує три роки, за винятками, зазначеним у п. 7.39 Методики. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , транспортний засіб - загальний автобус МАЗ 203085, реєстраційний номер [NUMBER] , був випущений у 2018 році. Дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений цей транспортний засіб, сталася 29.03.2018 року, тобто до спливу одного року з моменту початку його експлуатації, а тому, за загальним правилом, при визначенні вартості його відновлювального ремонту коефіцієнт фізичного зносу не повинен був враховуватись, якщо не доведено іншого. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, чи дійсно страховиком відповідача сума страхового відшкодування в розмірі 61912,57 грн. була визначена шляхом врахування фізичного зносу, а якщо це було так, - то з яких підстав та який саме коефіцієнт фізичного зносу був застосований. Для з`ясування цих обставин, як було зазначено вище, суд двічі постановляв ухвали про витребування від ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» доказів на підтвердження правомірності обчислення ним вказаної суми страхового відшкодування, однак в обох випадках третя особа ухвали суду не виконала без повідомлення причин, що може бути розцінене лише як ухилення від надання доказів. Не надав таких доказів й безпосередньо позивач. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд звертає також увагу, що у платіжному дорученні про виплату третьою особою вказаної суми на користь позивача призначенням платежу зазначено «виплата в порядку регресу згідно претензії № 0507-18-36443/К від 05.07.2018 року, відповідно до страхового акту № ОЦ/016/000/18/011313 від 01.10.2018 року», однак ані вказаної претензії, ані вказаного страхового акту позивач та третя особа суду не надали без повідомлення причин. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем та третьою особою не доведено правомірність визначення суми страхового відшкодування за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс серії АМ № 1997366) у розмірі 61912,57 грн. Як наслідок, за умови, що розмір страхового відшкодування, виплаченого позивачем потерпілій особі (95538,87 грн.), не перевищував страхової суми (ліміту відповідальності страховика відповідача) за полісом серії АМ № 1997366 (100000,00 грн.), саме страховик відповідача (третя особа у цій справі) має обов`язок щодо сплати цього страхового відшкодування на користь позивача в порядку суброгації, а спір з цього приводу існує між позивачем та третьою особою. Відтак, позов до [PERSON] не є законним та обґрунтованим, і тому не підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 526, 614 Цивільного кодексу України, статей 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: dismissed