Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначала, що з 2008 року вона проживала разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] і вела з ним спільне господарство. Сторони шлюб не укладали, проживали у фактичних шлюбних відносинах. Після її вагітності вони переїхали проживати за адресою: [ADDRESS] Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах [INFO] року у них народився син - [PERSON]. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений за прізвищем матері - [PERSON], а ім'я та по-батькові дитини були записані за її вказівкою - [PERSON]. З 19.06.2013 року сторони перестали проживати разом, і з того часу відповідач не приймає участі в утриманні їх сина, не займається його вихованням, матеріальної допомоги не надає. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати [PERSON] батьком [PERSON], який народився [INFO] року; внести зміни щодо [PERSON], як батька [PERSON] до актового запису № 510 від 05.11.2009 року, складеного Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач позов визнав частково. Зазначав, що він дійсно є батьком [PERSON] і вважав, що проводити судово-генетичну експертизу для встановлення цих обставини не має необхідності, оскільки він не заперечує того, що є біологічним батьком дитини. Заперечував проти зміни сину прізвища з [PERSON] на [PERSON], оскільки як вважає відповідач в цьому відсутня необхідність. Позовні вимоги про стягнення аліментів також визнав у повному обсязі, оскільки він офіційно працює та має можливість утримувати свого сина, проте, просив суд стягнути аліменти починаючи з дня винесення рішення, оскільки він неодноразово надав матеріальну допомогу на утримання сина. Вислухавши осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER], виданим Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, відомості про батька [PERSON], [INFO], були внесені на підставі ст. 135 СК України, а саме дитина записана за прізвищем матері, а ім'я та по-батькові батька дитини записано за заявою матері. Оскільки сторони по справі в судовому засіданні не наполягали на проведенні молекулярно-генетичної експертизи, відповідач визнав факт кровної спорідненості між ним та дитиною, тому суд вирішив за недоцільне проведення зазначеної експертизи. На підставі ст. 3 Європейської конвенції про правовий статус дітей, народжених поза шлюбом, від 15.10.1975 року, ратифікованої Україною 14.01.2009 року, встановлено, що батьківство стосовно кожної дитини, народженої поза шлюбом, може бути підтверджене або встановлене шляхом добровільного визнання або за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно зі ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст. 135 СК України). З матеріалів справи вбачається, що актовий запис про батька [PERSON] вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, за прізвищем матері, а ім'я та по-батькові батька дитини записано за заявою матері. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав факт того, що він є батьком [PERSON], та заперечував щодо проведення експертизи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини в частині зазначення батьком дитини відповідача ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов в цій частині є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У силу ст. ст. 181, 182 СК України у випадку невиконання батьками свого обов'язку утримувати дітей, аліменти присуджуються за рішенням суду в долі від доходу їхньої матері, батька і (чи) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає разом із матір'ю [PERSON] та перебуває на її утриманні, у зв'язку з чим вона має право на отримання аліментів від батька дитини. [PERSON] на даний час офіційно працевлаштований, працює у ПАТ «Запоріжсталь», щомісячно отримує заробітну плату, тобто має стабільний дохід, інших дітей або непрацездатних батьків на утриманні не має. В судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі ? частини від усіх видів заробітку. Враховуючи встановлені обставини, з урахуванням визнання відповідачем позову про стягнення аліментів та конституційного принципу верховенства права, суд вважає за необхідне та справедливе, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Проте з урахуванням того, що обов'язок утримувати дитину покладено на батьків, а факт того, що [PERSON] є батьком малолітньої дитини встановлено вказаним рішенням суду, суд приходить до висновку, що аліменти необхідно стягнути не з дня звернення позивача до суду з позовом, а з дня винесення рішення по справі про визнання батьківства, тобто з 28.10.2014 року, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Ця норма закону є безспірною під час виконання судового рішення про стягнення аліментів та передбаченою чинним законодавством України, через що не підлягає доведенню чи встановленню. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., сплачений за позовні вимоги про визнання батьківства.

Outcome: partial