Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 30000,00 грн. моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва. В обгрунтування позову послався на те, що 22.12.1980 року прийнятий учнем гірничого робітника на шахту № 8 «Великомостівська-Комсомольська». 03.03.1981 року переведений підземним робітником II розряду. 22.07.1981 року переведений гірничим робітником очисного вибою V розряду. 04.01.1998 року звільнений по п.4 ст.40 КЗпП України за прогули. 10.08.1993 року з позивачем стався нещасний випадок, в результаті якого останньому було травмовано ліву ногу в районі п'ятки. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього значно погіршився стан здоров'я, внаслідок чого останній неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Довідкою МСЕК від 17.01.2000 року позивачу встановлено III групу інвалідності та 45% втрати профзахворювання, з яких: 40% - антракосилікоз, 5% - трудове каліцтво. Довідкою МСЕК від 04.01.2001 року останньому встановлено III групу інвалідності та 45% втрати профпрацездатності. Довідкою МСЕК від 19.12.2002 року позивачу встановлено III групу інвалідності та 55% втрати профпрацездатності. Довідкою МСЕК від 14.12.2004 року останньому встановлено III групу інвалідності та 55% втрати профпрацездатності. Довідкою МСЕК від 12.12.2006 року останньому встановлено безтерміново III групу інвалідності. Довідкою МСЕК від 12.12.2006 року позивачу безтерміново встановлено 55% втрати профпрацездатності. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали. Позивач пояснив, що в нього постійно піднімається тиск, важко дихати, ходити. Просять позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив повністю, пояснив, що позивач дізнався про свої порушені права ще в 1998 році, а на той час нарахування проводилося в значно меншому розмірі. Просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників розгляду, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Установлено, що позивач 22.12.1980 року прийнятий учнем гірничого робітника на шахту № 8 «Великомостівська-Комсомольська». 03.03.1981 року переведений підземним робітником II розряду. 22.07.1981 року переведений гірничим робітником очисного вибою V розряду. 04.01.1998 року звільнений по п.4 ст.40 КЗпП України за прогули (згідно копії трудової книжки [PERSON]). Відповідно до акту № 44 про нещасний випадок на виробництві від 12.08.1993 року, внаслідок падіння породи позивач отримав травму лівої ноги в районі п'ятки. У зв'язку з роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Відповідно до повідомлення МСЕК від 26.07.2013 року № 159 [PERSON] вперше був оглянутий Обласною МСЕК № 3: акт № 71 від 11.01.2000 року. Встановлено: III група профзахворювання 45%. Дата переогляду 11.01.2001 року. Акт № 11 від 04.01.2001 року. Встановлено: III група профзахворювання 45%. Дата переогляду 20.12.2002 року. Акт № 2003 від 19.12.2002 року. Встановлено: III група профзахворювання 55%. Дата переогляду 18.12.2004 року. Акт № 1016 від 14.12.2004 року. Встановлено: III група профзахворювання 55%. Дата переогляду 09.12.2006 року. Акт № 1318 від 12.12.2006 року. Встановлено: III група профзахворювання 55% на безтерміново. Згідно з довідкою МСЕК серії 2-18 АИ № 004871 від 17.01.2000 року позивачу встановлено 45% втрати профпрацездатності. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 017740 від 19.12.2002 року останньому встановлено 55% втрати професійної працездатності. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 015130 від 14.12.2004 року позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 014978 від 12.12.2006 року останньому безтерміново встановлено 55% втрати професійної працездатності. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-1 № 311344 від 12.12.2006 року позивачу безтерміново встановлено III групу інвалідності. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві вперше було передбачено Законом України «Про охорону праці», який введено в дію 24.11.1992 року (згідно Постанови Верховної Ради України від 14.10.1992 року № 2695-XII) і який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Такий порядок був передбачений Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 22.06.1993 року № 492, введеними в дію з 01.07.1993 року (далі - Правила). Згідно з абзацом 5 пункту 4 цих Правил за наявності факту моральної шкоди потерпілому відшкодовується така. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди, а отже, право на її відшкодування, підтверджується наявними у справі копіями медичних документів, що підтверджують втрату ним професійної працездатності унаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, судом ураховано таке. Відповідно до пункту 38 Правил право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Ураховуючи, що стійку втрату професійної працездатності позивачеві вперше було встановлено 11.01.2000 року, а розмір відшкодування моральної шкоди на цей час, згідно з частиною 2 пункту 11 зазначених Правил, не міг перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який відповідно до Указу Президента України від 25.08.1996 року № 762/96 становив 17,00 грн., беручи до уваги тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоров'я, тяжкість професійного захворювання та трудового каліцтва, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача максимальний розмір відшкодування, що становить 2550,00 грн. (17/розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян/ х 150 /неоподатковуваних мінімумів доходів громадян/ = 2550). Щодо вимоги про стягнення 30000,00 грн., то така перевищує встановлений у Правилах її граничний розмір, у зв'язку з чим задоволенню у повному обсязі не підлягає. Таким чином, позов задовольняється частково, в межах, зазначених вище.

Outcome: partial