Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , 2009 року народження. Відомості про батька дитини записані на підставі ч.1 ст. 135 СК України. Дитина перебуває на обліку у службі в справах дітей як дитина з сімї, яка опинилась в складних життєвих обставинах. Сімя проживає в приватному будинку, санітарні норми не дотримуються, умови для нормального проживання в будинку відсутні, безлад, бруд, таргани. Відповідачка зловживає алкогольними напоями, вчиняє сварки, постійні скарги сусідів на поведінку [PERSON] , в тому числі щодо неналежного виконання нею своїх батьківських обов`язків щодо дитини. З відповідачкою регулярно проводились бесіди щодо прав дитини, необхідність піклуватись про дитину, змінити умови проживання, тощо. З характеристики навчального закладу встановлено, що мати не приділяє уваги дитині, дівчинка останнім часом не ночує дома, жебракує, на що мати - не реагує. За рішенням комісії у травні 2019 року малолітня дитина була вилучена з родини та влаштована на тимчасове проживання в сім`ю [PERSON] . Також відповідачка за рішенням суду позбавлена прав щодо інших неповнолітніх дітей. Відповідач життям дитини не цікавиться, не бере участі в його вихованні, не підтримує матеріально. Оскільки відповідач ухиляється від виконання обов`язків як мати щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, надання дитині доступу до культурних та інших цінностей, створення умов для отримання нею освіти, тому має бути позбавлений батьківських прав. Вказали, що позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язків по утриманню дитини. Тому з відповідача мають стягуватись аліменти на утримання дитини. Просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь органу опіки та піклування аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з`явився. Подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Письмовий відзив на позов не подала, будь-яких доказів на підтвердження виконання нею батьківських обов`язків не надала. У судове засіданні служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, виконавчий комітет Мироцької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлена, що підтверджено розпискою відповідачів. Надіслали суду листа, в якому просив слухати справу у його відсутність з урахуванням висновку та підтримали позов. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Мироцької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до пояснень позивача відомості про батька дитини записані на підставі ч.1 ст.135 СК України. За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] проживає на території села Мироцьке протягом останніх десяти років, за час проживання зарекомендувала посередньо, періодично надходять усні скарги від сусідів і жителів села на те, що відповідачка зловживає спиртними напоями, неодноразово з`являлась у нетверезому вигляді та не виконує свої батьківські обов`язки відносно малолітньої дитини [PERSON] , 2009 року народження. Відповідно до характеристики [PERSON] , 2009 року народження, виданої Мироцькою загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів, від 21 травня 2019 року дитина навчається у школі, часто пропускає школу без поважних причин, домашні завдання часто не виконує, зовнішній вигляд не завжди охайний, шкільне приладдя не в порядку. Мати [PERSON] не приділяє належну увагу доньці, школи не відвідувала, успіхами не цікавиться, дитина останнім часом не ночувала вдома. Лікар [PERSON]. Мироцької амбулаторії загальної практики сімейної медицини вказав, що за останні два роки за дитиною мама не доглядала, дитина часто пропускала школу без поважних причин, дитина казала, що хворіла, але за медичної допомогою не звертались. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання учениці від 20 травня 2019 року - будинок, де проживає дитина не відповідає санітарно-гігієнічним умовам, мати при обстеженні знаходилась в стані тяжкого алкогольного спяніння, при спілкуванні використовувала нецензурну лексику, ображала та погрожувала директору школи, її співмешканець пообіцяв, що дитині будуть більше приділяти уваги, Ліза не буде більше жебракувати. На підставі рішення виконавчого комітету Мироцької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №28 від 07 травня 2019 року вилучено у [PERSON] її малолітню дитину [PERSON] , 2009 року народження. Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 24 червня 2019 року рішенням комісія з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області надали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав мати [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки [PERSON] ухиляється від виконання обов`язків батька, не піклується про духовний розвиток дитини, не забезпечує їх матеріально тривалий час, дій, що свідчили б про усвідомлення ним своїх вчинків відповідач не вчинив, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову а відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 03 липня 2019 року, у розмірі ј частина доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову.

Outcome: approved