Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з цим позовом до приватного підприємства Агрофірма «Перспектива» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії КР № 099765, виданого 13 січня 2004 року разом із [PERSON] є власниками земельної ділянки площею 4,25 га, що знаходиться на території Новгородківської селищної ради Долинського району Кіровоградської області. У жовтні 2010 року приватне сільськогосподарське підприємство Агрофірма «Перспектива» зібрало належний позивачам урожай соняшнику, що підтверджується рішеннями судів. Згідно довідки управління агропромислового розвитку Новгородківської районної державної адміністрації Кіровоградської області середня врожайність соняшнику у 2010 році по сільськогосподарським підприємствам району становила 16,6 центнерів з гектара. Середня вартість однієї тони соняшнику на момент розгляду справи у суді становить 10500 грн, а тому сума завданої шкоди становить 74077,50 грн. Розмір шкоди завданої позивачам становить 49385 грн (74077,50 : 3 = 24692,50 х 2 = 49385). [PERSON] та [PERSON] зазначають, що внаслідок дій відповідача їм завдано моральної шкоди, оскільки порушені їх права, внаслідок чого втрачені нормальні життєві звязки, необхідні додаткові зусилля для організації життя, це призвело до погіршення стану здоровя. Дії відповідача позбавили почуття життєвої захищеності, усталеності та передбачуваності, докорінно змінили нормальний, звичайний душевний стан, що також призвело до переживань, пригніченого настрою, посилення емоційної неврівноваженості, імпульсивності та збудливості. Завдану моральну шкоду позивачі оцінюють у 30000 грн. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити. Суду пояснив, що 10 жовтня 2010 року приватне підприємство Агрофірма «Перспектива» зібрало на належній позивачам земельній ділянці врожай соняшнику. З цього приводу особисто вісім років з відповідачем вирішує спір у судовому порядку. Зі змістом заперечень відповідача не згоден, оскільки зазначені фактичні обставини неправдиві. Вважає, що строк позовної давності не пропущений, оскільки з цього приводу особисто вирішував спір у судовому порядку, а брати у свою чергу свідчили щодо цих фактів. Тепер [PERSON] та [PERSON] мають погане здоров? я, а тому в їх інтересах вирішив звернутись з позовом до суду. Позивачі не звертались до суду, оскільки державний акт виданий на імя [PERSON] Представник відповідача приватного підприємства Агрофірма «Перспектива» у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав, однак надіслав до суду письмові заперечення з приводу позову та заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності. Оскільки представник відповідача, який належним чином повідомлений та від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності у судове засідання не зявився, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, представник позивачів не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову у позові з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27, ст. 57 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом установлено, що 13 січня 2004 року Новгородківської районною державною адміністрацією Кіровоградської області на імя [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії КР № 099765, згідно якого на підставі розпорядження Новгородківської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 372-р від 15 вересня 2003 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 січня 2003 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки площею 12,77 га, що знаходиться на території Новгородківської селищної ради Новгородківського району Кіровоградської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Розмір частки кожного із співвласників становить 1/3 земельної ділянки. Кадастровий номер земельної ділянки: 3523455000:02:001:0796. Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 8 січня 2014 року задоволено частково позов [PERSON] до приватного підприємства Агрофірма «Перспектива» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто з приватного підприємства Агрофірма «Перспектива» на користь [PERSON] 7407,75 грн матеріальної шкоди, 1500 грн моральної шкоди, 89,08 грн понесених судових витрат. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2014 року змінено рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 8 січня 2014 року. Стягнуто з приватного підприємства Агрофірма «Перспектива» на користь [PERSON] 6871,24 грн матеріальної шкоди. В іншій частині рішення залишено без змін. У рішеннях Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 8 січня 2014 року та Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2014 року суди встановили, що у жовтні 2010 року приватне підприємство Агрофірма «Перспектива» помилково здійснило збір урожаю соняшнику із земельної ділянки площею 4,25 га співвласниками якої є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Суди також установили, що частки співвласників у натурі (на місцевості) не виділялись, а тому розмір шкоди завданий підлягає відшкодуванню з урахуванням кількості співвласників. Той факт, що частки співвласників земельної ділянки не виділялись у натурі (на місцевості) також видно із змісту державного акта на право власності на земельну ділянку. Враховуючи той факт, що докази у цивільному процесі подаються до початку розгляду справи по суті, кожна сторона зобовязана довести обставини на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, зважаючи на те, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, відповідно суд уважає доведеним факт здійснення приватним підприємство Агрофірма «Перспектива» збирання врожаю соняшнику із земельної ділянки площею 4,25 га співвласниками якої є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Питання про відшкодування шкоди [PERSON] вирішено в іншій цивільній справі. Згідно ст. 359 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 156 ЗК України передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом; тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок; погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У цій цивільній справі суди встановили, що внаслідок винних дій приватного підприємства Агрофірма «Перспектива» здійснено збирання врожаю соняшнику із земельної ділянки площею 4,25 га, що належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За змістом п. 7 постанови Пленуму Верхового Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК). Положеннями ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Суди встановили рішеннями, які набрали законної сили, що середня врожайність соняшнику у 2010 році становила 1,66 т з 1 га. Загальна кількість зібраного відповідачем урожаю соняшнику становить 7,055 т (1,66 х 4,25 = 7,055). Згідно довідки управління агропромислового розвитку Новгородківської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 01-61/38 від 25 січня 2017 року вартість 1 т соняшнику по Новгородківському районі Кіровоградської області становить 10500 грн (а. с. 4). Отже, на момент розгляду справи у суді розмір шкоди становить 74077,50 грн. Такий самий розмір шкоди у цій справі визначений позивачами у змісті позову. За змістом п. 16 постанови Пленуму Верхового Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Таким чином, від установленого розміру шкоди підлягають вирахуванню витрати виробництва, що повязані із збиранням урожаю. Суди встановили, що розмір таких витрат становить 378,71 грн при збиранні врожаю з одного гектара. Відповідно при здійсненні з 4,25 га розмір витрат становитиме 1609,52 грн (378,71 х 4,25). З огляду на вищезазначене, загальна сума завданої шкоди становить 72467,98 грн (74077,50 1609,52). Оскільки шкода у розмірі 72467,98 грн завдана трьом співвласникам земельної ділянки, враховуючи, що у цій справі із позовом про відшкодування шкоди звернулись двоє, [PERSON] та [PERSON], щодо відшкодування шкоди третьому співвласнику спір вирішено в іншій справі, відповідно розмір шкоди завданий позивачам на момент вирішення справи у суді становить 24155,99 грн кожному (72467,98 : 3). За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до\~ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.\~\~Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За змістом ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема відшкодування заподіяних збитків. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач\~не здійснював протиправних дій.\~\~\~\~ Відповідно до положень ч. 3 ст. 157 ЗК України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Проте норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлюють обов'язку позивача підтвердити свої вимоги\~виключно розрахунками, зробленими відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963 (ст. ст. 58, 59 ЦПК України). До вищезазначеного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14 червня 2017 року (справа № 923/2075/15). За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у цій справі зазначають, що внаслідок винний дій відповідача зазнали моральної шкоди, що полягає у втраті життєвих звязків, необхідності додаткових зусиль для організації життя, погіршенні стану здоровя, позбавленні почуття життєвої захищеності, усталеності та передбачуваності, зміни нормального, звичайного душевного стану, переживань, пригніченого настрою, посилення емоційної неврівноваженості, імпульсивності та збудливості. Моральну шкоду оцінюють у 30000 грн. З урахуванням тих душевних стражданнях, яких позивачі [PERSON] та [PERSON] могли зазнати у зв'язку із здійсненням зібрання належного їм урожаю, враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань, ступень вини, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд уважає, що вони заслуговують на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1500 грн кожному. Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У цій справі подія, що призвела до обовязку відшкодувати позивачам шкоду відбулась у жовтні 2010 року. Позивачі звернулись до суду із цим позовом у липні 2017 року. Для цих правовідносин установлений трирічний строк позовної давності, а тому [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із пропуском строку позовної давності. Представник приватного підприємства Агрофірма «Перспектива» заявив до винесення судом рішення про застосування до цих правовідносин позовної давності. Представник позивачів не надав суду доказів неможливості звернутися [PERSON] та [PERSON] до суду з такими вимогами у межах строку позовної давності, при цьому позивачі знали про завдання їм шкоди, а відтак у цьому позові має бути відмовлено у звязку із пропуском позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed