Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до відповідачів з вказаним позовом посилаючись на те що є власником земельної ділянки [ADDRESS]. Власником сусідньої земельної ділянки [ADDRESS] згідно державного акту є [PERSON], яка померла [INFO] і після її смерті з заявами про прийняття спадщини звернулися її чоловік [PERSON] та дочка [PERSON] Позивач зазначив, що відповідач [PERSON] самовільно змістив суміжну огорожу між земельними ділянками сторін в бік його земельної ділянки чим порушує його право власності на земельну ділянку. З урахуванням уточнених позовних вимог просив усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою [ADDRESS] шляхом переносу суміжної огорожі земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] у відповідність до державних актів сторін на вказані ділянки, зокрема, з фасадного боку на 0,21 м. в бік земельної ділянки відповідачів та з тильної сторони на 0,12 м. в бік земельної ділянки відповідачів згідно план-схеми його земельної ділянки виготовленої ПП «Землевпорядник». Також просив визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на землю [PERSON], оскільки він виданий з порушенням чинного законодавства, а саме без урахування розмірів та конфігурації земельних ділянок сторін, яка є в матеріалах технічної документації на їх домоволодіння. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові, пояснили що відповідачка [PERSON] зверталася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що [PERSON] змістив огорожу в бік її земельної ділянки і у задоволенні вказаного позову було відмовлено. Під час розгляду вказаної справи було проведено дві судові будівельно-технічні експертизи, згідно висновку яких встановлено невідповідність розмірів земельної ділянки позивача розмірам зазначеним у державному акті. Вказані обставини також знайшли відображення у рішенні суду. Крім того, про порушення прав позивача свідчить план-схема його земельної ділянки зроблена ПП «Землевпорядник» в грудні 2013 року. Також позивач просив визнати недійсним державний акт на право власності на землю виданий на ім'я [PERSON], оскільки він був виданий після того, як відповідач змістив огорожу в бік його земельної ділянки тим самим зменшивши її площу та збільшивши площу своєї земельної ділянки про що позивач дізнався під час ознайомлення з технічною документацією на домоволодіння сторін. Внаслідок цього позивач помилково підписав відповідачці [PERSON] акт узгодження меж. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Пояснили, що межа між земельними ділянками сторін під час приватизації була встановлена по існуючій огорожі, яка в подальшому була самовільно зміщена позивачем і саме з цих підстав [PERSON] зверталася до суду з попереднім позовом. Враховуючи, що в теперішній час неможливо визначити межу між земельними ділянками вважають, що вирішення вказаного спору можливе органом місцевого самоврядування шляхом процедури відновлення межі. Також не згодні з позовними вимогами в частині скасування державного акту [PERSON], оскільки під час приватизації нею земельної ділянки позивач погодив їй межі земельних ділянок. З цих підстав вважають позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, суд приходить до наступного. Позивач [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ №935241 є власником земельної ділянки [ADDRESS] площею 0,0589 га. для індивідуального житлового будівництва. За [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ №892592 зареєстровано право власності на земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,0419 га. для індивідуального житлового будівництва. Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Скадовського районного нотаріального округу [PERSON] вих. №02-14/202 від 27.11.2012 року [PERSON] померла [INFO] і після її смерті з заявами про прийняття спадщини звернулися чоловік померлої [PERSON] та дочка померлої [PERSON] - відповідачі у справі (а.с. 17). Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 1225, 1261, 1269, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] є належними відповідачами у справі. Між сторонами виник спір з приводу відповідності існуючої огорожі межі, яка була встановлена під час приватизації сторонами земельних ділянок. Таким чином, для вирішення питання про порушення прав позивача слід визначити де має проходити спільна межа між земельними ділянками сторін. Як вбачається з пояснювальних записок до Технічної документації щодо складання державний актів на право власності на земельні ділянки [ADDRESS] ([PERSON]) та [ADDRESS] ([ADDRESS]) по [ADDRESS] межі земельних ділянок були встановлені по фактичному їх місцеположенню на місцевості і узгоджені з суміжними землекористувачами, про що складено відповідні акти узгодження меж. Крім того, були визначені координати кожної з земельних ділянок (а.с. 26, 37, 48, 57). У технічній документації [PERSON] є акт узгодження зовнішніх меж землекористування від 17.07.2007 року погоджений [PERSON] (а.с. 39), а у технічній документації [PERSON] є акт узгодження зовнішніх меж землекористування від 02.06.2005 року погоджений [PERSON] (а.с. 60). Виходячи з викладеного, і вказане сторонами визнавалося, суміжна межа між земельними ділянками була встановлена по існуючій огорожі. Будь-яких відомостей про закріплення її межовими знаками технічна документація не містить. Також сторонами фактично визнавався факт того, що після приватизації сторонами земельних ділянок суміжна огорожа зміщувалася. Позивач стверджував, що її змістив відповідач [PERSON] в бік його земельної ділянки, а відповідач [PERSON] навпаки, що її змістив [PERSON] в бік його земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Аналогічні положення містяться і в ст. 319 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ч. 1-2, п. «б» ч. 3 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до ч. 2-3 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів порушення відповідачами його прав на земельну ділянку. Судом не можуть бути прийняті до уваги висновки судових будівельно-технічних експертиз з матеріалів цивільної справи №2119/2-68/2011 (а.с. 36-42, 116-145). Так, з висновку судової будівельно-технічної експертизи №292/10 від 17.11.2010 року вбачається, що для визначення порушень прав власника земельної ділянки [ADDRESS] необхідно визначити фактичне розташування правої межі земельної ділянки у відповідності кадастрових документів, для чого необхідно звернутися до відповідної організації, яка повинна перенести в натуру (на місцевість) межі земельної ділянки у відповідності до державного акту та закріпити їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, у державному акті немає прив'язки існуючих об'єктів до меж земельної ділянки. З дослідницької частини експертизи №52 від 17.05.2012 року також вбачається, що експерт посилався на прив'язку будівель і споруд до меж земельної ділянки у технічній документації на домоволодіння, проте експертом не враховані координати земельних ділянок визначені під час виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки. На вказане посилався експерт у попередній експертизі. При цьому, суд також враховує, що позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] надано суду план схеми земельних ділянок за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS], відповідно, виготовлені землевпорядною організацією ПП «Землевпорядник», які містять суперечливі відомості. Зокрема, з план схеми на земельну ділянку [ADDRESS] вбачається, що права позивача порушені відповідачами (огорожа зміщена в бік його земельної ділянки), а з план схеми на земельну ділянку [ADDRESS] навпаки вбачається, що огорожа зміщена в бік земельної ділянки [ADDRESS]. Відсутність достовірних відомостей щодо розташування межі земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] об'єктивно не дає суду можливості перевірити відповідність існуючої огорожі вказаній межі і вирішення спору по суті. Суд вважає, що в даному випадку сторонам слід звернутися до органу місцевого самоврядування та відновити існуючі межі між земельними ділянками у відповідності до їх меж у державних актах на право власності на земельні ділянки. Доводи представника позивача про те, що рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 07.12.2012 року (яке набрало законної сили) встановлено, що розміри земельної ділянки [ADDRESS] не співпадають з розмірами визначеними в державному акті судом до уваги не приймаються, оскільки порушення права [PERSON] не було предметом судового розгляду під час вирішення вказаної справи, в основу вказаного висновку суду покладено експертизу яка критично оцінена судом та експерт визначив лише конфігурацію земельної ділянки позивача (довжину та ширину) без врахування розташування вказаної земельної ділянки на місцевості за визначеними координатами. В частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку виданого на ім'я [PERSON] суд також вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем належним чином не обґрунтовано і не доведено чим вказаний державний акт порушує його право власності. При цьому, суд також враховує, що під час приватизації земельних ділянок позивач [PERSON] погодив [PERSON] межі земельної ділянки і вказане погодження не оспорено ним і не визнано недійсним у встановленому законом порядку. Враховуючи викладене, суд вважає позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed