Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

У липні 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом в обґрунтування, якого послалась на те, що 24 жовтня 2007 року вона уповноважила [PERSON] продати належний їй на праві власності автомобіль «MAZDA 6», 2003 року випуску, про що приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено відповідну довіреність та зареєстровано її в реєстрі за № 1113. Відповідно до вказаної довіреності [PERSON] також було довірено зняти з обліку та продати, поставити на облік, якщо в тому буде потреба, вказаний автомобіль, а також довіреність була видана з правом передоручення строком на три роки. Також вказувала, що 08 листопада 2007 року [PERSON], діючи від її імені, уповноважила [PERSON], [PERSON] продати належний їй вищенаведений автомобіль, в тому числі, отримати гроші, про що було видано довіреність яку було посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованою в реєстрі за №5523. Крім цього вказувала, що 27 серпня 2008 року [PERSON], діючи від її імені, уклав біржовий договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого транспортний засіб марки «MAZDA 6», що належить їй, продав [PERSON] за суму, що еквівалентна 16000 доларів США, які їй до теперішнього часу [PERSON] передані не були. Просила стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти в розмірі 16000 доларів США, що за офіційним курсом складає 127888 гривень; стягнути з відповідача на її користь суму штрафних санкцій в розмірі 13084,54 гривень, з яких 11509,92 гривень - 3% річних і 574,62 гривень сума інфляції. Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 12 грудня 2013 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, відмовлено. Не погодившись з рішенням суду позивачка [PERSON] принесла апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення її позовних вимог, посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам по справі та наявним у справі доказам. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на те, що суд першої інстанції пришов до помилкового висновку, що [PERSON] передав гроші в сумі 16 000 доларів США, отримані від продажу належного їй на праві власності автомобілю, [PERSON], оскільки доказів на підтвердження таких висновків суду першої інстанції в матеріалах справи не має. В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки [PERSON] - [PERSON] доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Апеляційний суд вражає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача, оскільки відповідно до вимог ст.305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що довіреністю, посвідченою 24 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованою в реєстрі за № 1113, [PERSON] уповноважила [PERSON] зняти з обліку та продати, поставити на облік, якщо в тому буде потреба, належний їй на праві власності автомобіль марки «MAZDA 6». Довіреність видана з правом передоручення строком на три роки (а.с. 14). Також, судом першої інстанції встановлено, що 08 листопада 2007 року [PERSON], діючи від імені [PERSON], уповноважила [PERSON], [PERSON] продати автомобіль «MAZDA 6», який належить [PERSON], та, в тому числі, отримати гроші, що підтверджується довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованою в реєстрі за №5523 (а.с. 15). Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що 27 серпня 2008 року [PERSON], діючи від імені [PERSON], уклав біржовий договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого транспортний засіб марки «MAZDA 6», що належить [PERSON], було продано [PERSON] за 16000 доларів США. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] мав право на відчужувати автомобіль, який належить позивачці, також мав право на отримання грошових коштів в розмірі 16000 доларів США за його продаж. Крім цього, суд першої інстанції дійшов до висновку, що [PERSON] передав грошові кошти, що були отримані ним після продажу автомобілю, що належить позивачці, [PERSON], у зв'язку з чим, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] повинна була пред'являти до [PERSON], яка повинна була отримані від [PERSON] грошові кошти у зазначеній сумі передати [PERSON]. Проте, такі висновки суду першої інстанції зроблені із порушенням норм матеріального та процесуального права, а також, не відповідають фактичним обставинам по справі та наявним у справі доказам за наступних підстав. Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до статей 31, 312 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не посилання на певну норму закону. Тому якщо позивач посилається не на ту норму закону, суд уточнює підстави позову й застосовує відповідну норму, незалежно від того, чи отримано на це згоду позивача. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Відповідно до вимог ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Згідно ст.1004 ЦК України повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Відповідно до вимог ст.1005 ЦК України повірений має право передати виконання доручення іншій особі (замісникові). Відповідно до ст.1007 ЦК України довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Як вбачається із матеріалів справи 24 жовтня 2007 року [PERSON] уповноважила [PERSON] продати належний їй на праві власності автомобіль «MAZDA 6», 2003 року випуску, що підтверджується наявною в матеріалах справи ксерокопією довіреності, яка посвідчена приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 1113 (а.с. 14). Зі змісту зазначеної довіреності вбачається, що [PERSON] також, довірила [PERSON] зняти з обліку та продати, поставити на облік, якщо в тому буде потреба, вказаний автомобіль, а також надано право передоручення строком на три роки (а.с. 14). Зі змісту ксерокопії довіреності від 08 листопада 2007 року вбачається, що [PERSON], діючи від імені [PERSON], уповноважила [PERSON], [PERSON] продати належний їй вищенаведений автомобіль, в тому числі, отримати гроші, про що було видано довіреність яку було посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованою в реєстрі за №5523. Також встановлено, що 27 серпня 2008 року [PERSON], діючи від імені [PERSON], уклав з [PERSON] біржовий договір купівлі-продажу транспортного засобу «MAZDA 6», за суму, яка на момент продажу автомобілю була еквівалентна 16000 доларів США. Дані відомості не заперечувалися сторонами по справі. Крім цього, сторонами не заперечувалось, що гроші, отримані від продажу належного позивачці автомобілю, останній передані не були. У ч.1 ст.509 ЦК України зазначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В свою чергу ч.1 ст.545 ЦК України, встановлено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Зі змісту ксерокопії довіреності на ім'я [PERSON] (а.с. 14) вбачається, що повноваження за цією довіреністю можуть бути передані частково або в повному обсязі іншій особі (заміснику), про що він зобов'язаний повідомити довірителя та надати йому необхідні відомості про особу замісника. Невиконання цього обов'язку покладає на представника відповідальність за дії замісника, як за свої власні. Відповідно до ксерокопії довіреності на ім'я [PERSON].(а.с. 15) вбачається, що [PERSON], діючи від імені [PERSON], надала йому право продавати автомобіль, який належить позивачці, а також, отримувати гроші при укладанні договору купівлі-продажу. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було відомо про передачу [PERSON] частково повноважень за довіреністю своєму заміснику - [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються позовною заявою [PERSON] та не заперечувалися сторонами в судовому засіданні (а.с. 2-3). Мотивуючи відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції послався на те, що [PERSON], на виконання довіреності від 08 листопада 2007 року продав належний позивачці автомобіль, а отримані від продажу грошові кошти передав [PERSON], яка свої обов'язки за довіреністю не виконала та грошові кошти [PERSON] не передала. Проте, в матеріалах справи відсутні докази передачі [PERSON] [PERSON] отриманих від продажу автомобілю грошових коштів., а тому такі висновки суду першої інстанції суперечать фактичним обставинам про справі. За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку що позивачкою [PERSON] доведено обґрунтованість своїх позовних вимог, що дає законні правові підстави суду для стягнення з відповідача [PERSON] на її користь отриманих від продажу автомобілю грошових коштів у розмірі 127888 гривень, що еквівалентно 16 000 доларів США, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Крім цього, в порядку ст. 625 ЦК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 3% річних та індекс інфляції за час прострочення виконання зобов'язання у вигляді передачі грошових коштів. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати на загальну суму 2114,60 гривень (а.с. 1,37)

Outcome: approved