Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 101 561,64 гривень, з яких сума основного боргу за кредитним договором № К 06/10-04 від 06.10.2006 року становить - 25 000 гривень; відсотки за користування кредитними коштами - 76 561,64 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що 06.10.2006 року між Кредитною спілкою «Козацька» та [PERSON] укладено договір № К 06/10-04, відповідно до умов якого кредитна спілка надала кредит у сумі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень строком на 12 календарних місяців, а позичальник [PERSON] зобов'язався повернути суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за весь термін користування кредитом у розмірі 46% річних, виконати інші умови договору та повернути кредит не пізніше 06.10.2007 року. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо повернення в строк до 06.10.2007 року Кредитній спілці «Козацька» грошових коштів у розмірі 25 000 гривень та процентів за весь термін користування кредитом не виконав, у зв'язку з чим в нього виникла прострочена заборгованість за договором № К 06/10-04 від 06.10.2006 року, розмір якої без урахування пені станом на 01.06.2013 року складає 101 561,64 гривень. 18 червня 2013 року між ним [PERSON] та первісним кредитором Кредитною спілкою «Козацька», укладено договір № 02 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого він (новий кредитор) одержав право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника [PERSON] належного виконання всіх зобов'язань за договором № К 06/10-04 від 06.10.2006 року, зокрема щодо повернення суми основного боргу у розмірі 25 000 гривень, та відсотків у сумі 76 561,64 гривень. Таким чином, згідно договору про відступлення права вимоги № 02 від 18.06.2013 року, він як кредитор одержав право вимоги від боржника [PERSON] належного виконання зобов'язань за договором № К 06/10-04 від 06.10.2006 року, однак, у зв'язку з тим, що відповідач добровільно не повертає йому борг, він вимушений звернутися до суду з даним позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення на підставі існуючих у справі доказів не заперечує /а. с. 35/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не зважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином /а. с. 28, 37/, про причини не явки суд не повідомив, у зв'язку з чим, суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутність таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, після підписання кредитного договору між банком або іншою фінансовою установою (кредитодавцем) та позичальником виникають зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями про кредитні правовідносини. Судом установлено, що 06.10.2006 року між Кредитною спілкою «Козацька» та [PERSON] укладено договір № К 06/10-04, відповідно до умов якого кредитна спілка надала кредит у сумі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень строком на 12 календарних місяців, а позичальник [PERSON] зобов'язався повернути суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за весь термін користування кредитом у розмірі 46% річних, виконати інші умови договору та повернути кредит не пізніше 06.10.2007 року /а. с. 3/. Відповідно до п. 3.1. вищезазначеного кредитного договору позичальник зобов'язався щомісячно рівними частинами здійснювати сплату основної суми кредиту та сплату відсотків за користування кредитом, згідно з додатком № 1 до цього договору, на протязі дії цього договору до виконання своїх зобов'язань у повному обсязі, в готівковій формі за прибутковим ордером до каси кредитора, або платіжним дорученням на поточний рахунок. 06.10.2006 року, згідно видаткового касового ордера № 14 від 06.10.2006 року [PERSON] через касу відділення Кредитної спілки «Козацька», видано кредитні кошти у розмірі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень /а. с. 8/. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, в обумовлений договором позики строк [PERSON] своих зобов`язань по поверненню отриманих коштів в розмірі 25 000 гривень не виконав, у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість перед Кредитною спілкою «Козацька». Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.513 та ч.1 ст.516 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи убачається, що 18.06.2013 року між позивачем [PERSON] та первісним кредитором Кредитною спілкою «Козацька», укладено договір про відступлення права вимоги № 02, згідно умов якого Кредитна спілка «Козацька» (первісний кредитор) відступила [PERSON] (новому кредиторові), а новий кредитор прийняв право вимоги боргу, включаючи суму несплаченої позики (кредиту), несплачених відсотків та неустойки, що передбачені кредитним договором № К 06/10-04 від 06.10.2006 року /а. с. 10/. Згідно ч.1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає, що до позивача [PERSON] перейшло право вимоги належного виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за договором № К 06/10-04 від 06.10.2006 року. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 01.06.2013 року за відповідачем [PERSON] значиться борг, який складається із: основного боргу - 25 000,00 гривень; відсотків за користування кредитом - 76 561,64 гривень, що разом у сумі становить 101 561,64 гривень /а. с. 11/. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] не надав суду жодних доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві. Отже, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, виходячи з встановленого в судовому засіданні неналежного виконання відповідачем зобов'язань по кредитному договору № К 06/10-04 від 06.10.2006 року та договору про відступлення права вимоги № 02 від 18.06.2013 року, суд прийшов до висновку, що пред'явлені позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 101 561,64 гривень ґрунтуються на законі та договірних відносинах між сторонами і підлягають задоволенню. Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] є інвалідом II групи, тому відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» його звільнено від сплати судового збору /а. с. 14/. Частиною 3 статті 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд покладає обов'язок зі сплати судового збору у розмірі 1015,61 (одна тисяча п'ятнадцять) гривень 61 копійок на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved