Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом про стягнення коштів з [PERSON] за Договором позики від 27 липня 2015 року про надання грошових коштів в розмірі 1 355 158,39 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] не з'явився, через канцелярію суду подав заяву у якій позов підтримав із зазначених в ньому підстав та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву у якій проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, вивчивши надані сторонами докази, дійшов до наступного висновку. Позивач зазначає в своєму позовній заяві, що 27 липня 2015 року відповідач отримав в борг у позивача грошові кошти в сумі 1 355 158,39 грн. строком на два роки. При цьому, договором про внесення змін до договору позики від 24 жовтня 2016 року сторони домовились викласти п. 3 договору позики від 27 липня 2015 року, змінивши строк виконання зобов'язання [PERSON] за вказаним договором до 25 жовтня 2016 року. Положеннями статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тобто, за договором позики обов`язком позичальника є дії, спрямовані на повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлений договором. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 3ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Нормами статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зокрема, частиною другою статті 533 ЦК України передбачено, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тому, суд вважає позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Отже, за правилами статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачена ним сума судового збору у розмірі 7 210,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved