Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

У липні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за переіод з 20.03.2020 року по 20.07.2020 року у сумі 18 892,00 грн. та зобов`язати відповідача видати позивачу трудову книжку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що працював на посаді дизайнера меблів у відповідача до 19.03.2020 року, оскільки у лютому 2020 року між стронами виник конфлікт, після якого позивачем було прийнято рішення про звільнення з роботи у відповідача, про що була написана відповідна заява про звільнення від 19.03.2020 року. Проте відповідач відмовився приймати від позивача заяву про звільнення, у зв`язку з чим позивач був змушений відправити вказану заяву поштовим зв`язком. Лише 30.06.2020 року відповідачем було запропоновано позивачу прийти та одержати наказ про звільнення та трудову книжку. Однак, через суперечку між сторонами щодо дати одержання вказаних документів, відповідач відмовився повернути позивачу його трудову книжку, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості на подальше працевлаштування. Ухвалою судді від18.09.2020 року було відкрито провадження у вказаній справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у відповідності до ст. 274 ЦПК України. Позивач у судове засідання з`явився, просив позов задовольнити в повному обсязі та ухвалити відповідне рішення. Відповідач у судове засідання з`явився, не заперечував проти вимоги позивача щодо видачі йому трудової книжки та частково визнав вимогу позивача про стягнення середного заробітку, а саме: у сумі 15 229,15 грн. надавши до суду відповідний розрахунок. Суд, заслухавши учасників процесу, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Судом встановлено, що позивач працював на посаді дизайнера меблів у відповідача до 19.03.2020 року Як вбачається з матеріалів справи, позивача було звільнено 20.03.2020 року на підставі ст. 38 КЗпП України, на підставі заяви [PERSON] від 19.03.2020 року. Вказаний наказ позивачем було одержано 30.06.2020 року. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України визначено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач визнав позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача видати позивачу трудову книжку, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає повному задоволенню. Щодо стягення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за переіод з 20.03.2020 року по 20.07.2020 року у сумі 18 892,00 грн., судом встановлено наступне. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.03.2020 року по 20.07.2020 року у сумі 18 892,00 грн., однак розрахунку компенсації позивачем до суду не надано. Разом з тим, судом досліджено та прийнято до уваги розрахунок наданий відповідачем, відповідно до якого середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.03.2020 року по 20.07.2020 року становить - 15 229,15 грн. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 15 229,15 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20.03.2020 року по 20.07.2020 року, тобто у цій частині позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.2,4 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення середнього заробітку в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial