Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

У липні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі по тексту АТ «Укрзалізниця», відповідач) про стягнення середнього заробітку за час проходження військової служби за контрактом за період\~з листопада\~2017\~р.,\~відшкодування моральної\~шкоди в\~сумі 200\~000\~грн.\~та внесення\~запису до\~трудової книжки\~про проходження\~військової служби. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач працював у відповідача на посаді провідного інженера будівельно-експлуатаційного відділу Філії «Центр сервісного забезпечення АТ «Укрзалізниця». У лютому 2015 р. позивач був призваний на строкову військову службу за призовом під час мобілізації. 26.10.2017 позивач підписав контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України. 06.04.2018 позивач уклав ще один контракт зі Збройними Силами України, відповідно до якого він на даний час проходить військову службу на посаді головного сержанта - командира гармати. Відповідно до\~вимог ст. 119 КЗпП України\~за військовослужбовцями даної категорії зберігається місце роботи, посада і середній заробіток. Про факт знаходження на військовій службі позивач повідомив відповідача, однак незважаючи на це з листопада 2017 р. відповідач не здійснював нарахування та виплату середнього заробітку. Неправомірні дії відповідача призвели до втрати позивачем нормальних життєвих зв`язків і вимагали додаткових зусиль для організації його життя і життя його родини та завдали моральної шкоди, яку він оцінює в 200 000 грн. У відзиві представник відповідача виклав заперечення на позов вважаючи вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими і недоведеними. Доводи відповідача обґрунтовані посиланням на такі обставини. Надана позивачем до АТ «Укрзалізниця» копія контракту від 26.10.2017 не була завірена Міністерством оборони України у визначеному законом порядку, а тому відповідач не міг прийняти її до уваги, а про підписання позивачем контракту від 06.04.2018 відповідач взагалі не був повідомлений. За змістом положень ч. 3 ст. 119 КЗпП України, ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» дія особливого періоду обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. Зважаючи на те, що воєнний стан в Україні не оголошувався, особливий період в Україні діяв з моменту оголошення Указами Президента України рішення про мобілізацію та охоплював період мобілізації. Відтак особливий період в Україні діяв: з 18.03.2014 по 02.05.2014, з 07.05.2014 по 21.06.2014, з 24.07.2014 по 07.09.2014 та з 20.01.2015 по 22.08.2015. Отже на момент укладення позивачем контрактів мобілізація не проводилась і особливий стан не був запроваджений. Окрім того позивач добровільно взяв на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних Силах\~Українипротягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду понад установлений строк контракту. Тобто умовами контракту безпосередньо визначено відсутність особливого періоду. Таким чином укладення військового контракту особою, що не була призвана на військову службу під час мобілізації і в особливий період, не передбачає збереження гарантій, визначених ст. 119 КЗпП України. Окрім того ст. 119 КЗпП України не визначає порядок виплати середньомісячної заробітної плати, а тому можна дійти висновку, що на час проходження військової служби роботодавець зобов`язаний зберегти середній заробіток, але не зобов`язаний здійснювати виплати щомісячно, та може здійснити виплати після закінчення військової служби працівником. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди. Третя особа - Філія «Центр сервісного забезпечення АТ «Укрзалізниця», пояснень щодо позову або відзиву не надала, а її представник судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що продовжує перебувати на військовій службі за контрактом і прибув у короткострокову відпустку на один день для участі в судовому розгляді його справи, у зв`язку з чим просив закінчити розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Вказала, що оскільки за позивачем зберігається місце роботи і посада, його трудові права не порушені. Заслухавши учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини. 19.05.2014\~ [PERSON] було прийнято на роботу у державну адміністрацію залізничного транспорту України «Укрзалізниця» на посаду начальника будівельно-експлуатаційного відділу Головного управління справами (а.с. 92). На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», на базі Державної адміністрації залізничного транспорту шляхом її злиття з підприємствами та установами залізничного транспорту загального користування було\~ утворено публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 № 938 публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» перейменовано в акціонерне товариство «Українська залізниця». У зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці 19.08.2014 [PERSON] було переведено на посаду начальника будівельно-експлуатаційного відділу Департаменту управління справами (а.с. 94). У квітні 2016 р. [PERSON] було переведено на посаду начальника будівельно-експлуатаційного відділу Філії «Центр сервісного забезпечення» (а.с. 96). Згідно з наказом від 21.11.2016 № 2136/00 [PERSON] переведено на посаду провідного інженера будівельно-експлуатаційного відділу Філії «Центр сервісного забезпечення» (а.с. 98). 26.10.2017 між [PERSON] та Міністерством оборони України в особі командира військової частини [NUMBER] укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу строком на 6 місяців (а.с. 16-17). Згідно наказу т.в.о. командира військової частини [NUMBER] від 26.10.2017 № 225 старшину за контрактом [PERSON] старшого навідника 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 2-го гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та визнано таким, що приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 18). 01.11.2017 [PERSON] повідомив в.о. голови правління ПАТ «Укрзалізниця» про укладення контракту зі Збройними Силами України і проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] та просив надати відповідне розпорядження відділу кадрів щодо його оформлення згідно чинного законодавства (а.с. 19). До вказаної заяви позивач додав копію контракту, витяг з наказу № 225 від 26.10.2017 та роз`яснення Головного управління держпраці у Київській обл. щодо збереження за ним місця роботи із середнім заробітком. 06.04.2018 між [PERSON] та Міністерством оборони України в особі командира військової частини [NUMBER] укладено новий контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу строком на наступні 6 місяців (а.с. 14-15). Судом встановлено, що відповідач, володіючи інформацією про перебування позивача на військовій службі за контрактом, зберігає за ним місце роботи і посаду, але середній заробіток йому не виплачує, що і стало підставою для подання даного позову. Вирішуючи даний трудовий спір, суд керується нормами права, які визначають гарантії для працівників на час виконання ними обов`язків військової служби. Так, відповідно до положень ч. 3 ст. 119 КЗпП України (у редакції\~Закону України від 06.12.2016 № 1769-VIII) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені види військової служби: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, військова служба за контрактом осіб рядового складу, військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період\~діє в\~Україні з\~моменту набрання\~чинності Указу\~в.о.\~Президента України\~від 17.03.2014\~№ 303/2014\~«Про часткову\~мобілізацію»,\~затвердженого Законом\~України від\~17.03.2014\~№ 1126-VII «Про затвердження Указу Президента України від 17.03.2014 № 30-3/2014 «Про часткову мобілізацію». Впродовж 2014-2015 рр. Президентом України видавались інші Укази про часткову мобілізацію. Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Таку ж позицію висловив і Верховний Суд у постанові від 30.05.2018 по цивільній справі № 521/12726/16ц, де зазначено, що особливий період розпочався в Україні 18.03.2014 і триває по теперішній час. З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду. Отже враховуючи, що військова служба позивача за контрактом розпочалася і продовжується під час дії особливого періоду, на нього поширюються гарантії та пільги визначені\~ст. 119 КЗпП України, в тому числі збереження місця роботи (посади) та середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форм власності. Незважаючи на те, що з 01.01.2016 законодавець скасував компенсацію роботодавцям витрат, пов`язаних із виплатою зарплати військовим, вказана обставина не звільняє роботодавця від виконання вимог ст. 119 КЗпП України, зокрема, щодо виплати військовослужбовцям середнього заробітку. Невиплатою позивачу середнього заробітку порушені його трудові права, які підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення відповідних сум. Відповідно до\~Порядку обчислення\~середньої заробітної\~плати,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~08.02.1995\~№ 100, середній заробіток працівника обчислюється виходячи з загальної кількості робочих днів в останніх двох повних місяцях роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.\~\~ Оскільки подією, з якою\~пов`язана\~\~виплата позивачу коштів, є його вступ на військову службу згідно із контрактом від 26.10.2017, при обчисленні середньомісячної\~\~заробітної плати варто виходити з\~\~виплат за останні\~\~2\~\~календарні\~\~місяці\~\~роботи, що передували цій події - за серпень та вересень 2017 р. Відповідно до довідки відповідача середньоденна заробітна плата позивача за серпень та вересень 2017 р. склала 783,11 грн. (а.с. 131). Доказів на підтвердження підвищення посадового окладу на посаді, яку займав позивач до вступу на військову службу, суду не надано. За період перебування позивача на військовій службі за контрактом (з 26.10.2017 по 26.12.2018 включно) кількість робочих днів склала 293, а відтак розмір збереженого середнього заробітку становить 229\~451,23 грн. При вирішенні вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд керується загальними положеннями про відшкодування моральної шкоди як способу захисту суб`єктивних цивільних справ, встановленими ст. 23, 1167 ЦК України, та положеннями ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до яких відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зважаючи на встановлені обставини суд вважає доведеним, що невиконання відповідачем вимог ч. 3 ст. 119 КЗпП України завдало позивачу певних моральних страждань та переживань, оскільки з вини відповідача він та його родина своєчасно не одержали кошти, на які вони вправі були розраховувати при плануванні свого бюджету, що змусило позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя, звертатись зі скаргами та заявами до уповноважених державних органів, до юристів та до суду, щоб довести порушення своїх прав. Враховуючи викладене та

Outcome: partial