Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

У липні 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якій позивач вказує, що 01 жовтня 2007 року між ним та відповідачем укладений договір позики у формі розписки, відповідно до якої [PERSON] отримав від нього грошові кошти у розмірі 70000 доларів США (що за курсом НБУ станом на 06.07.2017 року становить 1828351,00 грн.), які зобов'язувався повернути до 01 лютого 2017 року, що підтверджується розпискою від 01.10.2007 року. Крім того, 20 січня 2015 року між ним та відповідачем укладений договір позики у формі розписки, відповідно до якої [PERSON] отримав від позивача грошові кошти у розмірі 750000 грн. 00 коп., які зобов'язувався повернути до 01 лютого 2017 року, що підтверджується розпискою від 20.01.2015 року, проте на час звернення до суду з даним позовом відповідач борг не повернув. Просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 750000 грн. 00 коп. та сумі, еквівалентній 70000 доларам США, що за курсом НБУ станом на 06.07.2017 року становить 1828351 грн. 00 коп., а всього у загальному розмірі 2578351 грн. 00 коп. та судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій просив задовольнити позов у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, його представник надав заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, відповідно до розписки, написаної власноруч [PERSON], [NUMBER], виданий Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 11 лютого 2000 року та датованої 01.10.2007 року, він отримав грошову суму в розмірі 70000 доларів США від громадянина [PERSON] для придбання нерухомості: квартири [ADDRESS], та зобов'язується повернути борг в строк до 01.02.2017 року. Крім того, відповідно до розписки, написаної власноруч [PERSON], [NUMBER], виданий Ленінським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 16 березня 2011 року та датованої 20.01.2015 року, він отримав від громадянина [PERSON] для придбання нерухомості: квартири [ADDRESS], грошову суму в розмірі 750000 грн. 00 коп., борг зобов'язується повернути в строк до 01.02.2017 року. Згідно ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт отримання відповідачем [PERSON] коштів в сумі 70000 доларів США та в сумі 750000 грн. 00 коп. підтверджується власноруч виконаними ним розписками від 01.10.2007 року та 20.01.2015 року, в яких він зазначив, що зобов'язується повернути борг в строк до 01.02.2017 року. Разом з тим, [PERSON] свої зобов'язання за договором позики у встановлений строк не виконав, борг не повернув. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що відповідач ухиляється від виконання обов'язку з повернення позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та необхідність стягнення з відповідача на його користь суми боргу у розмірі 750000 грн. 00 коп. та сумі, еквівалентній 70000 доларам США, що з урахуванням офіційного курсу долара по відношенню, встановленого НБУ станом на 06.07.2017 року в розмірі 2611,93 долара США за 100 грн. становить 1828351 грн. 00 коп., а всього коштів у загальному розмірі 2578351 грн. 00 коп Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України положень з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] судові витрати, понесені при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved