Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

у липні 2019 р. заявник звернулася до суду зі зазначеною заявою, просить суд визнати недієздатним свого сина [PERSON] . Заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] є інвалідом ІІІ-групи у зв`язку із захворюваням напсихічну хворобу у формі хронічного нервово-психічного захворюваня, а також перебуває на обліку в Київському міському психоневрологічному диспанчері №4, однак хворим себе визнає, від підтримуючого лікування не відмовляється Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. від 01.08.2019 відкрито провадження та призначено судово-психіатричну експертизу (а.с. 17, 18). На підставі розпорядження від 27.04.2021 №5509 керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва вказану справу було призначено до повторного автоматизованого розподілу у зв`язку з відстороненням судді Миколаєць І.Ю. від здійснення правосуддя. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподялу судової справи від 27.04.2021 вказану цивільну справу було передано у провадженні суддя Ул`яновської О.В. 28.04.2021. Ухвалою суді від 28.04.2021 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду (а.с. 65). Заявник у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином (а.с. 68, 69). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд дослідивши матеріали справи, проходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4). Згідно довідки МСЕК серія АВ №0975696 [PERSON] , [INFO] має ІІІ-групу з дитинства до 01.09.2020 (а.с. 11). [PERSON] , [INFO] згідно довідки №2310 від 23.07.2019 виданої КМПД №4 перебуває на диспансерному обліку з приводу хронічного нервово-психічного захворювання є інвалідом (а.с. 12). Згідно довідки №2309 від 23.07.2019 виданої КМПД №4 [PERSON] на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 13). Статтею 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно норми частин 1, 2 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ст. ст. 41 ч.1, 55 ЦК України). Відповідно ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над фізичними особами, які визнанні недієздатними. Згідно частини 1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Ухвалою суду від 01.08.2019 було призначено проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи відносно [PERSON] , [INFO] , проте експертиза не була виконана через неявку останнього для її проходження. Суд враховує норму ст. 109 ЦПК України, відповідно якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Разом з тим, за правилами ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Визначення понять психічного розладу та тяжкого психічного розладу дає Закон України «Про психіатричну допомогу», відповідно до якого психічними розладами є розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті, а під тяжким психічним розладом розуміють розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Аналіз наведених положень цивільного закону дає підстави для висновку, що недієздатність особи - це втрата можливості користуватися своїми громадянськими правами внаслідок глибоких порушень психіки. Отже суд може визнати фізичну особу недієздатною при наявності даних про те, що певний стан її психіки, який проявляється у хронічному, стійкому, тяжкому психічному розладі, позбавляє таку особу здатності усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Такі дані про психічний розлад фізичної особи та вплив цього розладу на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними повинні бути достатніми і переконливими, в інакшому випадку будуть порушені права та законні інтереси такої особи. Відповідно до Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; кожен має право на повагу до його гідності; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 21, частина друга статті 22, частина перша статті 28, частина перша статті 29, частини перша, друга статті 55 Конституції України). Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права. Заявником не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] , [INFO] страждає психічним захворюванням, не здатний усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними, а відтак підстави для визнання його недієздатним відсутні. За своїм психічним станом на час розгляду справи опіки не потребує. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed