Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 23 лютого 2019 року в мережі Інтернет відносно нього з боку відповідача на сторінці «Фейсбук» було розміщено та поширену неправдиву інформацію. Так, 23 лютого 2019 року відповідач на власній сторінці у «Фейсбук» виклав неправдиву інформацію, що [PERSON] під різними вигаданими «ніками» публікував фальшиві матеріали у вищезазначеній соціальній мережі. З 27 лютого 2019 року [PERSON] почав поширювати інформацію про те що, злочинне організоване угрупування з вказівкою на персональні дані позивача та інших осіб вкрали у громадської організації Боярського Християнського Центру Милосердя «Надія» (далі - ГО БХЦМ «Надія») шляхом підробки документів, зміни керівника та передачі за договором дарування іншій юридичній особі три корпуси для літнього відпочинку, цегляне приміщення клубу, відкритий басейн, свердловину, здійснивши при цьому знищення декоративних саджанців та інше. [INFO] [PERSON] на сторінці ГО БХЦМ «Надія» розмістив та постійно поширював неправдиву інформацію відносно [PERSON] , начебто останній підпалював машину та будинок. [INFO] [PERSON] на сторінці в «Фейсбук» ГО БХЦМ «Надія» розмістив та поширив неправдиву інформацію, що позивач входить у злочине групування, що не відповідає дійсності та не підтверджується жодним відповідним доказом. [INFO] на власній сторінці «Фейсбук» відповідач зазначив, що «…на те приплатили ще одному нелюду, рабу свого бога [PERSON] підпалити моїх господарських споруд…», що не відповідає дійсності. 09 жовтня 2019 року на сторінці соцмережі «Фейсбук» відповідач зазначив, що [PERSON] відноситься до злочинного організованого угрупування, вкрав у ГО БХЦМ «Надія» приміщення, підробив документи, захопив землю, пошкодив майно центру. Також відповідач на своїй сторінці виклав від [INFO] та поширив не правдиву інформацію, вказавши що «…два дерзких ограблений группой лиц по предварительому сговору меня с нанесением телесных повреждений 3 ст. тяжести 4-мя лицами во главе с [PERSON] и ограбление [PERSON] , та руководителями, пишут соц.сетях на заборах и воротах оскорбительные тексты угрожают то телефону в постах и при встречах наемные преступники проникают во двор для порчи имущества, бросают под окна и двери в ночное время петарды…». [INFO] відповідач виклав на своїй соціальній сторінці інформацію, що [PERSON] «сфабрикував під його імені соціальну сторінку та що йому начебто платять за те, що він фарбує на заборі та принтером на стовпах». [INFO] відповідач розмістив на своїй власній сторінці соцмережі «Фейсбук» неправдиву інформацію щодо позивача, а саме що « … о 21:05 вчора він застав [PERSON] за черговим розклеюванням листівок провокативного змісту та таким що має умисну спробу спаплюжити честь і гідність; що нібито з мобільного телефону позивача надходять погрози на його адресу та його сім`ї, погрози каліцтвом, позбавлення здоров`я та життя». 31 липня 2019 року позивач написав заяву до поліції відносно відповідача, оскільки останній на паркані фарбою написав прізвище позивача та образливі слова. Києво-Святошинським ВП НП України в Київської області було надано відповідь від 30.08.2019 року за № Б-496, що за результатами проведеної перевірки працівниками Києво-Святошинського ВП НП України в Київської області встановлено що 31.07.2019 року близько 15-45 год. [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] став свідком як [PERSON] , за місцем свого проживання: [ADDRESS] наніс фарбою прізвище та образи на його адресу. [PERSON] був усно попереджений про не допущення протиправної поведінки відносно позивача. 22 серпня 2019 року позивачем було написана заява щодо [PERSON] про вчинення останнім неправомірних дій, зокрема останній пошкодив майно в приміщенні спортивного комплексу «Прометей». Києво-Святошинський ВП НП України в Київської області надав відповідь на вищезазначену заяву від 11.09.2019 року за № Б-553, що з [PERSON] , було проведено профілактичну бесіду та попереджено про відповідальність за вчинення протиправних дій. 27 жовтня 2019 року позивач звернувся із заявою до Києво-Святошинського ВП НП України в Київської області, що відповідач поширює в інтернет мережі неправдиву інформацію, в якій безпідставно обвинувачує [PERSON] у вчиненні злочину. Києво-Святошинський ВП ГУНП в Київській області надав відповідь на вищезазначену заяву від 22.112019 року за № Б-729, відповідно до якої опитати [PERSON] не представилось можливим у зв`язку з тим, що він категорично відмовлявся від спілкування та надання відповідних пояснень. Як зазначено в позовній заяві, [PERSON] поширив неправдиве відео щодо позивача за посиланням [INFO]. Також, [INFO] відповідач на своїй сторінці Фейсбук поширив відео від [INFO] телекомпанії Аверс та «Youtube», що начебто позивач пропонував гроші іноземцям щоб спалити приміщення ГО БХЦМ «Надія». [INFO], відповідачем було розміщено в соціальній мережі ролик, який порочить честь і гідність позивача за посиланням [INFO] Позивач зазначив, що поширена відповідачем інформація є неправомірною та такою, що порочить його честь і гідність, просив суд: визнати, що поширена відповідачем [PERSON] інформація в соціальній мережі Фейсбук, «...організоване угрупування вказав прізвище, ім`я по батькові позивача з іншими особами, що нібито він вкрав у ГО БХЦМ «Надія» шляхом підробки документів, зміни керівника та передачі за договором дарування іншій юридичній особі, три корпуси для літнього відпочинку, цегляне приміщення клубу, відкритий басейн, свердловина, не законне знищення декоративні сажанці», такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача; визнати, що поширена інформація відповідачем [PERSON] про те, «… що приплатили ще одному нелюду, рабу свого бога [PERSON] підпалити моїх господарських споруд…», відповідачем не підтверджується ні жодними відповідними доказами та документаціями, що це зробив позивач» та не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача; визнати, що поширена відповідачем [PERSON] в соціальній мережі «Фейсбук» інформація, що позивач відноситься до злочинного організованого угрупування та вкрав у ГО БХЦМ «Надія» приміщення підробив документи, захопив землю, пошкодив майно центру не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача; визнати, що поширена відповідачем [PERSON] в соціальній мережі «Фейсбук» інформація що «…два дерзких ограблений группой лиц по предварительному сговору меня с нанесением телесных повреждений 3 ст.тяжести 4-мя лицами во граве с [PERSON] и ограбление [PERSON] , та руководителями, пишут соц.сетях на заборах и воротах оскорбительные тексты угрожают то телефону в постах и при встречах наемные преступники проникают во двор для порчи имущества , бросают под окна и двери в ночное время петарды…» не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача; зобов`язати відповідача [PERSON] припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації позивача; зобов`язати відповідача [PERSON] спростувати поширену інформацію у такий самий спосіб як вона була поширена - опублікувати спростування на своїй особистій сторінці «Фейсбук» наступного змісту: «...організоване угрупування вказавши прізвище, ім`я по батькові позивача з іншими особами, що нібито він вкрав у ГО БХЦМ «Надія» шляхом підробки документів, зміни керівника та передачі за договором дарування іншій юридичній особі три корпуси для літнього відпочинку, цегляне приміщення клубу, відкритий басейн, свердловина, не законне знищення декоративні сажанці - є недостовірною»; зобов`язати відповідача [PERSON] спростувати поширену інформацію у такий самий спосіб як вона була поширена - опублікуванням спростування на своїй особистій сторінці « [INFO] » наступного змісту: «… приплатили ще одному нелюду, рабу свого бога [PERSON] підпалити моїх господарських споруд, відповідачем не підтверджується ні жодними відповідними доказами та документаціями що це зробив позивач» і є недостовірною; зобов`язати відповідача [PERSON] спростувати поширену інформацію у такий самий спосіб як вона була поширена, опублікуванням спростування на своїй особистій сторінці Фейсбук наступного змісту: «інформація, що позивач відноситься до злочинного організованого угрупування, вкрав у ГО БХЦМ «Надія» приміщення, підробив документи, захопив землю, пошкодив майно центру і є недостовірною»; зобов`язати відповідача [PERSON] спростувати поширену інформацію у такий самий спосіб як вона була поширена, опублікуванням спростування на своїй особистій сторінці «Фейсбук» наступного змісту: «два дерзких ограблений группой лиц по предварительному сговору истца с нанесением телесных повреждений 3 ст.тяжести 4-мя лицами во главе с [PERSON] и ограбление [PERSON] , та руководителями, пишут соц.сетях на заборах и воротах оскорбительные тексты угрожают то телефону в постах и при встречах наемные преступники проникают во двор для порчи имущества, бросают под окна и двери в ночное время петард» і є недостовірною»; зобов`язати відповідача [PERSON] видалити з мережі інтернет, сторінки Фейсбук а також Ютуб наступне відео: [INFO]; [INFO]; [INFO]; стягнути з відповідача [PERSON] на користь мене відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) грн. та судові витрати. 03.09.2020 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі. 18.03.2021 ухвалою суду було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. За відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 297 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до чч. 1, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як встановлено в судовому засіданні, від імені користувача « [PERSON] » на сторінці у соціальній Інтернет-мережі « [INFO] » було поширено недостовірну та неперевірену інформацію, що принижує честь і гідність, ділову репутацію [PERSON] . Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація. Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації і може звернутися до суду з позовом про її захист. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 за №1). За загальними правилами цивільно-правової відповідальності за поширення недостовірної інформації зобов`язаними суб`єктами в цих правовідносинах є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам фізичних чи юридичних осіб. За положеннями ч. 1 ст. 277 ЦК України спростуванню підлягає недостовірна інформація. Згідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет, чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до роз`яснень викладених у пп. 6, 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 за №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Пунктом 18 вищезазначеної постанови роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 12, ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних не є обов`язком суду, крім випадків передбачених цим Кодексом. Суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач є автором постів та відео, розміщених на сторінці соціальної мережі «Фейсбук» на сторінці «[PERSON]», і що саме він розповсюдив вказану інформацію. Викладені у позовній заяві твердження позивача про те, що саме відповідачем було розміщено таку інформацію є лише припущенням, яке, за відсутності доказів, не може прийматись судом до уваги. Надані позивачем роздруківки не є достатніми, належними та допустимими доказами, які б підтверджував факт поширення зазначеної у позові інформації саме відповідачем, адже з огляду на відсутність будь-яких інших доказів, наприклад, експертного висновку, як офіційного письмового доказу змісту веб-сторінки, який містить інформацію про дату та час фіксації, а також інформацію про доменну назву, якою адресується веб-сайт, суд позбавлений можливості достовірно встановити джерело походження спірного матеріалу та факт його поширення саме відповідачем. Натомість, зазначення під інформацією ім`я та прізвища «[PERSON] » не дає підстав для висновку, що саме цією особою була розміщена та поширена оспорювана інформація. Крім того, враховуючи те, що в соціальній мережі «Фейсбук» може зареєструватися будь-яка особа та під будь-яким іменем, суд вважає, що створити та підтримувати сторінку «[PERSON] », у тому числі шляхом розміщення інформації, фотознімків та відеоматеріалів, може будь-яка особа. Таким чином, позивачем заявлено позовні вимоги до відповідача, але не доведено, що саме він є автором інформації чи особою, яка поширила оспорювану інформацію, а тому в задоволенні позовних вимог в частині визнання неправдивою, недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, розповсюджену відповідачем у соціальній мережі «Фейсбук» та зобов`язання відповідача видалити та спростувати зазначену інформацію у спосіб, яким вона була поширена, необхідно відмовити. Окремо слід зазначити, що позивачем заявляючи вимогу про зобов`язання відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження його честі, гідності, ділової репутації, не вказано яким саме чином і які конкретно дії необхідно припинити, у зв`язку з чим заявлена вимога також не підлягає задоволенню. Стосовно відео в YouTube, то згідно Умов користування YouTube, власник акаунта на YouTube може розміщувати власний контент, у тому числі відео та коментарі користувача. Також Умовами користування встановлено, що виключно власник акаунта особисто несе відповідальність за розміщений ним контент, а також за наслідки розміщення та опублікування свого контенту. Згідно з пунктом «Контент» Умов користування, останній включає тексти, програмне забезпечення, скрипти, графічні зображення, фотографії, звуки, музику, відео, аудіовізуальні композиції, інтерактивні функції та інші матеріали, які власник акаунта може переглядати через послугу, отримувати доступ через послугу або надавати для послуги. Під час розгляду справи суду не надано було жодних відомостей, хто є власником акаунта, на якому вищезазначене відео було завантажено, більш того позивач не заявляв клопотання про залучення співвідповідачем ТРК Аверс, що розмістила інформацію відносно [PERSON] на своєму YouTube-каналі. З огляду на те, що позивачем не доведено факту, що відповідач є автором, або ж особою, яка поширила оспорювану інформацію, у зв`язку з чим судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині визнання неправдивою, недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, розповсюджену відповідачем у соціальній мережі «Фейсбук», а позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди є похідною від цієї вимоги, тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди також слід відмовити. Більш того, [PERSON] не обґрунтував в чому саме полягає, на його думку, заподіяна моральна шкода та яким чином він визначив її розмір. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 201, 299 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed