Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

У липні 2020 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю, згідно з яким просила суд: визначити місце проживання сина - [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07.04.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюбу, від якого у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що переконана, що їх спільний син повинен проживати разом з позивачем, в квартирі, що належить їй на праві приватної власності за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, позивач вказує, що вона як мати неповнолітнього сина [PERSON] , усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про сина, стороння для нього належних соціально-побутових умов проживання, збереження психологічного та фізичного стану здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з нею. При цьому, зазначає, що отримає заробітну плату та спроможна забезпечити дитину всім необхідним. У зв`язку із чим просить суд позов задовольнити. Ухвалою суду від 23.07.2020 позовні вимоги у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Києво - Святошинськогої районної державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю, роз`єднати в окремі самостійні провадження; виділено в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Києво - Святошинськогої районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю (передавши в цій частині позовну заяву для реєстрації до канцелярії суду в загальному порядку); в межах справи №761/22000/20 залишити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.08.2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю залишено без руху. Ухвалою від 28.09.2020 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 30.12.2020 року до суду надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи копію висновку від 04.12.2020 №07-21/33344 про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 19.01.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позов визнає в повному обсязі просить задовольнити. Представник третьої особи Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації свого представника у судове засідання не з`явився до суду подав заява про розгляд справи за його відсутністю. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07.04.2017 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києва, актовий запис №421 (а.с. 8) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , який виданий 22.06.2017 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №2608, встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 15.07.2020 року №619, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12) Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Також, судом встановлено, що згідно довідки про доходи від 15.07.2020 року № 00000000022, що видана ПрАТ СК «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп», на ім`я [PERSON] працює за сумісництвом на посаді Керівника юридичного департаменту супроводу та комплаєнс контролю, сума її доходу становить за період з листопада 2019 р. по червень 2020 р. у розмірі - 56 631,16 грн. Крім того, відповідно до довідки від 15.07.2020 року № 1128-07 видана ПрАТ СК «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп», на ім`я [PERSON] , яка працює на посаді Директора Департаменту юридичного супроводу та комплаенс контролю, сума доходу за період з липня 2019 р. по червень 2020 р. у розмірі - 334 631,16 грн. (а.с.13,14). Згідно ч.1 ст. 160 , ч.1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення. Враховуючи висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини, від 04.12.2020 року №07-21/3344, виданого Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області за місцем проживання матері і дитини, за адресою: [ADDRESS] , що на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області від 01.12.2020 року (протокол №24) орган опіки та піклування на теперішній час вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] з матір`ю - гр.. [PERSON] , яка поживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 73-75). Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Згідно із статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, під час вирішення цієї справи суд враховує статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Оскільки відповідач визнав позов, про що вказав безпосередньо в своїй заяві, і це визнання не порушує законних прав та інтересів сторін, суд приймає таке визнання позову. В даному випадку суд прийшов до висновку, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам малолітньої дитини відповідатиме проживання разом із матір`ю за місцем проживання якої створено всі умови для гармонійного розвитку дитини. Суд також враховує, що доказів того, що мати перешкоджає батьку спілкуватись з дитиною та вчиняє якісь перешкоди для зустрічі батька з ним в процесі розгляду справи не здобуто та відповідачем суду не надано. Тому, враховуючи вищезазначені норми Закону, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, а саме те, що дитина проживає разом з матір`ю та остання має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, виходячи із інтересів дитини, суд прийшов до висновку, що слід визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] . Суд вважає, що встановлення саме такого порядку проживання буде повністю відповідати інтересам дитини, а також не буде порушувати права батьків щодо виховання та спілкування з дітьми, тому позов про визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved