Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

у липні 2013 року позивач звернувся в Голосіївський районний суд м.Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1/1123903 від 28 липня 2011 року в розмірі 213 592,28 грн., а також судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 28 липня 2011 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1/1123903, предметом якого є надання останній банком на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредиту на придбання транспортного засобу в розмірі 396 327,00 грн. зі сплатою процентної винагороди у розмірі 4,40 % річних за користування кредитом строком користування з 28 липня 2011 року до 27 липня 2013 року та відновлювальну кредитну лінію на сплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу з максимальним лімітом кредитування в сумі 79 449,28 грн. зі сплатою процентної винагороди у розмірі 17,00 % річних за користування кредитною лінією строком користування з 28 липня 2011 року по 27 липня 2013 року та зобов'язання позичальника прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути кредит в повному обсязі. Зазначив про те, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, однак, [PERSON], в свою чергу, зобов'язань за договором не виконала, тому банк відповідно до умов договору має право вимагати від неї погашення виниклої заборгованості. Станом на 27 травня 2013 року у відповідача наявна заборгованість в сумі 213 592,28 грн. Просив, враховуючи те, що з метою забезпечення виконання [PERSON] умов укладеного з нею кредитного договору з відповідними змінами та доповненнями, 28 липня 2011 року з [PERSON] був укладений договір поруки № 1/1123904, за умовами якого останній поручився за виконання [PERSON] обов'язків, що виникли за кредитним договором № 1/1123903 від 29 липня 2011 року, суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 213 592,28 грн., а також судовий збір - 2 135,92 грн. В ході подальшого розгляду справи позивач в порядку ст. 31 ЦПК України зменшив розмір позовних вимог та остаточно просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором № 1/1123903 від 29 липня 2011 року станом на 05 лютого 2014 року в розмірі 161 408,38 грн., а також судовий збір в розмірі 2 195,51 грн. Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В останній також зазначив про те, що обґрунтування позову та уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідачів та ухвалення по справі заочного рішення (а.с. 101). Відповідачі, які повідомлялись в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] 28 липня 2011 року укладено договір кредиту № 1/1123903, предметом якого є надання останній банком на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредиту на придбання транспортного засобу в розмірі 396 327,00 грн. зі сплатою процентної винагороди у розмірі 4,40 % річних за користування кредитом строком користування з 28 липня 2011 року до 27 липня 2013 року та відновлювальну кредитну лінію на сплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу з максимальним лімітом кредитування в сумі 79 449,28 грн. зі сплатою процентної винагороди у розмірі 17,00 % річних за користування кредитною лінією строком користування з 28 липня 2011 року по 27 липня 2013 року (а.с. 9-16). Договором про внесення змін та доповнень № 210889 від 24 липня 2012 року внесено зміни до кредитного договору № 1/1123903 від 28 липня 2011 року, котрими в новій редакції викладено додатки № 1 та № 2 до кредитного договору (а.с. 17-19). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. До того ж, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. В той же час, згідно ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Дослідивши письмові докази у справі, суд надійшов до висновку про те, що сторони, підписавши договір кредиту та договір, котрим були внесення зміни до останнього, встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору. Судом встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] обумовлені суми кредиту (а.с. 7-8). Тому, суд вважає доведеним факт того, і доказів протилежного в розпорядження суду не надано, що банком були дотримані всі умови укладеного з [PERSON] кредитного договору, в той час як остання, всупереч договірним зобов'язанням, належним чином не виконала їх, у встановлений строк кредит та проценти за користування ним, не дивлячись на повідомлення банку про наявність заборгованості та необхідність її погашення, не повернула (а.с. 26-29). Судом встановлено, що внаслідок порушення взятих на себе зобов'язань за договором станом на 05 лютого 2014 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 161 408,38 грн. (а.с. 98-99). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, судом встановлено, що в забезпечення виконання вказаного кредитного договору 28 липня 2011 року банком з відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 1/1123904, відповідно до умов якого останній зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 1/1123903 (а.с. 20). Відповідно до п. 3 ст. 3, ст. ст. 6, 626 та 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено і проти цього не було заперечено стороною відповідачів, що договір поруки [PERSON] був укладений та підписаний добровільно на умовах, викладених в ньому, без застережень. Всі умови договору поруки сторонами були узгоджені та підписані. Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 554 ЦК України передбачено обов'язок поручителя відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено самим договором. Судом встановлено, що позивачем 29 березня та 20 травня 2013 року відповідачу [PERSON] за вказаним ним в договорах поруки адресою направлялось повідомлення про невиконання умов кредитного договору [PERSON] та необхідність його, як поручителя, погасити заборгованість (а.с. 26-27). Стаття 553 ЦК України визначає поруку як договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Порука має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання - своєчасного повернення кредиту за кредитним договором. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, ст. 27 ЦПК України визначає права особи, яка бере участь у справі, серед яких такі як подання доказів, заявлення клопотань тощо. Відповідно до ст. 137 ЦПК України у випадку, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ. В ході розгляду справи відповідачами клопотань заявлено не було, порядком витребування доказів, який передбачений правилами ст. 137 ЦПК України, сторона відповідачів не скористалась та не витребувала у встановленому законом порядку доказів, необхідних їм для обґрунтування своєї позиції. Тому, оскільки на день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, приходить до висновку про обґрунтованість позову банку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. При цьому суд приходить до висновку про можливість покладення в основу рішення уточненого розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем, оскільки останній стороною відповідачів не спростований в розрізі ст. 60 ЦПК України. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 135,62 грн. (а.с. 2). Проте, згідно положень Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI ставка судового збору за подання до суду позову майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що, в даному випадку, дорівнює 1 614,08 грн. Вказана сума судового збору в силу ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 509, 525, 526, 559, 611, 625-627, 638, 649, 1054, 1055, 1056 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст. ст. 4, 10, 11, 57-60, 64, 179, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial