Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

У листопаді 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Бердянська міська рада Запорізької області, в якому просив провести поділ земельної ділянки подвір'я спільного користування площею 0,0439 га між власником житлового будинку №7 [PERSON] та власниками житлового будинку №9 [PERSON] та [PERSON], що розташовані по [ADDRESS], по 0,02195 га за кожним домоволодінням за наслідками судової землевпорядної експертизи. В обґрунтування позову послався на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.08.2011 року. Згідно даних технічного паспорту, житловий будинок [ADDRESS] фактично розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0371 га, з них 0,0423 га було надано рішенням виконкому Бердянської міської ради від 19.03.1975 р.№98, в т.ч. 204,5 - в особисте користування, 219,5 кв.м.- двір загального користування з сусідами - власниками житлового будинку [ADDRESS]. Загальна площа подвір'я загального користування 0,0439 га згідно рішення виконкому №340 від 06.08.1957р. Право користування спірною земельною ділянкою не посвідчене правовстановлюючими документами, тобто розпорядником землі є Бердянська міська рада. Він та відповідачі є співкористувачами земельної ділянки їхнього подвір'я загального користування площею 0,0439га, з них визначений розмір його частки - площею 0,02195га на підставі рішення виконкому Бердянської міської ради від 19.03.1975 року №98. На сьогодення склалося так, що сусіди використовують спільну ділянку за своїм розсудом, не погоджуючи свої дії з ним, діючи всупереч правилам добросусідства та порушуючи його права шляхом самовільної забудови подвір'я та перешкоджаючи йому в користуванні територією спільного подвір'я. Він має намір оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку під своїм житловим будинком, для чого йому необхідно виділити із спільної земельної ділянки її окрему частку та визначити розмір відповідних земельних ділянок. Самостійно домовитися із сусідами не є можливим, тому що площа самовільної забудови спільного подвір'я більше ніж 1/2 частка. Фактичне розміщення його житлового будинку, будівель і споруд та територія земельної ділянки, якою він користується, має окремий вихід на вул. Орджонікідзе., так само як і співкористувачів [PERSON] та [PERSON] У березні 2013 року позивач подав до суду уточнення до позовної заяви, в якій залучив ще одним відповідачем [PERSON], співвласника домоволодіння [ADDRESS] та заявив ще одну позовну вимогу, а саме: просив визначити порядок користування земельною ділянкою подвір'я спільного користування площею 0,0439 га між співвласниками житлового будинку №7 - [PERSON] та власниками житлового будинку №9 [PERSON], [PERSON], [PERSON], що розташовані по [ADDRESS], по 0,02195 га за кожним домоволодінням за наслідками судової землевпорядної експертизи, залишивши сам текст позовної заяви беж жодних змін. Ухвалою суду від 30 вересня 2014 року до участі у справі правонаступником померлого відповідача [PERSON] була залучена [PERSON]. Ухвалою суду від 26 листопада 2014 року провадження у справі в частині позовних вимог щодо проведення поділу земельної ділянки подвір'я спільного користування площею 0,0439 га між власником житлового будинку №7 [PERSON] та власниками житлового будинку №9 [PERSON], [PERSON], [PERSON] що розташовані по [ADDRESS] по 0,02195 га за кожним домоволодінням за наслідками судової землевпорядної експертизи було закрито у зв'язку з поданням представником позивача заяви про зменшення позовних вимог, в якій вона відмовилася від позовних вимог в частині проведення поділу земельної ділянки подвір'я спільного користування площею 0,0439 га між власником житлового будинку №7 [PERSON] та власниками житлового будинку №9 [PERSON], [PERSON], [PERSON], що розташовані по [ADDRESS] по 0,02195 га за кожним домоволодінням за наслідками судової землевпорядної експертизи. Інші позовні вимоги залишила без змін. Після проведення по справі додаткової судової будівельно-технічної експертизи позивач остаточно визначився з позовними вимогами, подавши заяву про оновлення позовних вимог, в якій просив визначити порядок користування земельною ділянкою подвір'я спільного користування площею 0,0439 га між власником житлового будинку №7 [PERSON] та власниками житлового будинку №9 [PERSON], [PERSON], [PERSON] , що розташовані по [ADDRESS], по 0,02195 га за кожним домоволодінням за наслідками судової землевпорядної експертизи №180 від 23 січня 2015 року. Виділити [PERSON] в окреме особисте користування земельну ділянку з земель подвір'я спільного користування будинків №7 та [ADDRESS] орієнтовною площею 0,02195 га для розміщення і обслуговування житлового будинку, будівель і споруд по [ADDRESS] за наслідками судової землевпорядної експертизи, яка має лінійні проміри між поворотними точками по периметру за годинниковою стрілкою від вул.. Орджонікідзе: 10,47м, 16,26м, 0,45м., 12,65м, 4,38м, 3,90м, 9,90м, 3,12м, 6,65м, 0,75м, 5,50м, 5,20м, забарвлену зеленим кольором для розміщення та обслуговування житлового будинку №7, позначеного літ. «А,а» та належних до нього господарських будівель і споруд з окремим виходом за адресою: [ADDRESS]. Припинити право спільного користування земельною ділянкою подвір'я спільного користування площею 0,0439 га між власником житлового будинку №7 [PERSON] та власниками житлового будинку №9 [PERSON], [PERSON], [PERSON], залишивши співвласникам житлового будинку №9 по [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] у користування земельну ділянку загальною площею 219,5 кв.м., що має лінійні проміри між поворотними точками по периметру за годинниковою стрілкою по вул.. Орджонікідзе: 5,50м, 0,75м, 6,65м, 3,12м, 9,90м, 3,90м, 4,38м, 3,0м, 27,02м, 11,13м, забарвлену синім кольором для розміщення та обслуговування житлового будинку №9, позначеного літ. «А,А1,а1,а2» та належних до нього господарських будівель та споруд з окремим виходом за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача за довіреностями [PERSON] та [PERSON] підтримали позов з урахуванням висновків повторної судової будівельно-технічної експертизи та просили його задовольнити. При цьому [PERSON] додатково пояснила, що документом, який підтверджує право власності позивача на альтанку «Г» є свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.08.2011 року, в якому вказана будівля входить у склад домоволодіння [ADDRESS]. Не заперечувала, що літню кухню «В» будували власники будинку [ADDRESS], проте зводили самовільно, тому на її перенесення не потрібно ніякої згоди, тому експерт у своєму експертному дослідженні зробив висновок про можливість її переносу без шкоди на земельну ділянку домоволодіння №9. Ситуація щодо користування власниками сусідніх домоволодінь подвір'ям спільного користування є нетиповою в м.Бердянську, тому в даному випадку не можуть бути дотримані і застосуватися норми щодо протипожежних розривів чи санітарних норм. Відповідач [PERSON] та її представник за договором адвокат Третьяк В.К. заперечували проти задоволення позову, вказуючи на те, що позивач як на підставу позову посилається на ст.ст.89,103 ЗК України та ст.ст.364,367 ЦК України, які передбачають поділ майна між співвласниками домоволодіння. Земельні ділянки по [ADDRESS] та №9 не приватизовані, тому зазначені статті не можуть застосовуватися до даних правовідносин. Актом №475 від 02.09.1975 року зафіксована відбивка меж та передача земельної ділянки в натурі до збудованого будинку по [ADDRESS] площею 300 кв.м. [PERSON] з правом спільного користування подвір'ям із співволодільцем [PERSON] площею 439 кв.м. Позивач не надав доказів, в якому році і куди поділася частина земельної ділянки з домоволодіння №7. Згідно технічного паспорту вказана площа земельної ділянки розміром 371 кв.м., в т.ч. 204,5 - норма, 219,5 -двір спільного користування.. Домоволодіння №7 фактично збудовано на подвір'ї спільного користування. Стаття 103 ЗК України не регулює питання визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками сусідніх домоволодінь, а ст.89 ЗК регулює питання спільної сумісної власності, тобто між співвласниками однієї земельної ділянки. Правовий статус цього подвір'я вже визначений виконкомом Бердянської міської ради і саме цей орган повинен вирішувати дане питання, а не суд, тобто подвір'я спільного користування повинно бути поділене тільки Бердянською міською радою. Двір спільного користування закріплений рішенням виконкому Бердянської міської ради і суд не вправі його ділити. У Земельному кодексі України взагалі відсутня норма права, яка б регулювала визначення часток у праві користування земельною ділянкою між співвласниками сусідніх домоволодінь. Порядок користування може бути встановлений лише між учасниками спільної власності на будинок. Також не погоджується з висновком додаткової судової експертизи. Її довірителька [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 33/80 частини домоволодіння по [ADDRESS], до складу домоволодіння входить в тому числі і літня кухня літ.«В». А згідно висновку експерта, земельну ділянку, на якій знаходиться належна їй кухня «В», пропонується виділити в користування [PERSON] Експерт вказує у висновку про можливість її переносу, однак не вказує, чи існує така технічна можливість, не вказує, чи буде знищено споруду при переносі та не вказав місце, куди її можна перенести з існуючими лінійними розмірами, чи є взагалі таке місце на виділяємій земельній ділянці [ADDRESS]. Висновок експертизи не враховує протипожежні розриви між будівлями сусідніх домоволодінь, які згідно ДБН 360-92 повинні бути не менше 8 метрів. Відстань від стіни будинку №7 до межі з домоволодінням №9 складає 1,5 метри., а загальна відстань між будинками -3 метри. Також проігноровані експертом вимоги п.2.9 ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» щодо 7-метрової відстані від стін будинків з вікнами, що виходять із житлових кімнат, кухонь, веранд та головних входів до інших житлових будинків. Відповідно до Інструктивних вказівок про проведення експертних робіт, варіант роздільного користування земельною ділянкою може бути у разі, коли є можливість створення виїзду на вулицю (провулок), тобто двір повинен мати ширину не менше ширини автомобіля, тобто 2,6 м. Крім цього, згідно технічних паспортів, виготовлених у 1967, 1975 із змінами за 1995 рік , оглянутих інвентарних справ на ці домоволодіння, альтанка «Г» відноситься до домоволодіння [ADDRESS], а не домоволодіння №7. Яким чином [PERSON] у 2011 році включив її до свого свідоцтва про право на спадщину, нікому невідомо. Просила в позові відмовити Відповідач [PERSON] додатково пояснила, що вона в домоволодінні [ADDRESS] проживає з 1944 року. Особисто вона нічого на подвір'ї спільного користування не будувала, це ще збудувала [PERSON] - колишня власниця. Вона отримала за договором в дар 1/5 частку житлового будинку. Альтанка «Г» стоїть на дворі загального користування, як і будинок №7 [PERSON]. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з'явилася, причину неявки не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи є її письмові заяви про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Опитаний у судовому засіданні від 04.03.2015 року спеціаліст комунального підприємства з технічної інвентаризації [PERSON] пояснив, що в технічній документації на домоволодіння №7 та [ADDRESS] є акт №475 від 02.09.1975 року, в якому зазначена площа двора спільного користування - 439 кв.м., позначена пунктиром, тобто без чітких меж. По інвентарним справам площа земельної ділянки, закріплена за домоволодінням №7 - 371 кв.м., а за домоволодінням №9 - 458 кв.м. Літня кухня літ. «В» знаходиться на території домоволодіння №9 з 1975 року, вказаний фундамент цегляний, стіни- цегла і дерево. Альтанка «Г» станом на 1992 рік зафіксована в домоволодінні №9, дата її забудови - 1970 рік. При проведенні інвентаризації у 2011 році власником домоволодіння №7, альтанка «Г» вже була вже включена до складу домоволодіння №7. Це могло статися з тих причин, що технік фіксує наявність будівель і споруд зі слів тих, хто присутній при інвентаризації. Проте на альтанку «Г» ніяких документів немає. Тому ця альтанка була включена у витяг, а потів і у свідоцтво про право на спадщину [PERSON]. На його думку, двір спільного користування повинен використовуватися за взаємною згодою співвласників домоволодінь, з його практики, це єдиний випадок у м. Бердянську. Згідно матеріалів інвентаризаційних справ номер будинку [ADDRESS] спочатку був №21а , потім №11. По [ADDRESS] - був раніше №2 і №13. Заслухавши представників позивача, відповідача [PERSON], її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.08.2011 року є власником житлового будинку [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці розміром 204,5 кв.м., що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.08.2011 року, реєстровий №1505. На час ухвалення рішення по справі співвласниками сусіднього домоволодіння [ADDRESS] є: [PERSON], розмір її частки складає 1/4;. [PERSON], якій належить на праві спільної часткової власності 1/5 частка згідно з договором дарування від 02.06.1992 року та 33/80 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.02.2015 року, реєстровий №2-75, та [PERSON], якій належить 11/80 частки домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.02.2015р., реєстровий №2-110, що підтверджується копіями зазначених правовстановлюючих документів та Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Як вбачається з копії технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS], виготовленого станом на 20.05.1992 року, в розділі особливі відмітки, вказано, що земельна ділянка площею 557,7 кв.м. відведена згідно рішення виконкому від 11.01.1954р. №2. Предметом спору у даній справі є визначення порядку користування спірною земельною ділянкою, зазначеною як двір спільного користування двох домоволодінь [ADDRESS], площею 439 кв.м., припинення права спільного користування нею та виділення позивачу в окреме особисте користування земельної ділянки з земель подвір'я спільного користування площею 0,02195га. Як вбачається з наданих представником Бердянської міської ради Запорізької області письмових доказів, на підставі рішення виконкому Осипенківської (тепер Бердянська) міської ради депутатів трудящих №497 від 12.12.1956 року було надано дозвіл на оформлення управлінням головного архітектора та міськомунгоспу в установленому порядку документів на збудований гр. [PERSON] будинок по [ADDRESS] з правом спільного користування подвір'ям. На підставі рішення №340 виконавчого комітету Осипенківської міської ради депутатів трудящих від 06.08.1957 року відведено [PERSON] до збудованого будинку по [ADDRESS] земельну ділянку площею 300 кв.м. за рахунок зменшення садиби №21, належній [PERSON], у відповідності з виявленою нею згодою, з правом спільного користування двором площею 439 кв.м. На підставі цього рішення була проведена відбивка меж і передано земельну ділянку в натурі до збудованого будинку по [ADDRESS] площею 300 кв.м. [PERSON] з правом спільного користування двором з співкористувачем [PERSON], площею 439 кв.м., що підтверджується копією акту №475 від 02.09.1957 року. Крім цього, судом з'ясовано, що згідно з рішенням виконкому Бердянської міської ради депутатів трудящих №98 від 19.03.1975 року у зв'язку з будівництвом 9-типоверхового будинку по вул. Мелітопольське Шосе на розі з вул. Орджонікідзе, було вилучено земельну ділянку із користування [PERSON] по [ADDRESS] площею 96 кв.м., що підтверджується копією вказаного рішення виконкому. Як вбачається з висновків судових будівельно-технічних експертиз, проведених по справі, №050/12-13 від 27.12.2013 року та повторної №180 від 23.01.2015 року, на земельній ділянці подвір'я спільного користування розташовані як житловий будинок №7 (старий №21-а), позначений літ. «А,а», так і житловий будинок №9 (старий №21), позначений літ. «А, А1, а1,а2», а крім цього альтанка «Г», що включена до складу домоволодіння №7, як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.08.2011 року, та літня кухня «В», як складова домоволодіння №9 згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом, виданих відповідно [PERSON] та [PERSON] Із змісту позовної заяви [PERSON] слідує, що в обґрунтування своїх вимог він посилався на ст.ст.89,103 ЗК України та ст.ст. 358,367 ЦК України. Втім, ст.89 ЗК України регулює питання поділу земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, між співвласниками житлового будинку, подружжям чи членами фермерського господарства. Статтею 103 ЗК України врегульовано питання дотримання правил добросусідства власників чи землекористувачів земельних ділянок. Щодо норм Цивільного кодексу України, на які посилається позивач, то вони регулюють питання здійснення права спільної часткової власності (ст.358) чи поділу майна, що є у спільній частковій власності (ст.367). Проте спірна земельна ділянка подвір'я спільного користування не перебуває у спільній частковій чи сумісній власності сторін по справі, тому норми законодавства, що регулюють питання володіння і користування майном, що перебуває у спільній частковій власності та його поділ, на які посилається позивач, не підлягають застосуванню до даних правовідносин, оскільки земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади м.Бердянська, розпорядження якою відноситься до компетенції Бердянської міської ради, згідно ст.ст.12, 38, 40 ЗК України. Згідно із ч.ч.3,5 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користування громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Суд погоджується з позицією представника відповідача [PERSON] адвокатом Третяьяк В.К., що позивач порушив процедуру вирішення цього спору, попередньо не звернувшись до органу місцевого самоврядування щодо вирішення спору про дотримання правил добросусідства з приводу ви користування подвір'я спільного користування. Однак, як роз'яснено в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із подальшими змінами, спори щодо додержання правил добросусідства розглядаються судами і в тому разі, коли вони попередньо не розглядалися відповідним органом місцевого самоврядування. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом, а суд, згідно ч.1 ст.11 цього Кодексу, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст.11 ЦПК України закріплено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У своєму позові [PERSON] просить суд визначити порядок користування земельною ділянкою подвір'я спільного користування між власниками сусідніх домоволодінь з виділенням йому в окреме користування половину цієї земельної ділянки, що, на тверде переконання суду, суперечить положенням ЗК України, ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки питання регулювання земельних відносин, розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону відноситься до виключної компетенції відповідної міської ради, а не суду. Отже, суд не вправі наразі визначати порядок користування земельною ділянкою подвір'я спільного користування площею 0,0439 га між позивачем та власниками сусіднього домоволодіння [ADDRESS], відповідачами по справі, з виділенням [PERSON] в окреме користування земельної ділянки площею 0,02195га та припиненням права спільного користування на спільну земельну ділянку, оскільки в такому випадку суд фактично здійснить наділення сторін додатковими земельними ділянками для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, що є неприпустимим, так як зазначені питання не можуть вирішуватися судом, бо віднесенні до компетенції органів місцевого самоврядування. Разом з тим, суд звертає увагу, що зазначаючи в позовній заяві на порушення сусідами його прав щодо використання в рівній мірі з ними земельної ділянки подвір'я спільного користування, позивач між тим не звертався до суду з позовними вимогами до відповідачів щодо усунення порушення його прав на спірну земельну ділянку як то шляхом зобов'язання відповідачів утриматися від певних дій чи в будь-який інший спосіб обмежити здійснення ними цивільних прав, якщо вони вчиняються на шкоду позивачу. Посилання же представників позивача на те, що судовий експерт надав один варіант визначення порядку користування земельною ділянкою подвір'я спільного користування, і саме його суд повинен покласти в основу свого рішення, бо експерт володіє спеціальними знаннями і для цього призначалася експертиза, є неприйнятними для суду, оскільки судове рішення, відповідно до ст.213 ЦПК України, повинно бути законним і обґрунтованим: законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судовий експерт проводить дослідження об'єктів, явищ і процесів на основі спеціальних знань, а не з точки зору норм права, їх дотримання і застосування, а висновок експерта, відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України не є обов'язковим для суду і оцінюється за правилами, встановленими ст.212 цього Кодексу. Однак в даному випадку висновок експерта навіть не потребує оцінки як письмового доказу із зазначенням мотивів його прийняття чи відмови у прийнятті у взаємозв'язку з іншими доказами, враховуючи, що позивач неправильно обрав для себе спосіб захисту порушеного, на його думку, права. Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають, відповідно, не підлягають відшкодуванню і понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору та витрат, пов'язаних з проведенням експертиз.

Outcome: dismissed