Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

У листопаді 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з останнього аліменти, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що проживає з неповнолітньою донькою, а відповідач відмовляється надавати допомогу на утримання дитини. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився надав до суду заяву, у якій позов визнав частково та зазначив, що згоден сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі розміром 500 гривень, оскільки стягнення аліментів в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку призводить до стягнення з нього більше 40% його доходу. Заслухавши позивачку, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 18.08.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 6). Відповідно до наданої копії свідоцтва про народження сторони мають доньку [PERSON], [INFO], (а.с.5). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 29.05.2012 з відповідача стягувалися аліменти на утримання двох дітей (в тому числі і [PERSON]О.) в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В подальшому, у звязку з переїздом доньки [PERSON] до батька, Рішенням Чернігівського районного суду від 04.11.2015 аліменти на її утримання були стягнуті з позивачки на корсить відповідача в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час відповідно до довідки Киїнської сільської ради та акту обстеження житлово-побутових умов позивачки (а.с.7,8) донька [PERSON] проживає з нею. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. Згідно ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Проте, враховуючи, що відповідач отримує державну соціальну допомогу та пенсію в разі втрати годувальника, тобто його дохід є постійним та регулярним, суд не знаходить підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Посилання відповідача на те, що мінімальний розмір аліментів перевищує ? частину його доходу не можуть бути підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки цей мінімальний розмір встановлений законом та не впливає на регулярність доходу відповідача. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя і матеріальне становище дитини, розмір доходу позивача, те що відповідач ніде не працює, є інвалідом ІІ групи з дитинства. Тому суд вважає, що обґрунтованим розміром аліментів буде 1/4 частина всіх доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки сторони звільнені від сплати судового збору, то судові витрати необхідно віднести на користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved