Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), у якому просила суд, скасувати обтяження рухомого майна, а саме: припинити обтяження про заборону відчуження автомобіля марки DAF ТЕ 47 ХS, номерний знак [NUMBER] , що накладений за заявою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» за зобов`язаннями [PERSON] . Зобов`язати Дніпропетровську філія державного підприємства «Національні інформаційні системи» (далі - Дніпропетровська філія ДП «Національні інформаційні системи») внести відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про вилучення приватного обтяження вказаного рухомого майна. В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала на те, що 07 вересня 2016 року ФОП [PERSON] , як продавець, яка діяла на підставі договору комісії №000047 від 07 вересня 2016 року та [PERSON] , як покупець, уклали договір купівлі-продажу №000047 автомобіля марки DAF ТЕ 47 ХS, номерний знак [NUMBER] , 2001 року випуску, який належав [PERSON] . Вартість автомобіля складає 33 000 грн. 13 вересня 2016 року зазначений транспортний засіб був зареєстрований територіальним сервісним центром №1243 РЦС МВС України в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] на [PERSON] 04 лютого 2020 року позивач звернулась в сервісний центр №1243 м. Кривого Рогу для оформлення продажу вказаного автомобіля, де їй повідомили про накладення заборони відчуження вказаного рухомого майна від 11 липня 2017 року за зобов`язаннями колишнього власника [PERSON] , тобто вже після укладення договору купівлі-продажу та після придбання у власність позивачем вказаного автомобіля. На час набуття права власності позивачем будь-яких обтяжень на вказаний автомобіль зареєстровано не було. 11 липня 2017 року відповідач подав реєстратору заяву про заборону відчужувати спірний транспортний засіб за зобов`язаннями колишнього власника [PERSON] , відповідно до якої заборонено відчужувати транспортний засіб марки DAF ТЕ 47 ХS, номерний знак [NUMBER] , 2001 року випуску. Отже, відбулось безпідставне накладення заборони, чим порушено право позивача й обтяження автомобіля від 11 липня 2017 року є перешкодою у вчиненні права розпорядження власністю. Посилаючись на викладене, позивач просила про задоволення позову. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Писанця В.А. від 12 лютого 2021 року в справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 23 березня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що 11 вересня 2007 року [PERSON] та закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» уклали кредитний договір №МК/44, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 61 500 доларів США за сплатою 10% річних до 11 вересня 2012 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами укладено договір застави рухомого майна №МК/44-1 від 11 вересня 2007 року, за умовами якого [PERSON] надав у заставу транспортний засіб марки DAF ТЕ 47 ХS, 2001 року випуску, номер об`єкта [NUMBER]. Зобов`язання за кредитним договором [PERSON] не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 395021,58 доларів США. Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Ураховуючи те, що право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою, тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. 02 квітня 2021 року від позивача надійшли пояснення на відзив, в яких вказано про те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року були визнані припиненими всі зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №МК/44 від 11 вересня 2007 року, припинено й право застави зазначеного транспортного засобу. Крім того, суд зобов`язав виключити всі типи обтяження за зобов`язаннями [PERSON] на транспортний засібDAF ТЕ 47 ХS, номерний знак [NUMBER] , 2001 року випуску. Вказане рішення набрало законної сили 23 лютого 2016 року. 05 квітня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано про те, що кредитний договір №МК/44 був укладений 11 вересня 2007 року строком до 11 вересня 2012 року, в той час як відповідач надає розрахунок заборгованості станом на 17 березня 2021 року та вказує, що договір не припинено, оскільки заборгованість не сплачено в повному обсязі. При цьому, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2013 року у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Рішення набрало законної сили. Таким чином, наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі. Згідно з розпорядженням керівника апарату Печерського районного суду м. Києва від 08 січня 2021 року у зв`язку зі смертю судді Писанця В.А. справу передано на повторний авторозпділ. 11 жовтня 2021 року справу передано судді Бусик О.Л. Ухвалою судді від 13 жовтня 2021 року справу прийнято до провадження судді Бусик О.Л. та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25 листопада 2021 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб . Судом встановлено, що 11 вересня 2007 року [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» уклали кредитний договір №МК/44, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 61 500 доларів США за сплатою 10% річних до 11 вересня 2012 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами укладено договір застави рухомого майна №МК/44-1 від 11 вересня 2007 року, за умовами якого [PERSON] надав в заставу банку транспортний засіб марки DAF ТЕ 47 ХS, 2001 року випуску, номер об`єкта [NUMBER]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року були визнані припиненими всі зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №МК/44 від 11 вересня 2007 року, припинене право застави зазначеного транспортного засобу. Крім того, суд зобов`язав Дніпропетровську філію ДП «Національні інформаційні системи» виключити всі типи обтяження [PERSON] на транспортний засібDAF ТЕ 47 ХS, номерний знак [NUMBER] , 2001 року випуску. Вказане рішення набрало законної сили 23 лютого 2016 року. 07 вересня 2016 року ФОП [PERSON] , як продавець, яка діяла на підставі договору комісії №000047 від 07 вересня 2016 року та [PERSON] , як покупець, уклали договір купівлі-продажу №000047 автомобіля марки DAF ТЕ 47 ХS, номерний знак [NUMBER] , 2001 року випуску, який належав [PERSON] . Вартість автомобіля складає 33 000 грн. 13 вересня 2016 року зазначений транспортний засіб був зареєстрований територіальним сервісним центром №1243 РЦС МВС України в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] на [PERSON] 11 липня 2017 року Дніпропетровськю філією ДП «Національні інформаційні системи» внесено запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про заборону відчужувати автомобіль марки DAF ТЕ 47 ХS, номерний знак [NUMBER] , 2001 року випуску, номер об`єкта [NUMBER] , обтяжувач: ПАТ КБ «Приватбанк», боржник: [PERSON] , розмір основного зобов`язання: 61500 доларів США. Згідно зі статтею 41 Конституції України,з частиною першою ст. 321 ЦК Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. ст. 317, 319 Цивільного кодексу України, власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власного волею. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд установив, що позивач придбала автомобіль по оплатній угоді, тобто в результаті укладення договору купівлі-продажу. Таким чином, право власності у позивача на вищезазначений автомобіль виникло правомірно. На час придбання вищезазначеного автомобіля не існувало записів про обтяження даного автомобіля в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. За даних обставин, у позивача виникло право власності на вищезазначений автомобіль, як у добросовісного набувача. Відповідно до п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830, відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 572 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про заставу» дається визначення поняття застави, а саме зазначається, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою та реалізації предмета застави, що передбачають п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 593 ЦК України. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється, в тому числі при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави. Згідно з частиною 5 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення до суду з позовом за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позвиача, внаслідок чого, вона позбавлена змоги у повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до норм частини першої, третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України. За приписами частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, в момент переходу права власності на автомобіль DAF ТЕ 47 ХS номерний знак [NUMBER] , 2001 року випуску, номер об`єкта [NUMBER] до позивача за договором купівлі-продажу від 07 вересня 2016 року, кредитні зобов`язання [PERSON] та застава автомобіля марки DAF ТЕ 47 ХS, номерний знак [NUMBER] , 2001 року випуску, номер об`єкта [NUMBER] , були припинені на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року. Таким чином, у ПАТ КБ «Приватбанк» було відсутнє право застави на рухоме майно, а саме автомобіля марки DAF ТЕ 47 ХS, номерний знак [NUMBER] , 2001 року випуску, номер об`єкта [NUMBER] . За змістом зазначених норм та положень ст. 16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - припинення обтяження транспортного засобу. Виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, слід дійти висновку про те, що наявність обтяження вказаного автомобіля перешкоджає позивачу реалізувати свої права як власника обтяженого майна. З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обґрунтування позивача знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем, а саме судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved