Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

У квітні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить: -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 22.12.2017 року з урахуванням індексу інфляції у розмірі 116600,92 грн.; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] три проценти річних з простроченої суми, у розмірі 3360,26 грн.; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи та судовий збір згідно квитанції у розмірі 2006,81 грн. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 22.12.2017 року вона передала за письмовим договором позики позичальнику [PERSON] , [INFO] у власність грошові кошти розміром 112 008,57 грн., що еквівалентно 4021 доларів США за курсом НБУ, станом на 22.12.2017 р. В свою чергу [PERSON] прийняв та зобов`язався повернути позивачці таку ж суму грошових коштів у строк до 22.12.2018 року, що підтверджується договором позики від 22.12.2017 року, підписаного сторонами. У встановлений договором строк, [PERSON] умови договору не виконав та не повернув борг. Ухвалою суду від 24.04.2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження. (а.с.45-46) Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.04.2020 року вжито заходи забезпечення позову у цивільній справі №947/4193/20, шляхом накладення арешту на земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1447668251239), кадастровий номер 5123982600:02:001:0014, площа 0,25 га., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] та на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1447662351239), номер об`єкта в РПВН: 22978541, загальна площа 49,3 кв.м., житлова площа 17,6 кв.м., який належить [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] . (а.с.47-49) Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.06.2020 року підготовче провадження по справі продовжено на 30 днів. (а.с.62) Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.07.2020 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. (а.с.67-68) Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.07.2020 року, за клопотанням відповідача [PERSON] , від позивачки [PERSON] було витребувано оригінали доказів, копії яких долучені до позовної заяви. (а.с.73-74) В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Сендик О.О. не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивачка [PERSON] надала на адресу суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі, справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що грошей у позивачки [PERSON] не отримував, вона сама переоформила на нього будинок за адресою: [ADDRESS] . В подальшому [PERSON] забрала будинок та документи на будинок собі, на даний час там проживають її квартиранти. Також відповідач зазначив, що дозволив позивачці користуватись будинком та в подальшому продати його, оскільки він не користується ним. Відповідач зазначив, що у нього була домовленість з [PERSON] стосовно придбання вказаного будинку у розстрочку, в подальшому він повернув позиваці частину заборгованості, а саме 50 000 грн., шляхом передачі грошових коштів з рук в руки на залізничному вокзалі в м. Одесі, без отримання розписки від [PERSON] , доказів передання грошей немає. Позовні вимоги не визнає, оскільки вважає, що повернув кошти, у зв`язку з чим в задоволенні просить відмовити в повному обсязі. Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 22.12.2017 року [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти, у розмірі 112008,57 грн., що в еквіваленті складає 4021 доларів США за курсом НБУ, станом на 22.12.2017 року, а [PERSON] прийняв вищевказані грошові кошти та зобов`язався повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів у строк до 22.12.2018 року. В зазначений договором строк [PERSON] гроші не повернув. (а.с.6) Відповідно до п.6 Договору, усі суперечки, які можуть виникнути в процесі виконання цього договору і за якими сторони не дійдуть згоди, підлягають розгляду в судовому порядку згідно діючого законодавства України. Усі витрати пов`язані із розглядом спору в судовому порядку, сплачує позичальник, тобто [PERSON] 10.01.2020 року на адресу [PERSON] . [PERSON] направила вимогу про повернення грошових коштів за договором позики від 22.12.2017 року протягом семи днів з дати отримання листа. (а.с.12) 26.02.2020 року [PERSON] повторно направила [PERSON] вимогу про повернення грошових коштів за договором позики від 22.12.2017 року протягом семи днів з дати отримання листа. (а.с.15) Вимоги позивачки залишились без реагування, у зв`язку з чим позивачка [PERSON] вимушена була звернутись до суду. Із встановлених судом обставин справи суд приходить до висновку, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору позики, укладення якого відбулося в письмовій формі. Дані спірні правовідносини регулюються наступним нормами права. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України»), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Статтями 1046, 1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками або зарахування грошової суми, що позичалась на його банківський рахунок Також статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Далі ч. 1,2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Частиною першою ст.1050 ЦК України передбачено, що в разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінивши докази в сукупності, перевіривши їх відповідність нормам закону, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відтак суд приходить до висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини щодо позики. Відповідно до рекомендаційного листа Верховного Суду України від 03.04.2017 року №62-97, щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ і беручи за основу формулу розрахунку індексу інфляції, з огляду на статистичну інформацію, яка наявна на сайті Міністерства фінансів України, індекс інфляції за 2019 рік становить 104,1%. У зв`язку з вищевикладеним розрахунок інфляції за договором позики від 22.12.2017 року на суму 122008,57 грн. становить 4592,35 грн. (112008,57*104,1% : 100%) Враховуючи викладене, приймаючи до уваги факт невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань за договором позики, суд вважає, що до стягнення із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає заборгованість за договором позики від 22.12.2017 року в загальній сумі 116600,92 грн. (сума заборгованості за договором позики 112008,57 грн. + індекс інфляції 4592,35 грн.) Щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми боргу суд зазначає наступне. Аналізуючи вищенаведені норми, беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст.625 ЦПК України, як особливої міри відповідальності, суд приходить до переконання, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача три відсотки річних обчислені із суми боргу, що утворилася станом на 27.02.2020 року. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики від 22.12.2017 року борг в загальній сумі 116600,92 грн. та 3% річних в сумі 3360,26 грн. Крім цього, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 2006,81 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved