Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

У квітні 2021 року до суду надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Остапенко Є. М., вчинений 11.03.2021 та зареєстрований в реєстрі за № 11687. Також, посилаючись на стан здоров`я позивача та ту обставину, що судовий збір у розмірі 908,00 грн перевищує розмір 5% річного доходу позивача за 2020 рік, просив зменшити позивачу розмір судового збору за подання позовної заяви. В обґрунтування позову зазначено, що 15.11.2012 позивач оформив кредитну картку в ПАТ «Дельта банк» з кредитним лімітом 15 000,00 грн зі строком кредитування 364 календарні дні, тобто до 14.11.2013. Деякий час позивач намагався належним чином сплачувати заборгованість, але життєві обставини (тяжка хвороба) змусили його звернутися до ПАТ «Дельта банк» за реструктуризацією виниклої заборгованості, але її позивачу не надавали, оскільки банк був в процесі ліквідації і право вимоги перейшло до відповідача. 30.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченко В. П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64987487 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Остапенко Є. М. від 11.03.2021 № 11687 про стягнення з позивача боргу за кредитною карткою в розмірі: 22 612, 11 грн за кредитом, 11 835, 54 грн за відсотками, 50,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису. Позивач стверджує, що вищевказаний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений на підставі документу, не передбаченого Переліком документів, які подаються для здійснення виконавчого напису; а також з порушенням строку давності; крім того заборгованість не є безспірною, а грошові вимоги стягувача необґрунтовані. 12.04.2021 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. 28.04.2021 до суду надійшла заява про усунення недоліків разом із квитанцією про сплату судового збору. 05.05.2021 ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі. 08.06.2021 до суду надійшов відзив представника ТОВ «ФК «ЄАПБ» Виссал В. В. на позовну заяву, яким представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] . В обґрунтування відзиву зазначено, що законодавством не визначений перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. 02.08.2021 до суду надійшла заява про забезпечення позову. 04.08.2021 через канцелярію суду представник позивача подав оригінал квитанції про сплату судового збору. 05.08.2021 ухвалою суду було забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Остапенко Є. М., вчинений 11.03.2021 та зареєстрований в реєстрі № 11687, до вирішення справи по суті. У судовому засіданні представник позивача Захаров О. О. , позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити з мотивів вказаних у позовній заяві. Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надав, у відзив на позовну заяву просив розглянути справу у відсутність представника ТОВ «ФК «ЄАПБ». У судове засідання треті особи, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились, що за правилами ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши надані сторонами докази, заслухавши учасників, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 15.11.2012 між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір у формі заяви № 003-20535-151112 з додатками (Тарифи на обслуговування платіжних карток та Умови надання кредитної картки), за умовами якого позивач отримав кредитну картку на наступних умовах: кредитний ліміт - 15 000,00 грн, строк кредитної лінії - 364 календарні дні (тобто, до 15.11.2013). 07.05.2020 між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір про відступлення права вимоги № 2242/К, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 003-20535-151112 від 15.11.2012. 11.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. вчинено виконавчий напис № 11687 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» грошових коштів за період з 07.05.2020 по 28.02.2021 включно, у розмірі 22 612, 11 грн - заборгованості за тілом кредиту; 11 835,54 грн - заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами; 50,00 грн - плату за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 34 497,65 грн. 30.03.2021 приватним виконавцем Виконавчого округу у Харківській області Амельченко В. П. відкрито виконавче провадження № 64987487 на підставі виконавчого напису № 11687 від 11.03.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» 34 497,65 грн. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України від 02.09.1993 № 3425-ХІІ «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону № 3425-ХІІ). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 (далі - Порядок № 296/5). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону № 3425-ХІІ). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону № 3425-ХІІ та Глава 16 розділу ІІ Порядку № 296/5. Згідно зі ст. 87 Закону № 3425-ХІІ, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчиненнявиконавчого напису (п.п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). З системного аналізу наведених вище правових норм слід дійти висновку про те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Відповідно до пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку№ 296/5 передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. З тексту спірного виконавчого напису № 11687 вбачається, що під час його вчинення нотаріус керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Пунктом 2 зазначеної Постанови передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин подаються: оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Пункт 2 вказаного Переліку було доповнено Постановою Кабінету міністрів України від 26.11.2014 за № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Вказаний пункт № 2 був включений до Переліку Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд, дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Згідно положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. При цьому, на сайті Верховної ради України, а саме за посиланням http://zakon.rada.gov.ua/laws/show/662-2014-п Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» вказано про необхідність додатково дивитись Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/20084/14 від 20.03.2015 та додатково дивитись Постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017. Оскільки виконавчий напис, який є предметом спору у даній справі вчинено 11.03.2021 на підставі нотаріально не посвідченого кредитного договору укладеного в простій письмовій формі шляхом підписання заяви, тобто після визнання недійсною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 в частині, тобто на підставі документу, не передбаченого Переліком, вказане свідчить про його вчинення без дотримання діючого на той час нормативного акту. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, заяви № 003-20535-151112 від 15.11.2012, сторони погодили строк кредитування - 364 календарні дні (тобто, до 15.11.2013). Жодних доказів продовження строку кредитування відповідачем до суду не надано. Отже, трирічний строк, в межах якого нотаріусом може бути вчинено виконавчий напис про стягнення безспірної заборгованості, передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат», сплинув 15.11.2016. При цьому, згідно спірного виконавчого напису заборгованість за кредитним договором стягується з [PERSON] за період з 07.05.2020 по 28.02.2021, тобто поза межами трирічного строку, що також є підставою для скасування спірного виконавчого напису. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки спірний виконавчий напис вчинено на підставі недійсного нормативно-правового акту та поза межами трирічного строку давності. Крім того, за правовим висновком, що викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, а також у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 640/3673/17, від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15 та від 25 березня 2019 року у справі № 629/3881/16-ц, - «…Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону № 3425-ХІІ у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису…». З цього приводу суд також зауважує, що згідно спірного виконавчого напису з [PERSON] стягується заборгованість за тілом кредиту у розмірі 22 612,11 грн, що не узгоджується з матеріалами справи, а саме змістом заяви № 003-20535-151112 від 15.11.2012, відповідно до якої [PERSON] було надано кредитну карту із встановленням кредитного ліміту у 15 000,00 грн. Доказів збільшення кредитного ліміту відповідачем не надано. Відтак, розмір заборгованості, зазначений у спірному виконавчому написі не є безспірним. Однак на підставі наявних в матеріалах справи доказів суд позбавлений можливості встановити дійсний розмір заборгованості. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, на підставі ст. 141 ЦПК України понесені позивачем при зверненні до суду витрати на оплату судового збору за подачу позову у сумі 454,00 грн та за подачу заяви про забезпечення позову у сумі 454,00 грн підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved