Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

У липня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 12.12.2003 року Третім відділом реєстрації актів громадського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 432. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем разом не живуть, спільного господарства не ведуть. Спільного життя з відповідачем не склалось, унаслідок взаємних непорозумінь родина розпалася. Позивач зазначив, що спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв'язку із чим звернулася до суду. Позивач надав суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримала та просив суд їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно зі ст. ст.110,112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12.12.2003 року Третім відділом реєстрації актів громадського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 432. Свідоцтво про шлюб [NUMBER]. Від спільного шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Однією сім'ю сторони не проживають, спільне домогосподарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені. На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін, суду не пред'явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв'язку з відсутністю вільної згоди позивачки на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв'язку з чим, є неможливим. Згідно до положень ст.. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно до ч. ст.. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сімї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи та визнання позову відповідачем суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved