Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «ІНКОМ-А» (далі по тексту - відповідач) про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 27.07.2015 року позивач був звільнений зі займаної посади ПП «ІНКОМ-А», на підставі наказу № 39 від 27.07.2015 року за ст. 28 КЗпП, однак позивачу, всупереч вимогам чинного трудового законодавства, не було виплачено заборгованість по заробітній платі за фактично відпрацьований час - 1 155,33 гривень, компенсацію за всі невикористані ним щорічні відпустки - 7 073,11 гривень, у зв'язку з чим він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. В своїх позовних вимогах просив суд стягнути з ПП «ІНКОМ-А» на свою користь: заборгованість по заробітній платі за фактично відпрацьований час; компенсацію за всі невикористані ним щорічні відпустки з 01.06.2010 року по 27.07.2015 року; компенсацію за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати; середні заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку з 27.07.2015 року по 30.10.2015 року. У судове засідання позивач не з'явилася, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов'язань роботодавця перед працівником щодо виплати заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку (а.с. 184). У судове засідання представник відповідача не з'явився, повідомлений у встановленому законом порядку, причини не явки суду не відомі (а.с. 180-183). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01.06.2010 року позивач було прийнято на посаду менеджера з продажу ПП «ІНКОМ-А», згідно наказу № 5 від 01.04.2010 року, що підтверджується записом в трудовій книжці (а.с. 13). 27.07.2015 року позивач був звільнений зі займаної посади ПП «ІНКОМ-А», на підставі наказу № 39 від 27.07.2015 року за ст. 38 КЗпП. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має заборгованість перед позивачем у виплаті заробітної плати (а.с. 14). Відповідно до КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника, згідно до ст. 116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівникові перед виплатою зазначених сум. Таким чином, відповідач зобов'язаний був в день звільнення позивача, але не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, провести з ним розрахунок та виплатити всі суми, що належать йому, які на сьогодні відповідачем не виплачені, що не спростовується останнім. З вини відповідача позивачу не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по дань постановлення рішення. Згідно п. 21 взаканої Постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків заробітна плата позивача за 1,2 квартал 2015 року складає 8 391,34 грн. Заробітна плата за місяць складає 1 398,56 грн. Позивач був звільнений 27 липня 2015 року. У липні 2015 року було 23 робочих дня. Позивач відпрацював 19 робочих днів в липні 2015 року. Таким чином, заборгованість по заробітній платі за фактично відпрацьований час у липні 2015 року становить 1 155,33 грн. ((1 398,56х19):23=1 155,33). Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію» в разі затримки виплати заробітної плати всі роботодавці зобов'язані нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати. Компенсація виплачується, якщо виплата заробітної плати затримується на один і більше календарних місяців, тобто розрахунок та нарахування компенсації зобов'язані проводити тільки ті підприємства, які несвоєчасно виплачують заробітну плату своїм працівникам. Компенсації підлягають грошові доходи населення, що не мають разового характеру. До них, зокрема, належить заробітна плата (грошове забезпечення). Заробітна плата компенсується з урахуванням індексації. Порядок розрахунку суми компенсації зазначено в п. 4 Порядку № 159. Сума компенсації розраховується як добуток суми нарахованої, але не виплаченої працівнику заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів), та приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Ск = ЗПх Кп: 100% Ск- сума компенсації; ЗП - сума чистої заробітної плати не виплаченої в строк; Кп - коефіцієнт приросту споживчих цін за період затримання виплати заробітної плати. Таким чином сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за період з червня 2015 року по липень 2015 року, відповідно до розрахунку, становить 1 151,86 грн.(а.с.5). Сума компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки становить 7 073,11 грн., що підтверджується розрахунком, який судом перевірений та покладається в рішення (а.с. 6). Розрахунок середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, з 27.07.2015 року по 30.10.2015 року, становить 4 195,68 грн. (1 398,56 грн. х 3 місяця = 4 195,68 грн.). За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані норми, суд вважає, що вимоги позивач є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, матеріали справи не містять доказів на спростовання доводів позивача. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved