Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 червня 2000 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], позивачка є власником домоволодіння №19 по вул. Придніпровській в м. Дніпропетровську. Разом з нею в спірному домоволодінні зареєстровані відповідачі, а сама [PERSON], яка є колишньою невісткою позивача та [PERSON], онук позивача, однак після розірвання шлюбу з сином позивача, а саме з 2000 року відповідачі в будинку не проживають, не користуються ним, не несуть витрат на його утримання. Тому позивач звернулася до суду та просила визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратила право користування житловим приміщенням домоволодінням №19 по вул. Придніпровській в м.Дніпропетровську. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала заяву про слухання справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягала. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до судового засідання не зявилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомили, не надали заяв про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 червня 2000 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], позивачка є власником домоволодіння №19 по вул. Придніпровській в м.Дніпропетровську. [PERSON] є колишньою дружиною сина позивача, [PERSON] є онуком позивача, вони залишаються зареєстрованими в домоволодіння №19 по вул. Придніпровській в м.Дніпропетровську. Однак в будинку не мешкають з 2000 року без поважних причин, особистих речей в ньому не мають, оплату комунальних послуг не здійснюють, що підтверджується наданими доказами. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки [PERSON], [PERSON] втратили право користування спірним житлом. Вирішуючи відповідно до вимог ст.88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку судові витрати з відповідача не стягувати, оскільки вимога про розподіл судових витрат позивачем не заявлялася.

Outcome: approved