Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлено у відповідному періоді щомісячно від дня пред'явлення позову до суду до досягнення донькою повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що між нею та відповідачем розірвано шлюб, від якого вони мають спільну дитину. Добровільно регулярну матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, участі у вихованні, фізичному та духовному розвитку не приймає, а тому посилаючись на приписи Сімейного Кодексу України просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову у пред'явленій [PERSON] редакції заперечив, натомість зазначив, що відповідач не заперечує проти задоволення позову шляхом стягнення з останнього на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 30000 грн. на місяць, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому просив позов задовольнити частково. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 15.09.2011 між сторонами було зареєстровано шлюб, який в подальшому за рішенням суду було розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], яка постійно проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. При цьому між сторонами існують суперечки з приводу утримання та матеріального забезпечення дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. ст.180, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі статтями 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини. До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. В ході судового розгляду встановлено, що з 2011 року відповідач живе та працює за кордоном, зокрема працював в Естонії, потім в Польщі, а на сьогоднішній день працює в Італії, тобто зважаючи на постійну зміну місця проживання та роботи має мінливий дохід, що з урахуванням приписів ст. 184 СК України дає підстави суду дійти висновку про визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. Суд відхиляє посилання представника позивача на відповідь реєстраційної служби Італійської Республіки щодо перебування відповідача на посаді генерального директора Італійського відділення Кока - Кола ЕйчБіСі, як на підставу для задоволення вимог позову з огляду на таке. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За змістом ч. 3 ст. 10, ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Між тим надана стороною позивача довідка не вказує на те, що у випадку гіпотетичного визначення розміру аліментів у частці від доходу відповідача, їх розмір буде не меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не обмежуватиме права дитини, оскільки не дає можливості встановити реальний дохід відповідача та не спростовує його мінливість з огляду на постійну зміну останнім країн проживання та місць роботи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що відповідач визнає позов в частині стягнення з нього на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 30000 грн. на місяць, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що такий розмір аліментів не порушуватиме права дитини та узгоджується з приписами ч. 2 ст. 182 СК України, а тому позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 45, 46, 60, 61, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial