Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

У листопаді 2013 року прокурор Олександрівського району Донецької області звернувся до суду із заявою в інтересах держави в особі Спасько-Михайлівської сільської ради Олександрівського району Донецької області про визнання відумерлою спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], яка померла 16 липня 2006 року. Свої вимоги мотивував тим, що померлій було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку (пай) ІІ ДН № 094991 в розмірі 4,996 гектар, вартістю 123 245,06 грн. Оскільки за результатами проведеної перевірки в Олександрівській державній нотаріальній конторі було встановлено, що після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась (у спадковому реєстрі дані щодо наявності спадкової справи відносно неї відсутні), просив визнати відумерлою спадщину у вигляді земельної ділянки (паю) в розмірі 4,996 га та визнати за територіальною громадою Спасько-Михайлівської сільської ради право власності на зазначену земельну ділянку. Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 02 грудня 2013 року заяву прокурора задоволено. Визнано відумерлою спадщину у вигляді земельної ділянки (паю), площею 4 996 га, яка належала померлій 16 липня 2006 року [PERSON], на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ ДН 094991, виданого Спасько-Михайлівською сільською радою, 03 вересня 2002 року. Визнано за територіальною громадою Спасько-Михайлівської сільської ради Олександрівського району Донецької області право власності на вказану земельну ділянку (пай). На зазначене рішення суду [PERSON], який не приймав участі у справі, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що він є рідним сином померлої [PERSON] На час відкриття спадщини він постійно проживав разом із матірю по вулиці Польова, 30 в с. Шевченко Олександрівського району Донецької області та відповідно до положень частини 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що фактично прийняв спадщину. Прокурор заперечував проти доводі скарги та вважав за можливе задовольнити її частково, залишивши заяву без розгляду. Від сільської ради та особи, що подала апеляцію, надійшли заяви розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню. Згідно п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норма матеріального або процесуального права. Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що 16 липня 2006 року померла [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 4,996 га, що належало їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ ДН № 094991. Після її смерті у спадковому реєстрі дані щодо наявності спадкової справи відносно [PERSON] відсутні. Задовольняючи заяву прокурора, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 278 ЦПК України і виходив з того, що спадкоємці не прийняли спадщину після смерті [PERSON] З вказаними висновками суду не можна погодитися, виходячи з наступного. Як передбачено частинами 1 - 3 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Тобто правовими підставами визнання спадщини відумерлою можуть бути: фізична відсутність спадкоємців за заповітом та (або) за законом; позбавлення їх права на спадкування або усунення від права на спадкування; відмова від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом та (або) за законом; неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом та (або) за законом. Розгляд судом справ про визнання спадщини відумерлою регулюється главою 9 розділу ІV (окреме провадження) ЦПК України. Згідно із ст. 274 ЦПК України заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду органом місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Статтею 275 ЦПК передбачено, що у заяві про визнання спадщини відумерлою повинно бути наведено відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття. Відповідно до ст. 277 ЦПК України справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обовязковою участю заявника та з обовязковим повідомленням усіх заінтересованих осіб. Слід зауважити, що склад заінтересованих осіб визначає суд, такими заінтересованими особами можуть бути спадкоємці, що відмовилися від спадщини, особи, що не прийняли спадщину в силу різних причин та інші особи. Суддя зобовязаний повідомити останніх про час і місце судового засідання. Згідно частинам 1, 4 ст. 235 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобовязаний розяснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла 16 липня 2006 року. Згідно довідці сільської ради від 14.11.2013 року, яка була надана прокурором до заяви про визнання спадщини відумерлою (а. с. 3), спадкодавець на момент смерті проживала та була зареєстрована в [INFO] з сином [PERSON] Довідка також змісту від 09.03.2017 року була надана [PERSON], який відповідно до свідоцтва про народження є сином [PERSON]. (а. с. 33 - 34) У довідці від 14.11.2013 року невірно зазначена адреса проживання та реєстрації спадкодавця та її сина «вул. Польова, 33» замість вірної «вул. Польова, 30», що вбачається з відповіді відділу ДРАЦС реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції від 08.11.2013 року, довідки сільської ради від 09.03.2017 року та даних паспорту [PERSON] про зареєстроване місце проживання. Положеннями ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (стаття 1222 ЦК України). Стаття 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У даному випадку спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON], який постійно проживав разом із спадкодавцем, починаючи з 14.09.1988 року та й на момент її смерті, що підтверджується даними із паспорту щодо прописки (реєстрації) та вказаними довідками сільської ради. (а. с. 31 34) Відповідно до частин 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частинами 1 та 3 статті 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оскільки [PERSON], будучи спадкоємцем за законом першої черги після смерті своєї матері, прийняв спадщину постійно проживаючи із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому все спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], належить йому з часу відкриття спадщини. Окрім того, 16.02.2017 року нотаріусом на підставі заяви [PERSON] заведена спадкова справа після смерті його матері, що вбачається з витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі. (а. с. 36) Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 14 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, за змістом пункту 6 частини третьої статті 295, частини другої статті 303 та пункту 1 частини першої статті 309 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку. [PERSON] участі у справі не приймав, тому не мав можливості подати до суду першої інстанції докази на підтвердження прийняття спадщини після смерті своєї матері. Суд першої інстанції не зясував фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не перевірив чи є спадкоємці за заповітом або за законом після смерті [PERSON], які відповідно до закону прийняли спадщину і, відповідно, не вирішив питання про залучення їх до участі у справі як заінтересованих осіб, та передчасно ухвалив оскаржуване рішення. З огляду на наведене, відсутні підстави для задоволення даної заяви. Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Outcome: dismissed