Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

У квітні 2019 року заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даною заявою про усиновлення. Свої вимоги мотивували тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з серпня 2010 року. Заявники зазначали, що мають бажання усиновити малолітню [PERSON], 2018 року народження. Біологічні мати відмовилась від неї та подала нотаріальну заяву про згоду на усиновлення, відомості про батька дитини відсутні. Дитина тимчасово влаштована до їх родини як дитина, позбавлена батьківського піклування. Вказали, що їх стан здоров’я та матеріальне забезпечення, любов до дитини дозволяє створити дитині належні умови для життя і виховання. Зі станом здоров’я дитини заявники ознайомлені. Києво-Святошинська райдержадміністрація прийшла до висновку про доцільність усиновлення ними малолітньої [PERSON], 2018 року народження, а також визнала це усиновлення таким, що відповідає інтересам дитини. Вони усвідомлюють всю відповідальність за усиновлення дитини. Заявники просили суд постановити рішення про усиновлення ними [PERSON], [INFO]; записати їх батьками дитини; прізвище, ім’я по-батькові дитини «[PERSON]» змінити на прізвище, ім’я по-батькові «[INFO]»; місце народження дитини змінити з «Київської області м.Біла-Церква» на м.«Київ», дату народження дитини залишити без змін; внести зміни в актовий запис про народження дитини, записавши матір’ю – [PERSON], батьком – [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] вимоги заяви підтримали, просили заяву задовольнити. Представник служби у справах дітей та сім’ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області та органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області подала суду заяву про розгляд справи в їх відсутність заяву підтримали, просила вимоги заявника задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи знаходить, що заявлені вимоги заявника підлягають до задоволення з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що громадянка України [PERSON] та громадянин України [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 липня 2010 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції. Заявники вирішили усиновити [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження, видане 28 листопада 2018 року серія [NUMBER] Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області), яка є вихованцем комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м.Біла Церква» з 11 грудня 2018 року як дитина позбавлена батьківського піклування. Відповідно до наказу служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області №30 від 15 березня 2019 року дитина влаштована в сім’ю [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов’язків по вихованню дитини. Як роз’яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов’язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов’язками. Батьками малолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до акту закладу охорони здоров’я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров’я від 23 листопада 2018 року мати дитини [PERSON] дитину залишила, жодного разу не цікавилась станом дитини та не відвідувала її. 15 березня 2019 року [PERSON] надала згоду на усиновлення її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], посвідчену приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00021550382 від 28 листопада 2018 року відомості про батька [PERSON], 2018 року народження, внесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 207 СК України усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільності та гармонійних умов її життя. За ст. 211 СК України усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п'ятнадцять років. У разі усиновлення повнолітньої особи різниця у віці не може бути меншою, ніж вісімнадцять років. Усиновлювачами можуть бути подружжя, а також особи, зазначені у частинах п'ятій та шостій цієї статті. Усиновлювачами не можуть бути особи однієї статі. Особи, які не перебувають у шлюбі між собою, не можуть усиновити одну і ту ж дитину. Якщо такі особи проживають однією сім'єю, суд може постановити рішення про усиновлення ними дитини. Якщо дитина має лише матір, вона не може бути усиновлена чоловіком, з яким її мати не перебуває у шлюбі. Якщо дитина має лише батька, вона не може бути усиновлена жінкою, з якою він не перебуває у шлюбі. Якщо такі особи проживають однією сім'єю, суд може постановити рішення про усиновлення ними дитини. Якщо дитина має лише матір або лише батька, які у зв'язку з усиновленням втрачають правовий зв'язок з нею, усиновлювачем дитини може бути один чоловік або одна жінка. Кількість дітей, яку може усиновити один усиновлювач, не обмежується. Частиною 1 ст. 208 Сімейного кодексу України передбачено, що усиновленою може бути дитина (стаття 6 цього Кодексу). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 ст. 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 220 СК України, на усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально. Відповідно до ч.1 ст. 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: стан здоров'я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров'я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. Виходячи зі змісту ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Забезпечення дитині такого захисту і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом є обов'язком держави. Згідно з п. «а» ст. 21 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці, які визнають і/чи дозволяють існування системи усиновлення, забезпечують, щоб найкращі інтереси дитини враховувалися в першочерговому порядку, і вони забезпечують, щоб усиновлення дитини дозволяли лише компетентні власті, які визначають згідно з застосовуваними законом і процедурами та на підставі всієї інформації, що має відношення до справи і достовірна, що усиновлення допустимо з огляду на статус дитини щодо батьків, родичів і законних опікунів і що, якщо потрібно, зацікавлені особи дали свою усвідомлену згоду на усиновлення на підставі такої консультації, яка може бути необхідною. Встановлено, що заявники матеріально забезпечені, мають власне житло та стабільний заробіток. Згідно з медичними висновками про стан здоров’я не має протипоказань щодо усиновлення дітей. Згідно довідок Міністерства внутрішніх справ України громадянка [PERSON] (довідка №19056445830560137641) та громадянин [PERSON] (довідка №19056440170730497975) засудженими на території України не значяться та в розшуку не перебувають. Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області прийшла до висновку про доцільність усиновлення малолітньої [PERSON], [INFO], громадянами України [PERSON] та [PERSON] таким, що відповідає інтересам дитини. Зі станом здоров’я дитини заявники ознайомлена. Усиновлення [PERSON], [INFO], проводиться без його згоди так як він не усвідомлює факту усиновлення у зв’язку з своїм віком. Громадяни [PERSON] та [PERSON] розуміють всі аспекти, що пов’язані з усиновленням, із правовими наслідками ознайомлені. Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов до висновку, що заява про усиновлення ними малолітньої дитини підлягають задоволенню, оскільки таке рішення відповідатиме інтересам позбавлених батьківського піклування малолітньої дитини та відповідатиме принципам, закріпленим Декларацією прав дитини, якими, зокрема, визначено: дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності; при ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі – в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір’ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов’язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім’ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки заявники за своїм станом можуть та бажають виховувати дитину, піклуватися про неї, здатні забезпечити стабільні і гармонійні умови для життя дівчинки, яка вже перебуває на їх утриманні та вихованні, підстав для відмови у задоволенні заяви судом не встановлено, тому усиновлення буде відповідати інтересам дитини. Частиною 1 ст. 229 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір'ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Відповідно до ст. 233 Сімейного кодексу України, на підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін. Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється. Згідно абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за наявності клопотання заявників суд вирішує питання про зміну прізвища, імені та по батькові, дати й місця народження дитини відповідно до статей 229 - 231 СК України. При цьому слід мати на увазі, що зміни вносяться не до свідоцтва, а до актового запису про народження дитини. Перешкод для усиновлення, встановлених ст. 212 Сімейного кодексу України та внесення змін до актового запису про народження дитини [PERSON], [INFO], суд не вбачає. Згідно з ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду заяви про усиновлення суд ухвалює рішення.

Outcome: approved