Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом в інтересах дітей: [PERSON] та [PERSON], у якому, просить зобов'язати [PERSON] виконати вимоги рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 30.06.2016 року №123 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини», яким було визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] з матір'ю [PERSON] та не перешкоджати позивачеві брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, а також встановити час та дні зустрічей відповідача з дітьми: кожного вівторка з 19 год до 21 год, кожної суботи з 09 год до 21 год.. На обгрунтування своїх вимог послалася на те, що 14.07.2007 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. Від подружнього життя у них є двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Стосунки між ним та відповідачем погіршились , сторони розлучились . У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні із застереженням позовні вимоги визнали частково. Представник органу опіки та піклування Червоноградської міської ради у судове засідання не з'явилася, повідомила про те , що засідання комісії органу опіки і піклування з даного питання перенесено на 04.10.2016 року, так як сторони на засідання комісії 06.09.2016 року не прибули . Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.07.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], виданого 14.07.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції Львівської області. Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20.11.2015 року, яким, зокрема, вирішено розірвати шлюб між сторонами . Від подружнього життя сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Рівність прав батьків щодо дитини закріплена у положеннях статті 141 СК України (далі - СК), де також зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою (ст. 142 СК). Відповідно до ст. 150 СК батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до частин 1, 3 ст. 151 СК батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно зі статтею 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК). Відповідно до частин 2, 3 статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до змісту статті 159 СК якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів . У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідженні та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на чинення йому з боку відповідача перешкод у спілкуванні з дітьми, однак у судовому засіданні встановлено, що з кінця липня 2016 року діти проживають разом з позивачем, а тому відсутні підстави для покладання на відповідача обов'язку виконати рішення органу опіки і піклування й у задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити. Щодо вимоги про встановлення часу та днів зустрічей відповідача з дітьми, суд виходить з того, що така не відповідає вимогам ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України, оскільки пред'явлена позивачем в інтересах відповідача, не стосується прав, свобод та законних інтересів позивача, у зв'язку з чим задоволенню не піддягає.

Outcome: dismissed