overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 30 липня 2002 року він зареєстрував шлюб із відповідачем в Іллічівському районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 248. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказав, що шлюбні відносини з відповідачем були припинені з червня 2016 року у звязку з різними поглядами на життя. З червня 2016 року і по теперішній час сторони мешкають окремо та не ведуть спільне господарство. Продовження сімейних відносин є неможливим, у звязку із чим просив шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив розірвати його шлюб із відповідачем. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Після розірвання шлюбу бажала залишити прізвище «Приходкіна». Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає, і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із даною заявою, в обґрунтування якої вказав, що він звернувся до Управління пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області щодо призначення йому пенсії. У підтвердження своєї кваліфікації та стажу роботи він надав трудові книжки та військовий квиток. Однак, у призначенні йому пенсії було відмовлено, адже в трудовій книжці від 05.08.1975 року по-батькові заявника на російській мові записане з помилкою - «[PERSON]» замість «[PERSON]», в трудовій книжці від 01.07.1994 року його по-батькові українською мовою також зазначено з помилкою - «[PERSON]» замість «[PERSON]». Крім цього, у військовому квитку, що виданий на ім'я заявника, його по-батькові на російській мові помилково зазначене як «[PERSON]» замість «[PERSON]». Оскільки наявність вказаних помилок позбавляє його можливості оформити право на пенсію, просив встановити факт належності йому трудових книжок та військового квитку. Заявник у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з паспорту громадянина України серія [NUMBER], виданого 20.06.1997 року Турійським РВ УМВС України у Волинській області, прізвище, ім'я та по-батькові заявника [PERSON] російською мовою є «[PERSON]». Також, відповідно до посвідчення інваліда, виданого 04.05.2016 року Управлінням пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області, прізвище, ім'я та по-батькові заявника є «[PERSON]». У свою чергу, у трудовій книжці, виданій 05.08.1975 року, прізвище, ім'я та по-батькові заявника російською мовою зазначені як «[PERSON]». Разом з тим, у трудовій книжці серія [NUMBER], виданій 01.07.1994 року прізвище ім'я та по-батькові заявника вказані як «[PERSON]». Також, із військового квитка серія [NUMBER], виданого 06.05.1976 року, вбачається, що по-батькові [PERSON] російською мовою вказане як «[PERSON]». Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, за наявності всіх необхідних доказів, а також з урахуванням того, що організації, які видали трудові книжки та військовий квиток не мають можливості внести до них виправлення, суд вбачає достатньо умов для встановлення юридичного факту належності трудових книжок та військового квитка заявнику.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із даною заявою, в обґрунтування якої вказав, що у червні 2016 року він звернувся до Управління пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області щодо призначення йому пенсії. У підтвердження своєї кваліфікації та стажу роботи він надав трудову книжку. Однак, у призначенні йому пенсії було відмовлено, адже в трудовій книжці перша літера його прізвища вказана нерозбірливо. Оскільки наявність вказаного недоліку позбавляє його можливості оформити право на пенсію, просив встановити факт належності йому трудової книжки. Заявник у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник заявника, адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно паспорту громадянина України серія ВА 526067, виданого 26.10.1996 року Іллічівським РВ ММУ УМВС України в Донецькій області, [PERSON] народився 18 червня 1956 року в м. Добропілля Донецької області. Також, як вбачається зі свідоцтва про народження, виданого повторно 30.08.1966 року Добропільським райбюро РАЦС Донецької області, [PERSON] народився 18 червня 1956 року в м. Добропілля Донецької області. Згідно атестату № 2360, виданого 15.07.1975 року, [PERSON] у 1975 році закінчив технічне училище № 80 м. Родінське Донецької області. Із атестату про середню освіту серія Н № 421414, виданого 19.06.1982 року, вбачається, що [PERSON] у 1982 році закінчив вечірню середню школу № 14 м. Жданова Донецької області. Згідно довідки № 182 від 28.07.2016 року, виданої Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», [PERSON], [INFO], працював на підприємстві з 29.12.1980 року по 19.08.1982 року. У свою чергу, в трудовій книжці серія БТ-І № 0354818, виданій 25.08.1975 року Шахтою «Добропільська» на імя [PERSON], [INFO], перша літера його прізвища вказана нерозбірливо, через що неможливо чітко ідентифікувати власника цієї трудової книжки. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, за наявності всіх необхідних доказів, а також з урахуванням того, що організація, яка видала трудову книжку не має можливості внести до неї виправлення, суд вбачає достатньо умов для встановлення юридичного факту належності трудової книжки заявнику.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин. Заявник вказує на те, що в [INFO] померла його мати [PERSON]. До смерті матір постійно мешкала в [ADDRESS].Задовго до смерті матері заявник [PERSON] переїхав жити до Барвінківського району, потім до Артемівського району Донецької області.Після повернення до міста Ізюм на весні 2016 року дізнався від сестри, що мати померла 20 років тому, а також те, що мати за життя хотіла залишити йому у спадок земельний пай. Після звернення до Ізюмського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, заявнику стало відомо, що його прізвище не співпадає з прізвищем матері. Для прийняття спадщини [PERSON] необхідно встановити факт родинних відносин між ним та матір`ю. Сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Заінтересована особа проти заяви не заперечує, просили справу розглянути без їх участі. В судовому засіданні встановлено, що у акті про смерть №18 прізвище матері заявника: «[PERSON]»(а.с.35). Згідно свідоцтва про народження [PERSON],[INFO] батьками є: [PERSON] та [PERSON].(а.с.6) Для одержання свідоцтво про право на спадщину заявнику необхідно встановити, що [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року у селі Куньє Ізюмського району Харківської області, про що виконавчим комітетом Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області складено актовий запис про смерть №18 від 29 квітня 1997 року. Згідно п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, посилаючись на те, що 12 листопада 2013 року в с. Губча Старокостянтинівського району Хмельницької області помер його троюрідний брат [PERSON] Він та [PERSON] є спадкоємцями майна померлого за законом, однак у звязку із тим, що він не може підтвердити документально родинні відносини із померлим, не може оформити спадщину, з огляду на що просить суд його заяву задовольнити. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні підтримала заяву у повному обсязі, просить її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] та її представник [PERSON] проти задоволення заяви не заперечують. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 вересня 2015 року в с. Губча Старокостянтинівського району Хмельницької області помер [PERSON]. На підставі заяви [PERSON] Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 06 листопада 2015 року було заведено спадкову справу №802/2015 до майна померлого 28 вересня 2015 року [PERSON] 12 листопада 2015 року із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] до нотаріуса звернувся також і заявник [PERSON] Постановою державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Хмельницької області [PERSON] від 23 червня 2016 року було відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого 28 вересня 2015 року [PERSON] з підстав недоведеності документально факту родинних відносин спадкоємця із померлим. Усуваючи встановлені державним нотаріусом суперечності, які стали підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, суд зважає на наступні обставини. Той факт, що померлий 28 вересня 2015 року [PERSON] є троюрідним братом [PERSON] підтверджується наступними письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме: свідоцтвом про смерть [PERSON], свідоцтвом про народження заявника від 27 листопада 1973 року, де в графі батько значиться «Фещук Дмитро Юрійович», свідоцтвом про народження [PERSON] від 20 липня 1972 року, де в графі мати зазначено «Мельник Ганна Федорівна», свідоцтвом про шлюб [PERSON] від 28 квітня 1963 року, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що батько [PERSON] [PERSON] та мати померлого [PERSON] [PERSON] були двоюрідними братом та сестрою, а тому відповідно їх діти [PERSON] та [PERSON] є троюрідними братами. Отже, досліджені судом докази вказують на те, що [PERSON], який помер 28 вересня 2015 року, був троюрідним братом для заявника.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

у липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення позики. Одночасно з позовною заявою позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру №35 загальною площею 50, 3 кв.м. у будинку [ADDRESS], на нежитлову будівлю, яка знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 77, 5 кв.м., квартиру №9 загальною площею 139 кв.м. у будинку [ADDRESS] які належать [PERSON] на праві приватної власності та накласти арешт на 1/3 частини квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності, який зареєстрована за адресою: 04205, [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач намагається ухилитись від відповідальності та виконання свого обов»язку. [PERSON] зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову можуть утруднити або унеможливити виконання рішення суду, у зв'язку з чим просив накласти арешт на майно [PERSON], який зареєстрований за адресою: який зареєстрований за адресою: 74900, [ADDRESS] та на майно [PERSON], яка зареєстрована за адресою: 04205, [ADDRESS]. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладанням арешту на майно. Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Згідно ч. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процессуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, у зв'язку із чим суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] про забезпечення позову підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся з вимогою про розірвання шлюбу з [PERSON] Як підставу зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 14.11.1992 року Шевченківським райвідділом ЗАГС Харківської області, актовий запис № 113. Від шлюбу мають спільних повнолітніх дітей. Вказує, що спільне життя не склалося в результаті розладу подружніх стосунків, відсутністю бажання вирішення спільних питань життя сімї морального та духовного розвитку. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, шлюб існує лише формально. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Час для примирення не потрібен. Позивач просить розірвати шлюб, оскільки не має наміру поновлювати подружні стосунки з відповідачем. У судове засідання сторони не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач підтримує позов та наполягає на його задоволенні, відповідач визнає позов у повному обсязі і не заперечує проти його задоволення. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встанвоелно, що з 14.11.1992 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають (а.с. 8, 9). Встановлено, що спільне життя у сторін не склалося в результаті розладу подружніх стосунків, відсутністю бажання вирішення спільних питань життя сімї морального та духовного розвитку. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, шлюб існує лише формально. На примирення сторони не згодні, оскільки не бажають зберегти шлюб. Положеннями статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. У відповідності до вимог статті 112 Сімейного кодексу України, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги відсутність у сторін неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просить постановити рішення про розірвання шлюбу, що був зареєстрований між ними 19 серпня 1989 року у Палаці урочистих подій м. Львова. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що від даного шлюбу вони мають двоє дітей, які вже досягли повноліття, однак подружнє життя між ними не склалося через різні погляди на життя та різні характери. Відповідач не цікавився сімейними питаннями та нехтував сімейними цінностями. На грунті цього між ними часто виникали сварки, які призвели до того, що вони стали чужими людьми. Відповідач часто її ображав, принижував людську гідність та це в кінцевому результаті призвело до того, що в 2012 році вони припинили подружні відносини та ведення сумісного господарства. Оскільки відповідач ухиляється від розірвання шлюбу в органах РАЦС, вона вирішила звернутись в суд. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві, та додатково пояснила, що спору про поділ спільного майна між ними немає, наданий судом термін для примирення позитивних наслідків не дав, з липня 2016 року вони проживають окремо, збереження сімї вона вважає неможливим та на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечив та пояснив, що розлад в сімї, на його думку, носить тимчасовий характер, в них з дружиною є двоє дітей та він вживав заходи для примирення, однак дружина цього не бажає. Просить у задоволенні позову відмовити. У відповідності до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. Сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, а з липня 2016 року проживають окремо. Сторонам надавався термін для їх примирення, однак такий термін позитивних наслідків не дав, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2009 року. У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] [INFO] При цьому позивач зазначила, що з відповідачем разом не проживають з вересня 2014 р., вони не приймають участі у житті один одного, не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Також зазначила, що стосунки з відповідачем не склалися через різні характери та протилежні погляди на життя. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом з позивачкою. Спору щодо поділу майна не має. Тому просить суд розірвати шлюб із відповідачем. Позивач у судове засідання не з'явилась, до початку розгляду справи надала суду клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився,про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглядати справу заочно на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче. Дійсно 14.02.2009 р. відділом РАЦСу Алчевського МУЮ Луганської обл. зареєстровано шлюб між [PERSON] та позивачем [PERSON], а/з № 72 (а.с.4). Від даного шлюбу [INFO] народилась [PERSON], і батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Як з'ясовано судом. сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, не приймають участі у житті один одного, позивачка не має наміру зберігати сім'ю, так як відповідач перебуває у зоні АТО в м. Альчевськ (зі слів позивача). Згідно ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому судом встановлено, що примирення між сторонами неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому приходить до висновку про задоволення позову, як законного та обґрунтованого. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 551,20 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved