Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про зміну порядку та способу стягнення аліментів, в якій остання просила: змінити розмір стягнення аліментів, який стягується на підставі виконавчого листа №204/1205/18 від 19.03.2018 року, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми 1000 грн. на стягнення у частці від заробітку (доходу) [PERSON] у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі заяви до суду і до повноліття дитини. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що сторони перебували у цивільному шлюбі до 2013 року, проте шлюб зареєстровано не було. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2018 року присуджено стягувати з [PERSON] на користь позивача на утримання неповнолітнього сина аліменти у твердій грошовій суму у розмірі 1000 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з 20 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина значно зросли. Розмір аліментів призначений за рішенням суду є меншим ніж встановлений законом наразі та не є достатнім для утримання дитини, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 28.08.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 28.08.2019 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. З урахуванням вимог ст.ст.19, 274, 276, 277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву; та у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені: [PERSON] та [PERSON] (арк.с.13). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2018 року позовні вимоги [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] , [INFO] , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, судових витрат, про встановлення індексації стягнутих аліментів задоволено частково: стягнуто щомісячно з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень 00 копійок, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з індексацією відповідно до Закону, починаючи стягнення з 20 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (арк.с.16). 19 березня 2018 року судом видано виконавчий лист (арк.с.30). Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7,8\~ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із основних\~\~прав дитини\~\~є право на утримання, яке кореспондується\~\~з конституційним\~\~обов`язком\~\~батьків\~\~утримувати\~\~дітей до їх повноліття та знайшло\~\~своє закріплення\~\~у Сімейному кодексі України. Стягнення\~\~аліментів\~\~на утримання\~\~дитини є одним\~\~із способів\~\~захисту інтересів\~\~дитини, забезпечення\~\~одержання\~\~нею коштів, необхідних\~\~для її життєдіяльності. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, тобто дітей, які не досягли 18 років. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Таким чином, нести відповідальність з утримання дитини повинні обидва батьки. Відповідно до вимог\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~рухомого та\~нерухомого майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1\~ст.183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, ч.5 ст.183 СК України що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК України. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року) Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги потреби неповнолітньої дитини, матеріальний стан позивача, матеріальний стан відповідача, соціально-економічні умови життя, враховуючи гарантоване Законом право дитини на такий розмір аліментів, який буде необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для відповідного віку до повноліття дитини. Згідно п.1\~ч.1\~ст.430 ЦПК\~України,\~суд допускає\~негайне виконання\~рішень у\~справах про\~стягнення аліментів\~у межах\~суми платежу\~за один\~місяць. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial