Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

У липні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій з урахуванням уточненої позовної заяви та заяви про зменшення позовних вимог, остаточно просить суд: стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс»: суму заборгованості у загальному розмірі 5 361 (п`ять тисяч триста шістдесят одна гривня) 18 коп., з них: заборгованість за надані послуги: 4 649,14 грн.; 3 % річних від простроченої суми: 283,80 грн.; індекс інфляції:428,24 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» є юридичною особою, предметом діяльності якої відповідно до Статуту є надання житлово - комунальних послуг мешканцям будинків та іншим юридичним та фізичним особам, експлуатація та обслуговування житлового фонду, внутрішньобудинкових інженерних мереж, систем та обладнання об`єктів соціального побутового призначення, в т.ч. технічне обслуговування, реконструкція, капітальний і поточний ремонти та ін. ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» обслуговує багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] на підставі акту приймання-передачі житлового комплексу або його частини на баланс від 26.04.2013 року. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу кварти від 24.03.2014 року та є споживачем житлово-комунальні послуги, яку постачає позивач. Разом з тим, позивач вказує, що відповідач в повному обсязі не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого у останньої утворилась заборгованість за послуги ( з утримання служби адміністраторів, забезпечення контрольно-пропускного режиму/охорони) за період з червня 2018 року по вересень 2020 року, яка складає 4 649,14 грн. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом. За вказаних обставин, а також зв`язку з виникненням у відповідача заборгованості за договорами, яку вона в добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.07.2020 року Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська - Житлосервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги,- залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 21.07.2021 року до суду надійшла заяву представника позивача про усунення недоліків. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.07.2020 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26.10.2020 року до суду надійшла заява представника позивача про зменшення розміру позовних вимог. 22.12.2020 відповідачем надано відзив на уточнену позовну заяву, в якому заперечував щодо заявлених до нього позовних вимог в повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що будь-якої заборгованості перед позивачем відсутні, відповідачем оплачено усі житлово-комунальні послуги відповідно до договорів укладених між ним та позивачем. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2021 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» про розірвання договору про надання послуг для спільного розгляду з первісним позовом в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в заяві про зменшення позовних вимог та просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом і відповідачем не оспорюється, що [PERSON] проживає та власником квартири за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг, які надає позивач, як обов`язковий виконавець послуг відповідно до наказу Приватного акціонерного товариства «Радіант» №7 від 4 березня 2013 року, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Розпорядженням КМДА №1444 від 15.11.2017р, Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011р. № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Згідно п. 5) ч. 1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 6 цього Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку. Згідно із 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за послуги (з утримання служби адміністраторів, забезпечення контрольно-пропускного режиму/охорони) за період з червня 2018 року по вересень 2020 року - складає 4 649,14 грн. Так, матеріалами справи підтверджено, а сторонами не оспорювалось, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг від 02.10.2013 року предметом якого відповідно до п. 1 є: забезпечення надання послуг з утримання служби адміністраторів та забезпечення силами сторонніх організацій шляхом укладення відповідного договору, контрольно-пропускного режиму на прибудинкову територію за адресою: [ADDRESS] , де знаходиться квартира [ADDRESS] , загальною площею 122 кв.м, а споживачем - своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, передбачених договором. Згідно п. 1.3 якого розмір щомісячної плати за надані послуги визначається за домовленістю сторін і на дату укладання цього договору становить 1, 70 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири (а.с.25). Відповідно до ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Натомість, позивач, звертаючись до суду із даним позовом, просить стягнути з відповідача заборгованість, зокрема за надані послуги адмістраторів/охорони в сумі 4 649,14 грн. по тарифу згідно рахунку заборгованості за 1 кв.м. - 3, 47 грн. та 4,54 грн. Так, як вже було встановлено між сторонами було укладено договір з надання послуг, проте і з визначеною ціною за 1 м. кв. - 1, 70 грн. Пунктом 3.1.3 вказаного договору передбачені права сторін на внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги. В свою чергу, п. 3.2.3 вказаного договору, визначено, що виконавець має право у випадку збільшення витрат на послуги з утримання служби адміністраторів та забезпечення контрольно - пропускного режиму на прибудинкову територію, збільшити розмірі щомісячної плати. Крім того, згідно п. 4.2.2. доводи до відома споживача по зміни витрат на послуги з утримання служби адміністраторів та забезпечення контрольно-пропускного режиму на прибудинкову територію шляхом розміщення інформації на дошці оголошень Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо). Так вказаний договір, який укладений між позивачем та відповідачем від 02.10.2013 року відноситься до третьої групи - житлово-комунальних послуг залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Однак, стороною позивача не були виконані вказані вище вимоги договору та закону, а отже, доказів на підтвердження погодження сторонами змін вказаного вище тарифу матеріали справи не містять, тому відсутні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованість за послуги адміністраторів/охорони в сумі 4 619,14 грн., виходячи із розрахунку із підвищеним та неузгодженим з відповідачем тарифом. Так, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, відповідачем заявлено клопотання про компенсацією витрат на правничу допомогу. Знадно ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. На підтвердження обставини викладених у заяві про стягнення судових витрат понесених [PERSON] у зв`язку з розглядом в суді цієї справи відповідачем були надано до суду: договір №14/12 про надання правової (правничої) допомоги від 14.12.2020 року, додаткову угоду №1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги №14/12 від 14.12.2020 року, акт №1 здачі-прийняття робіт (надання послуг), квитанції № 0.0.1947330205.1 від 18.12.2020 року про сплату на рахунок Адвокатського об`єднання «Свобода» 4000,00 грн. Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню в розмірі 2 000,0 грн., фактично сплачених позивачем, при цьому судом враховано, що вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Outcome: dismissed