Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

У листопаді 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просить шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 30 липня 2008 року Центральним відділом РАЦС Полтавського МУЮ, актовий запис за №728 розірвати, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, проти розірвання шлюбу не заперечував, та не заперечував щодо сплати аліментів на утримання дитини, але в меншому розмірі ніж просить стягнути позивачка, посилаючись на те, що він на даний час офіційно не працює, та зареєстрований як безробітний, перебуває на обліку у Полтавському міському центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 липня 2008 року між позивачкою, [PERSON] та відповідачем, [PERSON], був укладений шлюб, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 728. Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Як зазначила в своєму позові та пояснила в судовому засіданні позивачка, вона та відповідач, прожили у спільному шлюбі 7 років вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Але на теперішній час, вони не можуть як сімя проживати разом виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються. Відповідач постійно вчиняє сварки, які відбуваються на очах у дитини, агресивно себе поводить, вчинює психологічний тиск на неї, принижує її честь та гідність, що також в подальшому може суттєво вплинути на психіку неповнолітньої дитини, її погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування її світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою в будь якій сімї. Тому вона неодноразово звертала увагу на це свого чоловіка, але відповідач повністю ігнорував її зауваження. В результаті вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове життя та зберегти нормальне бачення про сімю їхньої спільної дитини. Крім того, позивачка в судовому засіданні вказала, що її донька сильно хворіє, має захворювання: гіпертрофія миндален, аденоїди, транзіторна недостатність імунітету, інфекційний мононуклеоз, реактивні зміни підшлункової залози, та стоїть на диспансерному обліку з 06.04.2015 року, що підтверджується даними медичної картки по дитинію В результаті чого вона не може влаштуватися на роботу, так як дитина потребує догляду, частих візитів до лікарів. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач, матеріально їй та їхній спільній дитині взагалі не допомагає, не бере участі і у вихованні дитини. Вся турбота про її розвиток, навчання лежить виключно на ній. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог вказав, що їхня сім»я та шлюб розпадається не з його вини, а з вини позивачки, оскільки він робив усе можливе, щоб зберегти сім»ю, бо не хоче, щоб донька зростала без батька, але позивачка категорично не бажає цього. Також він постійно допомагає їй в роботі по дому, а іноді і сам її виконує. В даний час у нього склалося тяжке матеріально-фінансове становище. Крім того, він не згоден із розміром аліментів у сумі 2000 грн., які позивачка просить стягнути з нього, вважає ці вимоги необґрунтованими, тому що у нього є визначене джерело доходу на даний час він зареєстрований як безробітний в Полтавському міському центрі зайнятості де і отримує допомогу. Тому він вважає, що стягненню підлягає сума в розмірі 450 грн. Відповідач також зазначив, що він приймав активну участь у спільному вихованні дитини, та сприяв її духовному та фізичному розвитку, створював всі необхідні умови для нормального розвитку дитини і в подальшому буде це робити, відводить дитину у школу та забирає зі школи, дає гроші на харчування, на потреби класу, гуляє, грається з нею та виконує інші батьківські обов'язки, а у разі її захворювання купує ліки для її одужання. Крім того позивачка може сама влаштуватися на роботу, але не бажає цього. Довідки про те, що дитина потребує постійного стороннього догляду, немає, та і не може бути, бо дитина відвідує школу, залишається у групі продовженого дня, відвідує гурток бісероплетіння та танці. У відповідності до ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Оскільки укладання шлюбу здійснюється на засадах взаємної любові та поваги, то збереження подружніх відносин неможливо, якщо втрачена їх основа. Підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України, зокрема таких як вагітність або ж недосягнення спільною дитиною одного року, - відсутні. Оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше подружнє життя і збереження шлюбу не можливе, а тому, у відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб необхідно розірвати. Неповнолітня [PERSON], [INFO] залишається проживати з позивачкою. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 цього ж кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який на одну дитину не може бути менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач на даний час офіційно не працює, перебуває на обліку у Полтавському міському центрі зайнятості, як безробітний, та отримує допомогу по безробіттю, що підтверджується довідкою Полтавського міського центру зайнятості від 10.12.2015 року №3455 та від 05.01.2016 року №20. Відповідач не ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання доньки та придбавав ліки для лікування доньки, що підтверджується копіями чеків. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров»я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, матеріальне становище відповідача, та інші обставини справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial