Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У листопаді 2013 року ПАТ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № NKXRFG12180239 від 02.10.2008р. [PERSON] отримав у банку кредит у розмірі 1413,50 грн. строком по 02.10.2010р. включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своєчасно взяті на себе зобов'язання не виконує. В результаті утворилась заборгованість, яка станом на 31.10.2013 р. складає 12113,56 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму боргу. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила про їх задоволення. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши зібрані по справі докази, суд доходить до наступного. ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір № NKXRFG12180239 від 02.10.2008р., відповідно до якого [PERSON] отримав у банку кредит у розмірі 1413,50 грн. строком по 02.10.2010р. включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 128,50 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 7,07 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам період сплати за який приймається період з « 1» по « 5» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 66,04 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Згідно ст.ст. 525-526 ЦК України не допускається однобічна відмова від зобов'язання або зміна умов договору, зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і норм законодавства. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, яким врегульовано відносини позики. Згідно ч. 2 ст. 1050 вказаного Кодексу якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 536 цього Кодексу за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому договором. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Позивач свої зобов'язання за договором № NKXRFG12180239 від 02.10.2008р. виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 1413,50 грн.. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з листопада 2008р. [PERSON] порушив кредитні зобов'язання, несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував щомісячні платежі. В результаті утворилась заборгованість, яка станом на 31.10.2013р. складає 12113,56 грн., що складається з заборгованості по комісії - 21,01 грн., пені - 11039,52 грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 553,03 грн. При цьому пеня розрахована за період з 28.11.2008р. по листопад 2013р., тобто в межах строку позовної давності п'ять років, який було узгоджено кредитним договором, складовою якого є Умови. Пунктом 5 договору передбачена відповідальність сторін за порушення умов договору, а саме пунктом 5.1 Умов передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує пеню в розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки. Пункт 5.3 Умов передбачає, що при порушенні позичальників строків платежу по будь-якому з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів, позичальник сплачує штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Положеннями пункту 5.5 Умов встановлено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Однак зазначені положення не можуть бути прийняті до уваги, оскільки це є порушенням вимог ст.259 ЦК України, нормами якої передбачено необхідність укладання у письмовій формі окремого договору про збільшення позовної давності. Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проте позивач не робив заяв та клопотань щодо поважності причин пропущення позовної давності, також не встановлені такі поважні причини й при розгляді справи. Представник відповідача в своїх запереченнях на позовну заяву посилався, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог, пропуску строку позовної давності. Судом встановлено, що [PERSON] 28.12.2009р. погасив заборгованість по кредиту та відсотками у розмірі 1347,57 грн., після чого несплаченою залишилась лише комісія банку у сумі 21грн.01коп. на яку позивач и нарахував пеню та штрафи. Отже, за [PERSON] з 28.12.2009року не мається заборгованості за тілом кредиту, а за такого ним не було порушено строків щомісячних платежів. У зв'язку з цим не має підстав для застосування до нього п. 5.1 та п.5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам щодо стягнення з нього пені та штрафів. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Нарахування позивачем пені здійснювалось при відсутності у відповідача заборгованості по тілу кредиту та відсоткам. У порушення п.5.1 Умов надання кредиту, яким передбачено, що пеня у розмірі 1,25%, сплачується від суми простроченої заборгованості по кредиту, а після 28.12.2009року такої заборгованості взагалі не існувало. Також, відповідно до вказаного пункту, пеня нараховується на заборгованість по кредиту «від суми простроченої заборгованості по кредиту», на видані та несплачені кошти. 28.12.2009року кредит сплачено в повному обсязі. На підставі зазначеного позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафів не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed