Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з названим позовом, у якому зазначив, що 19.10.2006 р. між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,091 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, ділянка №18. 15.08.2006 р. між ним та [PERSON] була укладена в простій письмовій формі угода, відповідно до якої [PERSON] зобовязався придбати зазначену вище земельну ділянку за його, тобто позивача, грошові кошти з метою будівництва на ній жилого будинку, а після завершення будівництва переоформити земельну ділянку та жилий будинок на імя позивача. В свою чергу він, тобто позивач, зобовязався надати [PERSON] грошові кошти для придбання земельної ділянки, а після цього виконати будівельні та інші роботи, необхідні для обслуговування цієї земельної ділянки та жилого будинку. На виконання взятих зобовязань щодо фінансування 19.10.2006 р. він передав [PERSON] та його дружині грошові кошти для придбання земельної ділянки. Посилаючись, що укладений 19.10.2006 р. договір купівлі-продажу земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] був фіктивний, оскільки не був спрямований на реальне настання правових наслідків, позивач просив визнати цей договір недійсним. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю. Відповідач [PERSON] за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання не проживає, що підтверджено поштовими повідомленнями про неможливість вручення судових повісток, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи і тому справа розглянута судом без її участі. (а.с. 177) Третя особа [PERSON] просила відмовити в задоволені позову, посилаючись на його безпідставність та намір її колишнього чоловіка [PERSON] ухилитися від поділу набутого під час шлюбу за спільні кошти подружжя майна у виді зазначеної вище земельної ділянки та побудованого на ній жилого будинку з господарчими будівлями та спорудами. Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановолена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Статтею 234 ЦК України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена, як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно до розяснень п. 24 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Судом встановлено, що 19.10.2006 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купив у неї за 125\~000 грн. земельну ділянку площею 0,091 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Тіниста, ділянка №18. (а.с.7, 87-101) Оскільки на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] та третя особа у справі [PERSON] перебували у шлюбі, остання нотаріально посвідченою заявою від 19.10.2006 р. надала згоду [PERSON] на купівлю за набуті під час шлюбу кошти цієї земельної ділянки. (а.с. 96 - 98) Сторони договору купівлі-продажу повністю його виконали, тобто [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти, а [PERSON] передала [PERSON] земельну ділянку. 28.04.2007 р. за заявою [PERSON] Новодолинська сільська рада надала йому дозвіл на будівництво на будівництво житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці по вул. Тіниста,18 в с. Нова Долина. (а.с. 21) В наступному на цій земельній ділянці [PERSON] побудував жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами. При цьому саме [PERSON] замовляв робочий проект 22.12.2009 р. на газифікацію жилого будинку, саме він уклав 26.06.2007 р. договір з Овідіопольським РЕМ на користування електричною енергією в цьому будинку, саме він оплачує вартість послуг з електропостачання та газопостачання, а також земельний податок до Новодолинської сільської ради, що підтверджено робочим проектом газифікації житлового будинку, договором на користування електричною енергією, укладеним між овідіопольським РЕмта [PERSON], квитанціями про оплату земельного податку, електричної енергії, письмовим попередженням ВАТ «Одесагаз» в особі Овідіопольського УЕГГ про відключення жилого будинку кабур [PERSON] від газопостачання. (а.с. 22-28) Ніяких допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] було вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, позивачем суду не надано. Не підтвердили фіктивність договору купівлі-продажу земельної ділянки допитані судом за клопотанням позивача свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідних повноважень, тобто довіреності, позивач [PERSON] для купівлі особисто для нього спірної земельної ділянки не надавав. Ніяких допустимих доказів домовленості між ним та колишнім подружжям [PERSON] і [PERSON] про придбання останніми саме для нього, тобто для позивача за його кошти земельної ділянки суду не надав. Визнання позову відповідачем [PERSON] суд не приймає до уваги з таких підстав. Земельна ділянка №18 по вул. Тіниста в с. Нова Долина є предметом спору у цивільній справі, що перебуває на розгляді Малиновського районного суду м. Одеси, за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а також за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. При цьому сам [PERSON] у зустрічній позовній заяві, датованій 06.06.2012 р., зазначив, що земельна ділянка є спільним майном подружжя. Тому дії [PERSON] щодо визнання позову [PERSON] [PERSON] на думку суду свідчать про його намір ухилитися від поділу земельної ділянки та побудованого на ній жилого будинку, порушити законні права [PERSON] (а.с. 29-38) З цих же підстав не приймає до уваги суд надані позивачем, укладену міжє ним та [PERSON] 15.08.2006 р. угоду про придбання земельної ділянки, будівництва на ній жилого будинку, а також розписку про отримання грошових коштів від [PERSON] При цьому суд враховує, що зазначені угода та розписка датовані 2006 роком, а з позовом до суду позивач звернувся 25.11.2014 р., тобто більш як через 8 років з часу укладення угоди. За таких обставин та виходячи із заявлених позовних вимог, встановленого статтею 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов до висновку, що законні підстави для визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним з підстав його фіктивності відсутні, а тому відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed