Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулась до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10.08.2020 року вказану справу передано за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва (а.с. 25). Позовні вимоги мотивує тим, що 11 грудня 2017 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який було легалізовано в районному сімейному суді суду першої інстанції Вищої Судової Ради Держави Катар за номером 3519/2017, про що в Міністерстві закордонних справ Держави Катар 25.12.2017 року була проставлена наклейка легалізації та 11.01.2018 року Посольством України в Республіці Катар поставлено печать легалізації в Україні цього шлюбу. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що життя з відповідачем не склалася у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя та обов`язки, подружні відносини припинилися, спільного господарства сторони не ведуть, почуття любові втрачено. Позивачка зазначає, що дитина проживає разом із нею, щодо утримання сина сторони не досягли домовленості, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду та просить розірвати шлюб, стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, стягнути з [PERSON] , аліменти на її утримання у розмірі 1/4 заробітку (доходу) починаючи стягнення з моменту подання позову до досягнення [PERSON] , [INFO] трьох років, стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 840,80 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.09.2020 року позов залишено без руху (а.с. 31). В подальшому, позивачем було подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.11.2020 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 10.12.2020. 07.12.2020 до суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Грищенка Д.М., у якому він зазначає, що подана [PERSON] позовна заява є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню. Відповідач категорично заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки має намір зберегти сім`ю, бо має стійкі почуття поваги та любові до позивачки, а також до дитини. У зв`язку з чим просив надати строк на примирення подружжя строком 6 місяців. Щодо стягнення аліментів на дитину, зазначає, що у добровільному порядку надає матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини та не заперечує проти ухвалення рішення щодо стягнення з нього аліментів у розмірі визначеному у позовній заяві. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини, вказує, що відповідач не має офіційного доходу на території України та не має можливості надавати матеріальну допомогу відповідачці у розмірі, який вона просить стягнути з нього у позовній заяві, оскільки фактично перебуває на утриманні своїх батьків. Але, усвідомлюючи свою відповідальність перед матір`ю його дитини, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на її утримання у розмірі 1/10 частини його заробітку (доходу) до 27 серпня 2021 року. 09.12.2020 до суду надійшла відповідь на відзив від позивача, у якому вона зазначає, що категорично проти примирення. Вказує, що шлюбні відносини припинені, сторони проживають в різних областях України. Зазначає, що оскільки дитина залишилася на її утриманні, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання у розмірі 1/4 його заробітку (доходу) починаючи стягнення з моменту подання позову до досягнення дитиною трьох років. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні (а.с. 32). Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення на адресу, яка вказана у позовній заяві, судової повістки. З урахуванням положень ч.1 ст. 223 ЦПК, відповідно до яких неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе проводити розгляд за відсутності відповідача. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення позивача та його представника, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Позовна заява первісно подана до суду у липні 2020 року, відповідачу було відомо про подання такого позову, позивач свого рішення про розірвання шлюбу не змінює, наголошує на необхідності розірвання шлюбу. Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про надання сторонам додаткового строку на примирення. Судовим розглядом встановлено, що сторони у справі перебувають у шлюбі з 11 грудня 2017 року, який було легалізовано в районному сімейному суді суду першої інстанції Вищої Судової Ради Держави Катар за номером 3519/2017 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). 01.02.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір найму (оренди) житла за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 СК України, 27.08.2018 народився [PERSON] про що Київським районним у м. Полтава відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області внесено актовий запис № 1010 від 30.08.2018 року. Згідно з довідкою №531/2018 про реєстрацію особи громадянина України, наданою Управлінням Державної міграційної служби України в Полтавській області, згідно з рішенням УДМС України в Полтавській області від 20.09.2018 [PERSON] набув громадянство України на підставі ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про громадянство України» від 18.01.2001. Відповідно до талону - повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію №623, зареєстровано заяву [PERSON] від 24.06.2020 про те, що 24.06.2020 о 12:01 за адресою: [ADDRESS] надійшло звернення про те, що чоловік заявниці [PERSON] протиправно здійснює розповсюдження її приватної інформації стороннім особам. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Судовим розглядом встановлено, що сторони не проживають разом, не пов`язані спільним побутом, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не відбудеться. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків і поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивачка наміру не має. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Стосовно вимог про стягнення аліментів, суд приходить до такого висновку. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Визначаючи розмір аліментів у частці від доходу батька, яка має стягуватись на утримання його неповнолітньої дитини, суд враховує працездатний вік платника аліментів, відсутність даних про його незадовільний стан здоров`я, наявність будь-яких інших утриманців. Оскільки відповідач є особою працездатного віку, тож має можливість працювати та сплачувати аліменти на утримання дитини, та враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір аліментів на утримання дитини є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України, тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Позивачка просить встановити датою початку стягнення аліментів день пред`явлення позову. При цьому, відповідач вказує, що у добровільному порядку надає матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини і не заперечує проти ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі, визначеному в позовній заяві. Відтак, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав задоволення позовних вимог про стягнення на користь [PERSON] , аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття Такі вимоги позивачки є законними, оскільки відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Стосовно вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, суд приходить до такого висновку. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин 2-4 статті 84 цього кодексу. Відповідно до змісту ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до змісту ч. 6 ст. 84 СК України, право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. По змісту ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Позивач просила стягнути аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 заробітку (доходу), починаючи з дня подання позову, відповідач визнав ці вимоги в частині 1/10 частки від доходу, вказавши при цьому, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу в розмірі, який вона просить стягнути з нього у позовній заяві, оскільки фактично сам перебуває на утриманні своїх батьків. Водночас, оскільки відповідач, як батько дитини, яка не досягла трьох років, кошти на утримання позивача не надає, є фізично здоровим і не має інших утриманців, то суд вважає, що позивач правомірно вимагає стягнення аліментів також на її утримання. У даному випадку висловлені відповідачем заперечення про розмір аліментів не приймаються до увагу заперечення відповідача проти позову в цій частині, оскільки вказані заперечення не доведені відповідачем належними та допустимими доказами. Відтак, суд вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу позивачу, а тому при відсутності даних про його поганий стан здоров`я, наявність інших утриманців, тощо, суд приходить до висновку про можливість визначення та стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку щомісячно і до досягнення дитиною трирічного віку, який суд вважає достатньо обґрунтованим. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved