Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

У липні 2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», в якому, після зміни предмету позову, прохав: визнати недійсним Кредитний договір № 50010487 від 06.09.2013 р., укладений між [PERSON] та ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» в частині умов «Еквівалент суми кредиту в дол. США: 39384, 46 дол. США» та «Еквівалент суми додаткового кредиту в дол. США: 16844, 45 дол. США», «Курс обчислення: курс Філія «КІБ» ПАТ «Креді [PERSON]», що дорівнює: 8, 1710 грн./дол. США», «Усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування»; визнати недійсним повністю Графік погашення кредиту додаток до Кредитного договору № 50010487 від 06.09.2013 р., укладеного між [PERSON] та ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ»; визнати недійсними пункти 1.1., 1.3., 1.3.1., 1.3.2, 2.4, 3.1, 3.1.1, 3.1.2, 8.3 Загальних умов кредитування додатку до Кредитного договору № 50010487 від 06.09.2013 р., укладеного між [PERSON] та ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ»; визнати недійсним пункт 1.3.1 Договору застави транспортного засобу № 50010487 від 09.09.2013 р., укладеного між [PERSON] та ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 921, в частині умов «що на день укладення Кредитного договору складає еквівалент 39\~384, 46 дол. США (Тридцять девять тисяч триста вісімдесят чотири долара 45 центів США)» та «що на день укладення Кредитного договору складає еквівалент 16\~844, 45 дол. США (Шістнадцять тисяч вісімсот сорок чотири долара 45 центів США)»; зобовязати ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» зарахувати страхове відшкодування, перераховане ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на розрахунковий рахунок ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» в сумі 72383, 65 грн. згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту crP238422Га/13скв від 09.09.2013 р., в рахунок погашення [PERSON] кредиту за Кредитним договором № 50010487 від 06.09.2013 р.; зобовязати ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» вчинити наступні дії: ●провести перерахунок сплачених [PERSON] грошових коштів на виконання умов Кредитного договору № 50010487 від 06.09.2013 р.; ●зарахувати надлишково сплачені грошові кошти в рахунок майбутніх платежів [PERSON] за Кредитним договором № 50010487 від 06.09.2013 р.; стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що 06.09.2013 р. між ним та відповідачем укладений Кредитний договір № 50010487 із Загальними умовами кредитування, які є додатком до Кредитного договору № 50010487 від 06.09.2013 р., за умовами якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 321\~810, 42 грн., еквівалент суми кредиту в доларах США 39\~384, 46 доларів США, та додатковий кредит в розмірі 137\~636 грн., еквівалент суми додаткового кредиту в доларах США 16\~844, 45 доларів США, зі сплатою 9, 90 % річних змінна ставка відповідно до статті 2.3 Загальних умов кредитування строком на 60 місяців на споживчі цілі, а саме для придбання автомобіля. Згідно з умовами кредитування та графіку погашення кредиту усі платежі повинні бути сплачені у гривні та підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США. На підставі таких положень розмір щомісячного зобов'язання збільшувався у зв'язку з підвищенням курсу долара США. З метою забезпечення Кредитного договору від 06.09.2013 р., між [PERSON] та ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» 09.09.2013 р. був укладений договір застави транспортного засобу № 50010487. Посилаючись\~\~на несправедливість, в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вказаних умов кредитного договору, зокрема, на підставі ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у звязку з забороною з 16.10.2011 р. надання споживчих кредитів в іноземній валюті, а також на підставі ч. 6 ст. 19, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вважає, що Кредитний договір укладено з використанням нечесної підприємницької практики, а саме банк не надав споживачу необхідну інформацію для здійснення свідомого вибору перед підписанням кредитного договору, у звязку з чим прохав визнати Кредитний договір частково недійсним та зобовязати відповідача вчинити певні дії. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволені у звязку з безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Матеріалами справи встановлено, що 06.09.2013 р. між [PERSON] та ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» був укладений Кредитний договір № 50010487 із Загальними умовами кредитування, які є додатком до Кредитного договору № 50010487 від 06.09.2013 р., за умовами якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 321\~810, 42 грн., еквівалент суми кредиту в доларах США 39\~384, 46 доларів США, та додатковий кредит в розмірі 137\~636 грн., еквівалент суми додаткового кредиту в доларах США 16\~844, 45 доларів США, зі сплатою 9,90 % річних - змінна ставка відповідно до статті 2.3 Загальних умов кредитування строком на 60 місяців на споживчі цілі, а саме для придбання автомобіля марки Audi, модель A6, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1\~968 куб. см., рік випуску 2013, який позивач придбав у ТОВ «Ауді-Центр-Полтава», згідно договору № N-0000156 від 06.09.2013 р. (т. 1, а.с. 47-54). 09.09.2013 р. між [PERSON] та ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» був укладений Договір застави транспортного засобу № 50010487 з метою забезпечення вказаного Кредитного договору, згідно якого позивач передав в заставу відповідачу вищезазначений автомобіль (т. 1, а.с. 39-46). Умовами Кредитного договору від 06.09.2013 р. передбачено, що всі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування (т. 1, а.с. 31). Згідно з п. 1.1 Загальних умов кредитування відповідач зобовязувався надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у Кредитному договорі, в українських гривнях. В Кредитному договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, прийнятній для сторін (т. 1, а.с. 31). Пунктом 1.3 Загальних умов кредитування зазначено, що сторони погодили, що кошти у повернення кредиту та додаткового кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту та додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у Кредитному договорі (т. 1, а.с. 31). Відповідно до п. 1.3.1 Загальних умов кредитування розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначені в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення Кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною Кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у Кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, при цьому для розрахунку використовується обмінний курс чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених нижче особливостей. Позитивне або відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка, та обмінного курсу за безготівковими операціями, станом на робочий день, що передував дню укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов Кредитного договору. При цьому, сума основної заборгованості за Кредитним договором відображається в рахунках, наданих компанією, в українських гривнях відповідно до встановленого сторонами еквіваленту в іноземній валюті за обмінним курсом іноземної валюти за безготівковими операціями станом на робочий день, що передує дню укладення Кредитного договору. Сторони погоджуються, що розрахункова сума процентів за відповідний період, після врахування позитивного або відємного значення курсової різниці, як зазначено вище, а також сума процентів, що підлягає сплаті за такий період, не можуть мати відємне значення. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше, ніж на 2 %, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником. Додатково позичальник зобовязується компенсувати компанії витрати, що повязані зі сплатою податку з доходів фізичних осіб (або іншого аналогічного податку), у звязку з виникненням у позичальника доходу, повязаного зі зміною курсу іноземної валюти, прийнятої сторонами у Кредитному договорі, по відношенню до української гривні (т. 1, а.с. 31). Відповідно до п.п. 1.3.2 Загальних умов кредитування визначено, що у часткову зміну зазначених вище положень цієї статті, компанія матиме право вимагати, щоб платежі у погашення кредиту та додаткового кредиту були розраховані за обмінним курсом за безготівковими операціями іншого банку (Національного Банку України або іншого українського комерційного банку), замість обмінного курсу банку, вказаного вище (т. 1, а.с. 31). Враховуючи те, що кредит було надано відповідачем позивачу для придбання автомобіля, то правовідносини між ними, як сторонами за Кредитним договором, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України, що містять положення про захист прав споживачів. Положенням ч. 3 ст. 1054 ЦК України передбачено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом, яким у даному випадку є Закон України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 р., розгляд справ за позовами, що виникають при укладенні, забезпеченні, виконанні та припиненні кредитних договорів, а також при визнанні їх недійсними, повинен здійснюватись у точній відповідності із законом.\~ При вирішенні таких спорів суди мають виходити з положень, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У ст. 203 ЦК України визначено, що зміст\~\~правочину\~\~не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України, є підставою для визнання його недійсності. За ч. 2, ч. 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).\~У\~\~цьому\~\~разі визнання\~такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом,\~\~нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо\~\~недійсність\~\~правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована\~\~особа\~\~заперечує\~\~його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України -\~\~гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. 16.10.2011 р. набрав чинності Закон України від 22.09.2011 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Оспорюваний правочин укладено за дії заборони\~надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті, а тому умови Кредитного договору про визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечать ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Зважаючи на вказаний припис Закону, правила ст. 524 ЦК України в тій частині, що сторони вправі\~\~визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, не можуть застосовуватись у правовідносинах споживчого кредитування, оскільки визначення валюти договору та платежу за зобовязанням у привязці до іноземної валюти є порушенням прав споживача на отримання кредиту відповідно до законодавства в національній валюті України, права на отримання інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, у відповідності з приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, умови Кредитного договору № 50010487 від 06.09.2013 р. в частині зазначення еквіваленту іноземної валюти кредиту та додаткового кредиту, зокрема п.п. 1.1., 1.3., 1.3.1., 1.3.2, 2.4, 3.1, 3.1.1, 3.1.2, 8.3 Загальних умов кредитування до Кредитного договору № 50010487 від 06.09.2013 р., Графік погашення кредиту до Кредитного договору № 50010487 від 06.09.2013 р., п. п. 1.3.1 Договору застави транспортного засобу № 50010487 від 09.09.2013 р., є несправедливими та підлягають визнанню недійсними, оскільки в даному випадку було застосовано еквівалент іноземної валюти в розрахунках між сторонами зазначеного договору та встановлено порядок такого розрахунку. Суд вважає, що дані договори фактично вбачають валютні операції, для яких є свій порядок регулювання - зокрема, наявність ліцензії на валютні операції, обовязок ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» попередити позичальника про валютні ризики тощо. Крім цього, в п. 1.3.1 Договору застави транспортного засобу № 50010487 від 09.09.2013 р., укладеного між [PERSON] та ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 921, зазначено, що заставодержатель видає заставодавцю кредит за Кредитним договором в сумі 321\~810, 42 грн., що на день укладення Кредитного договору складає еквівалент 39\~384, 46 дол. США, та додатковий кредит в сумі 137\~636 грн., що на день укладення Кредитного договору складає еквівалент 16\~844, 45 дол. США, а заставодавець зобовязується його використати, своєчасно сплачувати плату за користування кредитом (проценти за ставкою у розмірі 9, 90% та комісії, разова комісія за надання (розміщення) кредиту 2, 5 % від суми кредиту), а також своєчасно повернути кредит заставодержателю (т. 1, а.с. 40). Розмір плати за кредитом змінювався відповідно до комерційного курсу «КІБ «ПАТ «Креді [PERSON]»\~долара США до гривні, та як наслідок значно збільшувався розмір щомісячного платежу, оскільки у формулі, яка визначає суму платежу за кредитом, необхідну до сплати, є змінювана величина - курс «КІБ «ПАТ «Креді [PERSON]» долара США до гривні на дату розрахунку виставлення рахунку плати\~за кредитом, що суперечить чинному законодавству, а саме порушує ст.ст. 203, 215, 216, 217, 228 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги\~ та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 11, 18, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто п.п. 1.3., 1.3.1., 1.3.2, 2.4 Загальних умов кредитування Кредитного договору № 50010487 є недійсними.\~\~\~\~ Судом встановлено, що підписання даного Кредитного договору стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав позичальника, як споживача кредитної послуги, з боку ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», а саме ненадання позичальнику перед укладанням Кредитного договору інформації для здійснення свідомого вибору, яка передбачена нормами п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Пунктом 9 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Так, в даному випадку продукцією ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» є кредитна послуга, інформацію про яку він зобовязаний надати у письмовому вигляді відповідно до вимог п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому, безумовним є факт ознайомлення позичальника з умовами договору, а закон зобовязує надавати інформацію про кредитні умови, неповідомлення якої позбавляє позичальника свідомого вибору. Пункт 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно з п.п. 5 та 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Відповідно до п. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Встановлено, що істотна частина оспорюваного Кредитного договору суперечить зазначеній нормі Закону. Всі вищенаведені порушення вимог чинного законодавства у договорі спрямовані на створення дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є пункти п.п. 1.3., 1.3.1., 1.3.2, 2.4 Загальних умов кредитування Кредитного договору №50010487, де боргові зобовязання позивача були визначені не у грошовому виразі, а формулами відповідача по кожному місяцю, що суперечило п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». \~ Відповідач, не надавши позивачу інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору перед підписанням Кредитного договору № 50010487, відповідно сприяв укладенню вказаного договору з використанням нечесної підприємницької практики. Так, згідно з Графіком погашення кредиту, що є невідємною частиною Кредитного договору від 06.09.2013 р., надана орієнтовна сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом лише на рік, а загальної орієнтовної сукупної вартості кредиту компанія не надає. Крім цього, у Загальних умовах кредитування, що є невідємною частиною Кредитного договору від 06.09.2013 р., вказано, що валютні ризики не покладаються виключного на позивача, а рівномірно покладаються на сторони, що суперечить вимогам чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини (т. 1, а.с. 29). Так, відповідно до п.п. 2 та 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту. Крім цього, згідно з вимогами п. 3 правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 р., банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору. Також у п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 р. визначено, що суди повинні зясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення ст.ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також п. 3.8 правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від\~\~10.05.2007 р. № 168, яке зареєстровано Міністерством юстиції України\~25.05.2007 р. за № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обовязок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе споживач.\~ Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 р. у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Згідно з вимогами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець, виготівник, виконавець зобовязані своєчасно надавати споживачеві необхідну достовірну інформацію про товар (роботи, послуги) у доступній наочній формі, яка б забезпечувала можливість компетентного вибору. Відповідно до статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що судам необхідно враховувати, що згідно із ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (ст.ст. 1 та 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Крім того, в ході судового розгляду справи встановлено, що згідно з листом ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» за вих. № б/н від 27.11.2015 р., кошти в сумі 72 382, 65 грн., які надійшли від ПрАТ «Страхова компанія» АХА «Страхування» відповідно до умов укладеного договору добровільного страхування, укладеного з [PERSON], були зараховані відповідачем у власний дохід (т. 3, а.с. 51). Так, згідно з вимогами п. 26.15 договору добровільного страхування наземного транспорту № crP238422Га/13скв від 09.09.2013 р., при визнанні Страховиком події «страховим випадком», страхове відшкодування виплачується протягом 10 робочих днів з дня складання Страхового акту. У випадку, якщо ТЗ знаходиться в заставі Вигодонабувача, - розмір суми відшкодування, яке сплачується Вигодонабувачу, не повинен перевищувати обсягу невиконаних зобовязань Страхувальника за Кредитним договором, включаючи заборгованість за кредитом та плату за його використання, залишок сплачується Страхувальнику (т. 2, а.с. 216). Відповідно до Закону України «Про страхування» по Кредитному договору, укладеному між відповідачем та позичальниками, позичальник зобов'язаний протягом дії договору страхувати предмет застави на користь банку в акредитованих банком страхових компаніях. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити другій стороні (страхувальникові), або іншій особі, визначеній у договорі (вигодонабувачу) грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Частиною 2 ст. 985 ЦК України передбачено, що страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Так, умовами Графіку погашення кредиту, що є невідємною частиною Кредитного договору від 06.09.2013 р., передбачено, що відповідно до умов Кредитного договору позичальник зобовязується забезпечувати страхування майна, яким забезпечено виконання зобовязань позичальника за Кредитним договором, протягом усього терміну дії Кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована компанією (т. 1, а.с. 30). Тому, ТОВ ПОРШЕ МОБІЛІТІ є вигодонабувачем за страховим відшкодуванням в розумінні Закону України «Про страхування» та норм цивільного права, що полягає в погодженні механізму виплати страхового відшкодування, як це передбачено умовами договору страхування. Так, відповідно до листа № 10497/18 ЦВ від 14.12.2015 р. страховою компанією ПрАТ «Страхова компанія» АХА «Страхування», з метою визначення напряму виплати страхового відшкодування за випадком, який трапився 03.04.2015 р. на 469 км а/д Київ-Харків-Довжанський з автомобілем [NUMBER], були направлені на адресу ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» листи, у відповідь на які вигодонабувачем повідомлено про необхідність здійснення виплати страхового відшкодування на розрахунковий рахунок ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», хоча позивачем були надані документи, які підтверджують фактичну вартість та факт оплати за відновлювальний ремонт вказаного транспортного засобу (т. 3, а.с. 114). Отже, ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» повинно було зарахувати страхове відшкодування в сумі 72\~382, 65 грн. в рахунок невиконання зобовязань страхувальника за Кредитним договором, а не зараховувати вказану суму у власний дохід. Стосовно заявлених позовних вимог про зобовязання вчинити певні дії, судом встановлено, що пунктом 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України серед способів захисту цивільних прав та інтересів визначено відновлення становища, яке існувало до порушення. [PERSON] Судом України практики застосування судами ст. 16 ЦК України визначає, що відновлення становища, яке існувало до порушення, як спосіб захисту цивільного права та інтересу, застосовується у тому разі, якщо покладення обовязку на особу, яка його порушила, припинити дії не відновлює повністю субєктивне право, а цього можна досягти вчиненням інших, передбачених законом, заходів. Відновлення становища, яке існувало до порушення, досить часто в позовних вимогах поєднується з припиненням дії, яка порушує право, та може знаходити свій прояв у вимогах про виселення особи з незаконно зайнятого нею приміщення; про усунення перешкод у здійсненні права власності, про повернення власнику його майна із чужого незаконного володіння; про застосування наслідків недійсного правочину, про заборону використання твору без дозволу автора. Для застосування наслідків визнання недійсними заявлених пунктів Кредитного договору № 50010487 від 06.09.2013 р., з метою відновлення становища, яке існувало до порушення відповідачем прав та інтересів позивача, суд вважає, що позовна вимога про зобовязання відповідача вчинити певні дії підлягає задоволенню. Стосовно розподілу судових витрат суд констатує, що відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України,\~\~до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду. Тому, при стягненні витрат на правову допомогу визначального значення набуває саме документальне підтвердження понесених витрат. Судові витрати відшкодовуються відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», згідно з яким\~\~граничний розмір компенсації, що виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу. Відповідно до копії договору № 29 від 14.07.2015 р. про надання правової допомоги, розрахунку вартості наданої правової допомоги та оригіналів квитанцій,\~позивачем було сплачено за надання правової допомоги\~\~8\~000 грн., та, відповідно до оригіналу квитанції, наданих квитків позивачем було сплачено витрати на проїзд його представника до суду з 30.09.2015 р. по 05.02.2016 р. в розмірі 530 грн., а тому суд приходить до висновку щодо\~задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу та витрат на проїзд його представника до суду, та на підставі ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача судові витрати в розмірі 8\~530 грн. Враховуючи викладене, а також те, що частина умов укладеного між сторонами Кредитного договору № 50010487 від 06.09.2013 р. є несправедливими в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та порушує права позивача як споживача кредитних послуг, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved