Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 7000 грн. В обґрунтовування позовних вимог позивачка зазначає, що з 17.12.2018 року працювала в Приватній фірмі «АСТРА» та посаді прибиральниці та 01.06.2020 року була звільнена за ст. 36 ч. 1 КЗпП України ( за згодою сторін). Вказане підтверджується трудовим договором, укладеним між позивачкою та ПФ «АСТРА» 17.12.2018 року та записами в трудовій книжці. На час звільнення з роботи їй не була виплачена заробітна плата за травень та половину червня 2020 року, а також не виплачена компенсація за невідбуті дні щорічної відпустки, яку по теперішній час вона так і не отримала, у зв`язку з чим виникла необхідність звернення до суду з вказаним позовом. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечив. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлений вчасно та належним чином, відповідно до вимог розділу І глави 7 ЦПК України. Про причини неявки до суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі, без фіксації судового процесу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що позивачка 17.12.2018 року прийнята на посаду прибиральниці службових приміщень аптеки №18 Приватної фірми «АСТРА» та 01.06.2020 була звільнена за згодою сторін відповідно до наказу № 133-К від 01.06.2020. Відповідач за період з грудня 2018 року по червень 2020 року нарахував позивачу 71372.44 грн. заробітної плати з якої здійснено сплату страхових внесків, що підтверджується Індивідуальною відомістю про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України від 13.11.2020 (Форма ОК 5) (а.с. 25-26). Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ст.94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч.І ст.115 КЗпП України). Статтею 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Компенсація за невикористані дні щорічної відпустки є частиною заробітної плати, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 04.05.2018р. у справі № 808/858/16. Згідно вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004р. №637, виплата грошових сум підтверджуються підписами одержувача у відповідних платіжних документах. Як передбачено ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати. В порушення вимог закону, в день звільнення відповідач не провів з позивачем повний розрахунок, крім того на запит суду довідки про розмір заборгованої позивачу заробітної плати (з врахуванням компенсації за невикористані дні щорічної вілпустки) не надала, щодо розміру зазначеної позивачем суми заборгованості заперечень не надали, внаслідок чого виникла заборгованість зазначена позивачем по заробітній платі в сумі 7000 грн. Відповідно до положень п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 2102 (Дві тисячі сто дві) гривні підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Також, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення щодо всієї суми боргу по нарахованій та невиплаченій позивачу заробітній платі ( ч.2 ст.430 ЦПК України).

Outcome: approved