Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, у якому просила суд стягнути на її користь за невиконання ПАТ «Дельта Банк» зобов'язань за договором банківського вкладу № 005-14501-240714 від 24.07.2014 у солідарному порядку з відповідачів суму у розмірі 319033 грн. 54 коп., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24.07.2014 вона уклала з банком договір банківського (депозитного) вкладу на суму у розмірі 20810 доларів США 82 центи на строк по 29.07.2015 включно, з щомісячним нарахуванням 10 % річних, але по закінченню строк дії договору, грошові кошти, що є предметом даного договору та нараховані проценти не були виплачені. Позивач вказав, що відповідач у справі [PERSON] є власником істотної участі у ПАТ «Дельта Банк», якому належить 70,61 % частки у статутному фонді ПАТ «Дельта Банк», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Акціонерне товариство Каргілл» володіє 29,39 % його статутного капіталу, і таким чином вони у розумінні ст.ст. 2, 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» несуть відповідальність перед позивачем за неповернення банком належних їй грошових коштів. Ухвалою судді від 12.12.2016, після отримання судом відповіді про адресу зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON], у справі відкрито провадження /а. с. 27/. 16.01.2017 від третьої особи у справі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до суду було подано письмові пояснення на позовну заяву [PERSON], у яких Фонд вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог у частині стягнення грошових коштів за банківським вкладом з [PERSON] та ТОВ «Акціонерне товариство «Каргілл», посилаючись на ст.ст. 2, 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», і у поясненнях зазначено, що кредиторські вимоги позивача включено до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» у сумі 319033 грн. 54 коп. до четвертої черги, відповідно до статті 52 вказаного Закону України /а. с. 42-43/. Представник банку 07.02.2017 подав до суду письмові заперечення на позовну заяву, зазначивши у них, що позивач отримала гранатову суму вкладу у розмірі 200000 грн. і її включено до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» у сумі 319033 грн. 54 коп. до четвертої черги, що становить еквівалент 15081 доларів США 97 центів за курсом НБУ станом на день прийняття рішення про ліквідацію банку. А відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів», введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж передбачений цим Законом. Тому позов вважає безпідставним та таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи /а. с. 46-47/. Ухвалю суду від 06.09.2017, постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до журналу судового засідання, відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про виключення із складу відповідачів до ТОВ «Акціонерне товариство «Каргілл» /а. с. 55-58, 127-128, 160/. 06.09.2017 представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано до суду письмові заперечення на позов з посиланням на те, що позивачем не доведено факт заподіяння шкоди, її розмір, не надано доказів невиконання зобов'язань та причинно-наслідкового зв'язку між діями або бездіяльністю власниками істотної участі банку та заподіяною шкодою /а. с. 140-142, 155/. Представником відповідача ТОВ «Акціонерного товариства Каргілл» Степанюком О. О. 06.09.2017 суду подано письмові пояснення щодо позову, у яких вказано, що позивач вводить в оману суд і надає недостовірну інформацію, зазначаючи, що ТОВ «Акціонерного товариства Каргілл» нібито є власником істотної участі у банку, заперечуючи такі твердження позивача зазначено, що ТОВ «Акціонерного товариства Каргілл» не є пов'язаною особою Банку у розумінні ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», що підтверджується зокрема листом Національного банку України № 27-0006/48964 від 14.07.2017. Відповідно не будучи власником істотної участі чи іншою пов'язаною особою Банку, ТОВ «Акціонерного товариства Каргілл» не може порушувати жодних прав позивача, а отже не є належним відповідачем у справі /а. с. 155-156/. На підставі норми пункту 9 частини 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18.03.2004 № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15.12.2017), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 12.02.2018 представник позивача заявила клопотання у судовому засіданні про направлення судового запиту до Генеральної прокуратури України, Національного банку України, Головного управління Національної поліції у м. Києві стосовно відкритих кримінальних проваджень стосовно відповідачів із наданням копій постанов про відкриття цих кримінальних справ для огляд у суді, які є підтвердженням факту незаконного виводу коштів з активів банку. Клопотання представника позивача суд ухвалою від 12.02.2018, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати залишено без задоволення, оскільки обґрунтування клопотання не містить інформації, що зазначені кримінальні провадження стосуються безпосередньо позивача і що ці відомості можуть містити інформацію щодо предмету доказування у цій справі /а. с. 183/. У підготовчому судовому засіданні 13.03.2018 представник позивача [PERSON] підтримала позов [PERSON], представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у яких позов не визнав /а. с. 203-205/. Ухвалою, поставноленою судом на місці, без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу підготовчого судового засідання від 13.03.2018, сторонам у справі надано можливість подати докази, які не були раніше надані суду, у судовому засіданні під час розгляду справи по суті. Ухвалою судді від 13.03.2018 підготовче провадження у справі закрито і призначено засідання до розгляду справи по суті /а. с. 223-224/. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «АТ «Каргілл», будучи присутнім у судовому засіданні, заперечував проти задоволення позову, вказуючи, що товариство не є належним відповідачем у справі, оскільки не було акціонером банку ПАТ «Дельта Банк». Інші учасники розгляду справи у судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими належним чином про час, дату і місце проведення судового засідання, про причини неявки до суду не повідомили, заяви з процесуальних питань від них не надходили до суду. Враховуючи наявні у матеріалах справи заяви по суті (письмові заперечення представника відповідача ПАТ «Дельта Банк», письмові пояснення представника третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та відзив представника відповідача [PERSON] І.), перешкод у продовженні розгляду справи за відсутності осіб, які не з'явилися, не вбачається. Суд, заслухавши обґрунтування представників позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, повно та об'єктивно оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. У відповідності до частини 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 24.07.2014 позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» (для Своїх) у доларах США № 005-14501-240714 на суму вкладу 20810 доларів США 82 центи, строком до 29.07.2015 та виплатою процентів за ставкою 10 % річних, грошові кошти на виконання якого було внесено позивачем до каси банку, згідно з меморіальним ордером № 60855479 від 24.07.2014 /а. с. 11, 12/. 02.03.2015 на підставі постанови Правління Національного банку України за № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 за № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у AT «Дельта Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в AT «Дельта Банк» призначено [PERSON] 10.11.2015 позивач отримала гарантовану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суму у розмірі 200000 грн. /а. с. 48/. Позивачеві було видано довідку № 05-3226108 від 21.01.2016 про те, що її було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк» і задоволення кредиторських вимог здійснюватиметься у строки та розмірах, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у черговості, що передбачена пунктом 4 частини першої статті 52 Закону, а саму у четверту чергу на загальну суму акцептованих кредиторських вимог у розмірі 319 033 грн. 54 коп. /а. с. 13/. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Частинами 1, 3 ст. 1068 ЦК України встановлено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.02.2012 встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклади фізичних осіб банків гарантуються в порядку і розмірах, передбачених законодавством України. Статтею 52 цього Закону встановлено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів. Задоволення вимог кредиторів здійснюватиметься за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку в порядку та черговості, що передбачена частиною першою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. За статтею 2 Закону, істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 37 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вищим органом управління банку є загальні збори учасників банку, що вирішують будь-які питання діяльності банку. Виконавчим органом банку, що здійснює поточне управління, є правління банку. За статтею 40 Закону, правління банку очолює голова правління, який керує роботою правління банку та має право представляти банк без доручення. Голова правління банку несе персональну відповідальність за діяльність банку. Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону, керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку. Згідно з ст. 43 Закону, при виконанні своїх обов'язків відповідно до вимог цього Закону керівники банку зобов'язані діяти на користь банку та клієнтів і зобов'язані ставити інтереси банку вище власних. Зокрема, керівники банку зобов'язані: 1) ставитися з відповідальністю до виконання своїх службових обов'язків; 2) приймати рішення в межах наданих повноважень; 3) не використовувати службове становище у власних інтересах; 4) забезпечити збереження та передачу майна та документів банку при звільненні керівників з посади. Крім цього, ч. 1 ст. 52 Закону визначено, що пов'язаними з банком особами є: 1) контролери банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; 3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; 4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; 5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; 6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; 7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини; 8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; 9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини. За приписами ст. 58 Закону , учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов'язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов'язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов'язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. Звертаючись до суду з позовом до відповідача позивач вказав, що [PERSON] та ТОВ «АТ «Каргілл» є власниками істотної участі ПАТ «Дельта Банк», тобто є пов'язаними з банком особами, у розумінні ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та несуть відповідальність перед позивачем за неповернення банком вкладу та нарахованих відсотків. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку. Тобто лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків. Передбачене ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність має бути застосована до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку. Таким чином, вимагаючи стягнення шкоди з власників істотної участі банку та/або їх керівників, потрібно насамперед довести факт заподіяння йому шкоди заподіювачами такої шкоди, розмір зазначеної шкоди, докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань власниками істотної участі та заподіяною шкодою. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом з тим, належних та допустимих доказів, які б підтверджували причетність відповідачів до неповернення позивачу її вкладу, а також, що з його вини, діями чи бездіяльністю було завдано банку шкоди, суду не надано. З огляду на викладене та

Outcome: dismissed