Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON], ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 29 серпня 2014 року сталося ДТП за участю т/з [PERSON] державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та т/з Мерседес ML-350 державний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу. Постановою Індустріального районного суду від 07 жовтня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», позивач 01 вересня 2014 року звернувся до останнього з заявою про виплату страхового відшкодування, однак у визначений законом строк така виплата здійснена не була. У листопаді 2015 року позивач отримав повідомлення про прийняте рішення про погодження суми страхового відшкодування у розмірі 17652,03 грн. Оскільки ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» прострочило виплату страхового відшкодування, за твердженням позивача, останнє має сплатити йому також пеню у розмірі 13094,98 грн., 3% у розмірі 849,45 грн., інфляційні втрати у розмірі 9748,80 грн., моральну шкоду у розмірі 4134,26 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 700 грн. У звязку з тим, що франшиза по вищезазначеному договору цивільно-правової відповідальності складає 1000 грн., позивач просить стягнути розмір франшизи з відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Представник ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив. Через канцелярію суду надав свої заперечення, відповідно до яких заперечував проти позовних вимог в частині стягнення пені за прострочення страхового відшкодування у розмірі 13765,68 грн., витрат від інфляції та 3% річних, моральної шкоди та просив у їх задоволенні відмовити. В запереченнях зазначив, що із заявою про виплату страхового відшкодування позивач звернувся до них лише 25 вересня 2015 року. Рішення про розмір страхового відшкодування було прийнято 10 листопада 2015 року. На час розгляду справи страхове відшкодування не виплачено. Зазначив, що пеня повинна нараховуватись з 25 грудня 2015 року та за період з 25 грудня 2015 року по 08 липня 2016 року має становити 3886,35 грн. Також в запереченнях зазначив, що стягнення моральної шкоди неможливо, оскільки це не передбачено ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Щодо стягнення 3% річних та індексу інфляції зазначив, що положення ст.625 ЦК України не застосовується до цих правовідносин. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Постановою Індустріального районного суду від 07 жовтня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП за те, що 29 серпня 2014 року, о 15:50 год., в м. Дніпропетровську \~на вул. Донецьке шосе в районі е/о, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], під час руху не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Мерседес», н/з [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався попереду у тому ж напрямку та зупинився. Внаслідок ДТП ніхто не постраждав, автомобілям спричинені механічні пошкодження, чим завдано матеріальну шкоду. (а.с.15) Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 159), власником пошкодженого автомобіля «Мерседес», н/з [NUMBER] є [PERSON] (а.с.13) Згідно п.п. 1, 3 ч. 1\~ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Постановою суду встановлена вина [PERSON] у ДТП. Відсутність у ДТП вини позивача сторонами не оспорюється. За наведених обставин, [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст.\~1188, ч. 1 ст.\~1166 ЦК України\~має право на відшкодування завданої йому під час ДТП шкоди в повному обсязі. Цивільно-правова відповідальність водія т/з «Шевроле», н/з [NUMBER] була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2612906 з розміром страхової суми завдану майну 50000 грн. на одного потерпілого. Зазначений поліс був чинним на момент ДТП, що визнано представником ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» у своїх запереченнях проти позову. 23 вересня 2015 року [PERSON] подав до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» письмову заяву про страхове відшкодування, яка була отримана страховою компанією 25 вересня 2015 року. (а.с. 52) Твердження представника позивача про той факт, що із заявою про страхове відшкодування до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» [PERSON] звернувся саме 01 вересня 2014 року в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли. Копія заяви про страхове відшкодування від 01 вересня 2014 року, на яку як доказ свого звернення саме 01 вересня 2014 року посилається позивач, не містить відомостей про її прийняття або доказів її відправлення на адресу ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Сторонами не оспорював ся той факт, що 10 листопада 2015 року ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» було прийнято рішення, за яким подія ДТП була визнана страховим випадком та визначене страхове відшкодування позивачу в розмірі 17652,03 грн. Сторонами також визнаний той факт, що на час розгляду справи в суді страхове відшкодування позивачу не виплачене. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача страхового відшкодування з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ч.ч. 1, 2\~ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Суд враховує роз'яснення, викладені у п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних спав за позовами про відшкодування шкоди», за якими відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. При цьому, у тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням кошти, збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджено, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів. Згідно п. 22.1\~ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За\~ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки На підставі п. 22.1 ст.\~22, ст.\~29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» у зв'язку з настанням страхового випадку у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі зобов'язане відшкодувати позивачу оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його майну, яка визначається вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу. Як вже було зазначено судом, полісом № АІ/2612906 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду завдану майну визначений в 50000 грн. При цьому, суд враховує вимоги п. 12.1\~ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якими страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. За п. 36.6\~ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Вищезазначеним полісом розмір франшизи визначений в розмірі 1000 грн., що також неоспорювалось сторонами. У листопаді 2015 року ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» було прийняте рішення про погодження суми страхового відшкодування у розмірі 17652,03 грн. Таким чином ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» зобов'язана сплатити на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 17652,03 грн. Зазначене страхове відшкодування підлягає стягненню з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» за рішенням суду у зв'язку з наявністю відповідного спору. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з\~ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, суд виходить з того, що за ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд враховує, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови Пленуму № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що положення\~статті 625 ЦК\~не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). В той же час суд,

Outcome: partial