Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» (далі по тексту рішення - Банк), звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту (далі по тексту - кредитний договір) № 720/1-078 від 25 грудня 2007 року. Заборгованість розрахована станом на 31 січня 2018 року і становить 666 877, 70 грн., з яких борг по кредиту - 307 500,00 грн., борг по відсотках - 276 410,07 грн., інфляційні втрати за кредитом - 39 975,00 грн. та інфляційні втрати за відсотками - 42 992,63 грн. Представник позивача адвокат Гречківський Є.Л. в судове засідання не з`явився, розгляд справи просив проводити без його участі (т. 2, а.с. 42). Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. [PERSON] позов не визнала. Представник відповідача адвокат Шипов К.Ю. пояснив, що позивач не надав доказів реальної видачі кредитних коштів відповідачу. На його думку, кредитний договір має правовий статус неукладеного і не може бути підставою для стягнення коштів. Банк пропустив строк позовної давності, оскільки строк дії договору закінчився 24 грудня 2008 року, а позов заявлений у квітні 2018 року. Окрім того, тотожні позовні вимоги Банк неодноразово заявляв раніше. Зокрема, позовні вимоги Банку було задоволено рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 червня 2011 року. Провадження у справі було відкрито ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 травня 2018 року (т. 1, а.с. 29). Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14 лютого 2019 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» були задоволені (т. 1, а.с. 79-80). Ухвалою суду від 29 травня 2019 року (т.1, а.с. 155) суд задовольнив заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення, скасував заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14 лютого 2019 року та призначив справу до розгляду в загальному позовному провадженні. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 8 листопада 2019 року у справі закрито підготовче провадження (т. 1, а.с. 115). 26 лютого 2020 року суд замінив позивача ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника - АТ «Альфа-Банк» (т. 1, а.с. 250). Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд встановив такі фактичні обставини справи: 25 грудня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] укладено договір кредиту № 720/1-078. Предметом даного договору відповідно до пункту 1.1.1. є надання кредиту траншами в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 410 000,00 грн. зі сплатою 15 відсотків річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 24 грудня 2008 року. Договір забезпечувався відповідно до пункту 1.3. Договору заставою торгівельного обладнання заставною вартістю 808 674,00 грн. (т.1, а.с. 5-9). [PERSON] прийняті на себе зобов`язання виконувала неналежно. В рахунок погашення боргу по кредиту вона сплатила 102 500,00 грн. та 20 840,00 грн. відсотків (т.1, а.с. 14). Станом на 31 серпня 2018 року Банк обліковує за [PERSON] по кредитному договору № 720/1-078 від 25 грудня 2007 року заборгованість в сумі 666 877, 70 грн., з яких борг по кредиту - 307 500,00 грн., борг по відсотках - 276 410,07 грн., інфляційні втрати за кредитом - 39 975,00 грн. та інфляційні втрати за відсотками - 42 992,63 грн. Представником відповідача суду надані докази про те, що раніше Банк звертався до суду з позовами про стягнення заборгованості з відповідача. Так, рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 3 жовтня 2008 року з позичальниці на користь АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» у рахунок боргу в сумі 325 189,28 грн. було звернене стягнення на майно, заставою якого, забезпечувалося виконання зобов`язання (а.с. 181-182). Зі змісту рішення вбачається, що розмір заборгованості був розрахований станом на 8 серпня 2008 року і складався з боргу про тілу кредиту - 307 500,00 грн., боргу по процентам - 11 241,25 грн., боргу по комісіям - 1 575,94 грн., а також пені - 4 522,09 грн. та штрафу в сумі 350,00 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 1 грудня 2008 року задоволено заяву АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та видано виконавчий лист на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 3 жовтня 2008 року про звернення стягнення на предмет застави ( а.с. 104- 106). Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 червня 2011 року з позичальника на користь ПАТ «Укрсоцбанку» було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 501 018,48 грн. (а.с. 108-110). Зі змісту рішення вбачається, що заборгованість була розрахована станом на 31 березня 2011 року та складалася з боргу по тілу кредиту в сумі 307 500,00 грн., боргу по відсоткам - 135 856,94 грн., боргу по комісії - 38 97567 грн. та пені в розмірі 18 685,87 грн. 17 квітня 2012 року Дніпровський районний суд м. Києва задовольнив заяву ПАТ «Укрсоцбанк» та видав виконавчий лист на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 червня 2011 року у справі № 534/11 (а.с. 107). У зв`язку з встановленими обставинами ухвалою суду від 11 вересня 2020 року суд закрив провадження відповідно до пункту шість частини першої статті 255 ЦПК України в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 307 500,00 грн. та відсотків в сумі 135 856,94 грн., розрахованих станом на 31 березня 2011 року. Невирішеними у справі залишилися позовні вимоги Банку про стягнення відсотків в сумі 140 553,13 грн. у період з 1.04.2011 року по 31.01.2018 року, а також в частині стягнення інфляційних втрат за кредитом - 39 975,00 грн. та інфляційних втрат за відсотками в сумі 42 992,63 грн., що розраховані за період з січня 2017 року по грудень 2017 року включно. Вирішуючи ці вимоги, суд виходить з наступного: Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд не встановив підстав дійти висновку про те, що кредитний договір був неукладений. Так, згідно наданого Банком розрахунком, [PERSON] частково виконала умови укладеного договору, сплативши на погашення кредиту 102 500,00 грн. та на погашення відсотків в сумі 20 840,00 грн. Суд також враховує, що примусово виконуються рішення Третейського суду від 3 жовтня 2008 року та від 15 червня 2011 року, та про які відомо [PERSON] . Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то його виконання підлягає у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначено вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Кредитним договором граничний строк виконання зобов`язань у повному обсязі, в тому числі зі сплати відсотків, визначений як 24 грудня 2008 року. Верховний Суд неодноразово зазначав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12). Отже, позовні вимоги в частині стягнення відсотків, розрахованих за період з 1 квітня 2011 року по 31 січня 2018 року, в сумі 140 553,13 грн. задоволенню не підлягають. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, інфляційні втрати за період з січня 2017 року по грудень 2017 року становлять 39 975,00 грн. по кредиту та 42 992,63 грн. по відсотках (т.1, а.с. 19 зворот). При цьому позовна заява не містить правових обґрунтувань для стягнення інфляційних втрат. Оскільки суд дійшов висновку про безпідставність вимог щодо стягнення відсотків, розрахованих у період після закінчення строку дії кредитного договору та закрив провадження в частині стягнення тіла кредиту в сумі 307 500,00 грн., законних підстав для стягнення інфляційних витрат немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed