Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що від спільного шлюбу з відповідачем вона має доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідач, будучи батьком дитини, протягом тривалого часу не бере участі у вихованні дитини, не провідує та не цікавиться її здоров'ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує, позивач прохала позбавити його батьківських прав. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, пояснила, що після того як вони стали проживати окремо з відповідачем у квітні 2013 року, відповідач став ігнорувати доньку, коли її бачив. З того часу він приходив до доньки три рази, при цьому приносив з собою продукти харчування та одяг для дитини. Вона не забороняє доньці бачитися з батьком, однак дитина не згадує за батька. На день народження [INFO] він прийшов до школи та подарував доньці ляльку. Один раз відповідач прохав, щоб вона дозволила повести дитину до нього додому, де він має іншу сім»ю, на що вона відмовилася. Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що він декілька разів намагався взяти дитину з дозволу позивача до себе додому, однак позивач відмовила йому в цьому. На день народження доньці він купив дублянку та канцелярських товарів на суму 500 грн., однак донька відмовилася у нього це взяти, зазначаючи про те, що це забороняє мати. Не має змоги спілкуватися з дитиною частіше так як не бажає зустрічатися з позивачем, оскільки під час цих зустрічей у них з позивачем виникають сварки. Представник органу опіки та піклування прохала задовольнити позов, посилаючись на те, що є достатні підстави для позбавлення батьківських прав відповідача. Прокурор заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків. Поскільки відповідач сплачує аліменти, має бажання зустрічатися з дитиною, то вважала, що підстави для позбавлення батьківських прав відповідача на даний час відсутні. Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 2 вересня 2011 року шлюб між батьками дитини [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З довідки, виданої 21 грудня 2015 року відділом ДВС Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області видно, що у відповідача заборгованість станом на 21 грудня 2015 року по аліментам, які стягуються з 18 вересня 2012 року на утримання доньки [PERSON], відсутня. Неповнолітня [PERSON] проживає разом з своєю матір'ю [PERSON], окремо від батька. Статтею 150 СК України встановлені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема вони зобов»язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Водночас статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, якщо вона чи він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як випливає з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно висновку орган опіки та піклування Арбузинської райдержадімінстрації, від 30 грудня 2015 року доцільно позбавити батьківських прав відповідача стосовно його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Однак суд вважає за необхідне не погодитися з висновком органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав відповідача, поскільки зазначений висновок не містить посилання на документи чи пояснення осіб, на підставі яких він складений. Орган опіки та піклування при його складанні не досліджував жодних документів, які б характеризували батька. У судовому засіданні не встановлено підтвердження того, що за час окремого проживання дитини від батька, до останнього застосовувалися заходи впливу та попередження про необхідність змінити своє ставлення до дитини. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач не працює, отримує пенсію як інвалід 3 групи, має іншу сім»ю, погасив заборгованість по аліментам за рішенням суду, має бажання спілкуватися з дитиною та звертатися до органу опіки та піклування про встановлення днів спілкування з дитиною, оскільки сам він це не може зробити через неприязнені стосунки з позивачем. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність беззаперечних доказів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов'язками, які б свідчили про ухилення його від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу впливу на нього у виді позбавлення батьківських прав, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed