Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

у липні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-105 Голосіївського району» (далі - відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки у виплаті розрахунку при звільненні, та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем в період з 10.10.2011 року по 30.04.2015 року. 30.04.2015 року була звільнена у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні відповідач не виплатив нараховану заробітну плату за березень в сумі 1550 грн. 27 коп. та за квітень в сумі 12575 грн. 86 коп. Лише 25.05.2015 року відповідач провів остаточний розрахунок. Таким чином, з вини відповідача було здійснено затримку розрахунку на 14 робочих днів. Враховуючи наведене позивач просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.05.2015 року по 25.05.2015 року в сумі 2521 грн. 79 коп. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2000 гривень, яка полягає у моральних та фізичних стражданнях внаслідок порушення його прав, приниженні честі, гідності, ігноруванням прав, втратою у зв'язку з цим престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів та родичів. В подальшому позивач уточнила свої вимоги та остаточно просила суд стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 2840 грн. 18 коп. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Сторони в судове засідання не з»явилися. Позивач звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача подав письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зазначив про те, що через фінансовий стан та відсутність грошових коштів на підприємстві остаточний розрахунок з позивачем було проведено лише 25.05.2015 року. Крім того вказав на те, що при визначені суми компенсації за затримку при розрахунку Позивачем до розміру середньомісячної заробітної плати безпідставно включено виплати, які носять одноразовий характер. Дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи позивач на підставі наказу № 16 к від 10.10.2011р. прийнята на посаду юрисконсульта ІІ категорії, 25.01.2014р. була переведена на посаду інспектора з кадрів. В період перебування в трудових відносинах Позивач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб. На підставі наказу № 14 к від 27.04.2015р. позивач була звільнена 30.04.2015р. з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідачем не було проведено повний розрахунок з позивачем в день звільнення. Відповідно до ст. 43 Конституції України та ст. 21 КЗпП України обов'язок по виплаті заробітної плати є однією з істотних умов трудового договору. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З відомості нарахування коштів № 62 вбачається, що остаточний розрахунок з [PERSON] проведено 25 травня 2015 року (а.с. 21). Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 р. № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, оскільки з вини відповідача позивачу не здійснена виплата заробітної плати в зазначені законом строки, на користь останньої підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати. Так, представником відповідача надано розрахунки середньомісячної заробітної плати позивача та середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні позивача. Суд вважає вказані розрахунки належними та допустимими. Згідно з довідкою-розрахунком, наданою представником відповідача, середньомісячна заробітна плата позивача становить 4260 грн. 18 коп. (а.с. 25). Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд покладає в основу рішення наступний розрахунок: 8317 грн. 50 коп. (середньомісячна заробітна плата за два місяці роботи перед звільненням) / 41 (кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці перед звільненням) = 202 грн. 86 коп. (розмір середньоденної заробітної плати за один день) х 14 (кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні) = 2840 грн. 04 коп. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.05.2015 року по 25.05.2015 року, в розмірі 2840 грн. 04 коп. Також, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, посилаючись на те, що затримка кінцевого розрахунку по заробітній платі призвела до втрати позивачем нормальних життєвих зв»язків. Крім того, позивач вказує, що була позбавлена можливості купувати необхідні продукти харчування, сплачувати комунальні послуги та побутові витрати. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. №4 із змінами та доповненнями, відповідно до ст. 2371 КЗпП, якщо наявні порушення прав працівника у сфері трудових відносин (невиплата належних йому грошових сум тощо), що призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд відповідно до положень ч.3 ст.23 ЦК України враховує вимоги розумності та справедливості та вважає, що Позивачу завдана моральна шкода у розмірі 300 грн. 00 коп. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація-105 Голосіївського району» про стягнення середнього заробітку за час затримки у виплаті розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню. Судові витрати розподіляються у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial