Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що їй на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом належить житловий будинок [ADDRESS]. За вказаною адресою також зареєстровані син позивача [PERSON], його дружина [PERSON], дочка [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], яка з червня 2014 року та по теперішній час у вказаному будинку фактично не проживає без поважних на це причин, особистих речей її в будинку не має, комунальні послуги не сплачує. [PERSON] родинних відносин з позивачем не має. Будь-які засоби зв'язку з [PERSON] у позивача відсутні. Позивачу відомо, що [PERSON] виїхала до Російської Федерації. З наведених підстав позивач ставить питання про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Відповідач до судового засідання не з'явилася з невідомих суду підстав, про час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона перебуває у родинних відносинах з позивачем і повідомила, що у позивача був рідний брат [PERSON], який помер [INFO] року. Останній проживав у [ADDRESS] разом з цивільною дружиною та її дочкою [PERSON] Останній раз бачила [PERSON] у 2013 році. Також свідок повідомила, що [PERSON] у червні 2014 року виїхала до Російської Федерації, її особистих речей у зазначеному будинку не має. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала аналогічні пояснення. Вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. З матеріалів справи вбачається, що будинок [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 серпня 2013 року на праві приватної власності належить [PERSON] Відповідно довідки виконавчого органу Північної селищної ради від 27.07.2016 року у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - син позивача, [PERSON] - його дружина, [PERSON] - дочка [PERSON] та [PERSON], яка родинних відносин не має. Судом встановлено, що позивач є спадкоємицею за законом будинку [ADDRESS], що залишився після смерті її брата [PERSON] згідно зі статтею 1276 ЦК України. За життя [PERSON] перебував у цивільному шлюбі з матір'ю [PERSON] Таким чином, [PERSON] родинних відносин ні з позивачем, ні з померлим [PERSON] не має. Крім того, судом встановлено, що з червня 2014 року відповідач не мешкає у вказаному житловому приміщенні і не проявляє будь-якого бажання у ньому мешкати, власних речей не зберігає, обов'язки з утримання житла не виконує, що підтверджується поясненнями свідків та актом вуличного комітету від 01.07.2016 року, посвідченого виконавчим органом Північної селищної ради м. Торецька. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.ст. 156, 160 ЖК України члени сім»ї власника повинні приймати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території, проведенню ремонту, оплаті комунальних послуг. Підстави позбавлення члена сім'ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням вимог ст. 405 ЦК України, за якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до висновку, що позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про примусове зняття [PERSON] з реєстраційного обліку суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 7 ч.1 п.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, нормами зазначеного Закону встановлено, що судове рішення про позбавлення права користування житловим будинком, яке набрало законної сили, само по собі є підставою для відповідного компетентного органу зняти відповідача з реєстраційного обліку, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України,

Outcome: partial