Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби про визнання батьківства та стягнення аліментів, стверджуючи, що 10 березня 2014 року у неї народився син [PERSON]. Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини записані за її вказівкою згідно ч.1 ст.135 СК України. Батьком її сина є [PERSON], який не визнає свого батьківства та не їй надає допомоги на утримання дитини. У зв'язку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить суд: - визнати батьківство [PERSON] щодо дитини [PERSON]; - зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції внести зміни до актового запису №202 про народження [PERSON], [INFO], складеного 28 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції, із зазначенням в графі батько «[PERSON]», [INFO] замість «[PERSON]» та зазначенням відомостей в графу «громадянство України»; - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 2000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття до [INFO] року. - стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання аліменти у розмірі 1000 грн. щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку до [INFO] року. В судовому засіданні представник позивача надав до суду заяву про зміну позовних вимог (а.с.34) та просив суд: - визнати батьківство [PERSON] щодо дитини [PERSON]; - зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції внести зміни до актового запису №202 про народження [PERSON], [INFO], складеного 28 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції, із зазначенням в графі батько «[PERSON]», [INFO] замість «[PERSON]» та зазначенням відомостей в графу «громадянство України»; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення дитиною повноліття до [INFO] року; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку до [INFO] року. Також, представник позивача просив суд у вигляді усної заяви стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати у розмірі судового збору та витрати за правову допомогу у розмірі 1200 грн., які підтверджені ним у вигляді копії квитанції, долученої до матеріалів справи. В судовому засіданні відповідач частково позов визнав та надав заперечення на позовну заяву (а.с.27-28), мотивуючи тим, що він не впевнений, що являється батьком дитини [PERSON] У подальшому відповідач позов визнав частково, а саме визнав себе батьком дитини [PERSON], [INFO], надав письмову заяву про визнання батьком та не наполягав на проведенні генотипоскопичної експертизи (а.с.36). Також відповідач не заперечив проти задоволення позову в частині стягнення з нього на користь позивачки на утримання дитини аліментів у розмірі ? частини від усіх видів його доходів. Однак, відповідач та його представник заперечили проти задоволення позову в частині стягнення з нього на утримання позивачки аліментів у розмірі ? частини від усіх видів його доходів до досягнення дитиною трирічного віку. Також відповідач та його представник просили суд відмовити у стягненні з нього на користь позивача витрат за правову допомогу у розмірі 1200 грн., мотивуючи тим, що представником позивача не надано розрахунків обчислення витрат на правову допомогу. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, в судове засідання не з'явився та надав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.19), заперечень проти заяви не надав. Заслухавши присутніх сторін по справі, дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Статтею 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; … 3) за рішенням суду. Частиною 1 ст.126 СК України, передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно статті 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Частина перша статті 128 в редакції Закону №2398- VI від 01.07.2010. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального Кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз'яснено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Судом встановлено, що згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.7), відомості про народження [PERSON], [INFO] (а.с.8), записані за вказівкою матері згідно з частиною першою статті 135 СК України. Надавши оцінку доказам, що є у матеріалах цивільної справи, наявність заяви відповідача про визнання біологічним батьком дитини, суд прийшов до висновку, що відповідно до ст.ст.125, 126, 128 СК України, батьківство відповідача доведено, вимоги позивачки про встановлення батьківства законні й обґрунтовані та підлягають задоволенню. Разом з тим, рішення суду про визнання батьківства є підставою для внесення змін до актового запису і видачі свідоцтва про народження. Крім того, відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. У відповідності зі ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 180 СК України передбачає обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі ст.ст.180, 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі спору розмір аліментів визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище й стан здоров'я дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Отже, враховуючи в цій частині підлягає задоволенню. Однак, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання, а саме у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку, виходячи з наступного. У відповідності зі ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. В ході розгляду справи, судом встановлено, що відповідач має постійне місце роботи та працює оператором станції розвантаження автотранспорту ТОВ «Іллічівський зерновий термінал» (а.с.30). Згідно копії свідоцтва про народження вбачається, що відповідач є батьком дитини [PERSON], [INFO] (а.с.29). Відповідно до довідок (а.с.31-32) з банківських установ вбачається, що [PERSON] має невиконані зобов'язання за кредитними договорами у ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Укрсоцбанк». Отже, суд приймає до уваги необхідність отримання іншої неповнолітньої дитини, виконання відповідачем кредитних зобов'язань, потреби власного утримання, тому приходить до висновку про стягнення на користь позивачки з відповідача аліментів на її утримання у розмірі 1/8 частини щомісяця з усіх його доходів до досягнення дитиною трирічного віку. Також суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу - оплати адвокату гонорару в сумі 1200 грн. з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ. Статтею 1 зазначеного закону визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Виходячи з аналізу змісту ст.ст.84, 88 ЦПК України судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. Однак, в матеріалах справи відсутні обчислення витрат на правову допомогу з розрахунку 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати особи, яка надавала правову допомогу за годину її роботи, що унеможливлює визначити обґрунтованість посилання представника позивача [PERSON] на копію квитанції №167 від 26 червня 2014 року про оплату адвокату гонорару в сумі 1200 грн. (а.с.35) для стягнення на користь [PERSON] витрат на правову допомогу. У зв'язку з чим, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки таких судових витрат. Судові витрати в розмірі 243,60 грн., які підтверджуються квитанцією (а.с.2) підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial