Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у червні 1997 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований ВРАГС Радянського району м. Києва. У листопаді 2004 року у подружжя [PERSON] народилася донька [PERSON]. За рішенням суду у січні 2013 року шлюб, укладений між сторонами, був розірваний. Після розірвання шлюбу неповнолітня дочка залишилася проживати разом з матір'ю, перебуває на її утриманні. За таких обставин, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 50% з усіх видів доходів відповідача, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Під час розгляду справи з урахуванням пояснень відповідача представник позивача просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 гривень на місяць. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позов, просила суд задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі. Пояснила, що неповнолітня дочка перебуває на повному утриманні позивача. Між сторонами відсутня домовленість щодо порядку сплати аліментів на утримання дитини. Відповідач та його представники у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначили, що відповідач не ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, здійснює оплату навчання неповнолітньої доньки у школі, несе витрати по оплаті спільного відпочинку з дитиною закордоном та на території України, оплачує квитки на театральні вистави. Крім того, відповідач купує дитині одяг, взуття та необхідне технічне приладдя (ноутбук, комунікатор, велосипед, камера), тощо. Розмір середньомісячних витрат по утриманню спільної доньки після розірвання шлюбу, укладеного між сторонами, становив в середньому 10000 гривень на місяць. Приймаючи до уваги те, що відповідач добровільно здійснює сплату аліментів на утримання дитини в натуральній формі, представники відповідача вважають, що у задоволенні позову має бути відмовлено. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 06 червня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у ВРАГС Радянського району м. Києва. [INFO] року народилася [PERSON], батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, видано у конторі запису актів громадянського стану м. Тель-Авів 29 листопада 2004 року. (а.с. 8-11) За рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 січня 2013 року шлюб, укладений між сторонами, був розірваний. (а.с. 7) Згідно з ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правилами ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За приписами ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. За приписами ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як убачається з матеріалів справи, сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи неповнолітня дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні. Відповідач не відмовляється від свого обов'язку утримувати дитину, зазначив, що за домовленістю з матір'ю дитини утримання дочки здійснюється ним у натуральній формі шляхом оплати витрат, пов'язаних з навчанням у школі, розвитком дитини, літнім та зимнім відпочинком, купівлею одягу, взуття, тощо. На обґрунтування таких доводів відповідач долучив до матеріалів справи докази, що підтверджують вказані витрати. (а.с. 36-109) Представник позивача заперечував існування домовленості між позивачем та відповідачем з приводу способу виконання батьком дитини обов'язку по її утриманню. Належних доказів існування домовленості між батьками немонолітної дитини з приводу порядку та способу сплати аліментів відповідачем не надано. На час розгляду справи судом встановлено, що сторони перебувають у неприязних конфліктних відносинах, пов'язаних з поділом спільного майна подружжя, який здійснюється у судовому порядку. Відтак, батьки неповнолітньої дитини не можуть у позасудовому порядку дійти обопільної згоди щодо способу утримання спільної дочки, розміру аліментів, який має сплачувати відповідач. Відповідач, здійснюючи оплату витрат, пов'язаних з утриманням дитини, діє на власний розсуд, самостійно визначив суму грошових коштів, які на його думку є достатніми для утримання дитини. Разом з тим, суд наголошує, що виконання сторонами батьківських обов'язків, які полягають в матеріальному утриманні дитини, участі батьків у вихованні, духовному розвитку дитини, тощо, не може бути взаємопов'язано або залежить від вирішення інших спорів, що виникли між сторонами як подружжям, у тому числі з приводу поділу спільного майна. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Судом встановлено, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, є засновником ТОВ «Онлайн агентство «Ітаргет». Відповідач підтвердив, що його дохід є мінливим та нерегулярним. Також відповідач зазначив, що у його власності перебуває 1/2 частина квартири по [ADDRESS] будинок у Київській області, автомобіль. У своїх запереченнях на позов відповідач [PERSON] послався на те, що його витрати на утримання дитини становлять в середньому 10000 гривень на місяць, однак на питання суду, яку суму аліментів у твердій грошовій сумі він погоджується сплачувати щомісяця на утримання дочки, відповідач однозначної відповіді не надав, зазначив, що його річний дохід у 2015 році становив лише 46100 грн. (а.с. 119-120) Також відповідач повідомив, що витрати на утримання дитини протягом 2015 - 2016 років він сплачує за рахунок власних заощаджень. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. (ст. 182 СК України) За приписами ч. 2 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги, що відповідач є працездатною особою, за станом свого здоров'я може працювати, має у приватній власності частину квартири, будинок, автомобіль, інших осіб, крім неповнолітньої доньки, на утриманні немає. Неповнолітня [PERSON] має задовільний стан здоров'я. В ході розгляду справи відповідач підтвердив свою готовність сплачувати кошти на утримання неповнолітньої доньки. За таких обставин, суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 гривень на місяць, що відповідає сумі витрачених грошових коштів на утримання дитини, зазначеної самим відповідачем. Відтак, суд доходить висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача судовий збір у сумі 487,20 гривень в дохід держави.

Outcome: approved