Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

У липні 2020 року позивач Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на підставі ст.ст. 1212-1214 ЦК України грошові кошти у розмірі 61 531,95 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2018 року стягнуто з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 68 528,25 грн. та судовий збір у розмірі 704,80 грн. 22.01.2019 року [PERSON] на підставі вказаного вище судового рішення отримала виконавчий лист № 752/6577/18, який звернуто до примусового виконання до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Постановою державного виконавця від 25.01.2019 року відкрито виконавче провадження № 58209713 з примусового виконання виконавчого листа № 752/6577/18, в межах якого накладено арешт на грошові кошти боржника у розмірі 76 656,36 грн. В подальшому державним виконавцем звернуто стягнення на грошові кошти у розмірі 76 656,36 грн., з яких 69 233,05 грн. - основна сума боргу за судовим рішенням, 6 923,31 грн. - виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій - 69 грн. та 431 грн. 27.02.2019 року грошові кошти у розмірі 69 233,05 грн. перераховано [PERSON] та постановою державного виконавця від 26.03.2019 року закінчено виконавче провадження. Разом з тим, в подальшому отримавши 08.02.2019 року повний текст рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2018 року, позивач оскаржив його до суду апеляційної інстанції, разом з апеляційною скаргою 15.02.2019 року подано заяву про зупинення виконавчого провадження № 58209713. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 06.06.2019 року скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2018 року, постановлено нове, яким стягнуто з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 20 061,01 грн. та судовий збір у розмірі 206,32 грн. У зв?язку із викладеним, 25.07.2019 року позивач звернувся до відповідача із претензією про повернення зайво сплачені грошові кошти у розмірі 53 862,30 грн., з яких: 48 467,24 грн. - основна сума зайво сплачених коштів, 498,48 грн. - зайво сплачений судовий збір, 4 896,58 грн. - зайво сплачений виконавчий збір. Оскільки у добровільному порядку відповідач відмовилась повертати грошові кошти, позивач звернувся до суду з даним позовом, та на підставі ст.ст. 1212-1214 ЦК України просить стягнути з відповідача 53 862,30 грн., а також 7 669,65 грн. процентів за користування грошовими коштами. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження. 21.09.2020 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшов відзив відповідача [PERSON] на позов, в якому про те, що за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2018 року та постановою Київського апеляційного суду від 06.06.2019 року з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» стягнуто середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, що в силу трудового законодавства належить до категорії заробітної плати та платежів, що прирівнюються до неї, відтак, відповідно до положень ст. 1215 ЦК України грошові кошти поверненню не підлягають. Також, відповідачем вказано про те, що доказів про набуття останньою грошових коштів в результаті рахункової помилки позивача або недобросовісності відповідача при набутті грошових коштів, матеріали цивільної справи не містять. Відтак, відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2018 року, постановленим у цивільній справі № 752/6577/18 за позовом [PERSON] до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, позовні вимоги задоволено (а.с. 8-13). Стягнуто з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 68 528,25 грн., судовий збір у розмірі 704 грн. 22.01.2019 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 752/6577/18 на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2018 року, з примусового виконання якого старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві 25.01.2019 року відкрито виконавче провадження № 58209713 (а.с. 24). Постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 25.01.2019 року у виконавчому провадженні № 58209713 накладено арешт на грошові кошти Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», що розміщені у банківських установах, у межах суми звернення стягнення у розмірі 76 656,36 грн. (а.с. 26-27). Відповідно до платіжного доручення № 5113 від 11.03.2019 року грошові кошти у розмірі 69 233,05 грн. перераховано на рахунок [PERSON] на виконання виконавчого листа № 752/6577/18 від 22.01.2019 року (а.с. 29). Постановою державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 26.03.2019 року закінчено виконавче провадження № 58209713 у зв?язку із повним виконання за виконавчим документом (а.с. 30). Крім того, згідно платіжних доручень №№ 4136, 4137,4138 від 26.02.2019 року державним виконавцем стягнуто виконавчий збір у розмірі 6 923,31 грн., витрати виконавчого провадження у розмірі 431 грн. та 69 грн., відповідно (а.с. 32-34). В подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 6 червня 2019 року скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.20158 року, ухвалено нове про часткове задоволення позову [PERSON] Стягнуто з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 20 061,01 грн. (а.с. 14-23). Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що постановою Київського апеляційного суду від 06.0.2019 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04.12.2018 року скасовано в частині, а отже правова підстава для набуття [PERSON] грошових коштів у розмірі 53 862,30 грн. відпала, а враховуючи, що зазначені кошти вже виплачені відповідачу, то вони підлягають поверненню саме на підставі статті 1212 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Разом з тим, у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. У статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Вказаний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18). Крім того, вказана правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 711/3248/18, у аналогічних правових відносинах. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Доказів набуття грошових коштів у розмірі 53 862,30 грн. в результаті рахункової помилки, а так само недобросовісних дій відповідача, матеріали справи не містять, на такі обставини сторони не посилаються. Незважаючи на те, що постановою Київського апеляційного суду від 06.0.2019 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04.12.2018 року скасовано в частині скасовано, проте, в силу вимог статті 1215 ЦК України грошові кошти у розмірі 53 862,30 грн. поверненню не підлягають. Відтак, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 53 862,30 грн. слід відмовити. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 53 862,30 грн., не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення процентів за користування грошовими коштами у розмірі 7 669,65 грн. на підставі ст. 536 ЦК України, оскільки є похідною від позовної вимоги про стягнення грошових у розмірі 53 862,30 грн. Крім того, суд погоджується з доводами відповідача про безпідставність позовних вимог в частині стягнення з останньої виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, виходячи з того, що положеннями ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Крім того, згідно ст.ст. 42, 44 Закону України «Про виконавче провадження», витрати виконавчого провадження стягуються державним виконавцем та обліковуються органами державної виконавчої служби на рахунках в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунках, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам. Також, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено відповідний порядок оскарження дій та рішень державних виконавців, у тому числі щодо стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. За вказаних обставин суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed