Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вказує, що в жовтні 2009 року йому від матері [PERSON] стало відомо про те, що його тітка [PERSON] знаходиться в Кіровоградському СІЗО. [PERSON] попросила [PERSON] позичити у [PERSON] гроші в сумі 100 000 гривень на послуги адвоката. [PERSON] зустрілась із [PERSON], який погодився позичити 100 000 гривень, для чого укласти письмовий договір позики та в якості забезпечення зобов'язання укласти договір застави квартири [ADDRESS]. У листопаді 2009 року зазначена квартира була приватизована ним, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і було видано свідоцтво про право власності. 17.12.2009 року власники квартири зустрілись із [PERSON] у приватного нотаріуса [PERSON], де [PERSON] відмовився укладати договір позики і запропонував укласти договір купівлі-продажу квартири із умовою щодо проживання в ній [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] протягом 2 років, тобто до повернення грошової суми в розмірі 100 000 гривень. Оскільки інших джерел для отримання грошових коштів, необхідних [PERSON], у його родини не було, вони були вимушені погодитись із умовами [PERSON] 17.12.2009 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за 100 000 грн., які були передані [PERSON] Просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири як вчинений під психічним тиском та впливом тяжкої обставини. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позов та просили його задовольнити. Пояснили суду, що тяжкою обставиною, під впливом якої було укладено договір купівлі-продажу, є перебування [PERSON] в місцях позбавлення волі і необхідність оплати послуг адвоката. Квартира була продана за ціною, яка є значно нижчою від ринковою. [PERSON] суду пояснив, що 17.12.2009 року він разом із співвласниками квартири приїхав до нотаріуса [PERSON] для того, щоб укласти договір позики під заставу квартири. Але перед укладенням договору, [PERSON] несподівано відмовився та заявив, що передасть грошову суму в розмірі 100 000 гривень тільки за умови укладення договору купівлі-продажу квартири. Близько 5 годин вони обговорювали умови договору і врешті погодились продати квартиру [PERSON], який їх вмовив. Також вони домовились, що [PERSON] протягом 2 років поверне 100 000 гривень, а [PERSON] із сім'єю можуть проживати в квартирі. Гроші, отримані від [PERSON], вони передали адвокату [PERSON], ім'я якого він не знає. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, їх представник [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, просив суд відмовити в задоволенні позову. Вважає, що договір був укладений за вільним волевиявленням сторін. [PERSON] з самого початку мав намір укласти договір купівлі-продажу квартири, його дружина [PERSON] дала свою письмову згоду на придбання [PERSON] квартири. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила суду заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутності. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились без поважних причин. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. 17.12.2009 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано у реєстрі нотаріальних дій за № 1784 (далі - Договір) (а.с.5) Відповідно п.2 Договору, відчужувана квартира [ADDRESS] належить Продавцю на праві приватної спільної сумісної на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 23062, виданого Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради 26.11.2009 року, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим ОП ЗМБТІ 16.12.2009 року за № 24815677; реєстраційний номер - 29026532 (а.с.5). Згідно з п. 12 Договору, сторони стверджують, що цей договір не носить характер удаваної угоди, здійснюється без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як морального так і фізичного (а.с. 5 зворот.) Відповідно п. 10 Договору, купівлі-продажу продавці зобов'язуються у термін до 20.12.2011 року звільнити квартиру від особистих речей та знятися з реєстраційного обліку, передати квартиру без будь-якої заборгованості по комунальним платежам, а покупець зобов'язується прийняти її. Одночасно покупець стверджує, що не має претензій до технічного стану квартири, оглянув її до підписання цього договору (а.с. 5 зворот). Згідно з ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. А на підставі ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Частиною 1 ст. 233 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Доводи [PERSON] полягають в тому, що договір купівлі-продажу від 17.12.2009 року було вчинено внаслідок застосування психічного тиску з боку відповідача [PERSON], та під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах. За положеннями статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не наведено жодних доказів незаконних або протиправних дій [PERSON], що свідчать про застосування ним психічного тиску. Суд не погоджується із думкою [PERSON], який вважає, що психічний тиск був виражений в тому, що [PERSON] погоджувався укласти договір лише на тих умовах, що були вигідні йому. Так само, суду не надано доказів укладення Договору під впливом тяжкої обставини. Суд враховує роз'яснення, які викладені в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», де вказано, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. [PERSON] обґрунтовував наявність тяжкої для нього обставини тим, що його тітка [PERSON] знаходилась в місцях позбавлення волі, і їй були терміново потрібні гроші для оплати послуг адвоката. Однак в підтвердження існування цих обставин, суду надано лише довідку про звільнення від 01.02.2011 року, з якої вбачається, що [PERSON] була засуджена вироком Ленінського районного суду м. Кіровограду за ч.4 ст. 191 КК України від 30.07.2010 року та відбувала покарання в місцях позбавлення волі з 19.07.2009 по 01.02.2011 року (а.с. 62). Суду не надано жодних доказів того, що [PERSON] укладала договір про надання послуг із адвокатом, яку суму витрачено на його послуги, не названо навіть прізвища даного адвоката. Позивач не зміг пояснити суду, куди конкретно було витрачено грошову суму в розмірі 100 000 гривень, отриману від [PERSON] Отже, [PERSON] в обґрунтування свого позову, послався на існування тяжкої для нього обставини, але не надав суду доказів її існування, не мотивував необхідність термінового отримання грошей. Позивачем надана довідка про те, що дійсна вартість квартири станом на 17.12.2009 року, складала 250 000 гривень (а.с. 6), але позивач та його представник не змогли пояснити суду, чому квартира була продана саме [PERSON] за 100 000 гривень. В тому випадку, якщо вартість квартири дійсно перевищувала в 2,5 рази суму, за яку вона була відчужена, суду незрозуміло, чому [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не продали квартиру за її ринковою вартістю, а погодились на умови [PERSON] Так само, позивач не зміг пояснити суду, чому сума грошей не могла бути отримана шляхом укладання кредитного договору із банком, враховуючи, що предметом застави могла бути спірна квартира, або в будь-який інший спосіб. Таким чином, проаналізувавши доводи сторін та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу від 17.12.2009 року діяли добровільно, розуміючи наслідки своїх дій та правові наслідки укладення правочину. Доводи [PERSON] про укладення договору під впливом психічного тиску та під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах не знайшли свого підтвердження в судовому засідання і спростовуються дослідженими доказами по справі, а тому, позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

Outcome: dismissed