Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

У липні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - будинком [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що успадкувала будинок [ADDRESS] , після смерті матері, яка ще за життя склала заповіт, яким заповіла зазначений будинок своїй доньці. Заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори позивачка подала, проте ще не отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок. У зазначеному будинку окрім позивачки зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , сестра позивачки та [PERSON] , [INFO] , племінник позивачки.Однак, [PERSON] та [PERSON] не проживають в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. Відповідачі не проживають в даному будинку тривалий час, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не мають і взагалі будинком не цікавляться. Перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачам позивачка не чинила. Після здійснення реєстрації місця проживання відповідачі проживали у будинку тривалий час, після чого переїхали та позивачці точне місце їх проживання невідоме, зв`язку з ними вона не підтримує. Посилаючись на суттєве матеріальне навантаження на утримання будинку, маючи невелику пенсію, позивач просить визнати відповідачів таким, що втратили право користування зазначеним жилим приміщенням. Виходячи з положень ч.2, ч.4, ч.6 ст.19, ст.176, ст.274 ЦПК України, ухвалою суду від 22.07.2021 р. було вирішено питання про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням дати судового засідання. Позивачка у судове засідання не з`явилася, до суду надіслала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, зазначивши, що на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання двічі не з`явилися, будучи повідомленими про час і місце розгляду справи в порядку ч.ч.7, 11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки не повідомили, відзиву на позов та (або) заяв з приводу питань, які б перешкоджали розгляду справи по суті, - не надали. Наведені обставини відповідно до ст.280 ЦПК України у сукупності є підставою для заочного розгляду справи, про що судом було постановлено відповідну ухвалу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до відомостей паспорту серії [NUMBER] , виданого 10 липня 2002 року Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області, встановлено що позивачем є [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що 29 грудня 1999 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Новоандріївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, зареєстрований за №100, яким заповіла по Ѕ частці житлового будинку, який їй належить на праві особистої власності, розташований за адресою: [ADDRESS] , своїм донькам [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до відомостей Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.07.2003 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1002033 від 15.07.2003 встановлено, що власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до відомостей Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06 червня 2014 року встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №37583614 від 10.06.2014 р. встановлено, що зареєстровано у спадковому реєстрі за №56172483, за №52/2014 у приватного нотаріуса Студенцова О.М. спадкову справу [PERSON] . Відповідно до відомостей домової книги для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] , від 14 жовтня 2003 року встановлено, що у будинку, зазначеному у домовій книзі, зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 04.06.2002 р. Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області, [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 03.01.2006 р. Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області. Відповідно до відомостей довідки №56, виданої 12.05.2021 р. виконавчим комітетом Оріхівської міської ради Запорізької області встановлено, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, фактично не проживає з 01.09.2005 р., а [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, фактично не проживає з 01.09.2000 р. Доказів про поважність причин відсутності відповідачів за зареєстрованим місцем проживання, а також доказів існування у них намірів продовжити користуватись приміщенням, яке належать позивачу, в матеріалах справи немає. Таким чином, поважних причин відсутності відповідачів за зареєстрованим місцем проживання понад встановлені законом строки (один рік) з матеріалів справи не вбачається. Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною. До такого висновку дійшла Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 06.07.2016 у справі №6-3095цс15. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. №5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Суд вбачає, що між сторонами виникли відносини, що регулюються главою 32 ЦК України. Так, відповідно до статті 41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Відповідно до ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому суд враховує положення частин першої та другої статті 29 ЦК України, якими встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст.317, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved