Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житло, видане Харківським обласним управлінням СПТУ № 1 від 17 грудня 2001 року, згідно якого за [PERSON] визнано право приватної особистої власності на квартиру [ADDRESS] та припинити право власності на нерухоме майно - квартиру № 17 у будинку готельного типу, площею 34 м.кв., по [ADDRESS] за [PERSON]. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 15 березня 1997 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON], від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. 25 грудня 2000 року між її чоловіком [PERSON] (орендарем) та ПТУ № 1 (власником) в особі директора Оберемок І.А. було укладено Договір № 7, згідно з п. 1 якого власник надав, а орендар прийняв житло [ADDRESS], загальною площею 26,4 кв.м. У той же день на ім'я відповідача [PERSON] було видано тимчасовий ордер № 7 на вселення у вищевказану кімнату, після чого вона, відповідач [PERSON] та їх донька вселились у кімнату [ADDRESS] та фактично почали проживати у цій кімнаті. 03 квітня 2001 року вона, відповідач [PERSON] та їх донька одночасно були прописані за вищевказаною адресою. 15 вересня 2010 року рішенням Ленінського районного суду м. Харкова шлюб між нею та відповідачем [PERSON] було розірвано. Після цього відповідач [PERSON] виїхав з кімнати та 24 травня 2011 року знявся з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Однак, вона та їх донька з квітня 2001 року по цей час постійно проживають та зареєстровані у спірній квартирі. Про приватизацію спірної квартири відповідачем [PERSON] їй стало відомо тільки у вересні 2012 року, коли він повідомив її про те, що квартира належить йому на праві приватної власності та він має намір продати її. До цього часу [PERSON] запевняв її, що квартира відносилась до державного житлового фонду. Після звернення її адвоката до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» з'ясувалось, що відповідачем [PERSON] 17 грудня 2001 року було отримано Свідоцтво про право власності на житло, видане Харківським обласним управлінням СПТУ № 1, згідно якого квартира [ADDRESS] була приватизована відповідачем [PERSON] на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а 21 грудня 2001 року [PERSON] зареєстрував право приватної власності на вищевказану квартиру у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Однак, позивач, будучи прописана у спірній квартирі та постійно проживаючи в ній разом із відповідачем [PERSON] та їх малолітньою дитиною на момент її приватизації, своєї письмової згоди на приватизацію цього житла не давала, в орган приватизації із відповідною заявою, ні особисто, ані через [PERSON] не зверталась, оскільки про приватизацію житла не знала. Позивач вважає, що директором СПТУ № 1 [PERSON] була видана [PERSON] довідка про склад сім'ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення, без дати та вих. номера, в якій було вказано, що у спірній квартирі з 03.04.2001 року прописаний тільки [PERSON], у зв'язку з чим посадовими особами СПТУ № 1, а також [PERSON] було свідомо приховано факт проживання та прописки на момент приватизації у спірній квартирі жінки [PERSON] та їх доньки [PERSON] Внаслідок цих незаконних дій відповідачів, було порушено її право та право їх неповнолітньої доньки на приватизацію спірної квартири. Судом у судовому засіданні виключено із кола третіх осіб [PERSON], оскільки вона є неповнолітньою та її інтереси у суді представляє позивач. В судовому засіданні позивач, яка діє також і в інтересах неповнолітньої [PERSON], та її представники позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, надали суду письмові заперечення (а.с. 98-100). Пояснили, що спірне жиле приміщення відповідачу було надано як молодому спеціалісту, оскільки в даному ПТУ № 1 він працював з 1994 року та стояв на обліку як такий, що потребує покращення житлових умов. На підставі договору оренди він подав заяву від 04.07.2001 року стосовно передачі йому у приватну власність займаного приміщення. У відповідності з розпорядженням директора ПТУ № 1 [PERSON] від 17.12.2001 року № 6 відповідачу було дозволено приватизувати спірне жиле приміщення, після чого він отримав свідоцтво про право власності на квартиру. В процесі збору документів відповідачем було надано в уповноважені органи всі необхідні документи, які він отримав від відповідних посадових та службових осіб, а тому посилання [PERSON] на те, що він, ніби-то щось сфальсифікував та ввів позивача в оману не відповідає дійсності, оскільки позивач разом з їх донькою були вселені до спірного жилого приміщення як члени сім'ї наймача. Ордер, на який посилається позивачка є лише тимчасовим документом, що дає право на вселення до даного жилого приміщення. Посилання позивача на те, що відповідачем, ніби-то, було надано недостовірну довідку, де відповідач ніби-то зареєстрований один не відповідає дійсності, оскільки паспортист є працівником даної ПТУ № 1, який керується не лише довідкою, а й перевіряє інформацію в формі А стосовно зареєстрованих осіб. Доступу в нього до даних форм не має та вводити в оману він нікого не міг. Крім того, відповідачем також було зазначено, що [PERSON] було достеменно відомо ще з 2001 року, що на спірну квартиру йому видано свідоцтво про право власності, у зв'язку з чим вважають за необхідне застосувати закон щодо позовної давності. У відповідності до ст. 257 ЦК України позовна давність встановлюється тривалістю три роки, а отже позивачкою було пропущено даний строк, оскільки минуло 14 років. Представник відповідача Державного навчального закладу «Харківський професійний монтажно-будівельний ліцей» Саликіна М.О. заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, надала суду письмові заперечення (а.с. 105-107, 120-122). У судовому засіданні пояснила, що [PERSON], було виявлено бажання приватизувати надане в користування житлове приміщення, додержано порядок приватизації житлового фонду, виконані всі вимоги, передбачені діючим на той момент законодавством, що регулювало приватизацію житлового фонду, тобто надано необхідні на той час документи до органу, в компетенцію якого входило право на приватизацію спірної квартири. [PERSON] в своєму позові посилається на те, що разом з нею проживає її неповнолітня дитина [PERSON], та чимось порушене її право також, однак це не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] з 2011 року проживає разом за батьком, [PERSON] та вже втретє подає заперечення проти позову своєї матері [PERSON] Посилання позивачки на те, що вона дізналася про порушене право лише в 2012 році нічим не підтверджується, в матеріалах справи не міститься жодного доказу, яким це можна було підтвердити. З матеріалів справи випливає, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом у спірній квартирі перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано лише 15.09.2010 року, тобто позивачка знала або мала знати про приватизацію її чоловіком спірної квартири саме з моменту приватизації у 2001 році, оскільки вони проживали разом та іншого житла в них не було. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради не заперечувала проти задоволення позовної заяви. Пояснила, що права неповнолітньої [PERSON] були порушені, оскільки у спірній квартирі дитина зареєстрована та має право на приватизацію 1/3 частини спірної квартири. Суд вислухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, поясненнясвідків [PERSON], [PERSON], перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено наступне. 15 березня 1997 року був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем, який за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2010 року був розірваний. Рішення набрало законної сили (а.с. 14). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого Московським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 1294 (а.с. 13). 25 грудня 2000 року між відповідачем [PERSON] (орендарем) та ПТУ № 1 (власником) в особі директора Оберемок І.А. було укладено Договір № 7 про оренду житлового приміщення, відповідно якого [PERSON] було передано в оренду, як молодому спеціалісту житлове приміщення загальною площею 26,4 кв.м., що складалося із 1- ї житлової кімнати по [ADDRESS] (а.с. 15). На підставі рішення профкому № 4 від 18.12.2000 року [PERSON] був виданий тимчасовий ордер № 7 від 25.12.2000 року на його право разом із дружиною [PERSON] та їх донькою [PERSON], зайняти одну кімнату [ADDRESS] (а.с. 16). На підставі вищезазначеного договору оренди від 25.12.2000 року ДНЗ «ХПМБЛ» було видано розпорядження № 6 від 17.12.2001 року, яким було дозволено [PERSON] приватизувати займане житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). 17.12.2001 Харківським обласним управлінням ДНЗ «ХПМБЛ» було видано свідоцтво про право власності на житло, яким за [PERSON] визнано право приватної особистої власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 21). Відповідно довідки про склад сім'ї, виданої директором ДНЗ ХПМБЛ 13.12.2013 року, за адресою [ADDRESS] з 03.04.2001 року зареєстровані [PERSON] та донька [PERSON] Квартира на правах власності належить [PERSON], який в ній не мешкає та знятий з реєстраційного обліку 24.05.2011 року (а.с. 20). Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER], виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 24.10.2014 року, позивач [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду від 1992 року, зі змінами внесеними згідно з Законами України, N 3981-12 от 22.02.94, ВВР, 1994, N 24, ст.182, N 40/97-ВР от 05.02.97, ВВР, 1997, N 12, ст.100, N 642/97-ВР от 18.11.97, ВВР, 1998, N 10, ст. 36) визначено порядок приватизації приміщень житлового фонду. У статті 7 зазначеного закону визначено, що за наймачами, що не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається діючий порядок отримання в користування житла на умовах найму. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, з пояснень відповідача та представника відповідача Державного навчального закладу «Харківський професійний монтажно-будівельний ліцей» Саликіної М.О. вбачається, що [PERSON] було виявлено бажання приватизувати надане в користування житлове приміщення, додержано порядок приватизації житлового фонду, виконі всі вимоги, передбачені діючим на той момент законодавством, що регулювало приватизацію житлового фонду, тобто надано необхідні на той час документи до органу, в компетенцію якого входило право на приватизацію спірної квартири. Суд не приймає до уваги посилання позивача стосовно того, що разом з нею у спірній квартирі проживає її неповнолітня дитина [PERSON], та чимось порушене її право також, оскільки в матеріалах справи містяться письмові заперечення неповнолітньої [PERSON], в яких вона зазначає, що 24.09.2013 та 05.03.2014 нею вже подавалися аналогічні заяви, в рамках розгляду аналогічних справ під головуванням судді Ольховського Є.Б. та судді Грінчук О.П. Впродовж тривалого часу, а саме з 2011 року вона мешкає разом зі своїм батьком за адресою: [ADDRESS]. З матір'ю [PERSON] вона майже не спілкується, участі у її вихованні вона не приймає, матеріальної допомоги не надає. В ході розгляду аналогічної справи під головуванням судді Ольховського Є.Б., а саме в ході допиту в якості свідків її бабусі та дідуся, їй стало відомо, що її мати [PERSON] знала ще в 2004 році, що батьком, [PERSON] спірну квартиру було приватизовано на його ім'я і вона проти цього не заперечувала (а.с. 103-104). Посилання позивачки на те, що вона дізналася про порушене право лише в 2012 році нічим не підтверджується, в матеріалах справи не міститься жодного доказу, яким це можна було підтвердити. Крім того, суд також критично ставиться до показань свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки про приватизацію відповідачем спірної квартири вони дізналися зі слів позивачки. З матеріалів справи випливає, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом у спірній квартирі перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано лише 15.09.2010 року, тобто позивачка знала або мала знати про приватизацію її чоловіком спірної квартири саме з моменту приватизації у 2001 році, оскільки вони проживали разом та іншого житла в них не було. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. У відповідності до ст. 257 ЦК України позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а отже позивачкою було пропущено даний строк, оскільки минуло 13 років. Крім того, Ленінським районним судом м. Харкова під головуванням судді Ольховського Є.Б. цивільна справа вже розглядалась та за заявою позивачки [PERSON] була залишена без розгляду, про що свідчить ухвала від 02 жовтня 2013 року, справа № 642/5340/2013 (а.с. 101). Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12 травня 2014 року під головуванням судді Грінчук О.П. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], Державний навчальний заклад Харківський професійний монтажно-будівельний ліцей, треті особи: [PERSON], Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, припинення права власності на житло залишено без розгляду (а.с. 102). У відповідності зі ст. 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотаннями особи, що їх подала не знайде підстав для поновлення або продовження строку. Позивачкою не подавалося клопотання щодо поновлення чи продовження процесуальних строків. Таким чином, позов [PERSON] є не обґрунтований, поданий після спливу процесуального строку та такий, який не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати понесені позивачем по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed