Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 136\~420 грн. 00 коп., 3 % річних в сумі 19\~634 грн. 13 коп. та інфляційні збитки у розмірі 117\~963 грн. 75 коп. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилався на те, що 22 вересня 2008 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав [PERSON] позику у розмірі 6\~000,00 євро та 1\~800,00 доларів США. строком до 22 вересня 2010 року. Про отримання коштів [PERSON] склав власноручно написану розписку. На даний час борг складає 4\~000, 00 євро, що становить за курсом НБУ 96 880 грн. 00 коп., та 1\~800,00 доларів США, що складає за курсом НБУ 39\~546 грн. 00 коп. Однак, 03 грудня 2014 року позичальник [PERSON] помер. 16 квітня 2015 року за заявою спадкоємців Пятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу за № 479/2015. 17 квітня 2015 року кредитором направлено заяву (вимогу). Оскільки ж відповідач [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька, про що подала відповідну заяву, [PERSON] був змушений звернутися до суду із вказаним позовом до останньої як до спадкоємця позичальника. Крім того, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача й 3 % річних в сумі 19\~634 грн. 13 коп. та інфляційні збитки у розмірі 117\~963 грн. 75 коп. У судовому засіданні, що відбулося 19 листопада 2015 року, позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. 01 грудня 2015 року на електронну адресу суду надійшла заява представника позивача [PERSON] [PERSON], в якій заявлені вимоги останній підтримав та просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, до початку слухання справи по суті подала заперечення проти позову, в яких посилалася на пропуск строків позовної давності, який минув ще 22 вересня 2013 року. У звязку з наведеним [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову та розглянути справу за відсутності відповідача та її представника. Від завідувача Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] надійшов лист про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. ст. 205, 1047 ЦК України договір позики може укладатися як в усній, так і в письмовій формі. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 22 вересня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 6\~000,00 євро та 1\~800,00 доларів США., які позичальник зобов'язувався повернути до 22 вересня 2010 року. На підтвердження передачі коштів [PERSON] власноручно написав розписку від 22 вересня 2008 року (а.с. 105). З наданих пояснень та розписки вбачається, що 01 вересня 2010 року позичальник повернув 2\~000 євро. На даний час борг складає 4\~000, 00 євро, що становить за курсом НБУ 96 880 грн. 00 коп., та 1\~800,00 доларів США, що складає за курсом НБУ 39\~546 грн. 00 коп., про що свідчить розрахунок (а.с. 5). 04 грудня 2014 року позичальник [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БК № 319735, виданого 04 грудня 2014 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 50). З матеріалів спадкової справи № 479/2015 щодо майна [PERSON] вбачається, що єдиним спадкоємцем після смерті позичальника є його дочка - [PERSON], яка звернулася до Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що зареєстрована за № 1815 (а.с. 46). Згідно із вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. 16 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою-претензією щодо наявності заборгованості за розпискою від 22 вересня 2008 року. У подальшому дана заява була направлена за належністю до Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори (а.с. 86-90). За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом також зясовано, що сторонами договору позики досягнуто згоди щодо повернення грошових коштів за договором позики не пізніше 22 вересня 2010 року. На узгоджену дату повернення коштів позичальник ще був живий, однак відповідної вимоги кредитор до нього не заявив та доказів предявлення до [PERSON] судового позову стороною позивача не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 257, 261 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням вищевикладеного, а також враховуючи те, що позовну заяву до відповідача [PERSON] направлено до суду лише 10 липня 2015 року, а строк виконання зобов'язання за вказаним договором позики настав ще 22 вересня 2010 року, так строк позовної давності згідно положень чинного законодавства минув 22 вересня 2013 року, й доказів на підтвердження того, що позикодавець неодноразово звертався до позичальника з вимогами про повернення боргу суду не надав, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відмову в задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском строків позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed