Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

У липні 2015 року позивач Національна спілка художників України звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Ялтинська міська рада про визнання права власності на будинок [ADDRESS] Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.07.2015 року підсудність справи визначено Оболонському районному суду м. Києва. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до Постанови КМУ № 1058 від 10.07.1998 року, на підставі ЗУ «Про професійних творчих робітників та творчі спілки», будинок [ADDRESS], було передано Національній спілці художників України. 12.12.2005 року рішенням Ялтинської міської ради № 1815, на підставі вищезазначеної постанови, за Національною спілкою художників України було оформлено право власності на будинок [ADDRESS] та видано свідоцтво серії [NUMBER] про право власності на нерухоме майно від 18.01.2016 року. Однак, рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 22.07.2008 року, визнано недійсним та відмінено свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] серії [NUMBER] від 18.01.2006 року та рішення виконавчого комітету Ялтинської міської ради № 1815 від 12.12.2005 року, що стосується права власності на вказаний будинок. На підставі зазначеного рішення суду, рішенням Ялтинської міської ради № 18 від 23.03.2010 року будинок [ADDRESS] Автономної Республіки Крим передано у комунальну власність з відповідною реєстрацією права власності. 26.08.2011 року ухвалою Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим, рішення цього ж суду від 22.07.2008 року про скасування свідоцтва про право власності та частково - рішення виконавчого комітету Ялтинської міської ради - скасовано, у зв'язку з нововиявленими обставинами. 19.12.2011 року, позовну заяву було залишено без розгляду, а справу закрито. Внаслідок вищезазначеного Національна спілка художників України звернулася до Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим з заявою про поворот виконання рішення, і рішенням суду від 31.10.2013 року ухвалено повернути будинок [ADDRESS] у власність позивачу. В процесі розгляду справи № 911/1269/15 в Господарському суді Київської області за позовом Національної спілки художників України до Ялтинської міської ради про визнання права власності, встановлено, що частина кімнат у домоволодінні [ADDRESS], залишились зареєстрованими на праві власності за фізичними особами, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.05.2015 року. З огляду на вище викладене, просили суд визнати право власності на все домоволодіння за адресою [ADDRESS] (технічний опис майна: літ. А, житловий будинок загальною площею 315,5 кв. м., житловою площею 222,8 кв. м., літ. Д житловий будинок, загальною площею 12,5 кв.м., житловою площею 6,5 кв.м, на ділянці сараї літ. Б, В, У, Ж, Н, Т, Ф, Х, вбиральні літ Р.Л., ванна літ. К) за Національною спілкою художників України. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та дату судового розгляду справи повідомлялися належним чином, надіслали до суду заперечення проти позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився про час та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином причини неявки суду не повідомив. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. У відповідності до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до Постанови КМУ № 1058 від 10.07.1998 року, на підставі ЗУ «Про професійних творчих робітників та творчі спілки», будинок [ADDRESS], передано Національній спілці художників України. Згідно ст. 328 ЦПК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 12.12.2005 року рішенням Ялтинської міської ради № 1815, на підставі вищезазначеної постанови, за Національною спілкою художників України було оформлено право власності на будинок [ADDRESS] та видано свідоцтво серії [NUMBER] про право власності на нерухоме майно від 18.01.2016 року. При цьому, рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 22.07.2008 року, визнано недійсним та відмінено свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] серії [NUMBER] від 18.01.2006 року і рішення виконавчого комітету Ялтинської міської ради № 1815 від 12.12.2005 року, що стосується вказаного будинку. На підставі зазначеного рішення суду, рішенням Ялтинської міської ради № 18 від 23.03.2010 року будинок [ADDRESS] Автономної Республіки Крим передано у комунальну власність. 26.08.2011 року ухвалою Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим, рішення цього ж суду від 22.07.2008 року про скасування свідоцтва про право власності та частково - рішення виконавчого комітету Ялтинської міської ради - скасовано, у зв'язку з нововиявленими обставинами. Згодом, 19.12.2011 року позовну заяву було залишено без розгляду, а справу закрито. З огляду на зазначене, Національна спілка художників України звернулася до Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим з заявою про поворот виконання рішення, внаслідок чого рішенням суду від 31.10.2013 року ухвалено повернути будинок [ADDRESS] у власність Національній спілці художників України. При цьому, в процесі розгляду справи № 911/1269/15 в Господарському суді Київської області за позовом Національної спілки художників України до Ялтинської міської ради про визнання права власності, встановлено, що частина кімнат у домоволодінні [ADDRESS], зареєстровано на праві власності за фізичними особами. Так, з матеріалів справи вбачається, що квартира № 1, 23.12.2010 року зареєстрована на праві спільної часткової власності за [PERSON] (частка ?) та [PERSON] (частка ?) на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 02.12.2010 року, виданого Виконавчим комітетом Ялтинської міської ради; квартира № 4 зареєстрована на праві приватної власності 07.07.2011 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на спадщину [NUMBER] від 23.06.2011 року, виданого Першою Ялтинською державною нотаріальною конторою; квартира № 9 зареєстрована на праві спільної часткової власності 13.07.2012 року за [PERSON] (частка ?), [PERSON] (частка ?), [PERSON] (частка ?), [PERSON] (частка ?) на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 18.06.2012 року, виданих Виконавчим комітетом Ялтинської міської ради. Право власності на решту будинку, згідно вище зазначеного витягу, не зареєстровано за іншими особами. За таких обставин Національна спілка художників України, просила суд визнати право власності на все домоволодіння за адресою [ADDRESS] (технічний опис майна: літ. А, житловий будинок загальною площею 315,5 кв. м., житловою площею 222,8 кв. м., літ. Д житловий будинок, загальною площею 12,5 кв.м., житловою площею 6,5 кв.м, на ділянці сараї літ. Б, В, У, Ж, Н, Т, Ф, Х, вбиральні літ Р.Л., ванна літ. К) за Національною спілкою художників України. Згідно ст. 346 ЦК України передбачено підстави припинення права власності, серед яких відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; викупу пам'яток історії та культури; викупу земельної ділянки у зв'язку із суспільною необхідністю; викупу нерухомого майна у зв'язку з викупом з метою суспільної необхідності земельної ділянки, на якій воно розміщене; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Відповідно до ст. 216 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним не породжує наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Тобто визнання правочину недійсним не породжує реституцію, а лише визнає факт його недійсності. 13.08.2014 року Апеляційним судом Республіки Крим згідно законодавства Російської Федерації було прийнято рішення скасувати ухвалу Ялтинського міського суду АРК від 31.10.2013 року, за «ст. 443 ГПК РФ» в якій йдеться про те, що «відповідачу повинно бути повернуто все, що було з нього стягнуто на користь позивача по скасованому рішенню суду». При цьому, рішення Ялтинського міського суду АРК від 22.07.2008 року не передбачало виконання відповідачами будь-яких дій на користь позивача. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції України та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як визначено ч. 2, 3 цієї норми, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. У відповідності з Указом Президента України від 12.11.2014 року №867/2014 «Питання мережі місцевих загальних та апеляційних судів», до мережі апеляційних судів України належить Апеляційний суд Автономної Республіки Крим. Апеляційний суд Республіки Крим на території України не створювався. Таким чином, ухвала Апеляційного суду Республіки Крим від 13.08.2014 року прийнята на окупованій території України з порушенням чинного законодавства України -

Outcome: dismissed