Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення та відшкодування моральної шкоди. Вимоги мотивував тим, що він є співвласником 1/2 частини квартири [ADDRESS], співвласником іншої 1/2 частини є відповідач [PERSON] У вказаній квартирі проживає та зареєстрований відповідач [PERSON], який є сином позивача та [PERSON] Втім, позивач не може користуватись даною квартирою, оскільки відповідачі чинять перешкоди у здійсненні ним права власності, а саме, не впускають до квартири, його син, [PERSON], спричиняє йому тілесні ушкодження. Крім того, позивач просив відшкодувати моральну шкоду з [PERSON] в сумі 20 000 грн., з [PERSON] 30 000 грн., посилаючись на те, що вказані обставини щодо усунення перешкод у користуванні квартирою спричинили йому фізичний біль, душевні страждання, приниженні честі та гідності протягом тривалого часу. Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 червня 2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Зобовязано [PERSON], [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні [ADDRESS]. Вселено [PERSON] до квартири [ADDRESS]. Стягнуто користь [PERSON]моральне відшкодування з [PERSON] в сумі 2 000 грн., з [PERSON] - 3000 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В апеляційній скарзі [PERSON] та [PERSON] просять скасувати зазначене рішення суду, посилаючись на те, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, [PERSON] та [PERSON] посилались на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, оскільки жодних доказів на підтвердження створення [PERSON] перешкод у користуванні квартирою суду представлено не було. Зазначають, що процесуальні документи органів внутрішніх справ, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, не є належними та допустимими доказами винуватості дій відповідачів, вчинених щодо позивача, спричинення йому моральних страждань, оскільки така вина може бути встановлена лише у визначений законом спосіб та на підставі судового рішення.Стверджували про те, що позивач має інше місце проживання та іншу сім»ю, не проживає у квартирі з власної волі, однак зловживає спиртними напоями і у такому стані час від часу приходить до квартири та вчиняє сварки, а також звертається з безпідставними заявами до поліції Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення [PERSON], представника відповідачів [PERSON]В та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір з приводу користування вказаною квартирою, та посилався на постанову Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 28 травня 2011 року, висновок Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 06 грудня 2013 року, висновки Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 09 грудня 2013 року та від 04 вересня 2015 року. Зазначені докази було визнано судом першої інстанції належними та допустимими, відносно вимог позивача про наявність для нього перешкод у користуванні власністю зі сторони відповідачів. У звязку з тим, що дії відповідачів спричинили позивачу моральні страждання, які полягають у порушенні прав власника на нерухоме майно, неможливості користуватись належною власністю, із врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд стягнув моральну шкоду з [PERSON] у сумі 2000 грн. та з [PERSON] 3000 грн. З такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону. Положеннями ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим з точки зору повного і всебічного зясування обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених відповідними доказами, та вирішення справи згідно із законом. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS], іншим власником ? частини квартири є [PERSON] (а.с.32-34) У вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] (а.с.7зворот), [PERSON] (а.с.48) та їх повнолітній син [PERSON] (а.с.47) Позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою ґрунтуються на тому, що відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні квартирою, [PERSON] спричиняє тілесні ушкодження, через що він позбавлений можливості користуватись власністю. На підтвердження вказаних обставин позивачем було долучено до матеріалів справи постанову Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 28.05.2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 185, 296 КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (а.с.15), висновок Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 06.12.2013 року на письмову заяву [PERSON] про прийняття мір реагування до [PERSON], яка не пускає його до квартири (а.с.16); висновок Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 09.12.2013 року на письмову заяву [PERSON] про те, що його син [PERSON] вчинив з ним сварку та вдарив (а.с. 17), висновок Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 11.09.2015 року на письмову заяву [PERSON] про те, що його син [PERSON] вчинив з ним сварку не пускає його до квартири (а.с.18). Втім, висновок суду про те, що вказані докази є належними та допустимими, підтверджують наявність з вини відповідачів перешкод для позивача у користуванні належною йому власністю, суперечить положенням ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, підставами звільнення від доказування, поміж інших, є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, а також вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які є обов»язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Подані позивачем процесуальні документи органів внутрішніх справ не є такими рішеннями, які можна вважати підставами для звільнення позивача від доказування, відповідно до ст. 61 ЦПК України, натомість інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог, позивачем подано не було. Разом з тим, відповідачі заперечували вчинення жодних неправомірних дій щодо позивача, на підтвердження чого ними було подано апеляційному суду характеристики, видані за місцем проживання , та за їх клопотанням було допитано свідка [PERSON], який працює головою правління ЖБК «Пасейдон» та одночасно є мешканцем сусідньої квартири, який в судовому засіданні засвідчив про те, що відповідачі позитивно характеризуються , не чинять позивачеві жодних перешкод у користуванні квартирою, останній же вживає алкогольні напої, до нього жодного разу з приводу наявності спору між мешканцями або перешкод не звертався. Зважаючи на зазначене, висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та відшкодування моральної шкоди суперечить матеріалам справи та приписам закону. Враховуючи наведені обставини, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, як це вимагається правилом ст. 213 ЦПК України, воно підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог через їх недоведеність позивачем. Відповідно до припису ч. 1 ст. 88 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат, з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору при зверненні з апеляційною скаргою у сумі по 1212 грн. 64 коп. кожному.

Outcome: approved