Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 138 179,80 грн. та судові витрати по справі у розмірі 7 680 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що ним було направлено листа від 15.02.2017 року про виплату заробітної плати за 2014 рік, а самЕ6 винагороди за безперервний стаж роботи на підприємстві за 2014 рік та винагороди за підсумками роботи за 2014 рік, оскільки в період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року він перебував у штаті підприємства - Кіровоградської філії ЦДЦР на посаді головного бухгалтера та на момент його роботи діяв Колективний договір на 2013-2016 року. Враховуючи те, що він був звільнений з підприємства у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності, він має право на виплату винагороди за 2014 рік пропорційно фактично відпрацьованому часу в 2014 році. Листом ДП «Український державний центр радіочастот» від 17.03.2017 року, йому було повідомлено про здійснення нарахування йому винагороди за безперервний стаж роботи в сумі 8160 грн. та винагороди за підсумками роботи за 2014 рік у сумі 2 602,79 грн., яку було йому виплачено 17.02.2017 року. Заробітна плата за листопад 2014 року, що враховується при розрахунку середньої заробітної плати 1 972,63 грн. Заробітна плата за грудень 2014 року, що враховується при розрахунку заробітної плати 3 451,42 грн. За період з 01.11.2014 року по 31.12.2014 року фактично відпрацьовано робочих дні: листопад 2014 року - 7 днів; грудень 2014 року - 14 днів. Заробітна плата за період з 01 листопада 2014 року по 31 грудня 2014 року, що враховуються при розрахунку середньої заробітної плати становить 5 424,05 грн. Середній заробіток складає 5 424,05 грн./21 днів = 258,28 грн. Кількість робочих днів за 2015 рік складає 251, розмір компенсації складає 64 828,28 грн. Кількість робочих днів за 2016 рік - 251 дні, розмір компенсації складає 64 828,28 грн. кількість робочих днів за січень, лютий 2017 року 33 дні, розмір компенсації складає 8 523,24 грн. Також, він змушений нести витрати пов'язані зі зверненням до фахівця в області права з метою підготовки позовної заяви, тому вважає, що дані витрати повинен компенсувати відповідач. Враховуючи вказані обставини, позивач звертається до суду з даним позовом. 21 грудня 2017 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшло заперечення на позовну заяву, в якій зазначено, що позивач дійсно перебував у трудових відносинах зі структурним підрозділом відповідача, займав посаду головного бухгалтера Кіровоградської філії УДЦР, 31.12.2014 року він був звільнений з посади за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності. 01.01.2015 року філія припинила свою діяльність. 23.02.2017 року позивач звернувся з заявою про виплату йому винагороди за безперервний стаж роботи та за підсумками роботи за 2014 рік, за результатами розгляду якої було нараховано винагороду за безперервний стаж роботи у розмірі 8 160 грн., підсумками роботи за 2014 рік у розмірі 2 602,79 грн. та згідно з заявою позивача суму коштів у розмірі 8 664,05 грн. утримали на погашення безвідсоткової позики згідно договору № 9 від 27.01.2010 року. Це також зазначає і позивач у позові, та підтверджує, що його відповідач повідомив листом від 17.03.2017 року про здійснення нарахування винагороди за безперервний стаж роботи та за підсумками роботи за 2014 рік. За таких обставин винагороди за безперервний стаж роботи та за підсумками роботи за рік не належали до виплати у день звільнення позивача. Тому, останнім не порушено вимоги ч. 1 ст. 116 КЗпП та правові наслідки для застосування до державного підприємства санкцій, у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, як вважає позивач в частині виплати на користь звільненого працівника його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відсутні. Крім того, позивач ще у березні 2017 року дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Тому, на час подання позову минув строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. 29 січня 2018 року до суду надійшла відповідь представника відповідача на пояснення позивача, в який зазначає, що 19.01.2018 року відповідачем були отримані письмові пояснення позивача без доданих до них додатків. У відповідності до колективного договору винагороди за безперервний стаж роботи та за підсумками роботи за 2014 рік мають одноразовий характер і виплачуються один раз на календарний рік. Доводи позивача щодо невиплати вказаних винагород за підсумками роботи за 2014 рік та за безперервний стаж роботи спростовуються наказом ДП»УДЦР» від 01.10.2014 року № 467, згідно з яким працівнику, який звільняється, крім заробітної плати виплачуються усі відомі на день звільнення премії, решта виплат, зокрема вказані вище винагороди, на загальних підставах в установлений на підприємстві термін. Тобто, у першому кварталі року, що настав за звітним. Таким чином, винагороди за безперервний стаж роботи та за підсумками роботи за рік не належать до виплат у день звільнення позивача, 31.12.2014 року, та належать до виплати звільненому працівникові протягом 1-го кварталу 2015 року, що настав за звітним. Крім того, позивач стверджує, що ним направлено позовну заяву до суду засобами поштового зв'язку 15.05.2017 року, в межах тримісячного строку. Проте, у тексті ухвали суду від 07.07.2017 року зазначено, що позовна заява до суду надійшла 04.07.2017 року. Перебіг тримісячного строку починається з дня коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, фактично розрахувався з ним. Таким чином, перебіг строку для звернення позивача до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні розпочався 01.04.2017 року і сплинув 30.06.2017 року. Тому, підстав для задоволення позову не вбачає, оскільки строк на звернення встановлений законом був пропущений. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував, та зазначив, що позивач пропустив строк звернення до суду. Також, згідно законодавства винагороди за безперервний стаж роботи та за підсумками роботи за рік не належали до виплат у день звільнення позивача 31.12.2014 року, а належали до виплат звільненому працівникові протягом 1-го кварталу 2015 року, що настав за звітним. Зазначені виплати належать до виплат звільненому працівникові протягом 1-го кварталу 2015 року, що настав за звітним, а позивач був звільнений з займаної посади 31.12.2014 року. Тому, ними не порушено вимоги ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 01 березня 1997 року, згідно нак4азу № 5/к від 28.02.1997 року, був прийнятий бухгалтером ІІ категорії до Державної інспекції електрозв'язку по Кіровоградській області. 16 червня 2000 року його переведено на посаду бухгалтера І категорії, а 02 січня 2002 року на посаду головного бухгалтера, що підтверджується трудовою книжкою [NUMBER] Наказом УГЦР № 182 Державну інспекцію електрозв'язку по Кіровоградській області перейменовано в Кіровоградську філію Українського Державного центру радіочастот. Наказом Голови комісії з проведення заходів щодо припинення господарської діяльності філії Кіровоградської філії Українського державного центру радіочастот [PERSON] № 29/п від 22 грудня 2014, головного бухгалтера Кіровоградської філії УДЦР [PERSON] звільнено з роботи 31 грудня 2014 року за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності, згідно з ст. 38 КЗпП України. Зі змісту листа на ім'я [PERSON] від 17 березня 2017 року, на підставі звернення [PERSON] від 23.02.2017 року за вх. № П-23, вбачається, що Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» здійснило нарахування йому винагороди за безперервний стаж роботи в сумі 8160 грн. та винагороди за підсумками роботи за 2014 рік у сумі 2602,78 грн. Згідно його заяви суму коштів у розмір 8664,05 грн. (з урахуванням утримання обов'язкових податків (військовий збір, податок на дохід)), утримано на погашення безвідсоткової позики, згідно договору № 9 від 27.01.2010 року. Залишок по позиці станом на 17.03.2017 року становить 93 419,48 грн. Диспозиція ст. 15 ЗУ «Про оплату праці», ст. 97 КЗпП України, підприємство має право самостійно визначати умови та розміри оплати праці, в тому числі надбавок, з урахуванням положень законодавства, генеральної та галузевих угод. Колективний договір - це локальний нормативно-правовий акт, який регулює трудові, соціально-економічні відносини між власником і працівниками даного підприємства. Згідно з ст. 7 ЗУ «Про колективні договори та угоди», у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва ті праці, нормування і оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.). За вимогами ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що доводи позивача щодо невиплати підприємством у порушення вимог ст. 116 КЗпП України на його користь винагород за підсумками роботи за 2014 рік, та за безперервний стаж роботи спростовуються наказом ДП «УДЦР» від 01.10.2014 року № 467 «Щодо положення про преміювання», яким затверджено Положення про порядок та умови виплати премії працівникам ЦДЦР за підсумками роботи за рік, та за безперервний стаж роботи. Згідно з зазначеним наказом відповідача працівнику, який звільняється, крім заробітної плати виплачуються усі відомі на дату звільнення (затверджені наказом) премії. Решта виплат, зокрема - поточна премія, винагорода за підсумками роботи за рік та винагороди за безперервний стаж роботи виплачується відповідачем на загальних підставах в установлений на підприємстві термін. Тобто, у першому кварталі року, що настав за звітним. Вказане підтверджується наказами відповідача за період з 2014 по 2017 роки. Судом встановлено, що згідно з умовами зазначених Положень виплати вказаних премій (винагород) є відтерміновані у часі, а саме: винагорода за підсумками роботи за рік виплачується в наступному місяці після затвердження річного бухгалтерського звіту підприємства (пункт 3.4 додатку № 6 до наказу від 01.10.2014 № 467), винагорода за безперервний стаж роботи виплачується в термін, встановлений на підприємстві, тобто у 1-му кварталі 2015 року (п. 2.5 додатку № 7 до наказу від 01.10.2014 року № 467, службова записка Відповідача від 03.11.2014 року № 07-052). За таких обставин, у відповідності до наказу ДП «УДЦР» від 01.10.2014 року № 467, пункту 5.1. додатку 1 Положення про оплату праці Колективного договору відповідача на 2014-2015 років, прийнятого 19.09.2014 року, винагороди за безперервний стаж роботи та за підсумками роботи за рік не належали до виплати у день звільнення позивача. Тобто, зазначені виплати належать до виплати звільненому працівникові протягом 1-го кварталу 2015 р., що настав за звітним. Судом встановлено, що з займаної посади [PERSON] був звільнений 31.12.2014 року. Таким чином, суд вважає, що відповідачем не порушено вимоги ч. 1 ст. 116 КЗпП України і правові підстави для застосування до ДП«УДЦР» санкцій, визначених ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, як вважає позивач, в частині виплати на користь звільненого працівника його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати підлягають віднесенню за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed