Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що згідно договору купівлі-продажу від 23.01.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Корицьким Є.Д. він є власником будинку [ADDRESS]. Відповідачі були прописані за вказаною адресою попереднім власником будинку [PERSON], який після його продажу самостійно знявся з реєстрації. Відповідачі фактично будучи зареєстрованими у будинку, починаючи з 2001 року за вказаною адресою не мешкають. У зв'язку з реєстрацією [PERSON] та [PERSON] в належному позивачу будинку, він повинен сплачувати комунальні послуги та інші платежі, що складає додаткові матеріальні витрати та порушує його право на володіння та розпорядження своєю власністю. В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх у повному обсязі, усунув перешкоди у користуванні будинком шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти позову. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. У відповідності зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб'єктивне право власності є абсолютним. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], будучи власником будинку [ADDRESS], як членів своєї родини зареєстрував відповідачів по справі [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]) та [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]), що підтверджується доданою копією Домової книги. На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.01.2001 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Корицьким Євгеном Давидовичем, власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] став позивач [PERSON], [INFO]. Згідно Реєстраційного напису на правовстановлюючому документі в цілому житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстрований 21.05.2001 року за № 20605 Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON]. Згідно доданих до позову письмових пояснень свідків [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], та [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], посвідчених 15.07.2018 року головою квартального комітету №42 відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мешкають за адресою: [ADDRESS]. Згідно відповідей Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради на запит суду, [PERSON] зареєстрований разом з [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає, що відповідачі втратили право користування вказаним будинком, оскільки вони є родичами колишнього володільця будинку, який після укладення договору купівлі-продажу 23.01.2001 року в добровільному порядку знявся з реєстрації. У зв'язку з тим, що починаючи кінця січня 2001 року [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації не мешкають, особистих їх речей у будинку немає, оплату за комунальні послуги не здійснюють, позивач повинен сплачувати комунальні послуги, що складає для нього додаткові матеріальні витрати та порушує його право на володіння та розпорядження своєю власністю. Тобто, безпідставне невиконання відповідачами своїх зобов'язань щодо зняття з обліку за адресою розташування належного позивачу житла, тягне за собою створення перешкод щодо реалізації ним відповідних житлових прав, а також безпідставного нарахування вартості комунальних послуг, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з відповідним позовом, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Таким чином, вислухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши у сукупності надані докази в обґрунтування позовних вимог, суд дійшов висновку, що вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved