Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

У липні 2020 року представник позивача [PERSON], в інтересах [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача грошове відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, у розмірі 377 840 грн. В обґрунтування позову вказав, що позивач перебуваючи в трудових відносинах з ш. «Гвардійська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником, якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», знаходячись на робочому місці, виконуючи свої трудові обов`язки 05.06.2007 року, в ході нещасного випадку, з вини відповідача, отримав тілесні ушкодження у виді сполученої травми, ВЧМТ, забій головного мозку з контузією у лобних долях, САК, перелом потиличної кістки, рана тім`яно-потиличної області, ЗТГ, перелом ребер зліва, розрив легені, гемопневмоторакс, перелом лівої ключиці зі змішенням, ЗТЖ, забій передньої черевної стінки, відкритий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням травматичний шок першого ступеня. Зазначив, що внаслідок вказаних травм 19.09.2007 року позивач вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому встановлено ступінь втрати працездатності 80 % та другу групу інвалідності, встановлена потреба в забезпеченні медикаментозним лікуванням в стаціонарі та амбулаторно, виробами медичного призначення. В подальшому позивач неодноразово проходив огляд медико-соціальної експертної комісії в 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 роках, за результатами яких позивачу неодноразово встановлювався ступінь втрати професійної працездатності - 70%, 25%, 30%, 30%, 30%, 25%, 25% відповідно. Вказав, що у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивач відчув сильний фізичний біль, неодноразово проходив курси лікування, тривалий час був обмежений в можливості повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, перебував в статусі інваліда, не міг забезпечувати себе матеріально на гідному рівні чим позивачу завдано моральну шкоду. Зазначив, що вказані негативні явища істотно на тривалий час знизили якість його життя та зменшили блага, які позивач мав до моменту травмування та втрати працездатності. Позивач оцінив завдану йому моральну шкоду в сумі 377 840,00 грн., вважаючи, що дану шкоду слід відшкодувати за рахунок роботодавця, який не виконав покладений на нього законодавством обов`язок по створенню нешкідливих умов праці. 09 липня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами та призначено розгляд справи на 07.08.2020 року. Відповідач скористався правом надання відзиву. Представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначив, що % втрати працездатності встановлений позивачу протягом періоду 2007-2014р.р. зменшився з 70% до 25%., після 2014 року позивач взагалі не проходив переогляди, на сьогоднішній день всі вищенаведені показники не досліджені медичним працівниками, тому позовні вимоги є недоведеними, а звернення позивача до суду передчасним. Відповідь на відзив позивачем та його представником не надавалась. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , 05.06.2007 року працював прохідником на шахті «Гвардійська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат». Того ж дня позивач у складі ланки працівників, за нарядом начальника дільниці № 5 виконував роботи по бурінню шпурів під анкерні кріплення, під час забурювання першого шпура позивачем з стінки випали шматки породи, які впали на позивача, травмувавши його. Згідно висновків викладених в акті розслідування нещасного випадку, що стався 05.06.2007 року о 13 годині 00 хвилин, компетентною комісією встановлено, що даний нещасний випадок пов`язаний з виробництвом (п.6). Комісія дійшла висновку, що під час виконання робіт позивачем існуюче анкерне кріплення, наявне в місці проведення робіт позивачем, не забезпечувало їх безпечного виконання, начальник дільниці своєчасно не переробив паспорт кріплення копрової частини ствола шахти, дільничний геолог своєчасно не проконтролював відповідність вибору типу кріплення гірничо-геологічним умовам. До причин настання нещасного випадку комісією віднесено порушення виробничої дисципліни в частині несвоєчасної переробки паспорту кріплення ствола шахти (п.4). Зі змісту п. 6 акту «Розслідування нещасного випадку, що стався 05.06.2007 року о 13 годині 00 хвилин» вбачається, що особами, дії/бездіяльність яких призвела до нещасного випадку віднесено працівників відповідача: начальника дільниці № 5 [PERSON] , дільничного геолога [PERSON] . Порушень законодавства про охорону праці зі сторони позивача комісією не встановлено. Аналогічні висновки комісії викладені в акті № 8 від 08.06.2007 року «Про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом». Відповідно до п. 9 акту № 8 від 08.06.2007 року «Про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом» позивачем отримано тілесні ушкодження у виді: «сполученої травми, ВЧМТ, забій головного мозку з контузією у лобних долях, САК, перелом потиличної кістки, рана тім`яно-потиличної області, ЗТГ, перелом ребер зліва, розрив легені, гемопневмоторакс, перелом лівої ключиці зі змішенням, ЗТЖ, забій передньої черевної стінки, відкритий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням травматичний шок першого ступеня». Внаслідок вказаного трудового каліцтва позивач вперше 19.09.2007 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, що вбачається з довідки серії ДНА-02 №019336. За результатами даного огляду позивачу визначено втрату професійної працездатності в ступені 80 % та другу групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва, встановлено потребу у медикаментозному лікуванні, забезпеченні виробами медичного призначення. 18.11.2009 року позивач повторно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, що вбачається з довідки серії ДНА-02 №033685. За результатами даного огляду позивачу визначено втрату професійної працездатності в ступені 25 % внаслідок трудового каліцтва, встановлено потребу у медикаментозному лікуванні, забезпеченні виробами медичного призначення. 21.06.2010 року позивач повторно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, що вбачається з довідки серії 10-ААА №003525. За результатами даного огляду позивачу визначено втрату професійної працездатності в ступені 30 % внаслідок трудового каліцтва та третю групу інвалідності, встановлено потребу у медикаментозному лікуванні, забезпеченні виробами медичного призначення, санаторно-курортним лікуванням. В 2012 та 2013 роках позивач повторно проходив огляди медико-соціальних експертних комісій, за результатами яких комісія приходила до аналогічних висновків щодо стану здоров`я позивача. 15.04.2014 року позивач в черговий раз пройшов огляд МСЕК за результатами, якого позивачу визначено втрату професійної працездатності 25 %, встановлено потребу у медикаментозному лікуванні, забезпеченні виробами медичного призначення, що підтверджується довідкою серії АБ №0005029. Згідно медичної документації виданої на ім`я позивача, останній неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманими під час нещасного випадку тяжкими травмами, переніс хірургічні операції, пересувався в просторі за допомогою милиць, переніс больові відчуття. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, спричинене позивачу під час виконання ним трудових обов`язків, заподіяло йому моральні та фізичні страждання, які полягають в обмеженні можливості вести звичний спосіб життя, суттєвому зниженні життєвої активності, у відсутності можливості повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, відчутті болю, у необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, проходження лікування. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Матеріали справи чітко доводять, що зазначені негативні явища мали місце в житті позивача у зв`язку із виробничою політравмою, яка призвела до довготривалої втрати позивачем професійної працездатності, погіршенні функцій організму, тому суд приходить до висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода. Суд відхиляє заперечення відповідача про недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено факт втрати позивачем професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав тілесні ушкодження під час виконання трудових відносин. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При вирішенні питання про розмір відшкодування позивачу моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності при первинному огляді МСЕК - 80 %, при неодноразових повторних проходив оглядах в 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 роках, в ступені - 70%, 25%, 30%, 30%, 30%, 25%, 25% відповідно, довготривалу потребу позивача в медикаментозному лікуванні, виключну вину відповідача в заподіянні позивачу шкоди, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 70 000 (сімдесят тис.) грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 900,00 грн.

Outcome: partial