Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебувають в шлюбі з 17 листопада 2000 року. Від шлюбних відносин мають неповнолітнього сина, [PERSON] 29.05.2001. Сторони проживали однією сімєю до травня 2011 року, після чого проживання однією сімєю з відповідачем було фактично припинено у звязку з відсутністю взаємопорозуміння. З травня 2011 року й до цього часу мешкають окремо, спільне господарство не ведеться. У заяві поданій до суду, міститься прохання про залишення позивачу прізвища «Семак». Позивач в судовому засіданні відсутня, у письмовій заяві поданій до суду просить розглянути позов без її участі, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні відсутній, письмовою заявою просить розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги позивача. При вищевикладених обставинах, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю відповідача та позивача по наявних у справі матеріалах та доказах оскільки сторони надали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, відповідач вимоги позову визнає. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони\~\~перебувають\~\~у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2000 року відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЕЛ № 037275 зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Щорського райуправління юстиції Чернігівської області, Україна (а.с.9). Від цього шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Сторони проживали однією сімєю до травня 2011 року, після чого проживання однією сімєю з відповідачем було фактично припинено у звязку з відсутністю взаємопорозуміння. З травня 2011 року й до цього часу вони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач у своїй заяві просить розглянути позов за його відсутності та задовольнити його. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловікаі що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, права дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. У зв'язку з задоволенням позовних вимог судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею при зверненні до суду. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved