Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

У липні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що позивач з відповідачем [PERSON] з 01.03.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.12.2014 року було розірвано. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу позивач разом із сином залишилися проживати за адресою: [ADDRESS] . Певний час, за спільною домовленістю сторін, відповідач добровільно надавав належні кошти на утримання дитини, однак останні роки відповідач став ухилятися від виконання ним своїх батьківських обов`язків, не надавав в повній мірі кошти, які необхідні для створення нормальних умов для існування дитини, а з січня 2021 року взагалі перестав надавати кошти на утримання дитини. Позивач вказала, що самостійно утримує сина. Відповідач [PERSON] є фізично здоровим, з 12.01.2015 року офіційно працевлаштований завідувачем складу в ДП «Вінницьке лісове господарство». За таких обставин позивач просила стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходів), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, розпочинаючи з 01 січні 2021 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 серпня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом з копією позовної заяви з додатками 12 жовтня 2021 року було особисто отримано відповідачем [PERSON] , крім того на офіційному веб-порталі судової влади України було розміщено оголошення-повідомлення, однак відповідач ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст. \~178,\~279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що строни [PERSON] та [PERSON] з 01.03.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.12.2014 року у праві №127/24557/14-ц розірвано (а.с. 5). У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27 березня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с.6). Позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію №935 від 16.06.2021 виданою МКП «Управляюча компанія «Київська». Згідно відповіді на запит про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , наданої Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, №49114 від 16.07.2021 року, [PERSON] знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , з 28.02.2019 ороку у зв`язку із вибуттям до нового місця проживання у м. Вінниці (а.с. 24). Крім того, як вбачається із відповіді Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не зареєстрований (а.с. 19). Відповіддю ДП «Вінницьке лісове господарство» вих. №12-1/383 від 23.06.2021 року на адвокатський запит повідомлено, що [PERSON] працює на Державному підприємстві «Вінницьке лісове господарство» на посаді завідувача складу з 12.01.2015 року по теперішній час. За 2020 рік [PERSON] отримано заробітну плату в розмірі 158284 грн 00 коп., за І квартал 2021 року 52726 грн 32 коп., з урахуванням податків та зборів (а.с. 8). Таким чином, судом встановлено, що відповідач проживає окремо, добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча зобов`язаний її надавати, водночас встановлені судом факти сторонами не оспорюються. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН Про права дитини, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6\~до 18\~років становить 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; Судом з`ясовано, що [PERSON] , [INFO] , виповнилося 14 років. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом установлено не виконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дитини, а тому право позивача є порушене, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів). Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач доказів неможливості утримувати дитину, відомостей про незадовільний стан здоров`я суду не надав. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі, про який клопоче позивач. При визначені розміру аліментів судом враховані всі повідомлені обставини, передбачені ст.182 СК України, в тому числі і матеріальний стан відповідача. Суд також зауважує, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Суд вважає за доцільне, ухвалюючи рішення у даній справі, роз`яснити сторонам, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України). Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Щодо стягнення аліментів за попередній період, то суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивач, пред`являючи позов про стягнення аліментів 01 липня 2021 року, просила здійснити стягнення починаючи з 01 січня 2021 року, проте не надала належних доказів, які б підтверджували, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів, а відповідач ухилявся від їх сплати. Пояснення позивача не є доказом по справі. У зв`язку з цим, аліменти підлягають стягненню в контексті ст.\~191\~СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 01 липня 2021 року. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. Щодо розподіл судових витрат суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з врахуванням чинників по фактичним обставинам, визначеним частиною четвертою вказаної статті. Відповідно до ч. 5, 6 ст.\~137\~ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, суд враховує, що позивач скористалася допомогою адвоката, про що свідчить ордер серії ВН №156779 на надання правової допомоги від 08 червня 2021 року, договір №2/6 про надання професійної правничої допомоги від 08 червня 2021 року, додаток №1 до Договору №2/6 від 08.06.2021 про надання правової допомоги адвоката, яким встановлена фіксована оплата послуг адвоката (гонорару) у розмірі 2000,00 грн, акт виконаних робіт від 01 липня 2021 року, разом з тим позивач сплатила на підставі договору №2/6 від 08.06.2021 року 2000,00 грн, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера №2/6 від 08.06.2021 року. Вказані витрати позивача на правничу допомогу пов`язані з розглядом справи, розмір останніх є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, про їх не співмірність інша сторона заяв не заявляла, а тому при їх розподілі суд враховує результат розгляду справи. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. З огляду на викладене, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1000,00 грн витрат на правничу допомогу (пропорційно розміру задоволених вимог). Крім того, скільки позивач відповідно до ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнена від сплати судового збору, а позов задоволений частково, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 454,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial