Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позову посилаючись на те, що 19.08.2016 в районі 416 км +400 м на автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Деу», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Шевроле Авео» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.10.2016 винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на день ДТП застрахована не була. Відповідно до звіту № 91/09/16 від 18.10.2016 року встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Деу», державний номерний знак [NUMBER] , становить 46954,38 грн. Вартість послуг аварійного комісара становить 586,56 грн. Отже загальний розмір матеріального збитку, що було спричинено позивачу складає 47540,94 грн. У відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 47540,94 грн., що підтверджується платіжними дорученнями. Таким чином, до позивача, відповідно до чинного законодавства, після виплати страхового відшкодування, перейшло право вимоги до винної особи відповідача, у розмірі фактичних затрат, пов`язаних із відшкодуванням збитків страхувальнику за вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду, а тому позивач просить стягнути з відповідача на їх користь завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 47540,94 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача не скористався правом брати участь у судових засіданнях; в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено судом, 02 вересня 2016 року в районі 416 км +400 м на автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Деу», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Шевроле Авео» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.10.2016 винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на день ДТП застрахована не була. Згідно зі звітом про оцінку вартості шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу № 97/09/16 від 18 жовтня 2016 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей транспортного засобу «Деу», державний номерний знак [NUMBER] , становить 46954,38 грн. з ПДВ та 39128,65 без ПДВ (а.с. 22-26). Судом встановлено, що на підставі наказу моторного (транспортного) страхового бюро України № 9590 від 02 грудня 2016 року водію автомобіля «Деу», державний номерний знак [NUMBER] було перераховано страхове відшкодування в розмірі 46954,38 грн., що підтверджується платіжним дорученням №9590рв від 05 грудня 2016 року, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.19). Позивачем були оплачені послуги аварійного комісара у розмірі 586,56 грн., що підтверджується платіжним дорученням №451рв від 04 листопада 2016 року, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.20). Позивачем була направлена на адресу відповідача претензія за вих. № 36078 від 26.07.2018 про необхідність відшкодування шкоди в порядку регресу (а.с. 45-46), проте, шкода станом на час звернення до суду з даним позовом відповідачем позивачу не відшкодована. Спірні правовідносини виникли із зобов`язань, що виникають із відшкодування шкоди в порядку регресу. Дослідив докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, дані спірні правовідносини регулюються загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому суд вважає, що страхові відшкодування підлягають стягненню з відповідача в порядку регресу. За ч. 6 ст. 82 УПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до положень п. 35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, позивач має право вимагати сплати страхового відшкодування як від власника, так і від водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальну шкоду в порядку регресу, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 47540,94 грн. Питання про розподіл судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, розв`язано у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved