Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та Маріупольської міської ради про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого вказав, що [INFO] помер її батько [PERSON], якому за життя на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 25.07.1985 року належала 59/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. Інша частина вказаного домоволодіння за цим же рішенням суду 41/100 частини належала матері позивача [PERSON]. Після смерті матері позивачка прийняла спадщину та стала власником 41/100 частини вказаного домоволодіння на підставі свідоцтва на право власності № 642 від 29.10.1996 року. На момент смерті батька вона мешкала поруч з батьком та після його смерті фактично прийняла спадщину у вигляді 59/100 частини домоволодіння [ADDRESS], доглядала за будинком, та земельною ділянкою . Після смерті батька їй стало відомо, що правовстановлюючі документи батько не оформив на свою частку 59/100, тому при зверненні до нотаріальної контори вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Просила її позов задовольнити у повному обсязі, та визнати за нею право власності на 59/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. До судового засідання позивачка та її представник нез»явилися, надали заяву, в якій вказали, що свої позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили розглянути справу за їх відсутністю. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, так як батько позивачки за життя право власності на 59/100 частини домоволодіння [ADDRESS] не зареєстрував, тому ніякого переходу прав від нього до спадкоємця не може бути. Відповідач [PERSON] в судове засідання нез»явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Приватний нотаріус Маріупольського міського округу [PERSON] в судове засідання нез»явилася, надала суду заяву з проханням вирішити справу за її відсутністю та надала суду копію спадкової справи після смерті [PERSON] померлого [INFO]. Дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 25.07.1985 року визнано за [PERSON] право власності на 59/100 частини домоволодіння по [ADDRESS], а саме: жилі кімнати літ.1-5,1-6, сені літ. а-1, ганок- а-2, гараж Д-1, сарай Е-1, вбиральня Г-1, огорожа № 1,2, жила площа 26,4 кв.м., загальна площа 44 кв.м.. Також, згідно рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 25.07.1985 року та свідоцтва про право власності № 642 від 29.10.1996 року виданого відповідно рішення Іллічівського райвиконкому м. Маріуполя за № 339, від 09.10.1996 року позивачка [PERSON] являється після смерті матері [PERSON] власником 41/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. Як вбачається зі свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], яка народилася [INFO], батьком вказано - [PERSON], актовий запис № 38 від 19.07.1961 року. Згідно свідоцтва про шлюб, позивачкою при реєстрації шлюбу змінено прізвище з [PERSON] на [PERSON] 04.02.1984 року, актовий запис №14 складений міським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Згідно довідки БТІ № 828 від 14.03.2014 року будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності № 642 від 29.10.1996 року в частині 41/100 та [PERSON] на підставі рішення суду Іллічівського району м. Маріуполя від 25.07.1985 року в частині 59/100. Згідно технічної інвентаризації на 14.03.2014 року встановлено, що [PERSON] належить частина жилого будинку А-1, а саме кухня-1-7, жилі кімнати 1-5,1-6, сені а-1, ганок- а2, гараж Д-1, сарай Е-1, вбиральня Г-1, огорожа №1,2, жила площа 26,4 кв.м., загальна площа 44,5 кв.м. розташованого за адресою [ADDRESS] в частині 59/100. Згідно копії техничного паспорту на будинок [ADDRESS] вказаний будинок належить [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності № 642 від 29.10.1996 року в частині 41/100 та [PERSON] на підставі рішення суду Іллічівського району м. Маріуполя від 25.07.1985 року в частині 59/100. 04.04.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] з письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 квітня 2014 року № 121/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 59/100 частини домоволодіння [ADDRESS], оскільки не зареєстровано документ в установленому законом порядку. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів вирішення зазначеного питання можливо у судовому порядку. Протягом шести місяців інші спадкоємці з письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не зверталися. На підставі ст..1216 ЦК України спадкуванням є переход прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст.. 1218 ЦК України входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст..1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст..1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, і батьки. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки, визнавши за нею право власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після батька.

Outcome: approved