Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 5,06 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП ім. Чапаєва на території села Плоске Носівського району Чернігівської області, яке належало померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0304293, виданого Носівською районною державною адміністрацією Чернігівської області 25 травня 2000 року згідно з рішенням Носівської РДА від 1 липня 1996 року за № 155, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 25 травня 2000 року за № 782. Спадщину після смерті [PERSON] в силу ст. 549 ЦК УРСР прийняв фактично чоловік [PERSON] . Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказане право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] , спадкоємцем якої був [PERSON] який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів позивачеві все своє майно. Позивач прийняв спадщину після смерті батька, спадкова справа відкрита в приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), оскільки сертифікат на земельну частку (пай) серії ЧН № 0304293 виданий з порушенням вимог ст. 25 ЦК України, а саме: виданий уже після смерті [PERSON] . Тому позивач просив судовим рішенням визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 5,06 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП ім. Чапаєва на території села Плоске Носівського району Чернігівської області, яке належало на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0304293, виданого Носівською районною державною адміністрацією Чернігівської області 25 травня 2000 року згідно з рішенням Носівської РДА від 1 липня 1996 року за № 155, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 25 травня 2000 року за № 782 [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . У судове засідання позивач не з`явився, але до початку підготовчого судового засідання позивач подав до суду заяву, у якій зазначив, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача. Представник відповідача Мринської об`єднаної територіальної громади в особі Мринської сільської ради в судове засідання не з`явився, але до початку підготовчого судового засідання подав до суду заяву, у якій указав, що відповідач визнає позовні вимоги та просить справу розглянути без участі представника відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай) розміром 5,06 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП ім. Чапаєва на території села Плоске Носівського району Чернігівської області. На її ім`я Носівською районною державною адміністрацією Чернігівської області 25 травня 2000 року згідно з рішенням Носівської РДА від 1 липня 1996 року за № 155 видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0304293, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 25 травня 2000 року за № 782, що підтверджується копією відповідного сертифіката (а. с. 14) та повідомленням відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 03 квітня 2020 року № 31-25-0.32-045/172-20 (а. с. 15). Грошова оцінка земельної частки (паю) згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0304293 становить 114392,59 грн., що підтверджується повідомленням відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 03 квітня 2020 року № 31-25-0.32-045/172-20 (а. с. 15). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 6). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 44). Отже, спадкоємство після її смерті здійснюється за законом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] був чоловіком померлої [PERSON] , що підтверджується копією посвідки про шлюб (а. с. 8). Отже, він був спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, установлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. У судовому засіданні встановлено, що в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв її чоловік [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на час її смерті, що підтверджується довідкою Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 274 від 21 травня 2018 року (а. с. 9). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 42) та повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 11 серпня 2021 року (а. с. 40). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] . [PERSON] стало належати вищезгадане право на земельну частку (пай). Однак [PERSON] не оформив своїх спадкових прав у встановленому законом порядку. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 9 березня 1997 року [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Плосківської сільської ради Носівського району Чернігівської області, зареєстрований в реєстрі за № 23, яким заповів [PERSON] усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, що підтверджується копією заповіту (а. с. 13) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 31). Отже, спадкоємство після його смерті здійснюється за заповітом. [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 11) та спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований у [ADDRESS] , проживав на день смерті один, що підтверджується довідкою Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області від 16 травня 2018 року № 274 (а. с. 10). До майна померлого [PERSON] приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. заведено спадкову справу № 98/2015, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 30). Із копії спадкової справи вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька як спадкоємець за заповітом та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), що належала померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0160221 (а. с. 32-39). Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) у зв`язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0304293 виданий з порушенням вимог ст. 25 ЦК України, а саме: виданий уже після смерті [PERSON] , що підтверджується постановою приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 230/02-31 від 26 червня 2021 року (а. с. 16). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 1143,93 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 5). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Outcome: approved