Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

у листопаді 2016 року представник позивача звернувся до суду із позовом у якому просив стягнути з відповідача на їх користь 2 479, 16 грн. та витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 7 грудня 2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цвіль-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2515-12-00285, яким було застраховано транспортний засіб «Toyota Auris» д.н.з. [NUMBER]. 6 грудня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю «Toyota Auris» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 13 січня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. ПАТ «СК «Українська страхова група» на виконання умов договору страхування на підставі страхового акту № ДККА-33062 та розрахунку суми страхового відшкодування від 11 березня 2014 року перерахувала на рахунок визначений страхувальником страхове відшкодування в сумі 10 861, 08 грн. Цивільно правова відповідальність автомобіля [NUMBER] застрахована у ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія». ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» сплатила на користь позивача 8381, 92 грн. Відповідно до статті 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить зобов'язати відповідача відшкодувати позивачеві 2 479, 16 грн., незважаючи на те, що розмір франшизи страховика відповідача становить 1000 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що всі зобов'язання перед страховими компаніями ним були виконані, жодного звернення та претензій про існування заборгованості до нього не було. Заслухавши відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. В судовому засіданні встановлено, що 7 грудня 2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цвіль-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2515-12-00285, яким було застраховано транспортний засіб «Toyota Auris» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 3). 6 грудня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю «Toyota Auris» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] 7 грудня 2013 року [PERSON] повідомив ПАТ «СК «УСГ» про настання стирахового випадку (а.с. 4). Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 13 січня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 11). 11 березня 2014 року ПАТ «СК «УСГ» було складено страховий акт № ДККА-33062 відповідно до якого відшкодуванню підлягає сума у розмірі 10 861 грн. 08 коп. (а.с.5). Згідно розрахунку суми страхового відшкодування складеного заступником начальника відділу врегулювання збитків ПАТ «СК «УСГ» від 11 березня 2014 року вартість матеріального збитку згідно з умовами договору страхування складає 14 061, 08 грн., безумовна франшиза - 2 % - 3200 грн. сума страхового відшкодування 10 861, 08 грн. (а.с. 5 зворот). Відповідно до платіжного доручення від 11 березня 2014 року № 5792 ПАТ «СК «УСГ» перерахувало кошти страхового відшкодування в розмірі 10 861 грн. 08 коп. на користь ПАТ КБ «Даніель» згідно договору страхування № 28-2815-12-00285 від 07.12.2012 року в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 1669-04-КА-Т (а.с.9). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно статті 12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом зазначається, що позивачем не надано жодних доказів про наявність їх порушених прав, в результаті чого вони б і мали право на звернення до суду про захист їх прав чи інтересів з боку держави. Тому, доцільним та законним рішенням при розгляді даного спору є відмова у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed