Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідачам, які мешкають у квартирі [ADDRESS], надаються послуги з теплопостачання, за користування якими проводиться нарахування оплати згідно до тарифів. Однак, відповідачі не у повному обсязі здійснюють оплату за надані послуги, внаслідок чого за період з грудня 2006 року по 01.11.2016 року утворилась заборгованість у сумі 12794,80 грн. Зазначав також, що позивач для стягнення заборгованості звертався до суду з заявою про видачу судового наказу № 2-н/264/542/2015 від 18.05.2015р., який, після його видачі, за заявою відповідачів був скасований ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20.08.2015 року. У звязку із чим ККП «Маріупольтепломережа» був вимушений звернутися до суду із позовом та, враховуючи положення ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідачів заборгованість за користування тепловою енергією в сумі 12794,80 грн., 3% річних в сумі 2295,96 грн., інфляційні втрати в сумі 11037,87 грн., нараховані за спірний період, внаслідок порушення зобов'язань відповідачами перед ККП «Маріупольтепломережа», а також судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в сумі 1378 грн. В подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги в звязку з оплатою відповідачами заборгованості за користування тепловою енергією межах строку позовної давності та просив стягнути з [PERSON] інфляційні втрати в сумі 1436,42 грн., 3% річних за період з 01.05.2012 року по 22.06.2015 року в сумі 132,67 грн., з [PERSON] просить стягнути інфляційні витрати в сумі 2569,13 грн., 3% річних за період з 01.05.2012 року по 01.08.2017 року в сумі 447,54 грн., а також стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 1378 грн. Представник позивача у судове засідання не зявилася, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до договору дарування від 2 жовтня 2009 року відповідачі є власниками квартирі [ADDRESS] у рівних частка кожний, тобто по 1\\2 частці. За договором купівлі - продажу від 22 червня 2015 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбала 1\\2 частку зазначеної квартири. ( а.с.45,46,48). Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобовязує, тому відповідачі мають нести відповідальність в межах строку перебування власниками спірної квартири.. 18 травня 2015 р. Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області був винесений судовий наказ, яким з [PERSON] та [PERSON] на користь ККП «Маріупольтепломережа» було стягнуто заборгованість за користування тепловою енергією та судовий збір. 20 серпня 2015 р. ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області вказаний судовий наказ за заявою ККП «Маріупольтепломережа» був скасований. Як вбачається із розрахунків ККП «Маріупольтепломережа», сукупна заборгованість відповідачів з наданої теплової енергії за адресою: [ADDRESS], за період з грудня 2006 року по 01.11.2016 року складає 12794,80 грн. На підставі ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам. Згідно ст. 68 ЖК України, наймачі квартир зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за житлово-комунальні послуги, що також передбачено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», за якою споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, визначено, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлення цін та тарифів на житлово-комунальні послуги віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що сукупний розмір несплачених відповідачем послуг за користування тепловою енергією за період з грудня 2006 року по 01.11.2016 року підтверджено відповідними тарифами та розрахунками представників ККП «Маріупольтепломережа» за особовим рахунком № 304946. Представником позивача до суду надані копії квитанцій, відповідно до яких вбачається, що у серпні 2017 року відповідачка [PERSON] у рахунок погашення заборгованості сплатила: 21.08.2017 року 668,36 грн., 22.08.2017 року 866,13 грн. та 970,54 грн., а всього 2505,03 грн., відповідач [PERSON] у рахунок погашення заборгованості 21.08.2017 року сплатив позивачу 5637,83 грн., в звязку чим представник позивача уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідачів 3% річних та інфляційні витрати. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Крім того, статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вказані норми відповідачі, як споживачі послуг з теплопостачання та сторона договірних відносин, внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання мають нести відповідальність зі сплати суми борги, а також інфляційних втрат та 3% річних. Перевіривши надані позивачем письмові розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, які представлені у вигляді таблиць та розраховані в межах строку позовної давності, суд визнає їх вірними та погоджується із даними, які містяться в них, а тому вважає необхідним задовольнити уточнені позовні вимоги позивача та стягнути з [PERSON] інфляційні втрати в сумі 1436,42 грн., 3% річних за період з 01.05.2012 року по 22.06.2015 року в сумі 132,67 грн., з [PERSON] просить стягнути інфляційні витрати в сумі 2569,13 грн., 3% річних за період з 01.05.2012 року по 01.08.2017 року в сумі 447,54 грн. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в рівних частинах, тобто по 689 грн. з кожного. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: approved