Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. У підтвердження позовних вимог вказав, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 07.06.2012 року, зареєстрованим в реєстрі за №1231, в якому з липня 2013 року зареєстровані відповідачі. Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 30.05.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Також, згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 01.12.2017 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства, виключено відомості про [PERSON] , як батька дитини з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] . З січня 2017 року відповідачі у будинку не проживають, жодного разу в будинку не з`являлися, не доглядали за ним, не сплачували комунальні послуги, власні речі відповідачів у будинку відсутні. Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачами права користування житлом позивача у разі їхньої тимчасової відсутності немає. Реєстрація місця проживання відповідачів у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. З урахуванням наведеного, позивач просив визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутності, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву в якій проти позову не заперечує, просить розглянути справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 07.06.2012 року, зареєстрованим в реєстрі за №1231, в якому з липня 2013 року зареєстровані відповідачі. Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 30.05.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Також, згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 01.12.2017 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства, виключено відомості про [PERSON] , як батька дитини з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] . З січня 2017 року відповідачі у будинку не проживають, жодного разу в будинку не з`являлися, не доглядали за ним, не сплачували комунальні послуги, власні речі відповідачів у будинку відсутні. Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачами права користування житлом позивача у разі їхньої тимчасової відсутності немає. Реєстрація місця проживання відповідачів у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , [INFO], згідно ст.405 ЦК України втратили право на користування жилим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] , оскільки проживають в іншому жилому приміщенні понад один рік. Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Таким чином, суд вважає стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 704,80 грн. судових витрат.

Outcome: approved