Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з уточненим в подальшому позовом до [PERSON], [PERSON], Зазимської сільської ради Броварського району Київської області про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та встановлення порядку користування земельними ділянками. В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 07 лютого 1997 року вона є власником 1/2 частини житлового будинку № 34 (на момент придбання № 28) по вул. Новоселиця в с. Зазим'є Броварського району Київської області, яку придбала у [PERSON]. Інша 1/2 частина цього будинку на момент придбання належала [PERSON]. 10 квітня 1997 року їй була передана у постійне користування земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва і обслуговування 1/2 частини зазначеного житлового будинку. Рішенням Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 11 квітня 2007 року № 371 їй було передано у власність 0,0950 га для будівництва та обслуговування 1/2 частини житлового будинку, а 10 лютого 2009 року видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. Після смерті [PERSON] у 2008 році належну йому 1/2 частину житлового будинку та земельну ділянку площею 0,1469 га для будівництва та обслуговування будинку отримали у спадщину [PERSON] та [PERSON], яким 18 листопада 2010 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1469 га. У 2013 році позивачка, маючи намір відчужити власну частину будинку та земельну ділянку, звернулась до ТОВ «Земприватсервіс» з проханням скласти кадастровий план земельної ділянки із зазначенням будинку, що на ній розташований. Як з'ясувалось із наданого кадастрового плану, земельна ділянка, на якій розташовано належний сторонам будинок, поділена між його власниками не по 1/2 частині, тобто не відповідно до часток у праві власності на будинок, а саме: позивачеві належить 0,0950 га, а відповідачам - 0,1469 га, хоч рішенням Зазимської сільської ради від 18 травня 1994 року було закріплено земельну ділянку площею 0,12 га за 1/2 частиною будинку, що належала [PERSON], та 0,12 га за 1/2 частиною будинку, що належала [PERSON], тобто земельна ділянка була розподілена між співвласниками в рівних долях, про що їй стало відомо лише в ході розгляду справи. Крім того, з кадастрового плану видно, що межа розподілу земельних ділянок проходить не вздовж спільної стіни будинку, а через частину будинку, яка належить позивачу. Посилаючись на те, що при прийнятті рішень Зазимською сільською радою Броварського району Київської області про передання у власність земельних ділянок сторонам та при виготовленні державних актів про право власності на земельні ділянки не було прийнято до уваги місце розташування будинку та не дотримано принципу справедливого розподілу власності між співвласниками, тобто відповідно до часток сторін у праві власності на будинок, позивачка просить: - визнати недійсним державний акт серії ЯД № 750133 на право власності на земельну ділянку площею 0,0950 га, виданий 10 лютого 2009 року на ім'я [PERSON]; - визнати недійсним державний акт серії ЯЛ № 837449 на право власності на земельну ділянку площею 0,1469 га, виданий 18 листопада 2010 року на ім'я [PERSON] та [PERSON]; - встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до другого варіанту судової земельно-технічної експертизи. У судовому зсіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], та відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що позивачка пропустила строк позовної давності, оскільки з 1997 року користується земельною ділянкою, яку приватизувала у 2009 році, і мала достатньо часу звернутись за захистом своїх прав у разі їх порушення. Представник Зазимської сільської ради у судове засідання не з'явився, повідомивши письмово про розгляд справи в його відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого 07 лютого 1997 року договору купівлі-продажу [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку № 34 (на момент придбання № 28) по вул. Новоселиця в с. Зазим'є Броварського району Київської області. Вказану частину будинку вона придбала у [PERSON]. Інша 1/2 частина цього будинку на момент придбання належала [PERSON]. Згідно рішень Зазимської сільської ради Броварського району Київської області: - № 34 від 10 квітня 1997 року «Про надання земельних ділянок біля спадкових та куплених будинків», [PERSON] надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,10 га біля купленого будинку по вул. Новоселиця, 28 (нині № 34); - № 37 від 27 квітня 2005 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян», [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування 1/2 частини жилого будинку, господарських будівель та споруд по вул. Новоселиця, 34; - № 371 від 11 квітня 2007 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності та передачу земельної ділянки у власність», затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в с. Зазим'є по вул. Новоселиця, 34, яка раніше була надана у постійне користування та передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0950 га. 10 квітня 2009 року на ім'я [PERSON] видано державний акт серії ЯД № 750133 на право власності на земельну ділянку площею 0,0950 га, кадастровий номер 3221282801:01:005:0028, для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована за адресою: Київська область, с. Зазим'є, вул. Новоселиця, 34. Також судом встановлено, що згідно протоколу 20 сесії Зазимської сільської ради від 18 травня 1994 року вирішено закріпити земельну ділянку площею 0,12 га біля 1/2 частини житлового будинку [PERSON] в с. Зазим'є по вул. Новоселиця та закріпити земельну ділянку площею 0,12 га біля 1/2 частини житлового будинку в с. Зазим'є по вул. Новоселиця Суботовському Павлу Андрійовичу. З державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 104928, виданого 14 листопада 2001 року на ім'я [PERSON] вбачається, що на підставі рішення Зазимської сільської ради від 08 червня 2000 року № 47 йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2086 га, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, с. Зазим'є, вул. Новоселиця, 28 (нині № 34), а саме: для ведення особистого підсобного господарства 0,0617 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд 0,1469 га. З свідоцтв про право на спадщину за законом №№ 1-652, 1-654, виданих 15 березня 2009 року Броварською міською державною нотаріальною конторою Київської області на ім'я [PERSON] та [PERSON] вбачається, що після смерті [PERSON], належну йому земельну ділянку площею 0,1469 га успадкували [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах. 18 листопада 2010 року, на підставі вищезазначених свідоцтв про право на спадщину за законом, на ім'я [PERSON] видано державний акт серії ЯЛ № 837449 на право власності на земельну ділянку плщею 0,1469 га, кадастровий номер 3221282801:01:005:0044, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, с. Зазим'є, вул. Новоселиця, 28 (нині № 34). Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 2276/15-41 від 21 травня 2015 року існує порушення спільної межі земельними ділянками з кадастровими номерами: 3221282801:01:005:0044, 3221282801:01:005:0028, а саме: - встановлені частково межі земельних ділянок з кадастровими номерами 3221282801:01:005:0044, 3221282801:01:005:0028 не відповідають межам зазначеним у державних актах на право власності; - земельна ділянка, яка згідно державного акту на право власності належить [PERSON] та [PERSON] частково накладається на земельну ділянку, яка згідно державного акту на право власності належить [PERSON], площа накладання 0,0013 га; - частина житлового будинку, який належить [PERSON], частково знаходиться на земельній ділянці, яка згідно державного акта на право власності належить [PERSON] та [PERSON], площа накладання становить 0,9 кв.м і 3,8 кв.м; - частина житлового будинку, який належить [PERSON] та [PERSON] частково знаходиться на земельній ділянці, яка згідно державного акта на право власності належить [PERSON], площа накладання становить 1,5 кв.м. Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Згідно ст. 30 ЗК (1990р.), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд вважає, що про порушення свого права на земельну ділянку відповідно до частки у праві власності на будинок, позивачка могла довідатись ще у 1997 році після виділення їй у користування 0,10 га, оскільки візуально можливо визначити, що земельна ділянка площею 0,1469 га, якою користувався [PERSON] є більшою від земельної ділянки, якою користувалась позивач. Однак, будь-яких вимог про усунення цих порушень позивачка не пред'являла до липня 2013 року. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З огляду на наведене та враховуючи відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду з цим позовом, заяву відповідачів про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що позивач без поважних причин пропустила строк звернення до суду з вимогою про захист свого права, а тому відмовляє в задоволенні позову в звязку зі спливом позовної давності. Також суд вважає, що не може бути підставою для визнання державних актів недійсними часткове накладання земельних ділянок під будинком, оскільки позивачем не надано доказів, що це створює їй перешкоди у користуванні цією частиною ділянки, враховуючи, що з 1997 року будь-яких звернень до відповідних органів з цього приводу не було. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed