Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

У квітні 2020 року представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до копії особового рахунку № [NUMBER] , відповідачі по справі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та згідно з даними особового рахунку опалювальна площа квартири складає 100,6 кв.м., пільги не встановлені. Позивачем надаються відповідачам послуги гарячого водопостачання та централізованого опалення, за користування якими проводяться нарахування згідно до встановлених тарифів. Між тим, в порушення чинних законодавчих та нормативних актів, оплата за надані послуги за даною адресою не здійснювалась, в результаті чого за період з 01 грудня 2012 року по 01 березня 2020 року утворилася заборгованість у сумі 83718,55 грн. Відповідачі були повідомлені про наявність заборгованості та необхідність її сплати, проте до теперішнього часу оплату наданих послуг здійснено не було. Крім того, відповідачам нараховано до сплати суму інфляційних витрат за весь час прострочки зобов`язання, яка складає 19355,19 грн. та 3% річних, які складають 6086,96 грн. У жовтні 2019 року позивач вже звертався до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідачів заборгованості на наданими послугами гарячого водопостачання та централізованого опалення, проте виданий судовий наказ 26.11.2019 року скасовано ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області. Таким чином, на теперішній час сума, яка підлягає стягненню з відповідачів, становить 109160,70 грн., крім того, позивач просить стягнути з відповідачів витрати з оплати судового збору в розмірі 2102,00 грн. Представник позивача Кучерявих С.В., яка діє на підставі довіреності №264 від 29.03.2020 року, в судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у тому числі через офіційний веб-сайт судової влади України, своєчасно подав відзив на позовну заяву, за яким позовні вимоги не визнав, просив відмови у їх задоволенні повністю, посилаючись на відсутність укладеного договору з ККП «Маріупольтепломережею» на надання комунальних послуг, а також вказав на ненадання позивачем при звернені до суду наступної інформації, а саме: чи має він ліцензію на надання комунальних послуг взагалі, коли та в якому обсязі надані зазначені комунальні послуги та який тариф діяв на час надання відповідних послуг, який об`єм відповідних комунальних послуг був сплачений відповідачами та чи існує заборгованість з оплати комунальних послуг. Просив застосувати позовну давність у 3 роки, при цьому врахувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та розпорядження Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у тому числі через офіційний веб-сайт судової влади України, своєчасно відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують їх відзив не надали. При цьому відповідач [PERSON] також неодноразово повідомлялась про розгляд справи за іншою\~ вказаною нею адресою [ADDRESS] . Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За загальним правилом ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.901 ЦК за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором. На підставі ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам. Відповідно до ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно із ст.9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) відповідно до закону встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) та ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. За ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до комунальних послуг відносяться послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. На підставі ч.5 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до ч.4 ст.22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За ст.16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, при регулюванні господарської діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання, належать розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання. На підставі п. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. За п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначає, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] , відповідно, з 04.03.1986 року, з 24.06.1986 року та з 26.12.1995 року до теперішнього часу, що підтверджується інформацією відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №017-99.02-02206 від 04.05.2020 року. Вказаній адресі відповідає особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на [PERSON] . З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, [PERSON] , на праві спільній частковій власності, є власником 1/7 частини квартири [ADDRESS] , на підставі\~ свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області Бодягіною І.І. за реєстраційним №4402. Відомості про інших співвласників майна відсутні. Згідно Реєстру діючих ліцензій на провадження господарської діяльності у сфері виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії станом на 01.09.2019 року, Комунальне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» має безстрокову ліцензію.\~\~ Відповідно до договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №8228 від 05.03.2012 року, між [PERSON] та ККП «Маріупольтепломережа» укладено договір на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою [ADDRESS] (о/р №314646), за яким ККП «Маріупольтепломережа», як виконавець, зобов`язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги, а [PERSON] , як споживач, зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою [ADDRESS] , підтверджується актами комісій у складі представників ККП «Маріупольтепломережа» та ЖКП Іллічівського району м.Маріуполя від 15.10.2012 року, 04.10.2013 року, 23.10.2014 року, 13.10.2015 року, 17.10.2016 року, 24.10.2017 року, 25.10.2018 року та 23.10.2019 року Згідно з роздруківкою особового рахунку за особовим рахунком № [NUMBER] , наданого ККП «Маріупольтепломережа», заборгованість за користування тепловою енергією за адресою: [ADDRESS] (пільга відсутня, опалювана площа 100,6 кв.м.), за період з 01.12.2012 року по 01.03.2020 року становить 83718,55 грн. Правильність нарахувань заборгованості з наданих відповідачам послуг з опалення та гарячого водопостачання підтверджується Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області №39 від 30.01.2019 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів ККП «Маріупольтепломережа», а також Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» №146 від 17.10.2014 року та №1171 від 31.03.2015 року, до яких були внесені зміни постановами №1729 від 11.06.2015 року, №1101 від 09.06.2016 року та №1536 від 28.12.2017 року. Про наявність вищевказаної заборгованості, споживачі неодноразово сповіщувались через щомісячні квитанції на сплату послуг з централізованого опалення із зазначенням суми боргу з накопичувальним підсумком. Відповідно до ч.4 ст.319, ч.1 ст.322 ЦК власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд зазначає, що за ч.1 ст.355 ЦК майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). На підставі ч.1 ст.356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Аналізуючи перелічені норми, суд звертає увагу на те, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; а власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Суд зауважує, що за ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, (або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Натомість за ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Аналізуючи наведені норми загального цивільного законодавства та спеціального в сфері житлово-комунальних послуг, суд робить висновок, що саме власник нерухомості повинен нести відповідальність з несплати житлово-комунальних послуг, а також саме у частці права власності такої нерухомості, що належить власнику зі спільної часткової власності. При цьому, положення ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) стосуються солідарної відповідальності осіб, які проживають та/або зареєстровані у житлі власника, за їх зобов`язаннями саме перед власником з оплати житлово-комунальних послуг. Виходячи з наведеного необхідно зазначити, що доказів того, які б підтверджували проживання відповідачів у період з 01.12.2012 року по 01.03.2020 року за іншими адресами ніж вказаної, а також\~ не користувалися тепловою енергією в квартирі [ADDRESS] , суду не надано. Таким чином суд дійшов переконання, що вимоги ККП «Маріупольтепломережа» до відповідачів підлягають задоволенню в солідарному порядку. За вимогами ст.625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. Так на підставі розрахунків позивача 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст.625 ЦК за період прострочення погашення заборгованості відповідачами, вбачається, що останні заборгували за спірний період ККП «Маріупольтепломережа» 3% річних в розмірі 6086,96 грн. та інфляційні витрати в розмірі 19355,19 грн. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст.253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За ч.1,5 ст.261 ЦК перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що відповідачі зобов`язані щомісячно сплачувати послуги позивача з надання теплової енергії по [ADDRESS] . Отже, перебіг позовної давності щодо оплати послуг з надання теплової енергії обчислюється в такому випадку з дня настання строку виконання зобов`язання споживачами в частині проведення чергового щомісячного платежу. Натомість суд звертає увагу на те, що на підставі ч.1,3 ст.264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Суд зауважує, що згідно із наданого представником позивача розрахунку вбачається, що останні платежі споживачами послуг по [ADDRESS] було проведено у грудні 2012 року (304,97 грн.) та лютому 2013 року (169,71 грн.). Більш платежів не здійснювалось. При цьому, згідно ч.2 ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовим наказом Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26.11.2019 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , на користь ККП «Маріупольтепломережа» заборгованість за користування тепловою енергією у сумі 68279,53 грн., 3% річних у розмірі 4991,33 грн., суму інфляційних витрат у розмірі 18563,99 грн., та витрати з оплати судового збору в рівних частках з кожного по 96,05 грн. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26.02.2020 року вищевказаний судовий наказ скасовано за заявою [PERSON] , який посилався на те, що заперечує правильність здійснення стягувачем розрахунків заборгованості за надані послуги, не погоджується із сумою, що підлягає стягненню та вважає її такою, що не відповідає дійсності. Також зазначав, що є співвласником житлового приміщення, за місцем розташування якого йому нарахували заборгованість за користування тепловою енергією.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Разом з тим, відповідно до правової позиції, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2020 року за справою №712/8916/17, прийшла до висновку, що подання заяви про видачу судового наказу не може використовуватися стягувачем, як підстава для переривання строку позовної давності за вимогою вказаною у такій заяві (чи її частиною). Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином, зважаючи на наявність відповідної заяви з боку сторони відповідачів, в сенсі ч.4 ст.267 ЦК України суд приходить до висновку про обґрунтованість позову ККП «Маріупольтепломережа» лише в межах строку позовної давності, тобто за останні три роки, що передують його зверненню до суду. При цьому на підставі ст.266 ЦК зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, якими в даному випадку є вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат постачальника послуг. Суд зазначає, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК, за весь час прострочення, тобто право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Отже, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц. Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості, суми інфляційних витрат та 3% річних за період з 01 грудня 2012 року по 01 березня 2020 року. З наданих позивачем розрахунків до особового рахунку № [NUMBER] вбачається, що заборгованість за користування тепловою енергією у межах строку позовної давності за період, зазначений позивачем у позовних вимогах, з 01 березня 2017 року по 01 березня 2020 року становить 52163,02 грн., сума інфляційного нарахування на суму боргу у вказаний період складає 3516,75 гривень, 3% річних від простроченої суми 2044,85 гривень. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення пред`явленого позову та стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості у загальній сумі 57724,62 гривень. Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання відповідача [PERSON] щодо необхідності застосування дію Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки відповідно до ст.8 вказаного Закону, в зоні проведення антитерористичної операції введено мораторій на нарахування пені за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги, проте пеня має іншу правову природу ніж інфляційні нарахування та три відсотки річних. При цьому, 30.04.2018 року Президентом України підписано наказ Верховного Головнокомандувача ЗСУ «Про початок операції Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей», згідно якого з 14-00 години 30.04.2018 року розпочато операцію Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій і Луганській областях, відповідно до плану операції Об`єднаних сил. Отже, 30.04.2018 року антитерористична операція завершилася. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн., то у порядку передбаченому ст.ст.133,141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачів, у рівних частках, на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1111,54 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial