Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.07.2017 р. [PERSON] (позикодавець) уклав з [PERSON] (позичальник) договір позики грошей, згідно якого позикодавець передав у власність позичальнику строком до 06.08.2017 року, а позичальник прийняв грошові кошти у розмірі 420 000,00 (чотириста двадцять тисяч) гривень 00 копійок. На забезпечення виконання вказаного договору був укладений договір іпотеки від 28.07.2017 року, згідно якого в іпотеку була передана квартира [ADDRESS]. При укладанні договору позики грошей від 28.07.2017 року сторони домовились, що він буде нотаріально посвідчений на протязі 7 (семі) днів після його підписання. Але оскільки зазначені домовленості позивач не виконав, позивач вимагає на підставі п.4.ст.203 ЦК України визнання договору позики недійсним. Також згідно Договору позики за несвоєчасне повернення суму позики, позичальник зобов'язаний сплачувати проценти кожного місяця у розмірі 10 відсотків від простроченої суми. На виконання вказаного зобов'язання, 07.08.2017 року сторони уклали договір про надання послуг №07/08/17 між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON] зобов'язався надати [PERSON] послуги по стягненню з [PERSON] суми боргу та процентів по Договору позики грошей від 28.07.2017 р., а Замовник зобов'язався оплатити надані послуги. На виконання вказаних вище договорів, позивач передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 42 000,00 (сорок дві тисячі) гривень, 4 200,00 (чотири тисячі двісті) гривень [PERSON] залишив собі в рахунок оплати вартості його послуг. Оскільки в даному позові позивач ставить питання щодо визнання договору позики грошей від 28.07.2017 року недійсним, він, у зв'язку з похідністю вимог, вимагає також повернення грошових коштів, переданих на підставі договору про надання послуг, як безпідставно переданих. Позивач в судове засідання не з'явився, проте надав листа, згідно якого просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримає в повному обсязі та посилається на обставини, викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити. [PERSON] позовних вимог не підтримав, в заперечення надав зустрічний позов, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки. В судове засідання відповідач не з'явився, надав листа, згідно якого просив розглянути справу без його участі, підтримав у повному обсязі зустрічні позовні вимоги, первісний позов просив залишити без задоволення на підставах, викладених у зустрічному позові. [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте надав листа згідно якого просив розглянути справу без його участі, проти первісного позову заперечував, оскільки гроші були сплачені за виконані зобов'язання по договору про надання послуг, відносно зустрічного позову просив прийняти рішення на розсуд суду згідно норм діючого законодавства. Згідно ст.197 ЦК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне. Згідно ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представленими сторонами доказів. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та заперечень. Судом встановлено, що 28 липня 2017 року [PERSON] уклав у простій письмовій формі з [PERSON] договір позики грошей, згідно якого позикодавець передав у власність позичальнику строком до 06.08.2017 року, а позичальник прийняв від позикодавця у власність грошові кошти у розмірі 420 000,00 гривень 00 копійок. Зазначений факт підтверджується умовами договору позики та сторонами не спростовується. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку є суму грошових коштів (суму позики) або таку є кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа-незалежно від суми. Відповідно до ч.1 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Аналізуючи вказані вище норми кодексу суд зазначає, що закон не вимагає нотаріального посвідчення договору позики. Для даного виду договору з урахування суми позики обов'язковим є дотримання сторонами письмової форми. Положення договору позики не містять пункту, який би вказував на домовленість сторін щодо його нотаріального посвідчення. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає позовну вимогу [PERSON] щодо визнання договору позики грошей від 28 липня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним, такою, що не підлягає задоволенню. Відносно позовних вимог щодо стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] грошових коштів у розмірі 4 200,00 гривень 00 копійок, та зі [PERSON] грошових коштів у розмірі 37 800,00 гривень 00 копійок суд зазначає наступне. Згідно п.5 Договору позики грошей від 28.07.2017 р., у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10 (десять) процентів кожного місяця від простроченої суми. На виконання вказаного зобов'язання, 07.08.2017 року сторони уклали договір про надання послуг №07/08/17 між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON] зобов'язався надати [PERSON] послуги по стягненню з [PERSON] суми боргу та процентів по Договору позики грошей від 28.07.2017 р., а Замовник зобов'язався прийняти та сплатити своєчасно та в повному обсязі надані послуги, відповідно до умов цього Договору. Згідно п.п.4.1,4.2. Договору про надання послуг вартість наданих Виконавцем послуг складає 10 % від стягненої суми боргу у урахуванням процентів. Виконавець передає Замовнику стягнену суму боргу у урахуванням процентів або суми процентів за вирахуванням вартості його послуг. З матеріалів справи судом встановлено, що на виконання вказаних вище договорів, позивач передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 42 000,00 гривень. 4 200,00 гривень [PERSON] залишив собі в рахунок оплати вартості його послуг по Договору про надання послуг, залишок у розмірі 37 800,00 гривень - передав [PERSON] Зазначене підтверджується самим позивачем у позовній заяві. На час подання позову вказаний договір є дійсним та сторонами не оспорюється. Враховуючи викладене вище, суд вважає позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 4 200,00 гривень 00 копійок, та зі [PERSON] грошових коштів у розмірі 37 800,00 гривень 00 копійок, такими, що не підлягають задоволенню. Відносно позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, судом встановлено наступне. 28 липня 2017 року [PERSON]уклав з [PERSON] договір позики грошей, згідно якого [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 420 000,00 (чотириста двадцять тисяч) гривень 00 копійок. У п.1 договору позики грошей зазначено, що позикодавець при укладені цього договору передав у власність позичальника строком до 06.08.2017 року, а позичальник прийняв від позикодавця у власність строком до 06.08.2017 року грошові кошти в розмірі 420 000,00 грн. Таку ж саме суму грошових коштів без нарахування процентів позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві до 06.08.2017 року. Зазначений вище пункт договору вказує на те, що позикодавець свої зобов'язання по договору позики виконав. Це також вбачається з позовної заяви позивача, в якій він не заперечує проти отримання від [PERSON] грошових коштів. Відповідно до п.6 договору позики після виконання позичальником свого зобов'язання, позикодавець повинен передати позичальнику примірник цього договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору вважатиметься простроченням виконання позичальником свого зобов'язання. Відповідно до п.8 договору позики, сторони домовились, що документом, який підтверджує прострочення виконання позичальником зобов'язання та безспірність заборгованості буде письмове нагадування (у вигляді заяви) позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням позичальникові. З матеріалів справи судом встановлено, що в строк до 06.08.2017 року позичальник грошові кошти не повернув. 04 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з письмовою заявою, як того вимагає п.8 договору, в якої зазначив, що [PERSON] не виконав свій обов'язок по договору позики щодо повернення грошових коштів у розмірі 420 000,00 грн. та надав строк до 20 жовтня 2017 року погасити борг. 18 жовтня 2017 року [PERSON] отримав відповідь, згідно якої [PERSON] повідомив, що у зв'язку з тяжким фінансовим станом повернути борг у погоджений термін не має можливості та зобов'язується виконати обов'язки до 01.11.2017 року. Але у зазначений термін грошові кошти повернути не були. На час подання позову сума боргу [PERSON] не повернута, що вказує на неналежне виконання останнім своїх обов'язків по договору позики. Згідно п.7 договору позики, у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне позичені гроші, позикодавець має право подати цей договір до стягнення у строки, передбачені законодавством України. На забезпечення виконання договору позики грошей від 28.07.2017 р. сторони уклали договір іпотеки від 28.07.2017 року. Іпотечний договір був посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. та зареєстрований в реєстрі за №733. Відповідно до п.5 Договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме, квартира [ADDRESS]. Право власності на предмет іпотеки підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. від 28.07.2017 року за №730, державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., номер запису про право власності 21614782, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №9314580 від 28.07.2017 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 824060212101. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п.12 договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадках та в порядку, передбачених даним договором та/або чинним законодавством України, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки. Згідно ч.1 п.18 договору іпотеки у разі невиконання чи неналежного виконання зобов'язання за договором позики, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Відповідно п.19 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися одним з таких способів за вибором іпотекодержателя: 1). за рішенням суду; 2). на підставі виконавчого напису нотаріуса; 3). шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених даним договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя. [PERSON] свої обов'язки, передбачені договором позики, виконав повністю та належним чином (грошові кошти передав позичальнику). [PERSON] порушив умови договору позики, а саме, не виконав зобов'язання щодо погашення боргових зобов'язань, що є підставою для задоволення іпотекодержателем своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру [ADDRESS]. Статтею 11 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Викладене свідчить про наявність підстав для звернення стягнення [PERSON] на предмет іпотеки в рахунок задоволення своїх вимог за договором іпотеки від 28.07.2017 року. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки знайшли своє підтвердження, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають та вважаються судом доведеними, у звязку з чим суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України сторона, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved