Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

У листопаді 2016 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, просить суд усунути [PERSON], перешкоди у реєстації малолітнього [PERSON], [INFO], за місцем проживання його матері шляхом здійснення реєстрації малолітнього [PERSON], [INFO], за місцем проживання його матері [PERSON] в квартирі [ADDRESS] без письмової згоди батька [PERSON], посилаючись на ті підстави, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу народился син [PERSON], місце проживання дитини досі не зареєструвано, відповідач згоди на реєстрацію дитини не надає, за браком часу. Коли позивач звернулась до Відділу реєстрації місця проживання особи для того, щоб зареєструвати за адресою фактичного місця мешкання свою дитину, їй було відмовлено, оскільки на це потрібна згода батька дитини - відповідача по справі, та рекомендовано звернутись до суду для вирішення вказаного питання. У судове засідання позивач та її представник не з'явилися, повідомлені належним чином, надіславши заяву на адресу суду про згоду із позовними вимогами та слухання справи без їх участі (а.с. 59). Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується поштовими повідомленнями (а.с. 23, 45, 50), заперечень проти позову суду не надано, про поважність причин неявки представника суд не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, заяви про слухання справи без його участі не надіслано (а.с. 24, 49). Треті особи у судове засідання не з'явилися, заяви про слухання справи без їх участі не надіслано (а.с. 27-31, 53-56). Третя особа у судове засідання не зявилась, надіслала до суду лист в якому просить слухати справу без її участі. Заперечень чи пояснень на позовну заяву не має (а.с. 57). Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб 12.06.2015 у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №631 (а.с. 7). Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8) Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відміткою у паспорті позивача (а.с. 6). Як встановлено з матеріалів справи, у період перебування у шлюбі з відповідачем вони до березня 2016 р. проживали всією сім'єю, однак місця проживання дитини так і не зареєстрували. Після березня 2016 р. позивач разом із сином проживають за адресою: [ADDRESS]. Квартира за адресою: [ADDRESS], належить третім особам на праві приватної власності в рівних частинах на підставі свідоцтва про право власності на житло (а.с. 11). Відповідно до заяви про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини позивач зверталася до відповідача, але отримала відмову за відсутності згоди на реєстрацію дитини від батька (а.с. 10). Відповідно до п. 5 Правил реєстрації місяця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02.03.2016 за №207, батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Відповідно до п. 18 Правил реєстрації місця проживання від 02.03.2016 за №207 у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо реєстрації місця проживання дитини, а лише встановлено певний порядок її реєстрації за згодою батьків або за дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Вказані дії щодо реалізації прав дитини не впорядковуються у даному випадку нормам, встановленим КАС України, так як порушень з боку органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, не має. Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що коли стало питання про реєстрацію місця проживання дитини за зазначеною адресою, вона зверталася до відповідача. Але він їй відмовив. Крім того, їй не відомо де проживає відповідач, інших контактів у неї немає, таким чином вона не має можливості отримати дозвіл батька на реєстрацію місця проживання дитини. Коли позивач звернулась до Відділу реєстрації місця проживання особи для того, щоб зареєструвати за адресою фактичного місця мешкання свого сина, їй було відмовлено, оскільки на це потрібна згода батька дитини - відповідача по справі, та рекомендовано звернутись до суду для вирішення вказаного питання. Відповідно до Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991 в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 15, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином, суд приходить до висновку, що неповнолітня дитина повинна не тільки проживати разом із матір'ю, але й бути зареєстрованою з нею за однією адресою, тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved