Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

У листопаді 2015 року орган опіки та піклування Крижопільської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] та стягнення на її утримання аліментів в розмірі 33% всіх видів його доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що неповнолітня [PERSON] проживає в сім'ї дідуся [PERSON] та бабусі [PERSON] в селі Цибулівка Тростянецького району Вінницької області. Матір дитини померла в 2002 році. Батько, відповідач по справі, [PERSON] проживає в селі Голубече Крижопільського району. По місцю проживання він характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, немає постійного місця роботи, вихованням доньки не займається, умови для нормального проживання та виховання дитини в його оселі відсутні. Таким чином, [PERSON] фактично самоусунувся від виховання та утримання своєї доньки, тому позивач звернувся з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з нього аліментів, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини. В попередньому судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, де позов визнав і не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки (а.с.15). Прокурор в судовому засіданні з урахуванням визнання позову відповідачем та наданих доказів, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову судове рішення ухвалюється в порядку встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, щ позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.164,167 СК України, мати чи батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.3). Також судом встановлено і ніким не заперечується, що відповідач дійсно не займається вихованням своєї доньки, її здоров'ям та розвитком не цікавиться, матеріально її не утримує. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування від 29 жовтня 2015 року вони клопочуть про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки, оскільки він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків (а.с.2). У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого захисту є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до положень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Тому, на думку суду, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої доньки [PERSON]. Згідно ст.166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про питання аліментів на дитину. Отже, оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість, бо являється людиною молодого віку і є працездатною, то суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти на утримання дитини. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону і не порушує прав, свободи та інтереси інших осіб. Враховуючи викладене та

Outcome: approved