Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

у листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини - [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки (але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що між нею та відповідачем 29.12.2000 року був укладений шлюб, який вони зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Московського міського управління юстиції у місті Києві. Від шлюбу у позивача та відповідача є малолітні діти [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва - шлюб розірвано. Відповідач у вихованні дітей участі не приймає, матеріальної допомоги на утримання сина та доньки не надає, хоча він є працездатним і може надавати таку допомогу. Позивач зазначає, що діти проживають разом з нею та знаходяться на її повному утриманні. Також, позивач зазначає, що як їй відомо, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, у шлюб після розлучення з нею не вступав, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина немає. Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку між позивачем та відповідачем не досягнуто. Позивач у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, також зазначила, що вимоги своєї позовної заяви підтримує в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, проти заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач, будучи в установленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заяв про розгляд справи за її відсутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, про що 29.12.2000 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Московського міського управління юстиції у місті Києві зроблено актовий запис № 1003. Від шлюбу у позивача та відповідача є малолітні діти [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 6-7). Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 5). Частиною 2 ст. 51 Конституції України, яка прийнята 28 червня 1996 року, та ст. 180 СК України від 10 січня 2002 року № 2947-III чітко визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Аліменти є одним із способів виконання батьками обов'язку по утриманню дітей. Їх стягнення не залежить від того, чи знаходяться в шлюбі батьки, розлучені вони або взагалі не перебували в ньому. Аліменти стягуються на користь одного з батьків, з яким проживає дитина, є його власністю і повинні використовуватись за цільовим призначенням, тобто саме на утримання дитини. Як встановлено в ході розгляду справи, діти сторін перебуває на повному утриманні позивача, в той час як відповідач матеріальну допомогу на їх утримання та на їх виховання не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при чому обов'язком особистим і індивідуальним. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених ст. 184 цього кодексу. Судом встановлено, що діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її повному утриманні. Як зазначено позивачем, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, у інший шлюб після розлучення з позивачем не вступав, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина немає. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі ? частки (але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до досягнення дітьми повноліття. На думку суду, розмір аліментів зазначений позивачем у позовній заяві є необхідним і достатнім для забезпечення належного утримання дітей, оскільки рівнозначний обов'язок щодо їх утримання згідно із ст. 141 СК України покладається також на позивача по справі. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати в справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved