Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

У липні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказала, що із 07.09.2013 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, 2014 р. н. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки останнім часом у сторін значно погіршились сімейні відносини; за час спільного проживання позивач переконалась, що з відповідачем немає спільних інтересів; після народження дочки відповідач перестав піклуватися про сімейні відносини між ними на почуттях любові, дружби, між ними відсутні повага та взаєморозуміння, дійти згоди спільно, як подружжя, при вирішенні найважливіших питань життя сімя не можуть. Відповідач почав зловживати спиртними напоями, сімю матеріально не забезпечує, по господарству не бажає виконувати домашню роботу; не поступливий; не приділяє уваги дитині; часто відїздить на заробітки, але все зароблене витрачає для задоволення власних потреб, не враховуючи першочергові інтереси інших членів сімї; відповідач не поділяє погляди позивача щодо ведення господарства; позивач не має бажання бути разом, так останній рік вони жили кожен своїм життям і не намагалися перейнятися проблемами іншого. Після народження дитини, з червня 2015 р. позивач з відповідачем не підтримують шлюбні відносини, хоча і проживають в одному будинку, але в різних кімнатах. Спільне господарство ними не ведеться. Позивач вважає, що спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, так як вони вичерпали всі заходи, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві, примиритися не бажає. Відповідач [PERSON] у суді визнав позов повністю, примиритися не бажає. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, йому розяснені. Заслухавши вказані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з червня 2015 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 07.09.2013 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 25.05.2014 р. народилася дитина. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved