Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (далі - ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач - 1), [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач - 2) про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Позивач є балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності від 24.10.2005, квартира [ADDRESS] , відповідач був власником даної квартири. 06.12.2019 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Внаслідок неналежного виконання відповідачами договірних зобов`язань у відповідачів утворилась заборгованість, зокрема за [PERSON] в розмірі 16 788 грн. 38 коп. за [PERSON] 6 621, 58 грн. Відповідачі як боржники, що прострочили виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням інфляційної складової та трьох процентів річних. Оскільки відповідачі добровільно не сплачують заборгованість, позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 14.08.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. 22.06.2020 представником відповідача - [PERSON] подано заперечення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 23.09.2020 суд залишив без задоволення заяву представника відповідача [PERSON] із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного провадження. 29.09.2020 від представника відповідача -1 надійшла заява про застосування позовної давності та відзив на позов, у якому зазначено, що з грудня 2019 р. [PERSON] не є власником квартири, за якою виникла заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг. 16.10.2020 від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача та уточнена позовна заява, до якої додано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що 06.12.2019 право власності на квартиру, за якою виникла заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, перейшло до [PERSON] . Ухвалою суду від 19.10.2020 справу призначено до судового розгляду на 11.02.2021. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву, з урахуванням уточнень підтримала, просила позов задовольнити з підстав викладених в останній. Відповідачі позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Зокрема у відзиві на позов [PERSON] в обґрунтування своїх заперечень посилається на наступні обставини. Договір між сторонами було укладено 01.07.2005 року, а тому він втратив свою чинність, оскільки укладений строком на 5 років. Також зазначив, що з грудня 2019 [PERSON] не є власником даної квартири, а договір з новим власником укладено не було. Зазначив, що послуги позивачем надавалися неякісно, а тому не відомо за які послуги відповідач має сплачувати кошти. Крім того, відсутні документи щодо права власності на прибудинкову територію та межі, що належать до прибудинкової території, а тому за відсутності державного акту територія відносить до земель територіальної громади м. Києва. Відзив долучений до матеріалів справи. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №534 від 29.06.2005 ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» є балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS] /а.с. 11/. Згідно акту прийому - передачі квартири інвестору від 08.06.2005АТ ХК «Київміськбуд» передало, а [PERSON] сплатив 100% вартості та приймає квартиру [ADDRESS] /а.с.14/ Відповідно до копії свідоцтва № [NUMBER] виданого Головним управління житлового забезпечення Виконавчого органу КМР від 24.10.2005 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] /а.с. 13/. 01.07.2005 між позивачем та [PERSON] було укладено договір №10029 про участь у витратах на у тримання будинку та прибудинкової території /а.с. 15-16/. Відповідно до п. 5.11 договору, дія договору автоматично продовжується, якщо жодна сторона в письмовій формі не заявить про його перегляд за один місяць до закінчення його дії. Згідно довідки №227331491 від 06.12.2019 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , на підставі договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки №689 від 06.06.2019 виданого ПН КМНО Івановою С.М., договору іпотеки №4910 від 26.09.2007 виданого ПН КМНО Івановою Л.М. /а.с. 68-70/. Відповідачі споживають надані послуги, а оплату за них здійснюють не регулярно. Внаслідок неналежного виконання відповідачем - [PERSON] договірних зобов`язань за період з 01 серпня 2017 по 05 грудня 2019 року утворилась заборгованість, яка становить 16 788 грн. 38 коп. Внаслідок неналежного виконання відповідачем - [PERSON] договірних зобов`язань за період з 06 грудня 2019 по жовтень 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 6 621, 58 грн. Відповідно до положень статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів). Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління, регулює Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», стаття 12 якого визначає, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку та витрати на оплату комунальних послуг стосовно пропорційно до його частки співвласника. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат (частина 2 статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг на час виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24.06.2004 р. № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). Вищевказаний Закон містить визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Підпункти 1, 10 пункту 1 частини 1 статті 1 Закону № 1875-IV дають визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, частини 1 статті 64 Житлового кодексу України, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Тарифи на житлового-комунальні послуги, які надаються (надавались) позивачем для будинку [ADDRESS] , формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». За положенням статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Аналізуючи вищенаведені положення закону та нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг в сукупності з загальними засадами цивільного законодавства та положеннями ЦК України про договір, суд дійшов висновку, що зобов`язання по оплаті вартості спожитих житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, а відтак той факт, що строк дії укладеного сторонами договору закінчився, на вирішення справи не впливає і не може бути підставою для звільнення відповідача від їх оплати після вказаної дати. Така правова позиція ґрунтується на правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 30.10.2013 по справі № 6-59цс13 та у постановах Верховного Суду від 15.03.2018 по справі № 401/710/15-ц. Визначаючи розмір заборгованості відповідача за оплату житлово-комунальних послуг, суд покладає в обґрунтування свого рішення наданий позивачем розрахунок як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих сум, здійснений на основі затверджених в установленому порядку норм та пропорційно до загальної площі належної відповідачу квартири. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідач не надав. Відповідач не виконав грошове зобов`язання, а отже він відповідно до положень статті 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з наданим позивачем розрахунком стосовно [PERSON] за період з 01 серпня 2017 р. по 05 грудня 2019 р. його втрати від інфляції склали 7 794, 56 грн. та три відсотки річних за вказаний період прострочення - 3 136, 47 грн.; за [PERSON] за період з 06 грудня 2019 р. по жовтень 2020 р. втрати від інфляції склали 63, 72 грн. та три відсотки річних за вказаний період прострочення - 66,68. Наданий позивачем розрахунок здійснений за вірною методикою, з урахуванням оприлюднених у встановленому законом порядку індексів інфляції і жодних доказів, які б його спростовували, стороною відповідача не надано, а тому суд покладає його в обґрунтування свого рішення. Суд критично ставиться до тверджень відповідачів, що строк дії договору закінчився, а тому будь-які відносини між сторонами відсутні, оскільки договором встановлено, що термін його дії автоматично продовжується, у випадку, якщо жодна із сторін не заявить про його перегляд, проте доказів того що [PERSON] звертався до позивача з такими вимогами останнім не надано. Крім того, відсутні докази що відповідач звертався до позивача з заявами про неналежне надання житлово-комунальних послуг. Слід також зазначити, що відсутність договору між [PERSON] не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, щодо останньої, оскільки [PERSON] є власником нерухомого майна і повинна нести тягар утримання такого майна, а також користується житлово-комунальними послугами, що надаються позивачем, а тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідачів сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved