Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство «Совтур» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 145\~039,32 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що станом на 15.12.2019 року позивач був власником автобусу «БАЗ А 079.04» д/н [NUMBER] . У період часу з 11.09.2019 року по 15.12.2019 року відповідач [PERSON] працював водієм у ТОВ «АТП «Совтур». 15.12.2019 року о 17-20 год. відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса «БАЗ А 079.04» д/н [NUMBER] , під керування водія [PERSON] , та автобуса «I-VAN» д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди автобуси отримали механічні пошкодження. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року у справі № 185/41/20 винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди було визнано відповідача [PERSON] 15 грудня 2019 року відповідача було звільнено з посади водія автотранспортних засобів за власним бажанням.\~Внаслідок протиправних дій водія, позивачу спричинена значна матеріальна шкода, пошкоджено автобус «БАЗ А 079.04» д/н [NUMBER] . Фактично, внаслідок протиправних дій відповідача, автобус «БАЗ А 079.04» д/н [NUMBER] , перетворився на металобрухт та відновленню не підлягає. Матеріальний збиток, завданий власникові автобуса «БАЗ А 079.04» д/н [NUMBER] , в результаті його пошкодження складає 141\~539,32 грн. Крім того, позивач поніс витрати на послуги оцінювача для виконання автотоварознавчого дослідження, вартість яких склало 3\~500,00 грн. Отже внаслідок незаконних дій особи, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах позивачу спричинена матеріальна шкода в розмірі 145\~039,32 грн. Вартість витрат позивача на правничу допомогу склали 20\~000,00 грн. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі та розгляд справи призначено у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем, у порядку ст. 178 ЦПК України, надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній частково визнає позовні вимоги у розмірі 4\~300,00 грн., посилаючись на те, що він несе перед позивачем матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку, а не повну матеріальну відповідальність. Крім того, розмір витрат на професійну правничу допомогу є явно завищений та не співмірний зі складністю справи, не підтверджені належними доказами, а тому він заперечує щодо їх розміру. \~ \~ \~ \~У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити на доводах та підставах, зазначених у позові. \~ \~ \~ \~Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить відмовити у задоволенні позовних вимог на доводах та підставах, зазначених у відзиві. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)\~як розподілити\~між сторонами\~судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)\~чи є\~підстави для\~скасування заходів\~забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно із ст. 12 ЦПК України \~Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником транспортного засобу автобуса - D БАЗ А 079.04, д/н [NUMBER] , є позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство «Совтур». Наказом (розпорядженням) № 56-к Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство «Совтур» від 10.09.2019 року про прийняття на роботу [PERSON] було прийнято на посаду водія автотранспортних засобів. 15.12.2019 року о 17-20 год. на перехресті вулиць Богуна та Дніпровська у місті Павлограді Дніпропетровської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса «БАЗ А 079.04» д/н [NUMBER] , під керування водія [PERSON] , та автобуса «I-VAN» д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Зазначені обставини, а також вина [PERSON] у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди встановлені постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та яка в силу частини 6 статті 82 ЦПК України має преюдиційне значення для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.\~\~ Так, відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. При цьому, як вбачається зі змісту постанови суду, [PERSON] свою провину визнав. Наказом (розпорядженням) № 75 Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство «Совтур» від 15.12.2019 року про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] було звільнено з посади водія автотранспортних засобів за власним бажанням. Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з того, що відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до звіту № 6520 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 01.06.2020 року вартість відновлювального ремонту автобуса «БАЗ А 079.04» д/н [NUMBER] без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 172\~663,11 грн. Матеріальний збиток, завданий власникові автобуса «БАЗ А 079.04» д/н [NUMBER] , в результаті його пошкодження складає 141\~539,32 грн. Фактично, внаслідок протиправних дій відповідача, автобус «БАЗ А 079.04» д/н [NUMBER] , перетворився на металобрухт та відновленню не підлягає, що підтверджується Актом № 6520/1 про оцінку транспортного засобу від 01.06.2020 року. Згідно з ч. 1\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. За правилами\~ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2\~ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню\~при ухваленні судового рішення. За ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою суду та визнана ним, позивачу завдано відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди, тому суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди підлягає сума\~145\~039,32 грн., яка є доведеною належними та допустимими доказами. Крім того з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати за оцінку вартості матеріального збитку ФОП [PERSON] в сумі 3\~500,00 грн. Стосовно судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги слід зазначити наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2\~статті 137\~ЦПК України\~визначено,\~що за\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Отже, з аналізу статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката має бути визначений умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Із матеріалів справи вбачається, що 25.06.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство «Совтур» та адвокатом Зінченком Олексієм Васильовичем укладено договір про надання юридичних послуг. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Позивачем, окрім договору про надання правової допомоги від 25.06.2020 року, не надано суду жодних додаткових угод, якими б визначався розмір винагороди адвоката при наданні правової допомоги. Крім того, стороною позивача не надано суду жодних доказів щодо обсягу наданих позивачу послуг і виконаних робіт, а також розрахунку їх вартості. Згідно роз`яснень,\~наведених у\~п.\~48\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~«Про застосування\~судами законодавства\~про судові\~витрати у\~цивільних справах»\~від 17.10.2014\~р.\~№10\~визначено,\~що підстави,\~межі та\~порядок відшкодування\~судових витрат\~на правову\~допомогу,\~надану в\~суді регламентовано\~ЦПК України.\~Витрати на\~правову допомогу\~мають бути\~документально підтверджені\~та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач надав квитанцію про оплату за правничу допомогу від 25.06.2021 року про отримання адвокатом Зінченком О.В. від позивача грошових коштів у розмірі 20 000,00 грн. згідно договору № 02-25/06/2020. З наявних у матеріалах справи доказів, на які посилається позивач, неможливо встановити об`єми, кількість та види конкретних послуг, за які здійснено оплату позивачем. Відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, суду не надано належного документального підтвердження оплати позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також на підтвердження виконаних робіт позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, тому у задоволені позовної вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів сплачених на професійну правничу допомогу слід відмовити. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2\~175,59 грн., який, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: partial