Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі отриманого в 1997 році державного акту на право власності на земельну ділянку вона є власником земельної ділянки площею 0,0723 га по вул. Щорса, 21а в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області. Відповідачі по справі є власником сусідніх земельних ділянок. В даний час вона звернулась до відповідних установ щодо присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці. При виготовленні технічної документації із землеустрою були винесені в натуру межі її ділянки та складений відповідний акт. Але відповідачі, безпідставно відмовили в підписанні акту погодження меж. Для вирішення спірного питання вони звернулись до міської ради. Але відповідачі рішення ради не виконують та не погоджують межі. Вважає своє право порушеним та таки, що підлягає захисту в судовому порядку. Просила суд визнати за нею право на отримання кадастрового номеру земельної ділянки у відповідності до державного акту та технічної документації площею 0,0723 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; судові витрати покласти на відповідачів. При розгляді справи відповідачі [PERSON], [PERSON] подали суду зустрічну позовну заяву до [PERSON], третя особа Державна інспекція сільського господарства в Київській області про зобовязання вчинити дії. Свої вимоги мотивували тим, що їм на праві власності належать земельні ділянки, які є суміжними з земельною ділянкою [PERSON] Акт погодження меж вони дійсно не підписали, оскільки вказані в них межі не відповідають межам, вказаним в їх державних актах. Вказали, що між ними тривалий час існують неприязні відносини, відповідачка неправомірно вимагає підписати акт та постійно погрожує їм, тому їм також заподіяно моральної шкоди, яку вони оцінюють в розмірі 50\~000 грн. Просили суд зобовязати [PERSON] переробити технічну документацію землеустрою, що відповідає їхнім державним актам на землю; стягнути з [PERSON] на їх користь моральну шкоду в розмірі 50\~000 грн.; судові витрати покласти також на відповідача. У судовому засіданні представник позивача та позивачка позовні вимоги підтримали, проти доводів зустрічного позову заперечували. Просили суд задоволити позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову. У судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] проти позову заперечували, зустрічну заяву підтримали. Просили суд задоволити зустрічну позовну заяву та відмовити в задоволенні позову [PERSON] У судове засідання представники державної інспекції сільського господарства в Київській області, Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області не зявились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON], зустрічного позову [PERSON], [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що між сторонами по справі склались та тривають протягом значного часу неприязні стосунки, повязані з проходженням спільних меж, що підтверджується і поясненнями осіб, які беруть участь в справі, листами та постановами Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку 1-КВ №088780 від 23 липня 1997 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0723га , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Відповідно до державного акту серія ЯЖ №421794 на право власності на земельну ділянку [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0634 га, яка знаходиться за адресою: м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, вул. Щорса, 9, виданого 23 липня 2008 року. Відповідно до державного акту серія ЯЖ №906530 на право власності на земельну ділянку [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0668 га, яка знаходиться за адресою: м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, вул. Щорса, 9, виданого 12 жовтня 2010 року. 03 березня 2015 року між ДП «Центр державного земельного кадастру» Київська обласна філія та [PERSON] укладено договір на розроблення технічної документації. За замовленням було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення межі земельної ділянки, проведені землевпорядні роботи щодо винесення в натурі меж земельних ділянок та встановлення межових знаків згідно державного акту [PERSON] 14 травня 2015 року був складений акт встановлення межових знаків земельної ділянки на місцевості та погодження меж земельної ділянки. 14 травня 2015 року комісією був складений акт перевірки використання земельної ділянки №18, за яким було встановлено межі фактичного користування земельної ділянки [PERSON] Пи цьому із схемою не погоджувався суміжний землевласник [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області №26/40 від 22 травня 2015 року вищевказаний акт перевірки №18 був взятий до уваги, рекомендовано [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановити огорожу погодженої конструкції по межі земельної ділянки згідно з державним актом на право приватної власності. Рекомендовано погодити акт встановлення відновлення межових знаків; зобовязано [PERSON] встановити огорожу прозорої конструкції від вулиці Балукова та по межі згідно з Державним актом на право приватної власності на землю. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Також відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 3 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів. Частиною другою статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ст. 81ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. За ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право, в тому числі і на відшкодування збитків у випадках передбачених законом. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та користувачів, дотримуватись правил добросусідства. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, відшкодування заподіяних збитків. Відповідно до ст. 10 ЦПК України в судовому засіданні судом розяснено обовязки сторін щодо подачі доказів та у разі наявності перешкод в їх отриманні право на заявлення клопотань про витребування доказів, також розяснено право сторін на призначення експертизи для зясування спірних питань щодо проходження спільних меж відповідно до всіх державних актів про право власності. Клопотань про призначення експертизи до суду не заявлено. Поданий позивачем акт про встановлення-відновлення межових знаків земельної ділянки суд оцінює критично, оскільки акт не містить кількості межових знаків, яким закріплені в натурі на місцевості межі земельної ділянки, та він підписаний лише суміжними землевласниками [PERSON], [PERSON] В даному акті [PERSON] вказала, що не погоджується через невідповідність точки 23 її державному акту. Акт перевірки №14 від 14 травня 2015 року не підтверджує позовних вимог щодо відповідності межі державним актам всіх суміжних землевласників, оскільки він складений щодо перевірки фактичного користування земельною ділянкою [PERSON] При цьому перевірка проводилась лише за наявності державного акту [PERSON], про що в ньому прямо зазначено. У поданому суду зведеному плані земельної ділянки [PERSON] також не відображена перевірка зауважень сусідів щодо неправильності відображення поворотних точок, що на їх думку, зменшує їх земельні ділянки. Щодо рішення виконавчого комітету, то слід зауважити, що відповідно до його змісту воно є рекомендаційним, не повним, оскільки не відображає перевірку зауважень відображених в акті №18, та не зрозуміло відповідного до якого державного акту на право власності слід встановити межу. І при розгляді справи позивачка [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів щодо спростування зауважень судів по проходженню спірної межі та не усунула наявні розбіжності. Доводи позивачів, що відображена спільна межа відповідає і суміжним землевласникам, суд до уваги не бере, оскільки доказів обставинам щодо цього та спростування тверджень відповідачів суду подано не було. Дотримання меж землевласниками також не може бути підтверджене і їх поясненнями або поясненнями свідків. Позивачі за зустрічним позовом також не надали суду доказів щодо неправильності проходження межі, клопотання про призначення експертизи не заявили для визнання проходження спірної межі з врахування державних актів всіх сусудів та перевірки існування накладок, відповідність фактичних меж, межам, вказаним в державних актах. Ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, та оскільки чинним законодавством не передбачено такого способу захисту як визнання права на отримання кадастрового номеру та зобовязання переробити технічну документацію, через недоведеність позовних вимоги, тому суд відмовляє в задоволенні поданих позовів.

Outcome: dismissed