Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, якою просила усунути перешкоди у користуванні позивачу домоволодінням за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] з її малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , з вищевказаного домоволодіння. В обґрунтування позову, позивач вказала на те, що [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] є співвласниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 грудня 2017 року. На підставі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] є власником 3/5 частини спадкового домоволодіння; [PERSON] є власником 1/5 частини спадкового домоволодіння; [PERSON] є власником 1/5 частини спадкового домоволодіння. Позивач та [PERSON] , а також [PERSON] є рідними братами та сестрою. У вказаному житловому будинку зареєстрований лише [PERSON] . Третя особа- [PERSON] , який є співвласником частини домоволодіння, але за адресою: [ADDRESS] не зареєстрований, без згоди інших співвласників навесні 2018 року вселив у вказане домоволодіння свою співмешканку відповідача - [PERSON] з її малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Крім того, Відповідач перешкоджає Позивачці в користуванні і володінні, належної їй частиною зазначеного домоволодіння, забороняючи шляхом погроз та образ Позивачці користуватися даним житловим приміщенням, не допускає її на територію домоволодіння, після чого, Позивачка неодноразово змушена була звертатися до територіальних органів поліції із заявами про незаконні дії Відповідача. Факт проживання Відповідача з її малолітнім сином за адресою [ADDRESS] підтверджується Актом про фактичне проживання від 19 липня 2019 року, завіреним підписом сусідів. За час проживання відповідачів ніхто з них не оплачує за користування комунальними послугами. Відповідачі по справі не є членами сім`ї позивача; без згоди Позивача та іншого співвласника вселилися у домоволодіння та перешкоджають в користуванні власністю; добровільно виселятися не бажають, у зв`язку з чим, чинять власнику перешкоди в користуванні своєю власністю, тому, позивач вимушена звернутись до суду. Представник позивача - адвокат Попова О.М. у судове засідання не з`явилась, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] у судове засідання не з`явилась, належним чином та своєчасно була повідомлена про час та місце судового засідання; не подала відзив; представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, належним чином та своєчасно були повідомлені про час та місце судового засідання. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] є власником 1/5 частини, [PERSON] - 3/5 частини, [PERSON] - 1/5 частини домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Царейкіним М.С. (арк.с.10). Як вбачається з довідки №9842 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована одна особа - [PERSON] , [INFO] (арк.с.21). Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з вимогами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як вбачається з відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (арк.с.34). Акт про проживання від 19.07.2019 року на підтвердження проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] , складений та підписаний [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суд не приймає до уваги в якості належного та допустимого доказу, в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України, оскільки останній не посвідчений у передбаченому законом порядку (нотаріально, за місцем роботи, за місцем проживання), не містить печатки або штампу та підпису відповідальної особи та крім того, складений зацікавленими особами у справі. Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач, звертаючись з позовом про усунення перешкод в користуванні домоволодінням за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з її малолітнім сином [PERSON] , посилалась на те, що останні навесні 2018 року почали проживати за вказаною адресою, проте, з повідомлення ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області вбачається, що під час перевірки за зверненнями громадянки [PERSON] , встановити особу на яку вказує заявник, не вдалось можливим, так як під час неодноразового виходу за вказаною адресою, двері співробітникам поліції ніхто не відчинив та встановити місцезнаходження невідомої не вдалось можливим (арк.с.26). За таких обставин, суд вважає, що позивачем, не наведено жодної із зазначених вище підстав для задоволення заявлених позовних вимог, чим остання не виконала вимоги Закону. Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Проте, позивачем не подано до суду жодного доказу в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження викладених в позовній заяві тверджень про те, що відповідач в домоволодінні проживає та зберігає там свої особисті речі, як і доказів того, що відповідачем чиняться будь-які перешкоди позивачеві в користуванні належною їй на праві власності квартирою, а реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає позивачеві здійснити її відчуження чи зареєструвати в квартирі інших осіб. Правова регламентація житлових правовідносин здійснюється Конституцією України, Житловим кодексом УРСР, Цивільним кодексом України, Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та іншими нормативно-правовими актами України з житлових питань. Завдяки негаторному позову захищаються права власника щодо здійснення права користування та розпорядження своїм майном, не пов`язаним із втратою власником володіння. Вимога відповідно до цього позову полягає в усуненні перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном. Частиною 1 ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У рішенні Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено, що щодо поняття «член сім`ї» Конституційний Суд України виходить з об`єктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сім`ї. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним господарством, мають взаємні права та обов`язки. Згідно частин 2 та 3 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. На підставі ст. 157 ЖК УРСР членів сім`ї власника житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Помилковим є посилання в позовній заяві про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення на положення ст. 391 ЦК України за відсутності підстав для виселення, передбачених ст. 116 ч. 1 ЖК УРСР. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Проте, звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення відповідача, в позовній заяві стверджується про те, що остання в квартирі проживає разом зі своїм сином, проте знаходження в квартирі речей відповідача та її сина не підтверджено жодним доказом, як і те, що такі речі перешкоджають позивачеві в користуванні чи розпорядженні квартирою. Крім того, держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»). Так, позивач у справі звертається з вимогами до неповнолітньої особи - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (арк.с.71). Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За таких обставин виселення малолітніх дітей з приміщення, яке є їхнім єдиним житлом, без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує вказані вище заборони. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з недоведеністю останніх. Інші посилання позивача є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами, а докази, на які посилається остання, не ґрунтуються на законі. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed