Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 31 серпня 2018 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] 23 листопада 2018 року вони з відповідачем на спільні кошти з метою сумісного проживання придбали квартиру [ADDRESS] . Житлова площа даної однокімнатної квартири складає 15,8 кв.м, загальна площа квартири 31,49 кв.м, вартість житла становить 257000 гривень. Зазначає, що на даний час з відповідачем припинено сімейні відносини. Причиною розладу сімейних відносин є те, що між ними з відповідачем виникають конфлікти різного роду, з їх відносин зникло тепло, щирість та взаєморозуміння, з`явились відчуження та психологічна несумісність. Вказує, що вони з відповідачем зареєстровані та постійно проживають в даній квартирі, де знаходиться їх спільне сумісне майно, яким вони спільно користуються. Із спільного бюджету вони з відповідачем вносять платежі за користування комунальними послугами, підтримують дане житло в належному санітарно-технічному стані, спільними зусиллями та за спільні кошти здійснюють поліпшення даного житла та ремонт. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить суд визнати квартиру [ADDRESS] спільною з відповідачем сумісною власністю та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 квітня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24\~червня 2021 року. В судове засідання сторони не з`явились. Від позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] надійшли письмові заяви, в яких вони просять розглянути дану справу без їх участі, позивачка заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач позов визнав в повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31 серпня 2018 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб (а.с.\~4). 23 листопада 2018 року відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Лермонтовою Н.М. за реєстровим номером 1457, відповідачем [PERSON] придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 31,49 кв.м, житловою площею 15,8 кв.м, яка складається з однієї жилої кімнати. Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] (а.с. 5-6, 7). Як зазначено у пункті 7 вказаного договору, цей договір вчинено за згодою дружини покупця [PERSON] , що підтверджується заявою, підпис на якій засвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Лермонтовою Н.М. 23\~листопада 2018\~року за реєстровим номером 1456. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана квартира за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] (а.с. 7, 29-30). У статті 60\~СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 57 СК України\~встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. За змістом статей\~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Виходячи з матеріалів справи, спірне майно, а саме: квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 31,49 кв.м, житловою площею 15,8 кв.м сторонами було придбано за час перебування у шлюбі, відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаної квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved