Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON], звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті у віці 62 років громадянина України [PERSON], [INFO], уродженця с. Івангород Черкаської області, зареєстрованого в [ADDRESS], - її чоловіка, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що вони з чоловіком зареєструвались як тимчасово переміщені особи з території АТО у м. Артемівську, проте батьки чоловіка залишилися проживати у смт. Ольховатка м. Єнакієве, оскільки є особами похилого віку і не мали змоги переїхати, тому чоловік поїхав провідати стареньку мати, де йому стало зле і він [INFO] року помер на тимчасово окупованій території України, про що 09 червня 2016 року видано свідоцтво про смерть Єнакієвським міським відділом запису актів цивільного стану «Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки», «Республіканським бюро СМЕ ДНР» видано [INFO] року довідку про причини смерті, у зв?язку з чим, після переміщення з окупованої території на територію України заявник, будучи взятою УПСЗН на облік внутрішньо переміщених осіб у м. Дніпрі 27 липня 2016 року, не може реалізувати ні своїх прав на спадщину, ні інших прав на допомогу, тому вказаний юридичний факт має значення для подальшої реалізації її прав. В судовому засіданні заявник підтримала в повному обсязі заяву з наведених у ній підстав. Заінтересована особа - Красногвардіський районний у м. Дніпропетровську відділ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, про відкладення розгляду справи не клопотав, що не перешкоджає суду згідно вимог ст. 257-1 ЦПК України розглянути заяву у відсутності вказаного представника. Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши зібрані письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року у с. Івангород Христинівського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Бюро ЗАГС Христинівської райради народних депутатів Черкаської області (а.с.24). 16 лютого 1975 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що до матеріалів справи долучено в копії свідоцтво про укладення шлюбу, видане ЗАГС м. Єнакієве Донецької області, серії Н-НО №263705 (а.с.11). Паспорт громадянина України [PERSON] отримав 19 березня 2001 року в Єнакієвському МВ УМВС України у Донецькій області (а.с.9). В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON], будучи зареєстрованим в [ADDRESS] з 17 жовтня 2014 року взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції УПСЗН Артемівської міської ради за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Одночасно заявник суду пояснила, що її чоловік у червні 2016 року поїхав провідати стареньку мати, якій 86 років, та яка внаслідок похилого віку та стану здоров?я залишилася проживати у смт. Ольховатка у м. Єнакієве, де [PERSON] через наявні у нього хронічні хвороби та різке погіршення стану здоров?я, [INFO] року помер. В судовому засіданні встановлені та знайшли підтвердження обставини смерті [PERSON] [INFO] року, про що суду заявником подані: довідка про причини смерті №369, видана [INFO] року «Республіканським бюро судово-медичної експертизи» «Донецької Народної Республіки», згідно якої [PERSON] помер [INFO] року у віці 62 років з причин «атеросклеротичний міокардеосклероз» (а.с.12 ), свідоцтво про смерть серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] у віці 62 років [INFO] року, про що вчинено актовий запис №921 09 червня 2016 року Єнакієвським міським відділом запису актів цивільного стану «Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки» (а.с.5), свідоцтво про поховання [NUMBER], видане 06 червня 2016 року КП «Ритуал» про дійсне поховання [PERSON], померлого [INFO] року на кладовищі м. Єнакієве (а.с.23). Заявник будучи зареєстрованою [ADDRESS], що підтверджується відміткою про реєстрацію в паспорті громадянина України (а.с.14-15), покинула своє місце мешкання та стала на облік внутрішньо переміщених осіб 24 червня 2016 року за адресою: [ADDRESS], про що свідчить довідка УПСЗН Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради [NUMBER], видана 27 липня 2016 року згідно Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.5). Також судом встановлено, що заявнику відмовлено у реєстрації смерті чоловіка [PERSON] та видачі свідоцтва про його смерть, про що до матеріалів справи долучений лист Красногвардійського районного у м. Дніпропетровську відділу ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 29 липня 2016 року за вих. №97/15-25, у зв?язку з тим, що діяльність органів та посадових осіб на тимчасово окупованій території, які створені або призначені не у спосіб, передбачений законодавством України, є незаконною, а видані ними документи - подана заявником довідка про причини смерті, свідоцтво про поховання, свідоцтво про смерть не відповідають формі документу, затвердженій наказом Міністерства охорони здоров'я України №545 від 08 серпня 2006 року (а.с.10). Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. В пунктах 13, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз?яснено, що суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, а рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органі, а є лише підставою для їх одержання. У відповідності до ч.6 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п.7 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п.1 глави 5 Розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 №52/5, підставою для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У відповідності до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Згідно з п.11 ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Відповідно до ч.1 ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч.4 ст.257-1 ЦПК України). За наведених обставин, безпосередньо дослідивши в судовому засіданні докази на їх належність, допустимість, достатність, кожен окремо та в сукупності і логічному взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що юридичний факт, який просить встановити заявник, знайшов своє підтвердження та його об'єктивність не викликає сумніву у суду. Зважаючи на викладене, враховуючи зазначені вище обставини та положення діючого законодавства, приймаючи до уваги, що заявник має статус внутрішньо переміщеної особи з тимчасово окупованої території України, а встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки є необхідним для оформлення в подальшому прав на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], державної допомоги, іншого державного забезпечення, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню в частині встановлення відповідного факту, що буде достатнім способом захисту невизнаного права заявника, оскільки вимоги про зобов?язання заінтересованої особи вчинити дії з видачі свідоцтва, внесення актового запису, тощо стосуються виключно виконання судового рішення про встановлення відповідного факту і додаткового вирішення по суду не потребують.

Outcome: partial