Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

У квітні 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 490942880 від 15.07.2015 у розмірі 16086,49 грн., судового збору в сумі 2270,00 грн. та 20000,00 грн. витрат н а правничу допомогу. В обґрунтування позову посилається на те, що 15.07.2015 між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 490942880, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 3938,91 грн. зі сплатою 39,9 % річних, з кінцевим строком погашення кредиту до 16.07.2020. Право вимоги по вказаному кредитному договору на підставі договору факторингу № 2019-1АБ/ВЕСТА від 28.01.2019, а подальшому - договору про відступлення прав вимоги № 29-01/19/2 від 29.01.2019, перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». Так як відповідач свої зобов`язання не виконала станом на 11.03.2021 утворилась заборгованість в розмірі 16086,49 грн., яка складається із 3678,17 грн. заборгованості за тілом кредиту, 4148,26 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 7200,00 грн. пені, 331,34 грн. трьох процентів річних та 728,72 грн. інфляційних втрат. Вказану заборгованість позивач, як новий кредитор, просить стягнути з відповідача. 12.05.2021 відповідач надала відзив на позов в якому просила в задоволенні позовних вимог відмовити, так як позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки останній платіж нею було здійснено 23.03.2017, що підтвердила квитанцією № 131144. При тому, що позивачем не надано розрахунку з відображенням сплати нею боргу та розрахунок позивача не підтверджує періоди та суми сплати заборгованості позичальником. Також вказала, що приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис № 17376 про стягнення з неї заборгованості в розмірі 25044,59 грн. на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором № 490942880. На підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. 28.08.2020 відкрито виконавче провадження № 62905166 та постановою від 04.09.2020 звернуто стягнення на її доходи. Крім того не погодилася із розміром витрат на правничу допомогу, яку просить стягнути позивач, та просила перейти в спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи. У відповіді на відзив, який надійшов до суду 10.06.2021, позивач вказав, що обставини вчинення виконавчого напису не можуть братися до уваги, так як це позасудовий порядок стягнення заборгованості. Крім того, за позовом [PERSON] ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва відкрито провадження у справі № 490/178/21 про визнання виконавчого напису нотаріуса № 13376 від 14.08.2020 таким, що не підлягає виконанню. Щодо строку позовної давності то такий строк не пропущений, оскільки у відповідності до пункту 1 кредитного договору, Договір складається із двох розділів, Розділ № 1 «Базові умови кредитування» та Розділ № 2 «Загальні умови рефінасування кредитної картки ПАТ «Альфа-Банк», які нерозривно пов`язані між собою та складають єдиний документ. Розділ № 2 кредитного договору розміщений на сайті ПАТ «Альфа-Банк» та відповідно до пункту 25 цього розділу сторони домовилися, що строк позовної давності становить 50 років. Одночасно позивач просить витребувати в АТ «Альфа-Банк» виписку по рахунку за кредитним договором № 490942880 та детальний розрахунок відступленої суми борги. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 15.07.2017 [PERSON] надала ПАТ «Альфа-Банк» анкету-заяву на отримання кредиту. 15.07.2015 між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 490942880, за умовами якого відповідач отримала кредиту у розмірі 3938,91 грн. зі сплатою 39,9 % річних, з кінцевим строком погашення кредиту до 16.07.2020 (пункти 2.1, 2.2, 2.3 договору). Додатком до зазначеного договору виступив погоджений сторонами графік погашення заборгованості, відповідно до якого платежі повинні були здійснюватися щомісячно рівними частинами, 16 числа кожного місяця, останній платіж здійснюється 16.07.2020. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 28.01.2019 між ПАТ «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» (далі - ТОВ «ФК «ВЕСТА») укладено Договір факторингу № 2019-1АБ/ВЕСТА, а в подальшому 29.01.2019 між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» Договір про відступлення прав вимоги № 29-01/19/2, відповідно до яких право вимоги за кредитним договором № 490942880 від 15.07.2015, позичальником по якому є [PERSON] , перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». Із позову позивача вбачається, що через неналежне виконання відповідачем зобов`язань, станом на 11.03.2021 утворилась заборгованість в розмірі 16086,49 грн., яка складається із 3678,17 грн. заборгованості за тілом кредиту, 4148,26 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 7200,00 грн. пені, 331,34 грн. трьох відсотків річних та 728,72 грн. інфляційних втрат. Наведений в позові розмір заборгованості відповідає розрахунку позивача за винятком пені, яка розрахована за подвійною обліковою ставкою Національного банку України та розмір якої зазначено 837,92 грн. Між тим, умовами пункту 4 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена розділом № 1 цього Договору та/або інших платежів за Договором, сплата яких передбачена цим Договором сплатити Банку штраф у розмірі 50,00 грн. за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. Умов про нарахування пені кредитний договір не містить. Таким чином, умовами кредитного договору передбачено лише нарахування штрафу за прострочення погашення заборгованості позичальником, вимогу про стягнення якого позивачем не заявлено. При вирішення спору суд виходить з наступного. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 629 наведеного Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно частини першої статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. За вимогами частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами виникли кредитні відносини, в яких відповідач взяті грошові зобов`язання виконувала неналежним чином внаслідок чого утворилася заборгованості, право вимоги якої набув позивач як новий кредитор. Щодо розміру заборгованості то суд вважає її доведеною, оскільки її розмір не спростовано відповідачем, за винятком пені, нарахування якої кредитним договором не передбачено, а тому вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України відносно неустойки. Згідно із частин першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Умовами кредитного договору встановлено, що датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування процентів, є 16.07.2020. Повернення кредиту та сплату процентів відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, оплачуючи позивачу у визначені графіком погашення кредиту строки кожного місяця кошти. Відповідач надала заяву про застосування строку позовної давності, оскільки останній платіж на погашення заборгованості здійснила 23.03.2017 в сумі 300,00 грн., що підтвердила квитанцією № 131144 від вказаної дати. Доказів, які спростовували доводи відповідача про непогашення заборгованості після 23.03.2017 позивачем суду не надано, а доданий до позову розрахунок заборгованості не містить детального розрахунку заборгованості по періодам і сумам погашення. Враховуючи, що кредитний договір укладено 15.07.2015, датою остаточного повернення кредиту та процентів є 16.07.2020, а позивач звернувся до суду 12.04.2021, що підтверджується відміткою поштивого зв`язку на конверті, стягнення заборгованості по кредиту та процентам слід здійснити за останні три роки перед зверненням позивача до суду та в межах строку кредитування, а саме за період з 12.04.2018 по 16.07.2020. Із доданого до кредитного договору графіка погашення заборгованості вбачається, що починаючи з 12.04.2018 і по 16.07.2020 позичальник виходячи із щомісячного мінімального платежу 152,38 грн. мала здійснити погашення кредиту в розмірі 2568,08 грн. та процентів в розмірі 1260,57 грн. Таким чином доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності відносно всієї заборгованості суд вважає помилковими. В задоволенні позовних вимоги щодо стягнення тіла кредиту та процентів в іншій частині, які підлягали сплаті відповідачем до 12.04.2018 необхідно відмовити, у зв`язку з пропуском позивачем без поважних причин трирічного строку позовної давності. Посилання позивача на пункт 25 розділу 2 кредитного договору, який міститься в Загальних умовах споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк» (позивачем допущено помилку - пункт 23) за яким позовна давність за спорами, що випливають із договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів) тощо, становить 50 років, суд не приймає, виходячи з наступного. Згідно пункту 5 кредитного договору №490942880 від 15.07.2015, підписанням цього договору позичальник підтверджує, зокрема, що він в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами споживчого кредитування (рефінансування) фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» №15771 від 10.06.2014 року, які оприлюднені на інтернет-сторінці банку за електронною адресою alfabank.com.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний. Суду наданий витяг з вказаних загальних умов, однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг мав на увазі відповідач та ознайомилася і погодилася саме з ним, підписуючи кредитний договір. Наданий позивачем витяг Загальних умов споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в кредитному договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відповідна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору непідписані Умови та Правила викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015, провадження №6-16цс15. Роздруківка розділу № 2 Загальних умов споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк», яка надана позивачем, не містить жодних відомостей про їх редакцію (дату затвердження, тощо); Загальні умови споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк» не визнаються відповідачем та не містять її підпису, - тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15.07.2015. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі збільшену позовну давність. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015, провадження № 6-16цс15, і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Так як Загальні умови споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк» відповідачем не підписані, а текст кредитного договору не містить умов щодо збільшеного строку позовної давності, що свідчить про недотримання сторонами письмової форми угоди про збільшення позовної давності, що суперечить положенням статті 259 ЦК України. Зважаючи на наведене, приймаючи до уваги, що суду не представлені підписані відповідачем умови надання споживчого кредиту, що діяли на час укладення сторонами кредитного договору, суд дійшла висновку про відсутність доказів щодо наявності між сторонами угоди про збільшення позовної давності, а тому наведені у відповіді на відзив доводи позивача в частині збільшення строку позовної давності суд до уваги не приймає. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Отже з відповідача підлягаю стягненню на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 12.04.2018 по 11.03.2021 (відповідно до позовних вимог) три проценти річних нарахованих на заборгованість по тілу кредиту в розмірі 224,58 грн. (2568,08 х 3% /365х1064) та інфляційні втрати в сумі 233,31 грн. (1260,57 х 118,508%/ 100 - 1260,57). Таким чином враховуючи встановлені обставинними та оцінивши наявні у справі докази суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача заборгованості, що утворилася станом на 11.03.2021 в розмірі 4286,54 грн., яка складається із 2568,08 грн. заборгованості по кредиту, 1260,57 грн. процентів, 224,58 грн. трьох процентів річних та 233,31 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з наведених вище підстав. Доводи відповідача про отримання позивачем виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості та пред`явлення його до виконання (позивачем було умовчено при зверненні до суду з позовом), який на теперішній час оскаржується відповідачем в іншому суді, не є підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості, оскільки стягнення за виконавчим написом можливе лише безспірної заборгованості, що в даному випадку не встановлено. Стосовно клопотання позивача про витребування від ПАТ «Альфа-Банк» виписки по рахунку та розрахунку погашення заборгованості, таке клопотання задоволенню не підлягає, так як позивач при звернені до суду з позовом зобов`язаний був надати повний детальний розрахунок заборгованості, який вправі був отримати в первісного кредитора. Крім того, в порушення статті 84 ЦПК України позивач не надав доказів неможливості отримання ним такого розрахунку в первісного кредитора. Також суд не вбачає підстав для переходу до розгляду справи в спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи, про що просила відповідач, оскаільки справа є малозначною і не потребує виклику свідків чи вчинення процесуальних дій, які потребують проведення судового засідання. Крім того, відповідач скористалася правом на дання відзиву на позов та доказів на підтвердження своїх доводів, які враховано судом при вирішенні спору. Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено частково з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 604,72 грн. (2270,00 х 26,64 %). Статтею 137 ЦПК України визначено поняття витрат на правничу допомогу та порядок їх відшкодування, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. Так, позивачем ставилось питання про стягнення з відповідача на корить їх суми понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. На підтвердження понесення таких витрат надано наступні докази: Договір №05-03/2021 про надання правничої допомоги від 05.03.2021., укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Ліга АССІСТАСТАНС»; платіжне доручення №195390019 від 02.04.2021 на суму 200000,00 грн.; заявку на надання юридичної допомоги №12 від 08.03.2021 на суму 20000,00грн (надані послуги - надання усної консультації - 1500,00 грн., надання усної консультації - 1500,00 грн, надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти - 9000,00 грн. (3 години), складення позовної заяви про стягнення боргу, підготовка та друк необхідних документів - 8000,00 грн (4 години); Витяг з Акту №6 про надання юридичної допомоги від 29.03.2021 на суму 20000,00 грн. При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було складено лише позовну заяву, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) - 9 годин, ціни позову 16086,49 грн (спір є малозначним), суд вважає, що розмір гонорару в 20000,00 грн. є необґрунтованим та явно завищеним, оскільки адвокатом було підготовлено лише позовну заяву, на що витрачено порівняно невеликий проміжок часу. У судовому засіданні адвокат інтереси відповідача не представляв. Крім того, позовні вимоги задоволено частково. Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми витрат відповідача на правничу допомогу до 1000,00 грн, що буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial