Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

У листопаді 2014р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УСК «Гарант-Авто» в особі Одеської філії Публічного акціонерного товариства «УСК «Гарант-Авто» (далі - ПАТ «УСК «Гарант-Авто») посилаючись на те, що за рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 24.07.2014р. у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в особі Одеської філії ПАТ «УСК «Гарант-Авто», третя особа: [PERSON] про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди на користь [PERSON] було задоволено її позов, стягнуто, зокрема, страхове відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції у лютому-травні 2014р., пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування у період з 03.02.2014р. по 20.06.2014р. та 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування у період 03.02.2014р. по 20.06.2014р. Період протягом якого нараховувалась пеня, інфляційні витрати та 3% річних становить з 03.02.2014р. по 20.06.2014р. На виконання вищевказаного рішення 12.09.2014р. судом був виданий виконавчий лист №521/6068/14-ц від 12.09.2014р. Постановою Другого Малиновського відділу ДВС ОМУЮ від 16.09.2014р. за заявою стягувача було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №521/6068/14-ц від 12.09.2014р. У строки, визначені у постанові державного виконавця, відповідач у добровільному порядку не здійснив виплату стягнутих за рішенням суду грошових коштів. Втім, 23.10.2014р. у примусовому порядку відповідач ПАТ «УСК «Гарант-Авто» все ж здійснив виплату стягнутих з нього грошових коштів та перерахував їх на депозитних рахунок Другого Малиновського відділу ДВС ОМУЮ, у зв'язку із чим постановою державного виконавця від 31.10.2014р. було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №521/6068/14-ц від 12.09.2014р. Отже, відповідач в період з 21.06.2014р. по 22.10.2014р. включно, прострочив виплату страхового відшкодування та прострочив виконання грошового зобов'язання, за що діючим законодавством передбачена відповідальність у вигляді сплати пені, інфляції та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Посилаючись на вищевикладене позивач просила суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на її корить пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в період з 21.06.2014р. по 22.10.2014р. в сумі 2430,01грн., інфляційні витрати за прострочення виконання грошового зобов'язання в період з 21.06.2014р. по 22.10.2014р. в сумі 2558,67грн. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в період з 21.06.2014р. по 22.10.2014р. в сумі 307,05грн. Представник позивача, діючий за довіреністю від 18.04.2014р. у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути поданий позов в порядку заочного провадження, у зв'язку з систематичної неявкою відповідача в судові засідання (а.с.81). Представник ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с. 29,36). 09 грудня 2014р. до суду надійшли заперечення відповідача на позов, згідно яких представник ПАТ «УСК «Гарант-Авто» просив суд відмовити в задоволені позову [PERSON] в повному обсязі, посилаючись на виникнення між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань (а.с.30-31). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 51 книги п'ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що 26.10.2013р. о 10 годині 00 хвилин на розі вулиць Тираспольське (Дальницьке) шосе та 1-го Амурського провулку сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21063», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Hyundai Elantra», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм [PERSON] п.п.2.3,13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306, у зв'язку із чим постановою Біляївського районного суду Одеської області від 02.12.2013р. останній був притягнений до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 24.07.2014р. у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в особі Одеської філії ПАТ «УСК «Гарант-Авто», третя особа: [PERSON] про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди на користь [PERSON] було стягнуто, зокрема, страхове відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції у лютому-травні 2014р., пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування у період з 03.02.2014р. по 20.06.2014р. та 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування у період 03.02.2014р. по 20.06.2014р. (а.с.11-14). Період протягом якого нараховувалась пеня, інфляційні витрати та 3% річних становить з 03.02.2014р. по 20.06.2014р., що підтверджується судовим рішенням від 24.07.2014р., яке набрало законної сили 01.09.2014р. (а.с.11-14). Судом встановлено, що виконання вищевказаного рішення 12.09.2014р. судом був виданий виконавчий лист №521/6068/14-ц від 12.09.2014р. (а.с.15). Постановою Другого Малиновського відділу ДВС ОМУЮ від 16.09.2014р. за заявою стягувача було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №521/6068/14-ц від 12.09.2014р. (а.с.17). У строки, визначені у постанові державного виконавця, відповідач у добровільному порядку не здійснив виплату стягнутих за рішенням суду грошових коштів. 23 жовтня 2014р. у примусовому порядку відповідач ПАТ «УСК «Гарант-Авто» все ж здійснив виплату стягнутих з нього грошових коштів та перерахував їх на депозитних рахунок Другого Малиновського відділу ДВС ОМУЮ, що підтверджується платіжним дорученням №14932 від 23.10.2014р. (а.с.18). Постановою державного виконавця від 31.10.2014р. було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №521/6068/14-ц від 12.09.2014р., у зв'язку із виконанням рішення суду згідно виконавчого документу (а.с.19) Отже, відповідач в період з 21.06.2014р. по 22.10.2014р. включно, прострочив виплату страхового відшкодування та прострочив виконання грошового зобов'язання. Відповідно до п.36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Пунктом 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Згідно ч.1 ст. 979 УК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України, тому заперечення відповідача щодо відсутності між сторонами договірних зобов'язань суд не приймає до уваги. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст. 599 ЦК України). Частиною 1 ст. 611 передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання, передбаченого ч.2 ст. 625 ЦК України у зв'язку з ухваленням рішення суду про присудження суми боргу, відкриттям на підставі цього рішення виконавчого провадження чи його зупинення. Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення (така правова позиція висловлена Верховним Судом України у своїх постановах). З матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав рішення суду сплативши позивачу грошове зобов'язання у вигляді страхового відшкодування, пеню, інфляційні витрати та 3% річних за прострочення його виконання лише 23.10.2014р., а тому прострочив його виконання з 21.06.2014р. по 22.10.2014р., за що передбачена відповідальність у вигляді сплати пені, інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виплати. Таким чином ПАТ «УСК «Гарант-Авто» має сплатити на користь позивача пеню в сумі 2430,01грн. (в період з 21.06.2014р. по 16.07.2014р. - 30127,63грн. х 19% х 26 днів : 365 днів = 407,75грн. та в період з 17.07.2014р. по 22.10.2014р. - 30127,63грн. х 25% х 98 днів : 365 днів), інфляційні витрати в сумі 2558,67грн. ( в період з 20.06.2014р. по 22.10.2014р. - 30127,63грн. х 100,6% х 102,2% х 103,3% х 103,8% х 101,0% х 100,4% х 100,8% х 102,9% х 102,4% - 30127,63грн. - 3085,63грн. = 2558,67грн.), та три відсотки річних в сумі 307,05грн. ( в період з 21.06.2014р. по 22.10.2014р. - 30127,63грн. х 3% х 124 дня : 365 днів = 307,5грн.). Всього 5295,73грн. (2430,01грн.+2558,67грн.+307,05грн.). Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судовий збір у справі складає 243,60грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved