Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

У липні 2015 року прокуратурою Жовтневого району м.Запоріжжя (правонаступником якої є Запорізька місцева прокуратура №1) був поданий позов до Бердянського міськрайонного суду в інтересах малолітньої [PERSON] до відповідачів за участю третіх осіб, в якому, після доповнень та уточнень, прокурор в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в ході вивчення матеріалів кримінального провадження №12014080020002987, розпочатого Жовтневим РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 10.10.2014 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, прокуратурою було встановлено порушення житлових та майнових прав неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Згідно вимог Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 року, який набрав чинності 15.07.2015 року, представництво прокурором в суді інтересів громадянина можливе лише у випадках, коли особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати свої процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність, обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють їх захист. Підставою продовження представництва прокуратурою інтересів малолітньої дитини, є неналежне здійснення захисту її інтересів законним представником. Зокрема, на даний час відсутні будь-які незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору, оскільки ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13.10.2015 року позовна заява законного представника малолітньої [PERSON] до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області про витребування 2/15 частин квартири №3 житлового будинку №42 по вул. Менжинського у м.Бердянську залишена без розгляду, а обсяг позовних вимог, заявлених законним представником, є значно меншим від розміру позовних вимог прокуратури. Так, прокуратурою встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним об'єднанням Бердянської міської ради згідно з розпорядженням вказаної місцевої ради №5823 від 29 листопада 1995 року, виданому в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на праві приватної спільної сумісної власності належить 2/5 частини житлового будинку №42 по вул. Менжинського (нове найменування Петропавлівська) в місті Бердянську Запорізької області, що складає квартиру №3. \~Їх частки у праві спільної сумісної власності на квартиру в\~\~свідоцтві не визначені. 26.09.2013 року помер [PERSON], заповіту на випадок своєї смерті не залишив. До складу спадкового майна після померлого входить частка у праві спільної сумісної власності на 2/5 частини житлового будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянську Запорізької області. Враховуючи положення ст.372 ЦК України щодо рівності часток кожного із співвласників в праві спільної сумісної, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, після смерті [PERSON] спадщина відкрилася на 2/15 частини житлового будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянську (2/5:3=6/15:3=2/15). Спадкоємцями першої черги за законом після померлого [PERSON] є його малолітня донька [PERSON] та мати [PERSON], оскільки на момент смерті він у зареєстрованому шлюбі не перебував. За заявою законного представника малолітньої [PERSON] [PERSON] 30.10.2013 року Бердянською державною нотаріальною конторою Головного управління юстиції у Запорізькій області була відкрита спадкова справа №539/2013. Однак 22.05.2014 року державним нотаріусом відмовлено малолітній [PERSON] в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкова частина будинку знаходиться у спільній сумісній власності, співвласниця [PERSON] (бабуся померлого) померла 25.01.2014 року, співвласниця [PERSON] (мати померлого) не з'явилася до нотаріальної контори з відповідною заявою, що унеможливило визначення часток у спільній сумісній власності та з'ясування відсутності іншої домовленості між співвласниками. Таким чином, зважаючи на те, що з заявою про відмову від прийняття спадщини мати малолітньої спадкоємиці [PERSON] - [PERSON] не зверталася, то малолітня [PERSON], [INFO], як донька спадкодавця, з моменту відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину - 1/15 частину квартири №3 житлового будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянську Запорізької області. Зважаючи на те, що місце проживання [PERSON] на момент відкриття спадщини після [PERSON] було зареєстроване за адресою: [INFO], із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті сина вона не зверталася та постійно проживала разом зі спадкодавцем та [PERSON] на час відкриття спадщини, згідно ч. 3, 4 ст. 1268 Цивільного кодексу України вона вважається такою, що прийняла спадщину у вигляді 1/15 частини житлового будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянську Запорізької області. Право власності на майно у випадку прийнят\-тя спадщини виникає з часу відкриття спадщини (ч.\~5\~ст.\~1268\~ЦК України). Тобто, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, виходячи з вимог ч.5 статті 1268 ЦК України \~законодавець не пов'язує збереження або втрату набутого спадкоємцем права власності на спадкове майно з фактом отримання чи неотримання ним свідоцтва про право на спадщину, у той час як свідоцтво є лише документальним підтвердженням цього права. Зокрема, правова позиція з цього питання викладена у Правовому висновку Верховного Суду України, викладеного 14 травня 2014 р. у справі №6-42цс14: «Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч. 5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Передача в іпотеку нерухомого майна без згоди спадкоємця, який прийняв спадщину, є незаконною, суперечить вимогам ст. ст. 358, 578 ЦК України, ст. ст. 5, 6 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку» та порушує право власності спадкоємця на належну йому частку спадкового майна». Зважаючи на викладене, малолітня донька спадкодавця [PERSON] - [PERSON], з моменту відкриття спадщини після смерті батька згідно ч.4,5 ст.1268 ЦК України набула права співвласника у спільній сумісній власності на 1/15 частини житлового будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянську Запорізької області. 25.01.2014 року померла бабуся [PERSON] - [PERSON], яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] , після смерті якої спадщина відкрилася на 2/15 частини житлового будинку №42 по вул.Менжинського в м.Запоріжжі (2/5:3=6/15:3=2/15). Спадкоємцем першої черги за законом після її смерті є дочка [PERSON], яка прийняла спадщину, оскільки із заявою про відмову від прийняття спадщини не зверталася та постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 27.04.2015 року [PERSON] померла. Спадщина після її смерті відкрилася на 5/15 частини будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянську Запорізької області: 2/15 власна у праві спільної власності, 1/15 частка успадкована після смерті [PERSON] та 2/15 частки після [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 1266 Цивільного кодексу України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. З урахуванням викладеного, спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] за правом представлення є її онука - малолітня [PERSON], яка відповідно до частин 4 та 5 статті 1268 Цивільного кодексу України вважається такою, що прийняла в спадщину після смерті [PERSON] на 5/15 частини житлового будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянську. 28.05.2015 після померлої [PERSON] за заявою спадкоємиці за законом малолітньої [PERSON], від імені якої діє мати [PERSON], Бердянською державною нотаріальною конторою Головного управління юстиції у Запорізькій області відкрита спадкова справа №330/2015. Однак, 19.01.2016 року постановою державного нотаріуса Бердянської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] відмовлено малолітній [PERSON] в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом. Підсумовуючи викладене, малолітній [PERSON], на даний час в порядку спадкування за законом належить: - 1/15 частина житлового будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянську після смерті батька [PERSON] згідно ч.4,5 ст.1268 Цивільного кодексу України; - 5/15 частини житлового будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянську відповідно до частин 4 та 5 статті 1268 Цивільного кодексу України після смерті бабусі [PERSON]. Загальний обсяг належного [PERSON] майна складає 2/5 (1/15 +5/15=6/15=2/5) частини житлового будинку №42 по вул. Менжинського в місті Бердянську Запорізької області, що складає квартиру №3. Водночас, отримати відповідне свідоцтво про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та бабусі [PERSON] та зареєструвати право власності на успадковане нерухоме майно (2/5 частини житлового будинку №42 по вул. Менжинського в місті Бердянську Запорізької області, що складає квартиру №3) малолітня [PERSON] не може, оскільки невстановленими особами шляхом використання раніше спеціально заготовленого завідомо підробленого свідоцтва про право власності з недостовірними даними про належність вказаної квартири лише [PERSON] на праві приватної власності, двічі відчужено 2/5 частини житлового будинку №42 по вул. Менжинського в місті Бердянську Запорізької області, зокрема: - 09.08.2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] оформлено та нотаріально посвідчено в реєстрі нотаріальних дій за №700\~договір дарування нерухомості 2/5 частини будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянськ, що складає квартиру №3, який було укладено між [PERSON], діючим на підставі довіреності від 07.08.2014 року [PERSON] про уповноваження [PERSON] подарувати [PERSON] належні їй на праві приватної власності 2/5 частини житлового будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянську Запорізької області, та обдарованою особою [PERSON] (При посвідчення вказаного договору в якості правовстановлюючого документу на відчужуваний обєкт нерухомості було надано підроблене свідоцтво про право власності на житло, видане Виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним об'єднанням 29 листопада 1995 року, згідно якого 2/5 частини житлового будинку №42, що знаходиться в місті Бердянську Запорізької області на вулиці Менжинського, що складає квартиру №3, належить лише [PERSON] (одній) на праві приватної власності); - 01.10.2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] оформлено та нотаріально посвідчено в реєстрі нотаріальних дій за №895\~\~договір дарування нерухомості - квартири [ADDRESS], який було укладено між [PERSON]\~та обдарованою особою [PERSON] Наразі згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №31136428 від 17.12.2014 року право власності на 2/5 частини житлового будинку №42 по вул. Менжинського в місті Бердянську Запорізької області, що складає квартиру №3, зареєстровано за [PERSON] Водночас, згідно матеріалів інвентаризаційної справи комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради на обєкт нерухомого майна - 2/5 частини вказаного житлового будинку міститься оригінал свідоцтва про право власності на житло за вказаною адресою, виданого Виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним об'єднанням Бердянської міської ради 29 листопада 1995 року, згідно якого вказаний об'єкт нерухомості належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності. Належність 2/5 (дві п'ятих) частини житлового будинку №42 по вул. Менжинського в місті Бердянську Запорізької області, що складає квартиру №3, на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підтверджується також матеріалами приватизаційної справи Бердянської міської ради на вказаний об'єкт нерухомості. Згідно висновку почеркознавчої експертизи №327-15 від 25.12.2015 року, проведеної в рамках зазначеного вище кримінального провадження, підпис від імені директора Виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного об'єднання Бердянської міської ради [PERSON], який розміщеній в нижній частині оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 29.11.1995 року, згідно якого 2/5 частини житлового будинку №42, що знаходиться в місті Бердянську Запорізької області на вулиці Менжинського, що складає квартиру №3, належить лише [PERSON] на праві приватної власності, виконаний не [PERSON], а іншою особою. Крім зазначеного вище, достовірність відомостей оригіналу свідоцтва про право власності на обєкт нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS], виданого Виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним об'єднанням Бердянської міської ради 29 листопада 1995 року, який зберігається в інвентаризаційній справі Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, згідно якого вказаний об'єкт нерухомості належить 3 особам - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності, підтверджується також копією рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.04.1997року, яким було визначено порядок користування земельною ділянкою при будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянську Запорізької області між співвласниками будинку відповідно до часток у домоволодінні, виділивши [PERSON], [PERSON], [PERSON] 2/5 частини земельної ділянки площею 268 кв.м., в тому числі під будівлею 80,9 кв.м., під двором окремого використання 187,1 кв.м. Вказаним судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло позивачам, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], належить 2/5 частини житлового будинку №42 по вул.Менжинського, тобто обставини, що є преюдиційними та не підлягають доказуванню при розгляді даної справи в розумінні положень, передбачених ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, якими визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки малолітня [PERSON] з моменту відкриття спадщини після смерті батька в порядку спадкування за законом набула права співвласника у спільній сумісній власності на 1/15 житлового будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянську Запорізької області, а її законним представником матірю [PERSON] не надавалося згоди на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, згідно ч.4 статті 369 ЦК України, її право власності підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору дарування вказаної нерухомості, укладеного 09.08.2014 року між [PERSON], діючим в інтересах [PERSON], та [PERSON]. Враховуючи, що після цього, 01.10.2014 року було укладено ще один договір дарування між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] має право на витребування квартири [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON] з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України, бо квартира вибула з її володіння поза її волею і, як наслідок, визнання\~за позивачем права власності на вказане житлове приміщення. Крім того, відповідно до висновку експерта №239 від 27.08.2015 сектору 3 відділу ТКЗ [PERSON] при ГУМВС України в Запорізькій області, складеного на виконання постанови старшого слідчого СВ Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області [PERSON], призначеної в рамках кримінального провадження №12014080020002987 від 10.10.2014 року, підпис та рукописний запис в графі Підпис, що розташовані в довіреності бланк серія НАВ №649266 від 07.08.2014 року [PERSON] про уповноваження [PERSON] бути її представником, управляти, розпоряджатися та подарувати [PERSON] належні їй на праві приватної власності 2/5 частини житлового будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянську Запорізької області, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1375, виконані, ймовірно, не [PERSON], а іншою особою, тому є підстави для визнання вказаної довіреності недійсною. 18.02.2016 року на сесії Бердянської міської ради депутати прийняли рішення Про присвоєння назв вулицям, проїздам, площам, проспектам, скверам, бульварам в м. Бердянськ. На виконання вимог Закону України Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки Бердянська міська рада перейменувала вулицю Менжинського на вул.Петропавліську. З урахуванням наведеного прокурор просив визнати недійсною довіреність від 07.08.2014 року [PERSON] про уповноваження [PERSON] бути її представником, управляти, розпоряджатися та подарувати [PERSON] належні їй на праві приватної власності 2/5 частини житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька обл., м.Бердянськ, вул.Менжинського (нове найменування Петропавлівська), будинок №42, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 07.08.2014, зареєстровану в реєстрі за номером 1375; визнати недійним договір дарування 2/5 частин зазначеного житлового будинку, укладений між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 07.08.2014 року за реєстровим №1375, та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 09.08.2014 року, зареєстрований в реєстрі за номером 700; витребувати на користь малолітньої [PERSON], 2/5 частин цього житлового будинку з чужого незаконного володіння [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 2/5 частини житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, місто Бердянськ, вул.Менжинського (нове найменування Петропавлівська) [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті бабусі - [PERSON], [INFO] та батька - [PERSON], [INFO] У судовому засіданні прокурор Третьяк О.А. та законний представник малолітньої [PERSON] [PERSON] підтримали позовні вимоги із зазначених підстав, [PERSON] доповіла по його суті та просили задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] заперечували проти позову, підтримавши направлені до суду письмові заперечення, в яких послалися на те, що прокурором не надано суду обґрунтування наявності підстав для здійснення ним представництва інтересів малолітньої [PERSON] Посилання на незавершені судові провадження за позовом, поданим законним представником, ні в якому разі не підтверджує неналежне здійснення захисту інтересів дитини з боку її законного представника, оскільки [PERSON] звернулася до суду із заявою про залишення її позову без розгляду з тих підстав, що в суді вже була зареєстрована ця справа за позовом прокурора по тому ж предмету спору. Мати [PERSON] належним чином здійснювала захист інтересів дитини у справі №310/1919/15-ц, в якій не було підстав для збільшення позовних вимог, бо бабуся дитини [PERSON] була ще жива. Вона зверталася до нотаріальної контор в інтересах дитини із заявами про прийняття спадщини після смерті батька дитини, а потім і баби, а також і до правоохоронних органів, за якою було відкрито кримінальне провадження. Щодо суті позовних вимог, то вони не погоджується з твердженням прокурора, що малолітня [PERSON] набула права співвласника у спільній сумісній власності на 2/5 частини спірного домоволодіння та мала право на 4/15 частини домоволодіння (2/15 своя частина, 2/15 частини - які належали [PERSON]Я.), оскільки на день укладення договору від 09.08.2014 року, який в цілому позивач просить визнати недійсним, [PERSON] мала права на відчуження як мінімум належної їй 4\\15 частини домоволодіння. Фактично була відчужена 2/5 частина. Безпідставним є і посилання прокурора на рішення суду від 05.11.2014 року по справі №310/6407/14-ц, яке надалі було скасовано апеляційним судом Запорізької області. В уточненому позові прокурор як на доказ посилався на висновок експерта щодо дослідження довіреності та висновок судової почеркознавчої експертизи, проведених в рамках кримінального провадження, у звязку з чим прокурор збільшив позовні вимоги. Однак вони не можуть бути доказами по цивільній справі, оскільки у цій справі прокурором не заявлялося клопотання про призначення експертиз та відповідно експерти судом не призначалися. Обвинувального вироку до теперішнього часу немає, тому ці експертні висновки не оцінені судом. Можна погодитися з прокурором, який в уточненому позові вказав, що [PERSON] на день укладення договору дарування від 09.08.2014 року належало на праві власності 5/15 частини квартири (її 2/15 частини, 2/15 частини успадковані після матері [PERSON] та 1/15 частина після сина [PERSON]О.), а тому вона мала право розпорядження своєю власністю з урахуванням того, що за малолітньою [PERSON]. не було визнано право власності на 1/15 частину квартири, тому її згода була непотрібна. Твердження прокурора про те, що на день смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, є безпідставним, бо нею майно за договором дарування від 09.08.2014 року було відчужене [PERSON] Підставами визнання недійсним вказаного договору прокурор вказує відсутність згоди законного представника малолітньої на відчуження частки домоволодіння та на підробність свідоцтва про право власності на житло від 29.11.1995 року, однак свідоцтво, на яке посилається прокурор, як на завідомо підробне, ніхто в установленому порядку не визнав, особи, які б підлягли кримінальній відповідальності за ознаками ч.4 ст.358 КК України та які на думку прокурора порушили майнові і житлові права малолітньої дитини, не встановлені. На їх думку, договір дарування від 09.098.2014 року може бути визнаний недійсним лише частково, на 1/15 частину, та він готовий сплатити грошову компенсацію. Просили відмовити прокурору в позові. Інші відповідачі до суду не зявилися, про розгляд справи повідомлені за місцем реєстрації. При цьому відповідач [PERSON], отримавши останню уточнюючу позовну заяву згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надіслав. [PERSON] відповідача [PERSON] конверт повернувся до суду за закінченням терміну зберігання. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] в листах, направлених до суду, просила розглядати справу за її відсутності з урахуванням поданих нею письмових заперечень, в яких вона посилалася на те, що 9 серпня 2014 року нею був посвідчений договір дарування 2/5 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], за реєстровим №700, за умовами якого [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за р.№1375, подарувала 2/5 часток вказаного будинку [PERSON]. На виконання вимог п.п.1.1.,1.2.п.1 глави 2 Розділу ІІ Порядку нею були затребувані від відчужувача правовстановлюючі документи на житло на імя [PERSON] та їй представником було надано свідоцтво про право власності на житло від 29.11.1995 року, видане виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним обєднанням виконкому Бердянської міської ради народних депутатів, б/н, на підставі розпорядження (наказу)№5823 від 29.11.1995 року, згідно якого [PERSON] належить 2/5 частки будинку з належними будівлями і спорудами. Крім цього, надано довідку-характеристику зазначеного нерухомого майна, видану КПТІ Бердянської міської ради №850 від 01.08.2014 року, якою підтверджено державна реєстрація права власності [PERSON] на 2/5 частки у зазначеному майні. Як на доказ відсутності волевиявлення [PERSON] на відчуження належного їй нерухомого майна позивач посилається на висновок №239 експерта від 27.08.2015 року в рамках кримінального провадження,за яким підпис в довіреності від імені [PERSON] виконано, ймовірно, не [PERSON],а іншою особою. Тобто, висновок є лише припущення, а тому такий доказ є неналежним. Із позовних вимог вбачається, що зазначене свідоцтво є підробним, бо підпис у ньому виконаний не [PERSON], а іншою особою з гідно з висновком експертизи від 25.12.2015 року по кримінальному провадженню. Проте підпис свідоцтва про право власності на житло не начальником, а іншою особою та скріплений печаткою органу приватизації не свідчить про підробність даного документу, підробність свідоцтва не підтверджена вироком суду, воно не визнано недійсним у встановленому законом порядку. Вимоги щодо визнання за малолітньою [PERSON] права власності на 2/5 частки спірного житлового будинку є безпідставними, оскільки вона є спадкоємицею за законом після смерті свого батька [PERSON] лише на 1/15 частку. Посвідчений нею договір відповідає вимогам законодавства, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012р. №265/5, а тому підстав для визнання його недійсним немає. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] також не зявилася до суду, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності та заперечення на позов, в яких зазначила, що позов в частині визнання недійсною довіреної, посвідченої нею 07.08.2014 року по реєстру №1375, задоволенню не підлягає, оскільки наявний у справі висновок експерта №239 від 27.08.2015 року, про ймовірність підпису в довіреності не [PERSON] є лише припущенням, а не категоричним висновком, а тому така експертиза не може бути покладена в основу обвинувачення по кримінальній справі та слугувати доказом по цивільній справі. Вказана довіреність була посвідчена відповідно до Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, підписана довірителем особисто, ніяких сумнівів в тому, що документ підписаний іншою особою доказів немає і бути не може у звязку з відсутністю події, на яку посилається позивач у позові. Про той факт, що хтось поставив під сумнів справжність підпису довірителя на довіреності, їй стало відомо лише з цього позову, не дивлячись на те, що кримінальне провадження порушене більше півтора року тому. Підставою для відчуження частки будинку, яка є предметом позову, явився, як вказано в позовній заяві, підробний документ про право власності на відчужувану частку будинку. Представник уповноважений на вчинення тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Вказана довіреність могла бути використана лише на вчинення правочину стосовно майна, яке вказане в довіреної і належить довірителю. на законних підставах. У разі, якщо таке майно у довірителя відсутнє, довіреність не може бути використана, але ця обставина не тягне за собою недійсність довіреності. Просила відмовити в позові в частині визнання недійсною довіреності. Заслухавши прокурора, законного представника малолітньої дитини, відповідача, його представника, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи з свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено та таке вбачається з долучених письмових доказів, зокрема, вилученої на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя в Бердянській міській раді приватизаційної справи, копії матеріалів якої долучені до позову, на підставі заяви основного квартиронаймача [PERSON], довідки про склад сімї, в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», 2/5 частини житлового будинку №42 по вул. Менжинського в місті Бердянську Запорізької області, що складає квартиру №3, були приватизовані на склад сімї із трьох осіб: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним об'єднанням Бердянської міської ради згідно з розпорядженням Бердянської міської ради №5823 від 29 листопада 1995 року, копією реєстраційної картки на право власності на житло, згідно якої саме за цими трьома особами Бердянським комунальним підприємством з технічної інвентаризації на праві приватної власності зареєстровані 2/5 частини вказаного домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності і записано в реєстрову книгу за №66 під реєстром №11684.. 26 вересня 2013 помер батько позивача малолітньої [PERSON] -[PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії 1-ЖС №276710, видане 15.10.2013 року відділом ДРАЦС по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, копія свідоцтва про народження дитини, в якому її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. До складу спадкового майна після померлого [PERSON] входить частка у праві спільної сумісної власності на 2/5 частини житлового будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянську Запорізької області. Відповідно до ст.372 ЦК України вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки іншої домовленості між співвласниками судом не встановлено, то після смерті [PERSON] спадщина відкрилася на 2/15 частини житлового будинку №42 по вул.Менжинського в м.Запоріжжі (2/5:3=6/15:3=2/15). Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті, відповідно до ст.1261 ЦК України, є його малолітня донька [PERSON], [INFO], та мати [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], копією свідоцтва про народження [PERSON]. Як встановлено в судовому засіданні, на момент смерті [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебував, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя №0827/2-3348 від 21.11.2011 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00015502161 від 19.06.2015 року. Спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину в силу ч.3 та ч.4 ст.1268 ЦК України, бо на час відкриття спадщини мати померлого [PERSON] постійно проживала із спадкодавцем у житловому будинку №42 по вул.. Менжинського в м.Бердянську та заяву до нотаріальної контори про відмову від спадщини не подавала, а дочка [PERSON] спадщину прийняла в силу свого віку, а її законний представник від ії імені заяву про відмову від спадщину також не подавала. Навпаки, у встановлений законодавством строк, як вбачається з копії спадкової справи №539/2013 до майна померлого [PERSON], 30 жовтня 2013 року до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом в інтересах малолітньої дочки [PERSON] звернулася її мати [PERSON], однак 22.05.2014 року державним нотаріусом було відмовлено малолітній [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкова частина будинку знаходиться у спільній сумісній власності, співвласниця [PERSON] (баба померлого [PERSON]О.) померла 25.01.2014 року, а співвласниця [PERSON] (мати померлого) не з'явилася до нотаріальної контори з відповідною заявою. Частиною 1 статті 1226 Цивільного кодексу України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.3 ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 4 та 5 статті 1268 ЦК України малолітня встановлено, що неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу, зокрема, відмови від спадщини, здійсненої від їхнього імені батьками, опікунами із дозволу органу опіки та піклування у встановленому законодавством України порядку. Таким чином, зважаючи на те, що з заявою про відмову від прийняття спадщини мати малолітньої спадкоємиці [PERSON] - [PERSON] не зверталася, то малолітня [PERSON], як дочка спадкодавця, з моменту відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину у вигляді 1/15 частини житлового будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянську Запорізької області. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Судом зясовано, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], його мати [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується інформацією УДМС України в Запорізькій області №2301/01-7341 від 13.07.2015 року, копією домової книги на домоволодіння, довідкою голови вуличного комітету №19 по м.Бердянську від 17.02.2016 року. Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті сина також 1/15 частину вказаного житлового будинку, проте до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину не зверталася, бо протягом періоду часу з 08.07.2011 року по 19.02.2014 року відбувала покарання в установах Державної пенітенціарної служби, а саме в Збаразькій виправній колонії УДПтС в Тернопільської області №63 та Приазовській виправній колонії УДПтС України в Донецькій області (№107), що підтверджується копією довідки про звільнення серії ДОН №35015 від 19.02.2014 року. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 Про судову практику у справах про спадкування отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Крім того, з урахуванням положень п.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013\~ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, хоча статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у вигляді втрати права на спадщину. Аналіз норм Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень дає підстави для висновку про те, що державна реєстрація це акт офіційного визнання і підтвердження державною відповідного факту. Відсутність державної реєстрації речового права безпосередньо не впливає на юридичну чинність підстави, за якою воно було набуте особою, хоча й позбавляє таку особу можливості використовувати увесь комплекс відповідних правомочностей власності чи його частину. Право власності на майно у випадку прийнят\-тя спадщини виникає з часу відкриття спадщини (ч.\~5\~ст.\~1268\~ЦК). Тобто, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, виходячи з вимог ч.5 статті 1268 ЦК України, \~законодавець не пов'язує збереження або втрату набутого спадкоємцем права власності на спадкове майно з фактом отримання чи неотримання ним свідоцтва про право на спадщину, у той час як свідоцтво є лише документальним підтвердженням цього права. Зокрема, правова позиція з цього питання викладена у Правовому висновку Верховного Суду України, викладеного 14 травня 2014 р. у справі №6-42цс14 за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за І півріччя 2014 року, згідно змісту якого «Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч. 5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Передача в іпотеку нерухомого майна без згоди спадкоємця, який прийняв спадщину, є незаконною, суперечить вимогам ст. ст. 358, 578 ЦК України, ст. ст. 5, 6 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку» та порушує право власності спадкоємця на належну йому частку спадкового майна». Крім цього, судом також було зясовано в судовому засіданні, що у звязку з відмовою державного нотаріуса видати неповнолітній дитині [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом її законний представник у серпні 2014 року зверталася до Бердянського міськрайонного суду з позовом в інтересах дочки та заочним рішенням від 05.11.2014 року було визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на 2/15 частин житлового будинку №42 квартири №3 по вул.. Менжинського в м.Бердянську Запорізької області, яке згідно рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року було скасоване з тих підстав, що 2/5 частини вказаного житлового будинку були двічі відчужені за договорами дарування, а суд не вирішив питання про склад осіб, які повинні бути залучені до участі у справі. При цьому при скасуванні рішення суд апеляційної інстанції не надавав правової оцінки щодо обґрунтованості позовних вимог. Судом також встановлено, що 25.01.2014 року померла [PERSON], яка доводилася бабкою [PERSON] та матірю [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖС 284787, виданого 27.01.2014 року відділом ДРАЦС по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області та копією актового запису про смерть, зробленого вказаним відділом №136 від 27.01.2014 року Після смерті [PERSON] спадщина відкрилася на 2/15 частини житлового будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянську (2/5:3=6/15:3=2/15), яку, в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняла дочка померлої [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]), що підтверджується копією актового запису №46 від 17.01.1957 року про народження дочки [PERSON], складеного відділом ДРАЦС по м.Бердянську, згідно якого матір'ю зазначена [PERSON], батьком [PERSON]; копією актового запису про шлюб №357 від 23.07.1954 громадян [PERSON] та [PERSON] (після заміжжя - [PERSON]) [PERSON], складеного відділом ДРАЦС по м.Бердянську; копії домової книги на домоволодіння. Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-ЖС №322235, виданого 28.04.2015 року відділом ДРАЦС Бердянського міжрайонного управління юстиції Запорізької області, 27 квітня 2015 померла сама [PERSON] баба позивача малолітньої [PERSON], спадкоємицею першої черги після її смерті за правом представлення є її онука - малолітня [PERSON], яка відповідно до частин 4 та 5 статті 1268 Цивільного кодексу України вважається такою, що прийняла в спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 1266 Цивільного кодексу України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Як встановлено судом та таке вбачається з матеріалів справи, 28.05.2015 року після померлої [PERSON] за заявою спадкоємиці за законом малолітньої [PERSON], від імені якої діяла мати [PERSON], Бердянською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №330/2015, копія якої долучена до матеріалів цивільної справи. Однак, 19.01.2016 року постановою державного нотаріуса Бердянської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] було відмовлено малолітній [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в якій вона вказала, що за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на 2/5 частки житлового будинку №42 по вул. Менжинського в м.Бердянську зареєстроване за [PERSON], всі співвласники є померлими, тому неможливо долучити їх заяву про рівність часток. Так, судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 09.08.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим за №700, [PERSON], діючий на підставі довіреності від 07.08.2014 року від імені [PERSON], подарував [PERSON] 2/5 частини житлового будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянську Запорізької області. Далі, як зясовано судом, згідно договору дарування від 1 жовтня 2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній прийняв від дарувальника у власність як дарунок 2/5 частки вказаного житлового [ADDRESS], по вул.Менжинського в м.Бердянськ, посвідченого тим же приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №895. Дані обставини підтверджуються копіями вказаних договорів дарування.\~\~ Наразі згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №31136428 від 17.12.2014 право власності на 2/5 частини житлового будинку №42 по вул. Менжинського в місті Бердянську Запорізької області, що складає квартиру №3, зареєстровано за [PERSON] При цьому, як вбачається із копії матеріалів нотаріальної справи, вилученої у вказаного нотаріуса, на підставі яких посвідчувався договір дарування від 09.08.2014 року, при його посвідченні приватному нотаріусу [PERSON] в якості правовстановлюючого документу на відчужуваний обєкт нерухомості було надано свідоцтво про право власності на житло, видане Виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним об'єднанням 29 листопада 1995 року згідно з розпорядженням (наказом) №5823 від 29.11.1995 року, згідно якого 2/5 частини житлового будинку №42, що знаходиться в місті Бердянську Запорізької області на вулиці Менжинського, що складає квартиру №3, належить лише [PERSON] на праві приватної власності. Однак судом достеменно встановлено та підтверджено цілим рядом письмових доказів, зокрема, копіями матеріалів приватизаційної справи Бердянської міської ради та інвентаризаційної справи комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради на обєкт нерухомого майна - 2/5 частини житлового будинку №42, що знаходиться в місті Бердянську Запорізької області на вулиці Менжинського, що складає квартиру №3, належать [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності згідно свідоцтва про право власності на, виданого Виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним об'єднанням Бердянської міської ради 29 листопада 1995 року. Суд також враховує, що згідно висновку почеркознавчої експертизи №327-15 від 25.12.2015 року, проведеної в рамках кримінального провадження, підпис від імені директора Виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного об'єднання Бердянської міської ради [PERSON], який розміщеній в нижній частині представленого на експертизу свідоцтва про право власності на житло від 29.11.1995, згідно якого 2/5 частини житлового будинку №42, що знаходиться в місті Бердянську Запорізької області на вулиці Менжинського, що складає квартиру №3, належить лише [PERSON] на праві приватної власності, виконаний не [PERSON], а іншою особою. Крім зазначеного вище, достовірність відомостей оригіналу свідоцтва про право власності на обєкт нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS], виданого Виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним об'єднанням Бердянської міської ради 29 листопада 1995 року, який зберігається в інвентаризаційній справі Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, згідно якого вказаний об'єкт нерухомості належить 3 особам - [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності, підтверджується також копією рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.04.1997року, яким визначено порядок користування земельною ділянкою при будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянську Запорізької області між співвласниками будинку відповідно до часток в домоволодінні, та виділено [PERSON], [PERSON], [PERSON] 2/5 частини земельної ділянки площею 268 кв.м., в тому числі під будівлею 80,9 кв.м., під двором окремого використання 187,1 кв.м. Вказаним судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло позивачам, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], належить 2/5 частини житлового будинку №42 по вул.Менжинського, тобто обставини, що є преюдиційними та не підлягають доказуванню при розгляді даної справи в розумінні положень, передбачених ч.3 ст.61 ЦПК України. Крім цього директор КПТІ Бердянської міської ради [PERSON] у листі прокурору Жовтневого району №221 від 10.07.2015 року повідомляв, що комунальним підприємством видавалася довідка №274 від 05.08.2014 року щодо реєстрації права власності на житловий будинок №42 по вул. Менжинського в м.Бердянську, згідно якої право власності на 2/5 частини будинку зареєстровані не лише за [PERSON], а і [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 29.11.1995 року, замовлення на вказану довідку подавав [PERSON], який діяв за дорученням від 04.08.2014 року в інтересах [PERSON] Те, що надане приватному нотаріусу [PERSON] в якості правовстановлюючого документу свідоцтво про право власності на житло є підробним, підтверджується також тим, що воно, в порушення п.28 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року №56, не містило відомостей щодо проведеної реєстрації в органах технічної інвентаризації, та, як наслідок, порушення нотаріусом п.1 гл.8 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року. Тобто, при посвідченні договору дарування від 09.08.2014 року [PERSON] приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу було надане підробне свідоцтво про право власності на житло від 29.11.1995 року про приналежність 2/5 часток домоволодіння №42 по вул. Менжинського в м.Бердянську лише одній [PERSON] та підробну довідку КПТІ Бердянської міської ради про приналежність вказаного нерухомого майна лише [PERSON] Крім цього, як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацією права власності з відкриттям розділу приватним нотаріусом [PERSON] фактично за [PERSON] було зареєстровано 2/5 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS], а не на житловий будинок, 2/5 частки якого складають квартиру №3 відповідно до правовстановлюючого документу. Таким чином, і відповідні пошуки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснювалися за адресою нерухомого майна із зазначенням номеру квартири. Тому в результаті вчинення нотаріальної дії приватним нотаріусом було зареєстровано перехід права власності до обдарованого [PERSON] саме на 2/5 частини квартири [ADDRESS] із зазначенням назви обєкту житловий будинок, хоча відповідно до умов посвідченого договору дарування відчужувалися саме 2/5 частини житлового будинку, що становлять квартиру 3. Хоча за умовами довіреності від 07.8.2014 року [PERSON] було надано право подарувати 2/5 частини будинку №42 по вул.. Менжинського в м.Бердянську без зазначення відомостей про квартиру №3 ані як частини адреси будинку, ані як конкретного порядку користування 2/5 частинами будинку. Тому пояснення третьої особи приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] про дотримання нею вимог законодавства при посвідченні спірного договору дарування не заслуговують на увагу суду, як і заперечення відповідача [PERSON] та його представника на те, що оскільки малолітньою [PERSON] не було отримано правовстановлюючого документу на спадкову частку після смерті батька, то [PERSON], як фактичний власник всього майна - 2/5 частин домоволодіння мала права на її розпорядження, бо вони не узгоджується з нормами законодавства, що регулюють правовідносини спадкування. Як встановлено судом, [PERSON] відповідно до положень ЦК України не було оформлено своїх спадкових справ та отримано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина та її матері, а тому вона, з урахуванням того, що ще однієї спадкоємицею було прийнято спадщину, у той момент, коли позов [PERSON] інтересах малолітньої дитини до неї ([PERSON] ) по цивільній справі №310/6407/14-ц знаходився в суді, за підробними документами здійснила відчуження всієї 2/5 частки домоволодіння. Суд також не може погодитися з позицією відповідача та його представника, що суд не може приймати до уваги як доказ висновок експерта по кримінальному провадженню про підробність підпису посадової особи у наданому [PERSON] приватному нотаріусу свідоцтві про право власності на житло від 29.11.1995 року із зазначенням у ньому одного власника [PERSON], бо саме свідоцтво, на яке посилається прокурор як на підробне, ніхто у встановленому порядку не визнавав таким, враховуючи, що цей висновок експерта, відповідно до положень ст.64 ЦПК України, є письмовим доказом та оцінюється судом поряд з іншими, а надане для посвідчення договору дарування від 09.08.2014 року свідоцтво про право власності на житло не підлягає визнанню його недійсним, враховуючи, що воно було повністю сфальсифікованим за змістом на основі оригіналу такого свідоцтва. Відповідно до ч.1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до\~ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Таким чином, зважаючи на те, що відповідно до частини 2 статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі - житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, згідно вимог статті 369 вказаного Кодексу потрібна письмово викладена та нотаріально посвідчена згода іншого співвласника. Оскільки малолітня [PERSON] з моменту відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] в порядку спадкування за законом згідно ч.5 ст.1268 ЦК України набула права співвласника у спільній сумісній власності на 1/15 житлового будинку №42 по вул.Менжинського в м.Бердянську Запорізької області, а її законним представником матірю [PERSON] не надавалося згоди на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном та з урахуванням наведених вище обґрунтувань щодо підробності правовстановлюючого документу, її право власності підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору дарування вказаної нерухомості, укладеного 09.08.2014 року між [PERSON], діючим в інтересах [PERSON]., та [PERSON] Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 Про судову практику про визнання правочинів недійсними, норма частини 1 ст.216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.\~\~Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України. Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного за результатами розгляду цивільної справи №6-164цс12 від 23 січня 2013 року, в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. У зв'язку з тим, що позивач [PERSON] не є стороною договору дарування від 01.10.2014 року, між нею і нинішнім володільцем квартир и №3, що становить 2/5 частини будинку №42 по вул.. Менжинського в м.Бердянську [PERSON]В не виникли зобов'язальні відносини, а існують речово-правові відносини щодо права на спірну частину домоволодіння, то і спосіб захисту порушеного права є відповідний цим правовідносинам речово-правовий - витребування майна. Зважаючи на те, що малолітня [PERSON], згідно ч.4,5 ст.1268 ЦК України в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та баби [PERSON]Д набула права власності на 2/5 (1/15 +5/15=6/15=2/5) частини житлового будинку №42 по вул. Менжинського в місті Бердянську Запорізької області, що складає квартиру №3, але не може отримати відповідне свідоцтво про прийняття спадщини та зареєструвати право власності на успадковане нерухоме майно, оскільки майно вибуло з її володіння поза її волею та наразі згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №31136428 від 17.12.2014 на підставі описаних вище правочинів, вчинених шляхом використання підроблених документів, які містять недостовірні відомості, право власності на вказану частку цього будинку, що складає квартиру №3, зареєстровано за [PERSON], її порушене право підлягає захисту шляхом витребування на її користь з незаконного володіння [PERSON] А.В.2/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та визнання за нею права власності на вказану частку в порядку спадкування за законом після смерті батька (1/15 частки) та після смерті баби (5/15 частки). Щодо позовних вимог про визнання недійсною довіреності від 07.08.2014 року [PERSON] про уповноваження [PERSON] бути її представником, управляти, розпоряджатися та подарувати 2/5 частини житлового будинку №42 по вул.. Менжинського в м.Бердянську [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1375, то суд не вбачає підстав для їх задоволення, враховуючи, що представник був уповноважений на вчинення від імені довірителя лише на укладення договору дарування, який за цим судовим рішенням визнано недійсним, а крім цього, відповідно до п.7 ч.1 ст.248 ЦК України сама довіреність втратила чинність у звязку із смертю особи, яка її видала. Як встановлено судом, [PERSON] померла ще 27.04.2015 року. До того ж вказані в позові підстави для визнання довіреності недійсною з посиланням як на доказ на висновок експерта №239 від 27.08.2015 року сектору 3 відділу ТКЗ [PERSON] при ГУМВС України в Запорізькій області, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, враховуючи, що у висновку експерт зробив лише припущення про те, що підпис та рукописний запис в графі Підпис в довіреності виконані, ймовірно, не [PERSON], а іншою особою. Інших обставин у підтвердження відсутності волі [PERSON] на представлення її інтересів щодо вчинення правочину від її імені судом встановлено не було та прокурором не заявлялося. Стосовно заперечень відповідача та його представника щодо безпідставності представництва інтересів дитини прокуратурою за відсутності письмової згоди законного представника неповнолітньої дитини або органу, яким законом надано право захищати права та законні інтереси дітей, то суд зазначає про те, що вказані зміни до ст.45 ЦПК України були внесені згідно із Законом від 14.10.2014 року, який набрав чинності лише 15 липня 2015 року. Проте, як вбачається із штампу вхідної кореспонденції Бердянського міськрайонного суду, прокурор звернувся з цим позовом раніше, а саме 02 липня 2015 року. Згідно зі ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 45 ЦПК України представництво прокуратурою інтересів громадян та держави у суді полягає у здійсненні прокурором від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави або громадянина у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Перехідними положеннями Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року встановлено, що прокуратура виконує функції нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержання законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді. Підставою звернення прокурора до суду з цією позовною заявою в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO], є неспроможність останньої через недосягнення повноліття самостійно захистити свої майнові та житлові права, що підтверджується копією свідоцтва про народження, тому посилання відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] на безпідставність звернення прокурора з цим позовом є такими, що не заслуговують на увагу. Отже, з урахуванням наведених вище міркувань, суд дійшов висновку, що позов Запорізької місцевої прокуратури в інтересах малолітньої [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання недійсним договору дарування від 09.08.2014 року, витребування від [PERSON] на користь [PERSON] 2/5 частини житлового будинку, що розташовані за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Менжинського (нове найменування вулиці Петропавлівська)[ADDRESS], та визнати за нею право власності на вказану частку в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] (на 1/15 частину) та після смерті баби [PERSON] (на 5/15 частини). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачів, в рівних частках підлягає стягненню судовий збір на користь держави, оскільки прокуратура на час звернення до суду була звільнена від його сплати, в розмірі 1580 грн. 14 коп., по 526 грн. 71 коп. з кожного: (за дві вимоги немайнового характеру та одну майнового характеру, виходячи з розміру встановленої мінімальної заробітної плати на час звернення до суду -1218,00 грн. та ринкової вартості частки житлового будинку, визначеної в договорі дарування від 01.10.2014 року в розмірі 109294 грн. : 243,60 + 243,60 + 1092,94). Судовий збір в розмірі 1378,00 грн., сплачений прокурором при поданні уточненого позову за додаткову позовну вимогу щодо визнання недійсною довіреності, не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачів, оскільки в задоволенні позову в цій частині було відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial