Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

У липні 2016 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, що виникла за період з 01 серпня 2008 року по 01 травня 2015 року. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] разом з членом своєї родини [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS]. та користуються послугами з постачання теплової енергії та гарячого водовідведення що надає ТОВ «Краматорськтеплоенерго» з 01 січня 2007 року по теперішній час. Однак, останні не регулярно сплачують надані послуги, в наслідок чого у вказаний період (з 01.08.2008р. по 01.05.2015р.), утворилась заборгованість у розмірі 13471 грн. 48 коп., яку ТОВ «Краматорськтеплоенерго» просить стягнути з відповідачів., та вирішити питання про судові витрати. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03 листопада 2016 року позов задоволений частково, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Краматорськтеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 липня 2012 року по 01 травня 2015 року в загальній сумі 6392 грн. 90 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Не погоджуюсь із вказаним рішенням суду, ТОВ «Краматорськтеплоенерго» подало апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначає, що суд безпідставно застосував позовну давність, оскільки між сторонами неодноразово укладалися договори про розстрочку платежів за отриману теплову енергію та про реструктуризацію заборгованості, у яких позовна давність визначена у пять років. Крім того, суд може застосувати позовну давність лише за заявою сторони, яка на час розгляду в матеріалах справи була відсутня. У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача за дорученням [PERSON] доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Правовідносини сторін врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Житловим Кодексом України, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами ,затвердженими в установленому порядку. Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно вимог до п.п.18, 30 Правил споживач зобовязаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Краматорськтеплоенерго» забезпечує теплопостачання у квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] У зазначеній квартирі також зареєстрована [PERSON] Крім того судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] надані позивачем послуги з теплопостачання не сплачують, у зв'язку з чим, за період з 01 серпня 2008 року по 01 травня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 13471 грн. 48 коп. (а.с.3, 4). З матеріалів справи також вбачається, що позивач 27.07.15р. звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів по даній справі суми заборгованості в розмірі 13471,48 за вказаний вище період, яку було задоволено. Між тим, судовий наказ від 30.07.15р. ухвалою суду від 22.04.16р. було скасовано. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції застосував ст.257 ЦК України та стягнув суму заборгованості за період з 01.07.12р. по 01.05.15р. враховуючи подану відповідачами заяву про застосування даної норми закону до закінчення розгляду справи (а.с.22). В рішенні суд послався на ч.2 ст.264 ЦК України, яка каже про переривання строку позовної давності у разі предявлення позову до одного із кількох боржників, та зазначив про застосування строків такої давності з моменту звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу, тобто з 27.07.15р. Між тим доводи апеляційної скарги про невірне застосування судом строків позовної давності є обґрунтованими виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Як вбачається з доказів які містяться в матеріалах справи, а саме копії договору про розстрочку платежів за отриману теплову енергію на опалення та підігрів води № 2098 від 29 травня 2013 року, укладеного між ТОВ «Краматорськтеплоенерго» та відповідачкою [PERSON] (а.с.41), оригінал якого оглянуто колегією суддів в судовому засіданні, сторони погодились з тим, що споживач станом на 31.05.13р. має перед відповідачем заборгованість у розмірі 13713,54грн. Відповідач за умовами договору повинен сплатити суму заборгованості протягом 60 місяців згідно графіку рівними частинами, починаючи з 01.06.13р. по 31.05.18р. Також, згідно п.3.4 договору, сторони домовились, що позовна давність за цим договором складає пять років. Таки чином, фактичні обставини справи свідчать про переривання перебігу строку позовної давності щодо заборгованості яка склалася станом на 31.05.13р. Крім того, стягнення заборгованості за період з 01.06.13р. до 01.05.15р. (в межах заявлених позовних вимог), то положення ст.267 ЦК України також застосовувати не має правових підстав виходячи з наступного. Так, позивач звернувся до суду з даним позовом 27.06.16р. Але, як зазначено вище, за заявою останнього від 27.07.15р. судом було постановлено судовий наказ від 30.07.15р., яким стягнуто з відповідачів наведену заборгованість за період з 01.08.08р по 01.05.15р. Цей судовий наказ ухвалою суду від 22.04.16р. було скасовано. Дані обставини відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України також є підставою для переривання строку позовної давності. Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.72), відповідачі в період з серпня 2008 року по травень 2015 року не здійснювали виплат за договором про розстрочку суми боргу. Доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог процесуального закону щодо відсутності заяви відповідачів про застосування строку позовної давності на час розгляду справи по суті не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачами подана заява про застосування позовної давності, яка зареєстрована в канцелярії суду в день слухання справи 03 листопада 2016 року (ас.22). З журналу судового засідання від 03 листопада 2016 року (а.с.25) також видно, що заява оголошена суддею у судовому засіданні. Зауважень щодо журналу судового засідання позивачем не подавалось. Таким чином, судом не повно встановлено фактичні обставини справи, в результаті чого висновки суду про застосування строків позовної давності до правовідносин що виникли між сторонами зроблені із порушенням норм матеріального права, що в свою чергу стало підставою для ухвалення помилкового рішення про часткове задоволення позову. Враховуючи викладене, рішення суду на підставі п.3, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2893 грн. 90 коп. (1378 грн. (судовий збір за подання позову з урахуванням сплати судового збору при зверненні із заявою про видачу судового наказу у розмірі 121 грн. 80 коп. (ас.5)) + 1515 грн. 80 коп. (судовий збір за подання апеляційної скарги)).

Outcome: approved