Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Новомиргородська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та визнання права власності на частину спадкового майна. \~В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08 січня 1955 року народився в с. Крупське Новомиргородського району Кіровоградської області та є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОЛ № 173389 від 17.02.2015 року. В усіх подальших документах по невідомим позивачу причинам, прізвища його батьків було змінено з прізвища [PERSON] на прізвище [PERSON]. З вказаним прізвищем вони проживали до самої смерті. Факт родинних відносин з батьками підтверджено рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.10.2015 року. При розгляді даної справи (справа № 404/6756/15-ц) на запит суду, була отримана відповідь Новомиргородської районної державної нотаріальної контори № 993/01-16 від 20 жовтня 2015 року з якої вбачається, що спадщину в повному обсязі після смерті батьків оформила одноособово сестра позивача, [PERSON]. Таким чином, про порушення своїх прав позивач офіційно дізнався в жовтні 2015 року, тому в межах позовної давності звернувся до суду. Батько позивача, [PERSON], помер 24.11.1999 року. Витрати на поховання позивач ніс разом з сестрою - [PERSON]. Після смерті батька відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 9,05 га в умовних кадастрових гектарах з земель КСП «Бирзулове», що належало померлому на підставі сертифіката та майнового паю члена КСП «Колос», що належало померлому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП. У будинку в с. Сухолітівка, Новомиргородського району Кіровоградської області, який не був оформлений та не мав правовстановлюючих документів, після смерті батька залишилась проживати мати. У січні 2000 року у звязку з похилим віком та постійними хворобами матері, позивач переїхав в с. Сухолітівка та став проживати без реєстрації разом з матірю в батьківській хаті. На той час позивач не працював з причин встановлення йому 2 групи інвалідності, а сестра не могла доглядати за мамою так як працювала і проживала у м. Новомиргород. Тому, спільним рішенням з сестрою було вирішено, що саме позивач буде проживати разом з мамою та здійснювати щоденний догляд за нею, а сестра буде приїжджати на вихідні дні. При зверненні до Коробчинської сільської ради в підпорядкуванні якої знаходиться с. Сухолітівка, щодо підтвердження факту проживання без реєстрації в період з січня 2000 року по травень 2002 року в с. Сухолітівка [PERSON] разом з [PERSON] виявилось неможливим, так як керівництво сільської ради декілька разів змінювалось та відсутня необхідна інформація за вказаний період, тому підтвердити факт проживання в батьківській хаті після смерті батька сільська рада може тільки зі слів свідків, що підтверджується копією довідки № 467 від 30.10.2015 року. Про факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька ні позивачу, ні його матері, на той час відомо не було, так як [PERSON] проживала окремо та про свій намір прийняти спадщину нікому не говорила. 3 метою оформлення своїх спадкових прав, маючи на руках рішення про встановлення факту родинних відносин, позивач звернувся до Новомиргородської районної державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, на що була отримана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, [PERSON], в якій зазначено, що відповідач не повідомила про наявність інших спадкоємців. Мати позивача, [PERSON], померла 15.04.2002 року. Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 9,05 га в умовних кадастрових гектарах з земель КСП «Бирзулове», що належало померлій на підставі сертифіката та майнового паю члена КСП «Колос», що належало померлій на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП. На момент смерті матері, позивач проживав з нею та залишився проживати в батьківському будинку деякий час після її смерті. Поховання позивач проводив з сестрою (відповідачем) разом. У подальшому позивач навів лад у будинку, на подвірї, підремонтував кришу та оскільки не було необхідності проживати у с. Сухолітівка позивач повернувся у м. Кіровоград до родини. Відповідач, факт прийняття спадщини, при отриманні свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса, підтвердила по предявленому сертифікату на право на земельну частку пай на імя померлого [PERSON] та померлої [PERSON] Тобто факт вступу в управління та володіння спадковим майном відповідачем було підтверджено забраними документами з батьківської хати. В такий же спосіб позивач забрав з батьківської хати медалі, деякі книги, предмети побутового вжитку, розпорядився будинком, що за аналогією з відповідачем є фактом прийняття спадщини після смерті батьків. Дані дії були вчинені позивачем в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, що підтверджує фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном. З метою оформлення своїх спадкових прав, маючи на руках рішення про встановлення факту родинних відносин, позивач звернувся до Новомиргородської районної державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, на що була отримана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, [PERSON], в якій зазначено, що відповідач не повідомила про наявність інших спадкоємців. \~\~\~\~ \~\~\~\~ На підставі вищевикладеного позивач просив суд: -встановити факт прийняття спадщини, [PERSON] після смерті [PERSON], померлого 24.11.1999 року; -встановити факт прийняття спадщини, [PERSON] після смерті [PERSON], померлої 15.04.2002 року; -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане 10.09.2002 року державним нотаріусом Новомиргородської районної держаної нотаріальної контори Кіровоградської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1893 в частині ? земельної ділянки, право на яку мав померлий [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0216066, в частині ? майнового паю члена КСП «Колос», що належало померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії КД № 146919; -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане 21.03.2003 року державним нотаріусом Новомиргородської районної держаної нотаріальної контори Кіровоградської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 380 в частині ? земельної ділянки право на яку мала померла [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0216067, в частині ? майнового паю члена КСП «Колос», що належало померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії КД № 146865; -скасувати державний акт на право приватної власності на землю серія КР № 090597, зареєстрований 11.09.2003 року, виданий на імя [PERSON] в частині ? земельної ділянки площею 11,98 га, яка розташована на території Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва; -визнати за [PERSON] право власності на ? частину спадкового майна після смерті [PERSON], померлого 24.11.1999 року. -визнати за [PERSON] право власності на ? частину спадкового майна після смерті [PERSON], померлої 15.04.2002 року. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд: - визнати за [PERSON] право власності на ? частину спадкового майна після смерті [PERSON], померлого 24.11.1999 року, яке складається з 2.99 га площі земельної ділянки розташованої на території Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва та частки вартості майна пайового фонду, яка складає 1830 грн. 50 коп. або 0,625 % від вартості майна пайового фонду підприємства; - визнати за [PERSON] право власності на ? частину спадкового майна після смерті [PERSON], померлої 15.04.2002 року, яке складається з 2.99 га площі земельної ділянки розташованої на території Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського та частки вартості майна пайового фонду, яка складає 1569 грн. або 0,535 % від вартості майна пайового фонду підприємства; - в порядку перерозподілу спадщини між спадкоємцями, визнати за [PERSON] право власності на 5,98 га земельної ділянки; - визнати за відповідачем [PERSON] право власності на 5,98 га земельної ділянки після смерті батька та матері. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 5600 гривень згідно акту виконаних робіт. У судовому засіданні позивач, представники позивача підтримали позов повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач та представник відповідача заперечили проти задоволення позову, просили відмовити у задоволенні всіх позовних вимог, при цьому подали відзив на позовну заяву. Представник третьої особи повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, проте направив до суду заяву з проханням розглядати справу без участі представника, заперечує проти задоволення позову, зазначивши, що позивачем, як спадкоємцем, не було подано заяви про прийняття спадщини протягом 6-ти місяців з дня відкриття спадщини. Допитана як свідок у судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що з позовом не згодна. Город саджали вона, позивач і мати. Батька поховали разом. Переоформленням пенсії з батька на матір займалася вона. Коли мати захворіла, то вона звільнилася з роботи. Хоча мати і хворіла, але вона все робила сама. У 2002 році коли померла мати город не засаджували. Позивач не робив не ремонт у будинку. Коли матір померла, то вона попала у лікарню. Після лікарні приїхала до м. Кіровограда до [PERSON] і сказала йому щоб він переоформляв землю на себе, але позивач із своєю дружиною сказали, що у них немає можливості. Вона ще трохи почекала і переоформила землю на себе. Потім пройшло декілька років і у 2014 р. вона підняла знову питання за землю, займалася оформленням земельної ділянки, про що пояснювала позивачу. Крім того, [PERSON] зазначила, що позивач разом із матірю не проживав. Він почав приїжджати до матері тоді, коли мати почала хворіти. Щоб за матірю був якийсь постійний догляд, то такого не було. [PERSON] вказала, що не знає чи проживав позивач у батьківському будинку після смерті матері. Вона приїжджала зробити «9 днів», «40 днів» і поставити памятник, при цьому там не проживала. Встановлювати памятник матеріально він не допомагав. Матеріальної допомоги від сім'ї [PERSON] щодо поховання батьків вона не отримувала. Медалі позивач забрав коли мати була жива. Тоді коли переоформлювала пенсію на матір, то дізналася у Пенсійному фонді про те, що є 4 медалі, за які надаються гроші. Вона з матірю шукали дані медалі, але їх не знайшли. Батько був інвалідом війни. На запитання представника позивача [PERSON] зазначила, що згодна поділитися із братом землею по ? частині, проте позов не визнає. Крім того, [PERSON] пояснила, що не памятає чи говорила нотаріусу під час оформлення спадщини, що у неї є брат. Також вказала, що у неї були нормальні відносини з братом і під час оформлення спадщини і зараз. Якщо б всі питання, які стосуються оформлення землі вона не піднімала, то позивач сам і не вирішував би питання оформлення спадщини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знає позивача, він є двоюрідним братом його дружини. Відносини нормальні з позивачем і відповідачем. Свідок зазначив, що знав подружжя покійних [PERSON]. Вони проживали у с. Сухолітівка. Перший помер [PERSON], а потім померла [PERSON] Позивач приймав участь у похоронах. Позивач жив на той час у батьків, після смерті батька допомагав матері по господарству. Позивач постійно проживав у с. Сухолітівка, міг відлучитися на тиждень в м. Кіровоград. Відповідач також приїздила до матері, передачі привозила, вона приїздила на вихідні на 2 дні. Позивач ремонтував кришу на будинку, він там жив до смерті матері приблизно 2 роки. Свідок зазначив, що він разом з позивачем наводили порядки коли упав лежак на даху. Через невеликий проміжок часу після смерті матері він уїхав. Свідок попросив позивача пустити свого сина до будинку пожити і він дозволив, дав ключі від будинку. Позивач з будинку взяв декілька речей домашнього вжитку. На даний час позивач не доглядає за будинком і земельною ділянкою. Заслухавши сторони та їх представників, пояснення свідка, допитавши відповідача як свідка, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наведених нижче підстав. \~ Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач народився 08 січня 1955 року в с. Крупське Новомиргородського району Кіровоградської. Позивач є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 1, вчинений Коробчинською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області (а.с.4). У 2015 році [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних з метою у подальшому оформити спадщину. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2015 року було задоволено заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та встановлено факт родинних відносин, що позивач є сином [PERSON], який помер 24 листопада 1999 року та [PERSON], яка померла 15 квітня 2002 року (справа №404/6756/15-ц, а.с.8). 10.05.2016 року та 20.05.2016 року позивач дізнався про порушення своїх спадкових прав відповідачем після смерті батьків, що підтверджується копіями постанов нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальних дій (а.с.9,10). Спадкоємцем [PERSON] та [PERSON] є також їх дочка - відповідач [PERSON]. Інших спадкоємців першої черги згідно положень ЦК УРСР 1963р. судом не встановлено. Судом встановлено, що батько позивача, [PERSON], помер 24.11.1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 234, вчиненого відділом реєстрації актів громадянського стану Новомиргородського управління юстиції від 25 листопада 1999 року. За життя [PERSON] заповітів не складав (а.с.42). Після смерті батька відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 9,05 га в умовних кадастрових гектарах з земель КСП «Бирзулове», що належало померлому на підставі сертифіката та майнового паю члена КСП «Колос», що належало померлому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП. 10 вересня 2002 року до Новомиргородської державної нотаріальної контори звернулася відповідач, яка подала додаткову заяву за вх. № 543 про прийняття спадщини після смерті батька, а саме: право на земельну частку (пай) розміром 9,05 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, що перебуває в колективній власності КСП «Бирзулове», на території Коробчинської сільської ради, Новомиргородського району, Кіровоградської області та майнового паю розміром 3661,00 гривень, що знаходиться в КСП «Колос» реорганізовано в Агрофірму «Селянський дім», с. Крупське, Новомиргородського району Кіровоградської області. 10 вересня 2002 року державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем майна [PERSON], що помер 24 листопада 1999 року є донька [PERSON] Спадкове майно складається з земельної частки (паю) розміром 9,05 в умовних кадастрових гектарах та майнового паю вартістю 3661,00 грн., що належали спадкодавцю (а.с. 44). Судом встановлено, що мати позивача, [PERSON], померла 15.04.2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 10, вчиненого Коробчинською сільською радою від 15 квітня 2002 року. За життя [PERSON] заповітів не складала (а.с.53). Після смерті матері відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 9,05 га в умовних кадастрових гектарах з земель КСП «Бирзулове», що належало померлій на підставі сертифіката та майнового паю члена КСП «Колос», що належало померлій на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП. 21 березня 2003 року до Новомиргородської державної нотаріальної контори звернулася відповідач, яка подала заяву за вх. № 132 про прийняття спадщини після смерті матері, а саме: право на земельну частку (пай) розміром 9,05 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості, що перебуває в колективній власності КСП «Бирзулове», на території Новомиргородської міської ради, Новомиргородського району, Кіровоградської області та майнового паю розміром 3138,00 гривень, що знаходиться в КСП «Колос» реорганізовано в Агрофірму «Селянський дім», с. Крупське, Новомиргородського району Кіровоградської області . 21 березня 2003 року державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем майна [PERSON], що померла 15 квітня 2002 року є донька [PERSON] Спадкове майно складається з земельної частки (паю) розміром 9,05 в умовних кадастрових гектарах та майнового паю вартістю 3138,00 грн., що належали спадкодавцю (а.с. 56). Враховуючи, що правовідносини з приводу спадкування майна [PERSON] та [PERSON] виникли до 01.01.2004 року, то відповідно вони регулються нормами ЦК УРСР 1963р. Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Тобто, у встановлений законом шестимісячний строк, спадкоємець зобовязаний заявити про своє бажання прийняти спадщину або виконати дії, що свідчать про фактичне прийняття спадщини. Спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом може служити наявність у спадкоємця, зокрема державного акта про право власності на землю та інших документів, виданих на імя померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього. Фактом прийняття спадщини є також спільне проживання спадкоємця з померлим безпосередньо перед його смертю. \~\~\~\~Якщо спадкоємець прийняв частину майна, то він вважається таким, що прийняв спадкове майно повністю. \~\~\~\~ Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк до державної нотаріальної контори як після смерті батька [PERSON], так і після смерті матері [PERSON] не подавав. Разом з тим, з показань позивача [PERSON], допитаної як свідка, свідка [PERSON] підтверджується, що позивач забрав з батьківської хати медалі, предмети побутового вжитку, що підтверджує фактичний вступ у володіння спадковим майном, а отже підтверджує факт прийняття спадщини після смерті батька. Дані дії були вчинені позивачем в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини після смерті батька. Також під час судового розгляду доведено, що позивач фактично вступив у володіння та управління спадковим майном після смерті матері, а отже доведено факт прийняття спадщини після смерті матері, оскільки згідно довідки Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (а.с.6) та показань свідка [PERSON], які не спростовані стороною відповідача, вбачається, що [PERSON] на момент смерті [PERSON] проживав разом з нею у будинку в с. Сухолітівка Новомиргородського району Кіровоградської області. У подальшому продовжував проживати після смерті матері деякий час у будинку померлої матері, після чого дозволив своєму родичу проживати у спадковому будинку та віддав ключі від будинку; при цьому, позивач у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини після смерті матері забрав з домоволодіння деякі речі побутового вжитку. Під час розгляду справи судом встановлено, що крім позивача, спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] прийняла позивач як спадкоємець першої черги за законом і у подальшому оформила свої спадкові права. При цьому, при подачі відповідних заяв про прийняття спадщини [PERSON] офіційно повідомила нотаріусу про відсутність інших спадкоємців крім неї (а.с.35, 48), що не відповідає дійсності і спростовано вище наведеними доказами. У звязку з повідомленням нотаріусу неправдивої інформації, відповідач отримала відповідні свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса одноособово на все спадкове майно після смерті як [PERSON], так і [PERSON]. Відповідно до\~\~статті 553 ЦК УРСР в редакції 1963р. спадкоємець за законом або за заповітом вправі був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.\~\~\~\~\~\~ Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. \~\~\~ Відповідно до вимог статей 549 ЦК України в редакції 1963 року позивач, протягом встановленого законом строку для прийняття спадщини, а саме протягом шести місяців після смерті як [PERSON] так і після смерті [PERSON] не подавав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини, вступив у володіння та управління спадковим майном, що свідчить про фактичне прийняття спадщини. Суд не приймає до уваги те, що позивач не був зареєстрований (прописаний) у будинку спадкодавців, оскільки відсутність факту реєстрації не може спростувати факт прийняття спадщини спадкоємцем у разі якщо останній вступив у володіння або управління спадковим майном. За вказаних обставин, приймаючи до уваги досліджені судом докази, суд вважає, що фактично спадщину після смерті [PERSON] і [PERSON] прийняли два спадкоємці, а саме позивач і відповідач. Свідоцтвом про право на спадщину посвідчено право [PERSON] як єдиного спадкоємця за законом першої черги на всю земельну ділянку розміром 9,05 в умовних кадастрових гектарах, а також на майновий пай в розмірі 3661,00 грн. або 1,25 відсотків, яка належала спадкодавцю [PERSON] (а.с.44), при цьому порушено право на спадщину позивача, що є підставою для визнання свідоцтва недійсним. Свідоцтвом про право на спадщину посвідчено право [PERSON] як єдиного спадкоємця за законом першої черги на всю земельну ділянку розміром 9,05 в умовних кадастрових гектарах, а також на майновий пай в розмірі 3138,00 грн. або 1,07 відсотків, яка належала спадкодавцю [PERSON] (а.с.56), при цьому порушено право на спадщину позивача, що є підставою для визнання свідоцтва недійсним. З урахуванням встановленого факту щодо прийняття спадщини [PERSON] та визначеного ст.549 ЦК УРСР принципу рівності часток у спадщині кожного з спадкоємців за законом, суд вважає, що визнанню недійсними підлягають оспорювані свідоцтва лише щодо ? частини відповідного спадкового майна, оскільки частка відповідача [PERSON] у спадковому майні становить іншу ? частину, яка входить до спадкового майна. Як наслідок визнання недійсними кожного з двох свідоцтв про право на спадщину в частині ? спадкового майна, суд, враховуючи способи захисту порушених прав, передбачені ч.2 ст.16 ЦК України, вважає за необхідне визнати недійсним також державний акт на право приватної власності на землю серія КР № 090597, зареєстрований 11.09.2003 року, виданий на імя [PERSON] в частині ? земельної ділянки площею 11,98 га, яка розташована на території Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, оскільки він виданий на підставі зазначених вище свідоцтв про право на спадщину за законом. Крім того, враховуючи, що на момент розгляду даної справи судом, позивач позбавлений можливості в іншому порядку ніж у судовому порядку захистити свої спадкові права, то суд вбачає належним та єдиним допустимим способом захисту його спадкових прав визнання права власності: - на ? частину спадкового майна після смерті [PERSON], яке складається з 2.99 га площі земельної ділянки, розташованої на території Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також частки вартості майна пайового фонду, яка складає 1830 грн. 50 коп. або 0,625 % від вартості майна пайового фонду підприємства. - на ? частину спадкового майна після смерті [PERSON], яке складається з 2.99 га площі земельної ділянки розташованої на території Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також частки вартості майна пайового фонду, яка складає 1569 грн. або 0,535 % від вартості майна пайового фонду підприємства. \~\~\~\~ Видача свідоцтва про право на спадщину як згідно положень ЦК УРСР в редакції 1963 року, так і згідно норм ЦК України проводиться після закінчення шести місяців від дня відкриття спадщини; видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, що прийняли спадщину, строком не обмежена. \~\~\~\~ Як свідчать матеріали справи, про видачу двох свідоцтв про право на спадщину за законом на всю земельну ділянку та на весь майновий пай після смерті кожного з спадкодавців лише відповідачеві, яким порушено його права як спадкоємця, позивач дізнався лише з постанов державного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 10 травня 2016 року та 20 травня 2016 року. З позовом до суду позивач звернувся у лютому 2017 року. Таким чином, позивачем не пропущено трирічний строк позовної давності і відповідно суд не повинен вирішувати питання, які повязані з його поновленням. Суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визнання за відповідачем [PERSON] права власності на 5,98 га земельної ділянки після смерті батька та матері, оскільки таке право у неї на момент розгляду справи було, у звязку з ухваленням рішення по даній справі не втрачається, і більш того, позивач згідно ст.4 ЦПК України може звернутися у суд за захистом лише своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. З урахуванням наведеного вище, позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання з приводу прохання позивача стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 5600 гривень згідно акту виконаних робіт (а.с.65), суд вважає за необхідне відмовити позивачу. Так, суд враховує положення\~ст.133, ст.137 ЦПК України, згідно яких до витрат, пов'язаних з розгляду справи, окрім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, яку надають адвокати. Враховуючи, що позивач не надав доказів надання йому допомоги адвокатом, то відповідно витрати, на які він посилається, не відносяться до витрат на професійну правничу допомогу, а тому не підлягають розподілу відповідно до порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України. Що стосується розподілу судових витрат, до яких відноситься судовий збір, то суд відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної кількості позовних вимог, а саме у розмірі 4228,80 грн. (352,40 грн. + 352,40 грн. + 704,80 грн. + 704,80 грн. + 704,80 грн. + 704,80 грн. + 704,80 грн.). При вирішенні питання про розподіл і стягнення судових витрат суд враховує, що у задоволенні однієї позовної вимоги позивачу відмовлено, проте згідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору як особа, яка має інвалідність ІІ групи, що довів під час судового розгляду справи, а тому витрати відшкодовуються за рахунок державного бюджету. Що стосується відповідача, то вона не надала суду належних доказів про наявність у неї пільг згідно вказаного Закону, а тому судові витрати підлягають стягненню з неї у вказаному розмірі.

Outcome: partial