Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] і просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд їх малолітній донці [PERSON] , [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] до Російської Федерації на строк із 30 травня 2019 року по 31липня 2019 р. В обґрунтування позову вказувала, що вона та відповідач є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . 23 лютого 2015 року їх шлюб було розірвано та припинено спільне проживання та донька проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. [PERSON] не приймає участі у вихованні, оздоровленні та належному матеріальному утриманні доньки. Позивач вказує, що вона має намір улітку відвідати її родичів у РФ Ямало-Ненецький АО Надимського району с.Пангоди - рідну сестру та її дітей. Сестра з синами фактично проживає у квартирі [ADDRESS] , окрім того, у вказаному селищі її матір має на праві власності квартиру [ADDRESS] і позивач зареєстрована у даній квартирі та має право у ній проживати. Таким чином позивач вказує, що у період перебування у РФ вона з донькою має де проживати і вважає, що її донька повинна підтримувати родинні стосунки з близькими та рідними, розвиватись, знайомитись з новими країнами, культурами, розвивати свій світогляд. Саме тому вона та донька вирішили у період літніх канікул поїхати у селище Пангоди про що повідомили відповідача та прохали надати нотаріально посвідчену згоду на дозвіл на виїзд неповнолітньої доньки. Разом з тим, відповідач до нотаріуса не з`явивсь та відмовляється від надання зазначеної згоди і позивач вважає, що такі дії відповідача суперечать інтересам їх неповнолітньої доньки, а тому змушена звернутись з позовом до суду. Під час розгляду справи позивач змінила позовні вимоги та просила надати такий дозвіл у період 01 вересня 2019 року до 31 жовтня 2019 року обґрунтовуючи тим, що відповідач нехтуючи своїми процесуальними обов`язками не з`являвсь до суду, що призвело до відкладення розгляду справи та унеможливило прийняти рішення у строк, вказаний у позові. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити, з вищенаведених підстав. В дане судове засідання представник відповідача не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, а у відзиві на позов заперечив проти задоволення позиву та надання дозволу на виїзд дитини в РФ, посилаючись на те, що відповідач не має наміру повернутись в Україну. Заслухавши сторони, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серія [NUMBER] від 22.09.2009р. (а.с.8). Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 лютого 2015 року, яке набрало законної сили 06 березня 2015 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.17). Судом встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №581 від 14.01.2019р. (а.с.9). Відповідач [PERSON] відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд доньки за кордон, що відображено у відзиві на позов. Разом з тим, відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. У п.3, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач діє в інтересах своєї малолітньої доньки, виїзд дитини за межі України носить тимчасовий характер. Так, в судовому засіданні позивач пояснила, що в РФ проживає її рідна сестра [PERSON] і позивач з донькою мають намір відвідати [PERSON] , яка є тіткою дитини. Разом з тим, суду дійшов до висновку, що відповідач необґрунтовано та з надуманих причин обмежує права позивача на розвиток та організацію оздоровлення та дозвілля доньки. Тому на підставі вищевикладеного, суд вважає, що намір позивача разом з дитиною тимчасово виїхати за кордон до РФ з метою відвідування тітки, відпочинку та оздоровлення буде сприяти духовному та фізичному розвитку, розширенню світогляду доньки позивача та відповідати інтересам дитини. Крім того, суд зазначає, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Враховуючи, що позивач планує тимчасово виїхати з дитиною з 01 вересня 2019 року до 31 жовтня 2019 року до РФ, суд вважає, що позивачу слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] до РФ на строк із 01 вересня 2019 року до 31 жовтня 2019 року без згоди та супроводу батька [PERSON] . Оскільки позов [PERSON] задоволено, тому в порядку ст.141 ЦПК України на її користь з відповідача слід стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову в розмірі 768,4 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved