Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] , яка є законним представником [PERSON] звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради про визнання дійсним договору міни нерухомого майна та визнання права власності в порядку спадкування за законом, та просила суд визнати дійсним договір міни нерухомого майна, укладений на Криворізькій філії Придніпровської товарної біржі 18.03.1999 року, реєстраційний номер №98-Н/99, зареєстрований у КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі за № 122П-74, відповідно до якого [PERSON] став співвласником квартири [ADDRESS] , визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , судові витрати по справи понесені сторонами залишити за ними. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] , та [PERSON] , які на той час проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 27.07.2019 року [PERSON] помирає, після його смерті залишилася спадщина, а саме Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить померлому на підставі договору міни нерухомого майна. Крім того, вказаний договір міни був зареєстрований в Комунальному підприємстві «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», про що зроблений запис в книзі реєстрації № 122П-74. Тобто право власності було набуте відповідно до діючого законодавства, та ніким не оскаржено. 04.02.2020 року державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, так як згідно Закону України «Про товарну біржу», товарні біржі мали повноваження посвідчувати лише угоди про продаж нерухомого майна між членами біржі. Невідповідність цієї вимоги зумовлює, як наслідок недійсності договору. Ухвалою суду від 08 квітня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначену вказану справу до судового розгляду. (а.с. 111) Ухвалою суду від 23 вересня 2020 року залучено до участі у справу, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради. (а.с.118) В судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в вказаній заяві представник позивача зазначив, що позов підтримав в повному обсязі та не заперечує проти прийняття заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем знаходження, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Відзиву на позов до суду не подав. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник третьої особи Третя криворізька державна нотаріальна контора до судового засідання не з`явилася, від завідувача Ситнік О.О. надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Придніпровська товарна біржа в судовому засіданні присутній не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи орган опіки та піклування Виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради в судовому засіданні присутній не був, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно ч. 8 ст.178\~ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України,зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно вимог ст.280\~ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Як встановлено\~у судовому\~засіданні за життя [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору міни, зареєстрованому у Криворізькому філіалі Придніпровської товарної біржі 18.03.1999 року (реєстраційний номер 98-Н199) належала трикімнатна квартира [ADDRESS] , що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Криворізьким бюро технічної інвентаризації 14.04.1999 року (а.с.20) та договору міни нерухомого майна від 18.03.1999 року, посвідченого на Придніпровській товарній біржі (а.с.19). Від спільного життя [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.02.2018 року (а.с. 11). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.07.2019 року (а.с.14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з Ѕ трикімнатної квартири [ADDRESS] . 30 серпня 2019 року [PERSON] , в присутності та за згодою матері [PERSON] , звернулась до Третьої криворізької державної нотаріальної контори з заявою № 534 про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] в установлений законом строк. Однак державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В. винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що згідно Закону України «Про товарну біржу», товарні біржі мали повноваження посвідчувати лише угоди про продаж нерухомого майна між членами біржі. Невідповідність цієї вимоги зумовлює, як наслідок недійсність договору (а.с.18). Оскільки спірний договір міни нерухомого майна укладено сторонами 18.03.1999 року, тому до даних правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР в редакції 1963 року та Закону України «Про товарну біржу» №1954-12 від 10.12.1991 року. Відповідно до ч. 1 ст.\~58\~Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними умовами є ті умови договору, які визнані такими за Законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін було досягнуто згоди. Відповідно до\~ст.\~241\~ЦК УРСР\~за договором\~міни між\~сторонами провадиться\~обмін одного\~майна на\~інше. Кожний\~з тих,\~хто бере\~участь у\~міні,\~вважається продавцем\~того майна,\~яке він\~дає в\~обмін,\~і покупцем\~майна,\~яке він\~одержує. Договір міни, в якому однією або обома сторонами є державні організації, може бути укладений лише у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно з ст. 242 ЦК УРСР до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до\~ст. 224 ЦК УРСР\~за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено було\~ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10.12.1991 р., згідно з ч. 2 якої угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Положеннями\~ст. 47 ЦК УРСР\~передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених в законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2\~ст. 48 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про власність» власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про власність» праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 04 листопада 1950 року, що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, яка є складовою її правової системи відповідно до\~ст. 9 Конституції України. Ця норма міжнародної Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. У\~Конституції України\~закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головними з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41). Частиною\~3 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином судом встановлено, що в даному випадку договір міни нерухомого майна, який укладений 18.03.1999 року між сторонами та зареєстрований на в Придніпровській товарній біржі, відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, тому є підстави для визнання його дійсним відповідно до ч. 2\~ст. 47 ЦК УРСР. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про визнання дійсним договору міни нерухомого майна від 18.03.1999 року підлягають задоволенню, оскільки угода може бути визнана дійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Щодо позовних вимог позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом суд зазначає наступне. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №1259970 від 15.08.2003 року, частки кожного - [PERSON] та [PERSON] у приватній спільній частковій власності на квартиру [ADDRESS] складають - 1/2 (а.с.21). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.12.2002 року [PERSON] померла [INFO] (а.с.42). [PERSON] помер [INFO] , після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з Ѕ трикімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.11). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON] - мати померлого, [PERSON] батько померлого, та [PERSON] донька померлого. Як вбачається з копії спадкової справи № 252/2019, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] звернулася 30.08.2019 року із заявою № 534 про прийняття спадщини (а.с.92). Згідно заяви від 28.01.2020 року, наданої [PERSON] , та [PERSON] до Третьої криворізької державної нотаріальної контори, спадщину вони не приймали, та на спадщину не претендують (а.с.100). Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийтяти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Місце проживання [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.99). Місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.10 зворот). Отже, на час відкриття спадщини [PERSON] не проживала разом із спадкодавцем [PERSON] [PERSON] , та [PERSON] до Третьої криворізької державної нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтва на спадщину після смерті сина в установлений законом строк не зверталися, претензій до [PERSON] не мають. Позивач [PERSON] в присутності та за згодою матері [PERSON] в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори після смерті батька [PERSON] , проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину спірної квартири державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Рикоовою Т.В. листом за вих.№144/02-14/02-31 від 04.02.2020 року відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру (а.с.18). Таким чином, [PERSON] в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори після смерті батька [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але не має можливості його отримати через відсутність правовстановлюючих документів на спірну квартиру, частина якої перейшла у власність батька у 1999 році на підставі договору міни. При вирішенні питання визнання права власності на спадкове нерухоме майно, суд повинен з`ясовувати, чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно (лист ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Вищезазаначений договір міни спірного житла, зареєстрований у Криворізькому філіалі Придніпровської товарної біржі 18.03.1999 року (реєстраційний номер 98-Н199) та у Криворізькому бюро технічної інвентаризації 14.04.1999 року. Так, положеннями ст.657 ЦК України (в редакції 2004 року) встановлено - договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Якщо договір купівлі продажу нерухомого майна нотаріально не посвідчений то вказаний правочин є нікчемним. Однак квартира була набута до 2004 року - у 1999 році, й до тих правовідносин повинно застосовувати дію закону в часі, а саме, норми ЦК України в редакції 1963 року та інших Законів, які регулюють цей спір, отже договір купівлі-продажу нерухомого майна не підлягав нотаріальному посвідченню. Таким чином договір міни нерухомого майна, який укладений 18.03.1999 року між сторонами та зареєстрований на в Придніпровській товарній біржі, відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, тому суд вважає доведеним, що 1/2 частка спірної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] належить померлому [PERSON] . У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування та здійснити реєстрацію права власності на спадкове майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуюче викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вони є доведеними та обґрунтованими. На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст.16, 312, 1216-1218, 1225, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст.81, 86, 87, 89, 120, 125, 126, 131, 152 ЗК України,

Outcome: approved