Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою, відшкодування моральної шкоди. Просив суд ухвалити рішення, яким у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]; визначити порядок користування цією квартирою; зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні ним квартирою та стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 1000 гривень у якості відшкодування моральної шкоди. У жовтні 2013 року позивач збільшив розмір заявлених вимог та просив суд також зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні позивачем квартирою [ADDRESS] шляхом звільнення спільних кімнат від особистих речей [PERSON] У січні 2014 року позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог та в кінцевому варіанті просив суд ухвалити рішення яким: в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні ним цією квартирою шляхом звільнення приміщень спірної квартири - житлової кімнати площею 15,4 кв. метри, житлової кімнати площею 13,8 кв. метри, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору від особистих речей [PERSON]; стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 1000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 25 лютого 2014 року залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] в частині вимоги про визначення порядку користування квартирою. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05 липня 1966 року між ним та [PERSON] зареєстровано шлюб. 29 лютого 1968 року [PERSON] видано ордер № 83065 на житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Спірна кооперативна квартира придбана в період шлюбу за спільні кошти, є спільною сумісною власністю, тому підлягає поділу в рівних частках. Відповідач [PERSON], який є сином [PERSON], перешкоджає йому користуватися квартирою та не дає можливості піклуватися про хвору [PERSON] Крім того, квартира захаращена речами [PERSON], що унеможливлює вільний прохід кімнатами, належне користування та проживання в квартирі, проте останній відмовляється прибрати особисті речі. З огляду на те, що [PERSON] в добровільному порядку відмовляється усунути перешкоди, на підставі ст. 391 ЦК України просив суд зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні квартирою шляхом звільнення приміщень спірної квартири від особистих речей [PERSON] Вимогу про стягнення з [PERSON] моральної шкоди позивач мотивував постійними переживаннями з приводу образ та негідного ставлення його до матері, яка потребує догляду та допомоги, а також у нехтуванні відповідачем його правом власності на спірну квартиру. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов та просили його задовольнити з наведених в ньому підстав. Пояснили суду, що позивач бажає мати доступ до квартири, оскільки інколи в нього бути такі перешкоди. З березня 2013 року по червень 2013 року позивач проживав у спірній квартирі та доглядав за дружиною, проте після червня 2013 року [PERSON] перестав пускати його до квартири. Зараз він має доступ до квартири, але перешкоди з боку [PERSON] можуть поновитись. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири. Стосовно вимоги про усунення перешкод шляхом звільнення приміщень спірної квартири від його особистих речей пояснив, що в квартирі дійсно є його речі, зокрема, книжки, які знаходяться в тому числі на підлозі, оскільки їх немає де складати. Позивач почав ламати його речі та переміщувати, тому між ними виникали конфлікти. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась, направила до суду заяву про розгляд справи в її відсутність (а.с. 34). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 05 липня 1966 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER], виданим 05 липня 1966 року та зареєстрованим за № 4928 (а.с. 12). 29 лютого 1968 року, на підставі рішення виконкому Жовтневої районної Ради від 25 вересня 1967 року за № 2763, [PERSON] видано Ордер № Б 83065 на сім'ю з 3 чоловік ([PERSON], [PERSON] - відповідачі у справі, [PERSON] - позивач у справі) на право зайняття 2 кімнат площею 31,19 кв. метри, в квартирі [ADDRESS] (а.с. 5). З відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна вбачається, що зазначена квартира зареєстрована за [PERSON] на підставі довідки ЖБК «Домостроитель» № 319 від 30 жовтня 1992 року (а.с. 69). Відповідно до ст. 22 КпШС України, яка діяла на час придбання квартири, майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, на час придбання спірної квартири, законодавством було закріплено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане в період шлюбу. За таких обставин спірна квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], оскільки нажита в період шлюбу. Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена. За таких обставин, суд вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін та їх частки в майні є рівними, тому вимога позивача про поділ квартири підлягає задоволенню. Заявляючи вимогу про зобов'язання [PERSON] не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою, позивач посилався на наступне. Відповідач [PERSON], який є сином [PERSON], перешкоджає йому проживати в спірній квартирі та не дає можливості піклуватися про хвору [PERSON] Також зазначав, що квартира захаращена речами [PERSON], що унеможливлює вільний прохід кімнатами, належне користування та проживання у квартирі, і що останній відмовляється прибрати особисті речі. У судовому засіданні позивач також пояснив, що з березня 2013 року по червень 2013 року проживав у спірній квартирі та доглядав за дружиною, проте після червня 2013 року [PERSON] перестав пускати його до квартири. Разом з тим, зауважив, що на даний час він має вільний доступ до квартири, і [PERSON] не чинить йому перешкод в цьому. Відповідач [PERSON] пояснив суду, що між ним та позивачем виник конфлікт, коли позивач прийшов в спірну квартиру та почав ламати його речі. З матеріалів справи, зокрема Акту обстеження від 02 серпня 2013 року, складеного головою правління ЖБК «Домобудівник» С. Костенко, членами правління ЖБК Чередник В., Гончаренко С. вбачається, що в помешканні сторін в хаотичному порядку знаходяться речі [PERSON], книги, папери і таке інше (а.с. 40). Відповідач [PERSON] не заперечував факт існування його речей в квартирі, в тому числі на підлозі, пояснивши це тим, що в квартирі немає місця для їх складання. Також судом встановлено, що в червні 2013 року позивач звертався до правоохоронних органів, з приводу негативного ставлення відповідача до нього та [PERSON], а також через захаращення квартири (а.с. 4). Згідно листа Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 21 серпня 2013 року за № 50/24562 з гр-м [PERSON] проведено профілактичну бесіду щодо дотримання правил поведінки в побуті, та у відношенні нього складено адміністративний протокол за ст. 173-2 КпАП України (а.с.56). Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 22.07.2013 року адміністративний матеріал відносно [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КпАП України направлено до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві для проведення додаткової перевірки (а.с. 55). Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ст. 150 ЖК Української РСР міститься положення, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За таких обставин суд вважає, що позивачем доведено, що [PERSON] чиняться йому перешкоди в здійсненні ним права власності на спірну квартиру. Разом з тим, зазначена вимога підлягає частковому задоволенню, оскільки встановлено, що [PERSON] є власником лише 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Власником іншої 1/2 частини спірної квартири є відповідач [PERSON] Остання вимог про усунення [PERSON] перешкод у здійсненні нею права власності не заявляла, тому в силу ст. 11 ЦПК України, суд позбавлений можливості зобов'язати відповідача не чинити перешкод [PERSON] у здійсненні ним права користування та розпорядження всією квартирою [ADDRESS]. Також позивач просить суд стягнути на його користь завдану моральну шкоду, яку обґрунтовує постійними переживаннями на ґрунті конфліктів з відповідачем. Частиною 1 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивач не надав суду будь-яких належних доказів на підтвердження того, що діями відповідача йому завдана моральна шкода, тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають понесені судові витрати.

Outcome: partial