Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у сумі 10 556грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 19.04.2007 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно умовами якого [PERSON] надав позику [PERSON] у розмірі 3 500 дол. США строком користування на 36 місяців, а позичальник в свою чергу зобовязався повернути передані позикодавцем кошти в строк зазначений у договорі. Проте, позичальник у терміни, передбачені умовами договору, суму позики не повернув. Враховуючи наявну заборгованість, сторонами 18.10.2012 року була досягнута домовленість щодо позасудового вирішення спору, у зв'язку із чим, відповідач - [PERSON] надав позивачеві - [PERSON] розписку, в якій визнав заборгованість в розмірі 10 566 грн., і яку він зобов'язується повернути до червня 2013 року. Однак не дивлячись на це, відповідач взяті на себе зобов'язання за розпискою від 18.10.2012р. не виконав, і станом на 01.07.2013 р. він має заборгованість у розмірі 10 556 грн. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, надали заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність, вимоги викладені у заяві підтримують у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судове засідання неодноразово не зявлявся, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, причина його неявки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із такого. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 19 квітня 2007 року між [PERSON] як позикодавцем, з однієї сторони, та [PERSON] як позичальником, з другої сторони, був укладений договір позики (а.с.4). Відповідно до п. 1 договору позики позикодавець передав позичальнику грошові кошти у розмірі 3 500 дол. США, а позичальник зобовязався повернути передані позикодавцем кошти в строк до 19.04.2010 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Проте, позичальником, у терміни, передбачені умовами договору, суму позики не повернув. 18.10.2012 року між сторонами була досягнута домовленість щодо позасудового вирішення спору, у зв'язку із чим, відповідач [PERSON] надав позивачу [PERSON] розписку, в якій визнав заборгованість у розмірі 10 566 грн., яку він зобов'язується повернути до червня 2013 року (а.с.6). Однак своїх зобов'язань відповідач не виконав. Частина 1 статті 265 ЦК України зазначає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно ст. 526 ЦУ України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України за порушення зобов'язання настають наслідки встановлені договором або законом. Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі наведеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений при подачі даного позову судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved