Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вона надала у позику [PERSON] 14 500 доларів США та 4 000 євро, що підтверджується власноручно написаною нею розпискою від 29.12.2008 року. Відповідач зобов'язувалась повернути позику та проценти в розмірі 22 500 доларів США (14 500 доларів США - сума позики, 8000 доларів США - сума процентів), що складає 179 370 грн. та 5 920 євро (4 000євро - сума позики, 1 920 - сума процентів), що складає 64 764,80 грн., у строк до 20.12.2011 року. На думку позивача, загальна сума заборгованості за позикою та процентами складає 244 134,80 грн., що підтверджується розпискою. Але після закінчення строку повернення коштів [PERSON] відмовляється повернути ці кошти. Також позивач вказувала, що зобов'язання [PERSON] за договором позики, підтвердженим розпискою, були забезпечені договором поруки від 15.09.2011 року, укладеним між позивачем та [PERSON]. У відповідності до умов договору поруки [PERSON] бере на себе зобов'язання перед позивачем відповідати по зобов'язаннях [PERSON], які виникають з умов договору позики частково в розмірі 1 000 грн. [PERSON] також заборговану [PERSON] суму грошових коштів не повернув, чим порушив умови договору поруки та вимоги діючого законодавства. Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просила суд: стягнути на її користь із [PERSON] заборгованість за договором позики, що підтверджується розпискою від 29.12.2008 року, у розмірі 244 134 грн. 80 коп.; стягнути на її користь із [PERSON] заборгованість за договором позики, що підтверджується розпискою від 29.12.2008 року, у розмірі 1 000 грн. 00 коп.; стягнути з відповідачів на її користь судові витрати. У подальшому позивач, вказуючи на зміну курсів валют, збільшила обсяг своїх вимог, остаточно просила суд: стягнути на її користь із [PERSON] заборгованість за договором позики, що підтверджується розпискою від 29.12.2008 року, у розмірі 306 175 грн. 00 коп.; стягнути на її користь із [PERSON] заборгованість за договором позики, що підтверджується розпискою від 29.12.2008 року, у розмірі 1 000 грн. 00 коп.; стягнути з відповідачів на її користь судові витрати. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, представник звернувся до суду із клопотанням про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання з'явились, проти задоволення позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні, вказуючи на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності, що розпискою від 29.12.2008 року не було передбачено сплату відсотків за договором позики, друга частина розписки писалась як відповідачем, так і позивачем, тому взагалі важко визначити зміст того, які саме записи та про що було зроблено, більш того, борг у сумі 4 340 доларів США та 1 120 євро вже повернуто відповідачем позивачу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки та позицію щодо позову суду не повідомив. Вислухавши думку відповідача та її представника, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 29.12.2008 року [PERSON] позичила у [PERSON] 14 500 доларів США та 4 000 євро до 01.04.2009 року. Згідно з відмітками на вище вказаній розписці від 15.09.2011 року, посвідченими підписом позичальника, відповідач [PERSON] зобов'язалась в строк до 20.12.2011 року повернути [PERSON] 22 500 доларів США (14 500 доларів США - сума позики, 8000 доларів США - сума процентів) та 5 920 євро (4 000 євро - сума позики, 1 920 - сума процентів). Зобов'язання [PERSON] за договором позики, підтвердженим розпискою, були забезпечені договором поруки від 15.09.2011 року, укладеним між позивачем та відповідачем [PERSON]. У відповідності до умов договору поруки [PERSON] взяв на себе зобов'язання перед позивачем відповідати по зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов договору позики, що підтверджується власноручно написаною розпискою від 29.12.2008 року, частково в розмірі 1 000 грн. На час розгляду справи суду не було надано належних та допустимих доказів, що відповідачі повністю чи частково виконали свої зобов'язання перед позивачем. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. З огляду на ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Зважаючи на ч.ч. 3, 4, ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У відповідності до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У ст. 610 ЦК України вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Аналізуючи вище перелічені правові норми в розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до наступних висновків. Доводи відповідача [PERSON] та її представника щодо того, що між сторонами не було погоджено сплату відсотків за договором позики спростовується відмітками на розписці від 15.09.2011 року, які були скріплені підписом відповідача [PERSON] і підтверджують про погодження сторонами змін до договору позики від 29.12.2008 року, відповідно до яких було визначено відсотки за користування позиченими коштами та перенесено дату повернення цих коштів по розписці від 29.12.2008 року на 20.12.2011 року. Суду не було надано належних доказів того, що відповідач [PERSON] не підписувала вказані відмітки на розписці, а тому відсутні підстави не брати їх до уваги при вирішенні даного спору. З огляду на те, що в ході судового розгляду не було спростовано відмітки на розписці, датовані 15.09.2011 року та засвідчені підписом відповідача [PERSON], відповідно до яких дата повернення позики була визначена як 20.12.2011 року, суд не може застосувати до позовних вимог [PERSON] наслідки спливу строку позовної давності, як того просить сторона відповідача [PERSON], оскільки даний строк розпочався з 21.12.2011 року, а позов було подано до суду 11.11.2013 року, тобто в межах строку позовної давності. Більш того, з огляду на зміст ч. 1 ст. 264 ЦК України відповідач [PERSON], підписавши вказані відмітки на розписці, визнала свій борг і цим самим перервала перебіг строку позовної давності по розписці від 29.12.2008 року. Також суд не може прийняти твердження сторони відповідача [PERSON] про те, що нею було повернуто частину боргу, так як даний факт не було підтверджено відповідними доказами. Тобто, оскільки [PERSON] зобов'язалась відповідно до розписки від 29.12.2008 року та подальших відміток на ній від 15.09.2011 року в строк до 20.12.2011 року повернути [PERSON] 22 500 доларів США (14 500 доларів США - сума позики, 8000 доларів США - сума процентів) та 5 920 євро (4 000євро - сума позики, 1 920 - сума процентів) і не виконала свої зобов'язання, дана сума підлягає стягненню з неї на користь позивача. Зважаючи на курси іноземних валют НБУ на час вирішення даного спору, суд вважає за необхідне визначити заборговану позивачу [PERSON] суму у національній валюті: 22 500 доларів США х 11,24 грн. = 252 900,00 грн.; 5 920 євро х 15,51 грн. = 91 819,20 грн. А всього борг у національній валюті складає 344 719,20 грн. Так як відповідач [PERSON] поручився в межах боргу у розмірі 1 000 грн., що з боку [PERSON] зобов'язання за договором позики, підтверджені розпискою, будуть виконані належним чином, не повернув гарантовані кошти, частина суми боргу, що складає 1 000 грн., підлягає також стягненню і з нього, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 543 ЦК України. А отже, суд вважає за необхідне позов задовольнити, відкоригувавши суму заборгованості у національній валюті, та стягнути з відповідачів борг у межах заявлених вимог, тобто у сумі 306 175,00 грн. із відповідача [PERSON] та 1 000 грн. із відповідача [PERSON] Відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позовних вимог [PERSON] суд стягує на її користь понесені нею витрати по сплаті судового збору при подачі позову до суду, які підтверджені оригіналами відповідних квитанцій на суму 2 441 грн. та 864,75 грн. - пропорційно розміру стягнутої суми з кожного з відповідачів. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 3, 15, 16, 256, 257, 264, 267, 526, 533, 536, 543, 545, 553, 554, 610, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 60, 88, 109, 110, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved