Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог від 23 липня 2019 року просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що вона є власником 2/3 частин квартири [ADDRESS] , інша частина квартири належить її сину [PERSON] . Крім неї у вказаній квартирі зареєстровані: син - [PERSON] , колишня невістка - [PERSON] та онука - [PERSON] .. Позивач зазначає, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з травня 2018 року, спроб вселитися і проживати у вказаному житлі не виявила. Реєстрація відповідача в квартирі [ADDRESS] збільшує витрати по комунальним платежам та перешкоджає [PERSON] у оформленні субсидії. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 26 липня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 11 вересня 2019 року, яку внесено до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Відзивів на позов чи інших заяв по суті спору до суду не надходило. У вступному слові в судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з викладених в позовній заяві підстав. Додатково пояснила, що відповідач є її колишньою невісткою, яка після розірвання шлюбу покинула її та сина квартиру. У судовому засіданні третя особа - [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав. Додатково пояснив, що відповідачка приходиться йому колишньою дружиною, з якою він проживав та прописав у квартирі [ADDRESS] . Шлюб з відповідачкою в 2019 року за рішенням суду розірвано. Фактично [PERSON] у вказаній квартирі не проживала з 2018 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в квартирі [ADDRESS] дійсно не проживає але не виписувалась добровільно, оскільки не має іншого місця для реєстрації; на даний час проживає в орендованому житлі. Вказала, що якщо позивач наполягає на своїх вимогах, то вона не заперечує щодо них; при цьому зауважила, що насправді покинула місце реєстрації у березні 2019 року. Заслухавши вступне слово позивача, третьої особи та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності серія [NUMBER] від 3 серпня 2005 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом НАН 160382 від 13 травя 2015 року, [PERSON] належить 2/3 частини квартири [ADDRESS] . (а.с.9,10) Відповідно до свідоцтва про право власності серія [NUMBER] від 3 серпня 2005 року [PERSON] належить 1/3 частини вищевказаної квартири (а.с.9) Згідно з відомостями Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради № 12534-01-10 від 13 червня 2019 року, в квартирі [ADDRESS] з 11 травня 2007 року по теперішній час зареєстрована [PERSON] , [INFO] . (а.с.13) Відповідно до акта опитування сусідів від 13 червня 2019 року затвердженого головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Привокзальний», [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] не проживає з травня 2018 року, особистих її речей в квартирі не має. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України право на користування житлом відповідно до закону мають члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. Оскільки відповідач колишній член сімї позивача - [PERSON] тривалий час не проживає та не має наміру проживати в квартирі [ADDRESS] , що підтверджено відповідачем у судовому засіданні, реєстрація її місця проживання у квартирі створює власникам перешкоди у користуванні своїм майном, які полягають в обов`язку нести витрати на комунальні послуги, що нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих у квартирі осіб, то такі перешкоди мають бути усунуті у судовому порядку, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування вказаною квартирою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд враховує доводи відповідача про те, що насправді вони виселилась із спірної квартири у березні 2019 року, але відхиляє такі у зв`язку з ненаданням суду належних та допустимих доказів про це. Враховуючи задоволення позову, а також звільнення позивача від сплати судового збору як інваліда ІІ групи, з [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судові витрати у виді судового збору в розмірі 768 грн 40 коп.

Outcome: approved