Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

у липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «АВТО ПРОСТО», в якому просив визнати недійсними угоду № 366434 від 06.05.2011 року, договір поруки від 14.11.2011 року, укладений між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та [PERSON] , [PERSON] , а також стягнути судові витрати у справі, посилаючись на порушення його прав як споживача послуг у сфері адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах через невідповідність укладеної угоди вимогам чинного законодавства. Вказав, що угода була вчинена поза межами дієздатності ТОВ «АВТО ПРОСТО», так як останнє на момент укладення оспорюваної угоди не мало відповідної ліцензії з надання фінансових послуг, укладена із застосуванням нечесної підприємницької практики, дії товариства є забороненими та підпадають під дію ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки є несправедливими по відношенню до нього, так як всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на його шкоду, також порушують вимоги ст. 806 ЦК України. Зазначив, що договір поруки від 14.11.2011 року, укладений між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та [PERSON] , [PERSON] є недійсним в силу закону. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.07.2019 року позов прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 16.10.2019 року (а.с. 27-28). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.10.2019 року судовий розгляд справи відкладено на 21.01.2020 року (а.с. 57). 21.01.2020 року справа не розглядалась, судовий розгляд відкладено на 12.03.2020 року (а.с. 67). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.03.2020 року судовий розгляд справи відкладено на 21.04.2020 року (а.с. 71). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України ТОВ «АВТО ПРОСТО» скористалось своїм правом та направило до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. У відзиві, що надійшов до суду 15.10.2019 року, представник ТОВ «АВТО ПРОСТО» просив відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та недоведеністю, заявив клопотання про застосування судом строків позовної давності, так як з даним позовом [PERSON] звернувся через 8 років після підписання угоди (а.с. 34-54). Зазначив про помилковість тверджень позивача про відсутність у ТОВ «АВТО ПРОСТО» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, про те, що укладена угода від 06.05.2011 року є договором лізингу, а також про порушення при укладенні оспорюваної угоди норм ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідь на відзив не надана. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 06.05.2011 року між позивачем та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено угоду № 366434, предметом якої є надання Учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля. Угода укладається шляхом підписання сторонами Угоди, Додатку № 1 та Додатку № 2, які є невід`ємними частинами Угоди (а.с. 13-18). Відповідно до додатку № 1 до угоди № 381224 метою його укладення було отримання автомобіля KIA RIO за ціною 104 800, 00 грн. (а.с. 14). Отже, предметом даного договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля марки KIA RIO. Згідно додатку № 1 до вказаної угоди, плата за послуги, пов`язані зі вступом до системи у % + ПДВ складає 3 772,80 грн., щомісячний цілий чистий внесок у % - 0,8333, щомісячний внесок в оплату послуг у % + ПДВ - 0,5, щомісячний внесок в оплату страхового платежу у % - 0,065, плата за послуги, пов`язані з видачою автомобіля за системою у % + ПДВ - 3,00 (а.с. 14). Також, судом встановлено, що 28.10.2011 року між сторонами укладено додаток № 3 до угоди № 366434 від 06.05.2011 року про те, що загальна сума грошових зобов`язань учасника на день підписання цього додатку за угодою № 366434 від 06.05.2011 року становить 188 430,27 грн., на день підписання цього додатку учасник сплатив 71 648,91 грн., сума заборгованості учасника станом на день підписання цього додатку складає 116 781,36 грн. Сума заборгованості за угодою має бути погашена в повному обсязі згідно з графіком внесків учасника. Відповідно до положень ст. ст. 2, 3 додатку № 2 до угоди сума заборгованості може бути змінена в разі зміни поточної ціни автомобіля. Зобов`язання по сплаті вищезгаданих коштів учасник системи несе перед ТОВ «АВТО ПРОСТО». Термін дії угоди до 31.05.2021 року (а.с. 18). 22.12.2011 року за [PERSON] зареєстровано автомобіль марки «KIA» модель «Soul», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим 4-им ВРЕР УДАІ м. Кам`янець-Подільський УМВС у Хмельницькій області (а.с. 19). 14.11.2011 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та [PERSON] , [PERSON] з метою забезпечення належного виконання умов Угоди № 366434 від 06.05.2011 року, Додатку № 1 від 06.05.2011 року, Додатку № 2 від 06.05.2011 року, Додатку № 3 від 28.10.2011 року укладено договір поруки, оскільки між кредитором і боржником укладено Угоду, спрямовану на придбання автомобіля через організовану кредитором систему «АвтоТак». За договором лізингу відповідно до ст. 806 ЦК України одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно зі змістом вказаної норми права в лізинг лізингоодержувачу лізингодавець передає у користування майно, яке належить йому на праві власності або спеціально придбане ним для такої передачі. У будь-якому випадку предмет лізингу перед передачею лізингоодержувачу має належати лізингодавцю на праві власності, і передається лізингоодержувачу у користування на певний строк, з можливістю подальшого набуття права власності. Спірним договором передбачено, що відповідач надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів учасниками через систему придбання в групах. Тобто, за умови виконання сторонами всіх договірних зобов`язань, учасник від третьої особи, а не від відповідача, набуває право власності, а не тимчасового користування, на замовлений ним автомобіль. За наведеного, суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 806 ЦК України, на яку позивач посилався при зверненні до суду, а тому вважає твердження останнього з даного приводу хибними та не приймає їх до уваги. Судом встановлено, що предметом оспорюваної позивачем угоди, укладеної між ним та ТОВ «АВТО ПРОСТО», є надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак». Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК Ук4раїни правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У відповідності з п. 8 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). З матеріалів справи вбачається, що під час укладення угоди позивач отримав примірник угоди та додатки до неї, які містять опис послуг ТОВ «АВТО ПРОСТО» та підписав всі примірники угоди та додатків до неї. Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. Відповідно до ст. 10 Угоди, підписання цієї угоди та додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Якщо учасник системи одружений, цим він заявляє, що має згоду іншого з подружжя на укладення цієї угоди. Учасник заявляє, що отримав усі конкретно викладені пояснення від представника ТОВ «АВТО ПРОСТО», уважно прочитав і зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчує своїм підписом. Згідно з п. 13.8 ст. 13 додатка № 2 до угоди учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з угодою та прийняти її чи відмовитись від участі в системі « АвтоТак ». При цьому в разі розірвання угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТОВ ТОВ «АВТО ПРОСТО». Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ «АВТО ПРОСТО» про розірвання угоди. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався із заявою про розірвання угоди у семиденний термін до ТОВ «АВТО ПРОСТО», що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами угоди. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики і в цій статті наведено перелік випадків, в яких підприємницька діяльність може бути визнана нечесною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. За ч. ч. 2, 3ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару ; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняються як такі, що вводять в оману: 1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; 2) пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; 3) відмова від пред`явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару; 4) недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; 5) пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження; 6) недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім`ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію; 7) утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; 8) використання повідомлення про розпродаж у зв`язку із припиненням суб`єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. У той самий час, предметом угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах « АвтоТак », є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля. Відповідно до ст. 2 угоди ТОВ «АВТО ПРОСТО» гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов`язань, передбачених угодою. Статтею 3 Угоди передбачено, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» зобов`язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами угоди. При цьому, відповідно до ст. 8.1 додатка № 2 до угоди ТОВ «АВТО ПРОСТО» зобов`язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі. Відповідно до угоди між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та виробником (дистриб`ютором чи імпортером) останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов`язаний передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля (п. 8.1 додатка № 2). Передбачені угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в угоді « Чисті внески » або «Внесок в оплату товару ». Відповідно до розд. 1 Визначення термінів додатка № 2 до угоди «Цілий Чистий внесок - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для формування чистого фонду та фонду для повернення коштів, і розмір якого розраховується шляхом ділення поточної ціни автомобіля на кількість внесків, передбачену графіком внесків. Половинний Чистий внесок - це половина цілого чистого внеску». Згідно з п. 2.6 ст. 2 додатка № 2 до угоди чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від поточної ціни автомобіля. Тобто, в угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Крім того, сплачені чисті внески перерахунку (у зв`язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім`я споживач зобов`язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100 % від ціни автомобіля. Отже, угодою передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеної угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару. Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ «АВТО ПРОСТО» виконання свого зобов`язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі. За системою придбання автомобілів у групах «АвтоТак» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов`язання за Угодою, отримує автомобіль через механізм, передбачений в угоді, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Чистого Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи (п. 1.2 ст. 1, п. 4.1 ст. 4 додатка № 2 до угоди). Отже, враховуючи вищевикладене, суд надходить до висновку про безпідставності вимог позивача щодо несправедливості умов укладення угоди та додатків до неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» поняття фінансова послуга - це операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02.06.2011 року № 3462-IV, введеного в дію з 09.01.2012 року, внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах ( розпорядження від 09.10.2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах»). Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. З аналізу ліцензійних умов слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг. Згідно з п. 1.2 ч. 1 ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об`єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Відповідно до додатку № 2 Угоди система « АвтоТак » - це система, яка полягає у створені груп (учасників), метою яких є придбання автомобілів у порядку та на умовах, передбачених угодою. «АвтоТак» - це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг Автопросто з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи - порядковий номер його в групі (п. 1.4. ст. 1 додатку № 2 до угоди). Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому угодою (ст. ст. 5, 6 додатку № 2 до угоди), і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи. Отже, отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших клієнтів відповідача. Враховуючи те, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, то можна зробити висновок, що дане товариство діє цілком легітимно. Вищевказана позиція також викладена в постанові Верховного Суду України №6-40 цс 13 від 11.09.2013 року. Суд з урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує дану правову позицію Верховного Суду України за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Крім того, Законом України Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02.06.2011 року № 3462-IV (набрав чинності 08.01.2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На момент укладання сторонами справи спірної угоди наявності ліцензії на здійснення ТОВ «АВТО ПРОСТО» такого виду фінансової діяльності як придбання товарів у групах нормами законодавством не вимагалось. Ліцензія на цей вид діяльності була отримана ТОВ «АВТО ПРОСТО» 15.01.2013 року, в межах строку встановленого законом (а.с. 44). Суд не вбачає наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін угоди № 366434 від 06.05.2011 року, оскільки умови цієї угоди визначені з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості і позивач мав можливість на власний розсуд приймати чи не приймати ці умови, виходячи із принципу свободи договору, закріпленого в ст. 627 ЦК України. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки умови укладеної угоди № 366434 від 06.05.2011 року та додатки до неї містять детальний опис послуг, що надаються ТОВ «АВТО ПРОСТО», із визначенням поточної ціни автомобіля та інших платежів, порядку зміни ціни, вибір марки та моделі автомобіля і процедури його отримання. Позивачем було отримано автомобіль, зареєстровано його, а також виконувалися умови оспорюваного правочину, які були погоджені сторонами. Що стосується вимог про визнання недійсним договору поруки, суд надходить до висновків про те, що позивач в порушення вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів того, яким саме чином порушує його права цей правочин, якщо він навіть не є його стороною та жодних його прав і обов`язків вказаний договір не порушує. Крім того, поручитель не є споживачем послуг відповідача, а, навпаки, є особою, яка забезпечує відповідальність боржника у договорі, а сам договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, тому поручитель не може розглядатись як споживач послуг і на нього не може поширюватися дія Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що підстави для задоволення позову і в цій частині відсутні Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позов є безпідставним та недоведеним, а тому задоволенню не підлягає. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову за його безпідставністю та недоведеністю, застосуванню наслідки пропуску позовної давності не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed