Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

у листопаді 2016р. позивач звернулася в Голосіївський районнй суд м.Києва з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Зазначила, що 12 червня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві зареєстровано шлюб, укладений між нею та відповідачем, про що 12 червня 2012 року складено відповідний актовий запис №309. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO]. Спільне подружнє життя сторін останім часом не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, навіть нескладні поточні проблеми не вирішують спокійно, постійно сперечаються та принижують друг друга. Між ними відсутнє нормальне спілкування, свідком сварок все частіше стає їх малолітня дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан. Крім цього відповідач особисто вирішив розірвати всі сімейні стосунки, пішов з помешкання в квітні 2016 року де вони спільно проживали, та не відвідує ні її ні їх спільну дитину, матеріально не забезпечує. З цього часу подружжя не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинені. Вважає, що з цих підстав збереження сім'ї є неможливим та суперечить її інтересам і інтересам їх неповнолітньої дитини. Крім цього, посилається на те, що за спільною домовленістю неповнолітня дитина залишається проживати разом з матір'ю за місцем її постійного проживання. Питання щодо матеріального утримання добровільно не вирішено, відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання неповнолітньої дитини в зв'язку з чим вона звертається до суду. Просить визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на місяць на її користь на утримання дитини, оскільки відповідач постійно змінює місце роботи, що призводить до отримання непостійних та нерегулярних доходів, які в досить значній частині становили доходи від неофіційних джерел. Позивач подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позов підтримує, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач через канцелярію суду надав заяву, про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив про визнання позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, заяви сторін, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. В судовому засіданні встановлено, що 12 червня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві зареєстровано шлюб сторін, про що складено відповідний актовий запис №309. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві зроблено актовий запис за № 1747 від 10.10.2014 року. Згідно ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами вже тривалий час як склались відчужені стосунки, з квітня 2016 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюбні стосунки з цього ж часу припинені, шлюб носить формальний характер, тому збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. У відповідності до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо утримання та виховання дітей. Правовідносини між сторонами випливають із аліментних зобов'язань батьків щодо утримання дітей і врегульовані нормами глави 15 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримані зокрема і в грошовій формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову /ч.1 ст.191 СК України/. При визначенні розміру аліментів, судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, майновий стан відповідача та його стан здоров'я, відсутність у нього інших дітей та непрацездатних членів сім'ї, родичів, яких він зобов'язаний утримувати. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач подав до суду письмову заяву, в якій визнає позов безумовно. Визнання позову відповідачем не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), тому суд, з урахуванням наведених положень ст.175 ЦПК України, вважає ухвалити рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи обставини справи, беручи до уваги беззаперечне визнання відповідачем заявлених позовних вимог в поданій до суду письмовій заяві, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, за умов відсутності інших обставин, що мають істотне значення, тому суд, з урахуванням наведених положень ст.175 ЦПК України вважає ухвалити рішення про задоволення позовуобмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи та шлюб розірвати і присудити стягнення з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., щомісячно, починаючи з 21.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн за позовними вимогами про стягнення аліментів. На підставі наведеного, ст.ст. 21, 24, 104, 105, 110, 112, 141, 161, 180, 183 СК України,

Outcome: approved