Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що з 12 серпня 2016 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу відповідачі мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Відповідачі зловживають наркотичними речовинами, внаслідок чого [PERSON] була влаштована до Харківського центру відновлення особистості, проте 05 лютого 2020 року за власним бажанням вказану установу вона покинула. Зазначає, що внаслідок зловживання наркотичних речовин [PERSON] та [PERSON] ведуть аморальний спосіб життя та ніяким чином не піклуються про дитину, не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток. Відповідачі покладені на них обов`язки не виконують, будь-яку участь у вихованні [PERSON] не приймають. Всі питання щодо виховання дитини вирішує позивач [PERSON] разом з чоловіком. Дитина знаходиться на їх повному утриманні. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ; встановити опіку над [PERSON] , [INFO] , призначивши опікуном [PERSON] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 20 травня 2021 року. 20 травня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 21 липня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідачів. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 08 вересня 2021 року. 08 вересня 2021 року розгляд справи відкладено на 22 вересня 2021 року у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідачів. 22 вересня 2021 року розгляд справи відкладено на 10 листопада 2021 року за клопотанням представника позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Представники третіх осіб Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради Нікітін О.О. та Сумського міського центру соціальних служб Погоржельська Е.П. просили позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату час і місце розгляду даної справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є бабою відповідачки [PERSON] , повідомила, що відповідачі одружилися у 2016 році та близько 2 років жили у неї. Перший рік відповідачі до дитини відносилися нормально, але купанням дитини, її годуванням займалася вона. Коли дитині було півтора роки її онука почала вживати наркотичні засоби. Вони відвезли її в Харків на лікування, але через 3 дні вона повернулася назад. На початку серпня 2019 року, коли відповідачі проживали окремо від неї, відповідачка о 6 ранку привезла їй дитину, після чого дитина проживала у неї. У жовтні 2019 року її онука [PERSON] пішла, вимкнула телефон, залишила їй дитину, після чого [INFO] [PERSON] забрала [PERSON] . Через два тижні [PERSON] приїхала, декілька разів приходила до неї, більше 3-4 днів не затримувалась. Увесь цей час дитина їй не була потрібна. Відповідачі дитячі кошти витрачали на свої потреби, а речі та ліки для дитини придбавали вони. Свідок [PERSON] , який є дідом відповідачки [PERSON] , повідомив, що відповідачі одружились у серпні 2016 року та проживали у них два роки. Дитина народилася у 2017 році. Відповідачі приходили пізно, дитині нічого не купляли. З жовтня 2019 року дитина проживає у невістки, ходить там до садочку. Мати дитиною не цікавиться. Батько дитини останній раз бачив її як вони пішли жити окремо від них, тобто вже більше року. Коли дитина була в них, то батька вдома не було. Його внучка з чоловіком вживають наркотичні засоби, про даний факт дізналися в 2019 році. Онука їздила лікуватись до м. Харків, проте втекла звідти. У 2019 році вона покинула дитину. [PERSON], згадує, як жила з мамою, то дуже плакала, а про батька взагалі не згадує. З того часу, як дитина проживає з [PERSON] , батьки дитиною не цікавляться. Свідок [PERSON] , який є чоловіком позивачки, повідомив суду, що більше двох років дитина живе з ними. Спочатку відповідачі намагалися забрати дитину, шантажували й вимагали гроші, бо в [PERSON] було кафе. Проте після того як кафе закрилося вони пропали. На даний час дитину повністю забезпечує він з позивачкою. До цього відповідачі з дитиною жили у баби з дідом, тоді дитиною займалися баба з дідом. Десь 2,5 роки тому вони пропали. Після цього дитина живе у них з позивачкою. [PERSON] увесь цей час дитиною не цікавилася, про дитину не піклувалася. Він знає, що відповідачі вживають наркотичні засоби. За весь цей час вони передали на дитину 1000 грн і 300 грн десь 3-4 місяці тому. Більше участі не приймали. Дитина своїх батьків не знає, мати називає « [PERSON] ». Зі згоди позивачки та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши думку позивачки та її представника, а також пояснення представників третіх осіб про задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є дочкою позивачки [PERSON] (т. 1, а.с. 88-91). 12 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області, актовий запис № 05 (т. 1, а.с. 8). Під час шлюбу [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , батьками якої записані відповідачі [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 9). Отже, малолітня [PERSON] , [INFO] , є онукою позивачки [PERSON] . Відповідно до акта оцінки потреб сім`ї Сумського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 04 вересня 2020 року бабуся самостійно виховує та утримує дитину, батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Родина проживає у власній двокімнатній квартирі, умови для дитини забезпечені, санітарно-гігієнічні норми дотримані. Дитина грайлива, радісна, комунікабельна, потреби дитини повністю забезпечує бабуся, дитина має одяг, взуття, засоби гігієни, харчування відповідно віку, постільну білизну, іграшки, місце для сну та гри. Зі слів бабусі та дитини відповідачі поводять себе агресивно та емоційно нестабільно, мають проблеми із фізичним та психічним здоров`ям (т. 1, а.с. 10-13). Відповідно до акта оцінки потреб сім`ї Сумського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 04 лютого 2021 року дитина мешкає разом із позивачем та її чоловіком, сім`ї надається соціальний супровід через те, що в родині проживає дитина, яку покинули батьки на виховання бабусі, вихованням та утриманням не займаються, зв`язок не підтримують (т. 1, а.с. 16-19). За інформацією Управління освіти і науки Сумської міської ради від 05 жовтня 2020 року за № 01-58/186 [PERSON] відвідує ЗДО (ясла-садок) № 2 «Ясочка» з вересня 2020 року. Дитина завжди охайна, доглянута, активна, легко адаптується до умов дошкільного навчального закладу. Дитину приводить і забирає бабуся [PERSON] . Мама і тато приводили до садочка лише декілька раз (т. 1, а.с. 22). Згідно з характеристикою Сумського ДНЗ (Центр розвитку дитини) № 13 «Купава» Сумської міської ради від 09 листопада 2020 року за № 01-59/38 [PERSON] відвідує групу молодшого дошкільного віку «Лілія» з 19 жовтня 2020 року. За час відвідування пропуски відсутні. Приводить та забирає із садочка дівчинку тільки бабуся [PERSON] (т. 1, а.с. 23). Як вбачається з характеристики Сумського ДНЗ (Центр розвитку дитини) № 13 «Купава» від 22 лютого 2021 року за № 01-59/7, [PERSON] відвідує групу молодшого дошкільного віку «Лілія» з 19 жовтня 2020 року та по теперішній час. Пропуски у відвідуванні без поважних причин відсутні. [PERSON] ходить до садочка завжди охайна, доглянута, причесана. Приводить та забирає із садочка дівчинку тільки бабуся [PERSON] , яка постійно цікавиться успіхами дівчинки, приділяє належну увагу її розвитку та вихованню (т. 1, а.с. 24). За інформацією Сумського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 19 лютого 2021 року № 219 [PERSON] є отримувачем послуги «соціальний супровід» з 02 вересня 2020 року (т. 1, а.с. 25). Згідно наданої довідки з Амбулаторії № 3 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Сумської міської ради від 19 лютого 2021 року, протягом останнього року на прийом в поліклініку дівчинку приводить бабуся. Дитина охайна, контактна, щеплена за віком, на «Д»-обліку не перебуває, у психічному і фізичному розвитку не відстає (т. 1, а.с. 27). Згідно з висновком Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 22 вересня 2021 року за № 2037/27.1-26 орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (т. 1, а.с. 158). Відповідно до подання виконавчого комітету Сумської міської ради від 08 листопада 2021 року за № 1821/03.02.02-08, в разі прийняття рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити опіку над дитиною та призначити [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] (т. 2, а.с. 1-2). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що знайшли своє підтвердження матеріалами справи обставини щодо умисного ухилення відповідачами від виконання своїх батьківських обов`язків, так як вони не приймають участі у вихованні дитини, не спілкуються з нею, не цікавляться її розвитком та станом здоров`я. Відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, та не надають матеріальну допомогу на утримання доньки. Як пояснив в судовому засіданні представник третьої особи органу опіки і піклування, ними не з`ясовано думку [PERSON] та [PERSON] по даній справі у зв`язку з відсутністю контактних даних та адреси фактичного місця проживання. За висновком управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 22 вересня 2021 року за № 2037/27.1-26 орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] (т. 1, а.с. 158). Вказані обставини, на думку суду, свідчать про свідоме нехтування відповідачами до виконання ними своїх батьківських обов`язків, про відсутність інтересу до дитини, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про встановлення опіки та призначення позивачки опікуном, суд виходить з такого. Так, частино 3 статті 243 СК України визначено, що опіка над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно зі ст.ст. 58, ч. 3 ст. 60 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування; суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Як передбачено частиною 4 статті 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Ураховуючи, що обидва відповідачі, які є батьками малолітньої [PERSON] , позбавлені батьківських прав щодо неї, бажання позивачки, яка є бабою дитини опікуватися дитиною, її особисті якості, а також з огляду на подання органу опіки і піклування про доцільність призначення позивачки опікуном над своєю онукою, суд вважає необхідним встановити опіку над дитиною та призначити [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідно до частин 2 і 3 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У зв`язку із задоволенням позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначення опікуна суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивачки аліментів на утримання дитини. Приймаючи рішення в частині стягнення аліментів на дитину, суд виходить з наступного. За положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як передбачено частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є особами працездатного віку, дані про осіб, які б перебували на їх утримані, відсутні, тобто вони мають об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідачі не надали, а матеріали справи не містять. Таким чином, позов підлягає задоволенню і з відповідачів на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) кожного з відповідачів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову - з 05 квітня 2021 року, до досягнення дитиною повноліття. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. У зв`язку з ухваленням рішення суду в частині стягнення аліментів з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі по 908 грн 00 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved