Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 944,35 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 16.04.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення зазначених норм законодавства та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з чим, за кредитним договором станом на 13.06.2016 року виникла заборгованість у розмірі 7 944,35 грн., яка складається з наступного: 1 406,49 грн. - заборгованість за кредитом; 5 683,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 354,49 грн. штраф (процентна складова). У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, в своїх поясненнях спирався на доводи, викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволенні позовних вимог, надав суду заперечення на позов та заяву про застосування строку позовної давності. Представник позивача в судовому засіданні заперечував щодо застосування строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують. Судом встановлено, що 16.04.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач по справі ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг; Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Звертаючись до суду з позовом, Банк посилався на те, що у зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 13.06.2016 року у нього перед Банком виникла заборгованість, яка становить 7 944,35 грн., з яких 1 406,49 грн. - заборгованість за кредитом, 5 683,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 958,78грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування. Матеріалами справи встановлено, що кредитна лінія відповідачу була відкрита 16 квітня 2008 року строком дії картки 36 місяців. Згідно розрахунку Банку останній платіж на погашення кредиту відповідачем було здійснено 15.10.2009 року, а до суду із позовом до [PERSON] [PERSON] КБ «Приватбанк» звернулося лише 07 липня 2016 року. З урахуванням того, що відповідачем в суді було заявлено клопотання про застосування позовної давності, суд приходить до висновку, що право Банку на отримання суми боргу по кредитному договору від відповідача є доведеним, але таке право не підлягає захисту, у зв'язку з пропуском Банком строку позовної давності.

Outcome: dismissed