Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

У листопаді 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказала, що вона та [PERSON] придбали 38/100 частин домоволодіння за [ADDRESS] При зверненні позивача до міграційної служби для реєстрації місця проживання, з'ясувалося, що за вищезазначеною адресою на теперішній час зареєстрована [PERSON], проте вона там з листопада 2014 року не проживає. На теперішній час відповідачка жодної спроби вселитися за адресою реєстрації не здійснювала, її речі в домоволодінні відсутні, участі у матеріалах витратах по утриманню майна та сплаті комунальних осіб вона не приймає. Відповідачка не є членом сім'ї родини позивача, а її реєстрації у домоволодіння чинить позивачу перешкоди у вільному користуванні, володінні та розпорядженні майном. Тому, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не з'явилася, але від її представника надійшла заява в якій просила справу розглядати без їхньої участі та задовольнити позов у повному обсязі, проти заочного рішення суду не заперечувала. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена засобами масової інформації, причин неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа [PERSON], та представник Красногвардійського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року про відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 02 вересня 2015 року [PERSON] та [PERSON] належить 38/100 частин домоволодіння [ADDRESS] Відповідно до довідки про склад сім'ї та місце реєстрації від 12.11.2015 року, у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.8). [PERSON] у домоволодінні № [ADDRESS] з листопада 2014 року не проживає, особистих речей в квартирі не має, що підтверджується Актом від 22 вересня 2015 року (а.с. 12). У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням № [ADDRESS], оскільки не проживає там понад один рік без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved