Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

У квітні 2019 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі - позивачі) звернулись до суду з цим позовом мотивуючи свої вимоги тим, що вони є рідними доньками [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла їхня матір [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі, на земельну ділянку площею 0,0528га, кадастровий номер 3222485202:02:003:5048, місце розташування [ADDRESS] . Речові права на інше спадкове майно було оформлено в нотаріальній конторі у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.08.2001 року реєстровий номер 2-2645. Однак, спадкоємці після її смерті, а саме їх батько [PERSON] , чоловік померлої, та позивачі по цій справі свої спадкові права в нотаріальній конторі не оформили. В подальшому, [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі, на земельну ділянку площею 0,0528 га, кадастровий номер 3222485202:02:003:5048, місце розташування [ADDRESS] . Речові права на інше спадкове майно було оформлено за рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14.12.2010 року по справі №2-3987/10. На випадок своє смерті [PERSON] заповіту не залишив. У встановлений законом строк з часу відкриття спадщини після смерті батька, позивачі по справі подали до Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області заяву про прийняття спадщини. В подальшому, нотаріусом було відкрито спадкову справу щодо майна померлого [PERSON] Ірпінська державна нотаріальна контора винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі їм свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку через відсутність належно оформленого правовстановлювального документу на згадану земельну ділянку. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. На вказану вище земельну ділянку, яка є спадковою масою, кадастровий номер та державну реєстрацію права власності на ім`я померлої [PERSON] було зареєстровано помилково вже після її смерті. Ця обставина змушує їх звернутись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на вказану земельну ділянку по 1/3 частині кожній із позивачок. 13.11.2019 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області за клопотанням позивачів в Ірпінській міській державній нотаріальній конторі Київської області витребувано копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 07.05.2020 у зв`язку із закінченням строку відрядження як тимчасового переведення до Києво-Святошинського районного суду Київської області судді Медведського М.Д. проведено повторний автоматизований розподіл справи, яким визначено суддю Дубас Т.В. 07.05.2020 ухвалою суду прийнято справу до провадження і призначено справу до розгляду. 19.02.2021 року представник позивачів адвокат Білоус-Литвиненко Л.О. подала до суду заяву про проведення судового засідання у відсутності позивачів та їх представників, просила подальший розгляд справи здійснювати без участі представника. Позов підтримали, просили задоволити. Представник відповідача Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області до суду не з`явився, відзив не надав, про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Третя особа Ірпінська державна нотаріальна контора Київської області направила лист про слухання справи без представника державної нотаріальної контори. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, дослідивши письмові докази, оцінивши їх виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Судом встановлені та підтверджені матеріалами справи наступні факти. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 06.06.2007 відділом РАЦС Ірпінського МУЮ Київської області. [PERSON] був батьком позивачок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим відділом ЗАГСу Ірпінського виконкому 15.01.1986, свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 30.04.2010, свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим відділом ЗАГСу Ірпінського виконкому 15.01.1983, свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим відділом ЗАГСу Ірпінського виконкому 09.09.1980, свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 23.04.2004. Місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є [ADDRESS] . 16.11.2007 Ірпінською міською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину є дочка [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON] , дружина [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке було розподілене між спадкоємцями, що підтверджено рішенням Ірпінського міського суду Київської області № 2-3987/10 від 14.12.2010. Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.08.2001, виданим Ірпінською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-2645 підтверджено, що спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON] в рівних частинах кожний. Отже кожний спадкоємець після смерті [PERSON] отримав по ј частині її майна. Тобто [PERSON] набув право на спадкування ј частки майна після смерті його дружини [PERSON] . Рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність члену садового товариства «Садівник» [PERSON] було ухвалене Михайлівсько-Рубежівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 28.12.2001, а державний акт на право приватної власності на землю громадянину України [PERSON] виданий 09.07.2002. 02.05.2019 адвокат позивачів Майко М.В. звернулась до Ірпінської міської державної нотаріальної контори із заявою від імені позивачів про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0528 га кадастровий номер 3222485202:02:003:5048, місце розташування садове товариство «Садівник», Михайлівсько-Рубежівська сільська рада, Києво-Святошинський район, Київська область після смерті їх батька [PERSON] 12.11.2019 року державний нотаріус Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області постановою №1139/02-31 відмовила позивачам у видачі на їх ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, мотивуючи тим, що вказана земельна ділянка належала дружині померлого [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину після якої прийняли її чоловік та діти, проте не оформили своїх спадкових прав на вказану вище земельну ділянку. Документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку [PERSON] є Державний акт на право власності на землю IV-КВ № 045092 виданий Михайлівсько-Рубежівською сільською радою народних депутатів 04 липня 2002 року на підставі рішення 13 сесії 23 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 28.12.2001 року, тобто правовстановлюючий документ на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. З огляду на це цивільні права та обов`язки [PERSON] припинились у день її смерті. Відповідно до частин п`ять, вісім, дев`ять ст.17 Земельного кодексу України (1990 року), що діяв на час прийняття рішення Михайлівсько-Рубежівською сільською радою 28.12.2001 про передачу земельної ділянки) передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Частиною першої ст. 22 ЗК України (1990р) встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Як видно право власності на спірну земельну ділянку виникло після смерті [PERSON] , що суперечить ст. 25 ЦК України про припинення цивільної правоздатності особи, яка померла. Рішенням Михайлівсько-Рубежівської сільської ради народних депутатів від 28.12.2001 року земельну ділянку площею 0,0568 га для ведення садівництва на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, с/т «Садівник» передано безкоштовно у приватну власність члену садового товариства [PERSON] . Вказане рішення містить посилання на статті 12, 116, 118, 121 Земельного кодексу України, на підставі яких виділяється земельна ділянка. Водночас Земельний кодекс України (1990 року), який діяв на час прийняття рішення органом місцевого самоврядування 28.12.2001, не містив ст.121, а ст. 112 «Оскарження рішень Рад народних депутатів щодо земельних спорів», ст. 116 «Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок», ст.118 «Міжнародні договори» не регулюють передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок. Також рішенням Михайлівсько-Рубежівської сільської ради народних депутатів від 28.12.2001 року передається земельна ділянка площею 0,0528 га для ведення садівництва на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, с/т «Садівник», хоча Державний акт на право власності на землю IV-КВ № 045092 виданий Михайлівсько-Рубежівською сільською радою народних депутатів 04 липня 2002 року на земельну ділянку площею 0,0528 га. З урахуванням наведеного, суд критично відноситься до наданих позивачами копій доказів. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до частин 1, 2 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини . Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип диспозитивності, зміст якого розкриває стаття 13 ЦПК України. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, розгляд справи судом відбувається тільки за зверненням особи, яке подане відповідно до ЦПК, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Інакше кажучи, право визначення предмету і підстави позову позивач реалізує самостійно, на власний розсуд, підтверджуючи порушення права необхідними доказами. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про відмову у позові. Зважаючи на вище викладене, відповідно до статей 1217, 1218, 1220, 1221, 1222, 1223, 1225, 1236, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272, 1276,1297 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та

Outcome: dismissed