Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

У липні 2021 року позивач пред`явила через суд зазначений позов до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач була дружиною її сина - [PERSON] , у шлюбі з якою у нього народилась донька [PERSON] , 2006 року народження, однак з 2010 року позивач, її син та онука разом проживають однією сім`єю у м. Старокостянтинів, а матір дитини, відповідач у справі, проживає у м.Дніпрі, яка не брала участі у вихованні, утриманні та розвитку доньки [PERSON] . Наразі дитина проживає разом із позивачем, батько дитини, який є і сином позивача, помер [INFO] , та позивач самостійно опікується онукою, утримує її за власний рахунок, без матеріальної підтримки її матері [PERSON] , від якої заперечень про зміну місця проживання дитини не надходило ніколи, що також встановлено висновком органу опіки та піклування виконкому Хмельницької області Старокостянтинівської міської ради від 24 квітня 2019 року. Таким чином відповідач батьківських обов`язків щодо дитини не виконує, не контактує з дитиною взагалі, не спілкується з нею, не утримує та не виховує дитину, у зв`язку з чим позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач свій відзив не подала, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляла і про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем його постійного проживання (перебування). Представник третьої особи неодноразово подавав письмові пояснення, в яких зазначив, що позовні вимоги позивача підтримує та просить їх задовольнити. З відкриттям загального позовного провадження за ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 09 вересня 2019 року, за ухвалою судді Сліщенка Ю.Г. від 27 березня 2020 року, за ухвалою судді Яковлева Д.О. від 28 липня 2020 року та за ухвалою судді Кудрявцевої Т.О. від 31 березня 2021 року, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без потреб у витребуванні доказів. Ухвалою суду від 06 вересня 2021 року підготовче провадження закрите з призначенням судового розгляду справи. В судове засідання позивач не з`явилась, будучи повідомленою належним чином про час та місце розгляду справи, однак як засобами електронної пошти 16 серпня 2021 року, 26 листопада 2021 року, так і засобами поштового зв`язку 03 вересня 2021 року подала суду клопотання про розгляд справи в заочному порядку за її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, про причини своєї неявки не повідомила та про розгляд справи в її відсутність не клопотала, на підставі чого проведений заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням письмової згоди позивача. Представник третьої особи - орану опіки та піклування в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, однак в заявах про надання висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав від 11 серпня 2021 року, 03 вересня 2021 року та 23 листопада 2021 року зазначив про розгляд справи у його відсутності, просив ухвалити рішення, яке відповідатиме інтересам дитини. Суд, дослідивши подані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог із задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 01 червня 2006 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Виконкомом Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, актовий запис № 04, про що до матеріалів справи долучені свідоцтво Серії [NUMBER] від 01 червня 2006 року, долученого до матеріалів справи в копії (а.с.7). Сторони є батьками народженої у цьому шлюбі дитини - [PERSON] , [INFO] , про що Виконкомом Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області вчинено актовий запис № 21 та 19 жовтня 2006 року видано свідоцтво серії [NUMBER] , долучене до матеріалів справи в копії (а.с.4). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві серії [NUMBER] від 19 березня 2019 року, долученого до матеріалів справи в копії (а.с.8). В судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , залишилась проживати разом із бабусею [PERSON] , матір`ю батька дитини, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що узгоджується з відомостями у паспорті громадянина України серії [NUMBER] виданого Нікопольським РВ УМВС України у Дніпропетровській області від 05 серпня 1997 року(а.с.3) та з інформацією, наданою позивачем про її фактичне місце проживання у заявах про розгляд справи у її відсутності. Також факт проживання дитини разом із бабусею, позивачем у справі, підтверджується довідкою №11 виданою 05 квітня 2019 року Старокостянтинівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №3 Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області (а.с.5), актом обстеження житлово-побутових умов, складеним за підписом Депутата міської ради Г.Савчук м. Старокостянтинів 08 квітня 2019 року(а.с.9) та актом обстеження умов проживання [PERSON] від 17 квітня 2019 року, складеним за підписом начальника служби у справах дітей та головного спеціаліста служби у справах дітей у м. Старокостянтинів (а.с.10). Цими ж письмовими документами встановлено і підтверджується факт непроживання разом із дитиною її матері [PERSON] - відповідача у справі, в яких зазначено, що з 2009 року з дитиною проживали бабуся та її син [PERSON] , який помер [INFO] , при цьому встановлено, що мати дитини [PERSON] , яка мешкає у Дніпропетровській області(чітка адреса бабусі не відома), останні раз навідувала дитину у 2012 році на її день народження, зі слів бабусі [PERSON] , вона веде асоціальний спосіб життя, зловживає алкоголем, з дитиною зв`язок не підтримує, не цікавиться її життя взагалі, маючи її номер телефону до неї ніколи не дзвонить, аліменти на утримання її доньки не сплачує, при спілкуванні з дитиною остання повідомила, що свою матір не бачила вже 7 років, з бабусею у неї гарні стосунки, вона піклується про неї, допомагає робити уроки, купує всі необхідні речі, не зважаючи на маленький розмір ї пенсії. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У ст. 150 СК України (ч.1, 3) встановлені обов`язки батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.1 та п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; Відповідно до роз`яснень, даних в п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З аналізу наведених норм матеріального права слідує, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, і ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші заходи впливу виявились безрезультатними. Звідси, пред`явленню позову про позбавлення батьківських прав передує велика профілактична, попереджувальна робота з неблагополучними батьками. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що будь-хто із батьків ухиляється від їх виконання, що таким буде лише за встановлення його впертого та систематичного, незважаючи на всі міри попередження, продовження невиконання свого батьківського обов`язку. Так, виконкомом Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області 09 квітня 2019 року складено висновок органу опіки та піклування, за підписом міського голови, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її доньки [PERSON] , який долучений до матеріалів справи (а.с.11). Вказаний висновок суд вважає належним та допустимим доказом, з огляду на те, що останній складений і затверджений уповноваженою особою, відповідає вимогам до форми і змісту, і такого висновку органі опіки і піклування дійшов за результатами розгляду колегіальним органом комплексу обставин, які мають істотне значення для прав та інтересів дитини. При цьому, жодних доказів на підтвердження виконання відповідачем, як матір`ю, своїх батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] , як і на спростування обставин покладення нею виконання батьківських обов`язків виключно на бабусю дитини, враховуючи при цьому смерть батька дитини та відсутність опікування дитиною батьками, відповідачем суду не надано, та такі в матеріалах справи відсутні. Відповідач з дитиною не проживає з 2010 року, останній раз спілкувалась та бачилась із нею у 2012 році, у вихованні, розвитку та лікуванні участі не приймає, матеріальної допомоги добровільно не надає, що встановлено в судовому засіданні. Відтак, оскільки обов`язок щодо виховання кожної дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, враховуючи встановлення судом обставин того, що відповідач, будучи рідною матір`ю, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує зі свого боку необхідного харчування, одягу, лікування і медичного нагляду, не спілкується із дитиною, що з урахуванням віку доньки вкрай негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, суд, зазначені обставини в своїй сукупності розцінює як умисне ухилення від виховання дитини, зважаючи на свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] . Одночасно суд відзначає, що за умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, при додержанні порядку, встановленого ст. 169 СК України відповідач має право звернутися з позовом про поновлення її батьківських прав відносно її доньки. За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору підлягають покладенню на відповідача.

Outcome: approved