Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

У квітні 2021 року позивач пред`явила через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області зазначений позов до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] , будучи батьком їх доньки [PERSON] , [INFO] , за все її життя з дитиною не спілкувався, не виявляв бажання побачити дитину, ніколи не телефонував їй, та не приймав участі у її вихованні та утриманні і розвитку. Рішенням Бабушкінського районного суду м Дніпропетровська від 10 березня 2011 року у справі № 2-3065/2011 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, дитина проживає разом із позивачем, заперечень від відповідача про зміну місця проживання дитини від нього не надходило ніколи. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №2-3509/2010 з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини, однак відповідач рішення суду не виконує, має заборгованість по несплаті аліментів в розмірі 52978,58 грн. станом на 01 березня 2021 року. Крім того, відповідач притягався до адміністративної відповідальності у 2017 році за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, був визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2019 року, а наразі в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальна справа відносно [PERSON] обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України. Таким чином відповідач батьківських обов`язків щодо дитини не виконує, не контактує з дитиною не спілкується, не утримує, не виховує, у зв`язку з чим позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв і про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем його постійного проживання (перебування). Представник третьої особи подав письмові пояснення, в яких позовні вимоги підтримав, надавши рішення виконкому Сінельниківської міської ради від 22 вересня 2021 року, яким затверджений висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] . З відкриттям загального позовного провадження за ухвалою суду від 01 липня 2021 року, після усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 28 травня 2021 року, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка з потребою у витребуванні від органу опіки та піклування їх висновку щодо доцільності визначення місця проживання з позивачем, що виконано третьою особою 29 вересня 2021 року. Ухвалою суду від 29 вересня 2021 року підготовче провадження закрите з призначенням судового розгляду справи. В судове засідання позивач не з`явилась, подавши 27 жовтня 2021 року через канцелярію суду клопотання про розгляд справи в заочному порядку за її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини своєї неявки не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого проведений заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням письмової згоди позивача. Представник третьої особи - орану опіки та піклування, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак в заяві про долучення висновку органу опіки та піклування одночасно клопотала про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на ухваленні рішення, що відповідатиме інтересам дитини. Суд, дослідивши подані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог із задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 07 вересня 2007 року по 05 травня 2011 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 720, та що розірваний 10 березня 2011 року рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, яке набрало законної сили 05 травня 2011 року, про що до матеріалів справи долучені свідоцтво та судове рішення в копіях (а.с.13,15). Сторони є батьками народженої у цьому шлюбі дитини - [PERSON] , [INFO] , про що Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції вчинено актовий запис № 1301 та 07 жовтня 2009 року видано свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.14). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2010 року, що не оскаржувалось та набрало законної сили 06 квітня 2010 року та пред`явлено до примусового виконання, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволений, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 200 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи стягнення з 12 січня 2010 року (а.с.16). Станом на 01 березня 2021 року заборгованість по аліментам у відповідача перед позивачем складає 52 978,58 грн. з виконання виконавчого листа №2-3509 від 24 грудня 2010 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини (а.с.19). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У ст. 150 СК України (ч.1, 3) встановлені обов`язки батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до роз`яснень, даних в п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З аналізу наведених норм матеріального права слідує, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, і ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші заходи впливу виявились безрезультатними. Звідси, пред`явленню позову про позбавлення батьківських прав передує велика профілактична, попереджувальна робота з неблагополучними батьками. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батько ухиляється від їх виконання, що таким буде лише за встановлення його впертого та систематичного, незважаючи на всі міри попередження, продовження невиконання свого батьківського обов`язку. Як встановлено судом, дитина сторін [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] окремо від батька, що узгоджується з довідкою квартального комітету №20 за адресою [ADDRESS] (а.с.12), де також зазначено, що батько участі в утриманні дочки не приймає, як і зазначено у характеристиці учениці 5 класу [PERSON] директором Синельниківської ЗОШ І-ІІІ ст. №3 [PERSON] та класним керівником [PERSON] [PERSON] про те, що батьківські збори він не відвідує, успіхами у навчанні дитини не цікавиться, протягом навчання [PERSON] у школі батько жодного разу не відвідав заклад (а.с.17). Також встановлено, що батько дитини - [PERSON] постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2017 року притягався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, де судом встановлено, що [PERSON] , знаходячись за місцем мешкання за адресою [ADDRESS] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинив відносно своєї цивільної дружини насилля в сім`ї, тобто чинив дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозами фізичною розправою (а.с.74). Також вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2019 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, яке виразилось у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (пляшок горілки, 0,5 л. Прайм Нуар»), яке належить ТОВ «Сільпо-Фуд» загальною вартістю 447 грн. (а.с.75). Разом з цим, за публічними даними Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року призначено підготовче провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні №12020040030000023, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 січня 2020 року відносно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України. Станом на день розгляду цієї справи судовий розгляд зазначеної кримінальної справи триває (а.с.51,52). Разом з цим, рішенням виконкому Сінельниківської міської ради від 22 вересня 2021 року затверджено висновок органу опіки та піклування, за підписом міського голови, голови органу опіки та піклування Синелдьниківської міської ради Дмитра Зражевського, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , належним чином завірена копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.79). Вказаний висновок суд вважає належним та допустимим доказом, з огляду на те, що останній складений і затверджений уповноваженою особою, відповідає вимогам до форми і змісту, і такого висновку органі опіки і піклування дійшов за результатами розгляду колегіальним органом комплексу обставин, які мають істотне значення для прав та інтересів дитини. При цьому, жодних доказів на підтвердження виконання відповідачем, як батьком, своїх батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] , як і на спростування обставин покладення ним виконання батьківських обов`язків виключно на позивача (матір), відповідачем суду не надано, та такі в матеріалах справи відсутні. Відповідач ніколи з дитиною не проживав, не спілкується, у вихованні та лікуванні участі не приймає, матеріальної допомоги добровільно не надає, що встановлено в судовому засіданні на підставі досліджених доказів. Відтак, оскільки обов`язок щодо виховання кожної дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, враховуючи встановлення судом обставин того, що відповідач, будучи рідним батьком, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує зі свого боку необхідного харчування, одягу, лікування і медичного нагляду, не спілкується із дитиною, що з урахуванням віку доньки вкрай негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, суд, зазначені обставини в своїй сукупності розцінює як умисне ухилення від виховання дитини, зважаючи на свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] . Одночасно суд відзначає, що за умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, при додержанні порядку, встановленого ст. 169 СК України відповідач має право звернутися з позовом про поновлення його батьківських прав відносно його доньки. За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору підлягають покладенню на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved