Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 01 листопада 2014 року вона перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них 05 червня 2015 року народився син [PERSON]. З 30 вересня 2017 року сторони проживають окремо, а спільна від шлюбу дитина проживає із позивачем. З цього часу [PERSON] коштів на утримання та лікування сина [PERSON] не надає, інколи передає незначну суму грошей лише після неодноразових прохань та нагадувань позивача. Перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трьох років, позивач змушена вийти на роботу, працює у Публічному акціонерному товаристві «Фідобанк» з 27 липня 2017 року і по теперішній час на посаді провідного юрисконсульта Управління правового забезпечення Юридичного департаменту. Заробітної плати позивача на забезпечення гідних умов проживання та розвитку дитини не вистачає, тому [PERSON] змушена була звертатися до суду із заявою про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини. Відповідач офіційно працевлаштований, отримує регулярно заробітну плату. Законодавством, зокрема Сімейним кодексом України визначено, що дружина, з якою проживає дитини, має право на своє утримання від чоловіка батька дитини. З огляду на викладені обставини, позивач просить стягувати із відповідача аліменти на її утримання у розмірі ? частки його заробітку (доходу), щомісячно з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. 06 березня 2018 року до суду від представника відповідача [PERSON]-[PERSON] надійшов відзив, в якому сторона заперечила проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне. У повсякденному житті позивач звикла ні в чому собі не відмовляти. Коли народилася дитина, частина коштів пішла на її утримання, при цьому, інтереси батька не враховувалися. З кожним днем, апетити позивача зростали, а відповідач не встигав їх задовольняти. Аналізуючи положення ст. 84 СК України, сторона відповідача вважає, що законодавцем дискриміновано права чоловіка, при цьому захищаючи права жінок із дітьми. За юридичною природою право подружжя на утримання є особливим майновим субєктивним правом. Причому, його реалізація можлива лише за умови настання такого юридичного факту як реєстрація шлюбу, за винятком відносин, що регламентуються ст. 91 СК України. Також, аналізуючи положення ЗУ «Про державний бюджет 2018 року», відповідач виходить із того, що для набуття права на утримання працездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, як от довідка про розмір пенсії, довідка про доходи, тощо. Одночасно, вказаний закон не встановлює критеріїв за якими можливо віднести зобовязану особу у правовідносинах щодо утримання подружжя до категорії таких, які можуть надавати матеріальну допомогу. При розгляді справи про стягнення аліментів, при визначенні їх розміру, на думку відповідача, суд має врахувати також стан здоровя та загальний матеріальний стан того із батьків, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є виличина витрат на утримання особою себе та членів своєї сімї. Тобто, право позивача не є безумовним, а має бути доведеним. Безумовне право на утримання має лише дитина, а витрати позивача не повязані із дитиною. З огляду на викладене, позивач не довела доказової обґрунтованості своїх вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити. У судовому засіданні представник позивач [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, заперечив у повному обсязі та просив у задоволенні позову відмовити. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між сторонами у даній справі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії І-ОК № 172727 (а.с. 5). Матеріалами справи встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін 05 червня 2015 року народився син [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії І-ОК № 298859, виданого 12 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Батьком у свідоцтві про народження дитини записаний [PERSON], матірю [PERSON] (а.с. 4). Із пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що на даний час позивач та відповідач проживають окремо один від одного, а спільний від шлюбу син проживає із позивачем. Також, із матеріалів справи вбачається, проти чого і не заперечував представник відповідача у судовому засіданні, що Броварським міськрайонним судом видано виконавчий документ щодо стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх спільного сина у розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу) відповідча. Позивач [PERSON] працює у ПАТ «Фідобанк» на посаді юрисконсульт Управління правового забезпечення, та її фактичний дохід за період із 24 липня 2017 р. по 15 березня 2018 р. становить 60\~101,09 грн. (а.с. 101). Відповідач [PERSON] працює на посаді помічника судді Дніпровського районного суду м. Києва та його дохід за період із листопада 2017 р. по 23 травня 2018 року становить 94\~960,15 грн., про що свідчить довідка № 216, видана 23.05.2018 р. Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у місті Києві (а.с. 116). До матеріалів справи стороною відповідача додано копію Договору найму (оренди) житлового приміщення № 19/211 від 19.02.2018 р., відповідно до якого [PERSON] є орендатором квартири у м. Київ, сплата за оренду якої щомісяця становить 4800 грн., договір діє до 20 червня 2018 року (а.с. 69-74). Із копій виписок із медичної картки [PERSON] видно, що йому встановлено діагноз гіпертонічна хвороба (а.с. 42 53). У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що не володіє інформацією про те, які витрати здійснює відповідач на своє лікування у звязку із даним захворюванням. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом\~ст.\~12\~та ст.\~81\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст.\~89\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як передбачено ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Також, ч. 4 ст. 84 СК України передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. Аналізуючи норми чинного законодавства, які регулюють дані правовідносини, зокрема ст. 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на своє утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Із вищевикладеного вбачається, що відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований та має регулярний дохід, а отже,може надавати матеріальну допомогу дружині з якою проживає дитина. При цьому, суд бере також до уваги те, що позивач також працевлаштована та отримує заробітну плату. Таким чином, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, враховуючи те, що останній є фізично здоровою та працездатною особою, не має на утриманні інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, шляхом стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу). Доводи заперечення сторони відповідача ґрунтуються лише на письмових поясненнях та не підтверджені будь-якими належними доказами, які свідчили б про те, що відповідач позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу на утримання позивача. Щодо витрат відповідача на оренду житла, суд звертає увагу на те, що договір оренди не зареєстрований відповідно до вимог чинного законодавства, тому не може бути достовірним доказом понесених відповідачем витрат на оренду житла Крім того, із матеріалів справи видно, що місце проживання відповідача зареєстроване за адресою: [INFO], а не за адресою орендованої квартири. У відповідності\~до ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови у позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, та

Outcome: partial