Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернулась до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вищевказаним позовом та просить суд стягнути з [PERSON], паспорт - АН №675126 виданий 08.05.2008 року Орджонікідзевським МВ УМВС у Дніпропетровській області, ІНН [NUMBER] на свою користь основну суму боргу за договором позики у розмірі 58 000 грн. 00 коп., мотивуючи свої позовні вимоги наступним. У лютому 2012 року позивач уклала з відповідачем договір позики, згідно з яким [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у сумі 58 000 (п'ятдесят вісім тисяч) грн. 00 коп. з умовою їх повернення до 20 лютого 2016 року. За згодою сторін декілька разів змінювались суттєві умови договору стосовно дати повернення грошових коштів. За останньою домовленістю між позивачем та відповідачем датою повернення коштів слід вважати 21.02.2016 року. Але по закінченню зазначеного строку повернення відповідач своє зобов'язання перед позивачем не виконала, тобто грошові кошти так і не повернула. У зв'язку з чим позивач була змушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилась, але надала суду письмову заяву згідно якої просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідача у судове засідання не з'явилась, але надала суду письмову заяву згідно якої просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає та проти їх задоволення не заперечує. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідив матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 61 ЦПК України, відповідно до\~ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 20 лютого 2012 року позивач уклала з відповідачем договір позики, згідно з яким [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у сумі 58 000 (п'ятдесят вісім тисяч) грн. 00 коп. з умовою їх повернення до 20 лютого 2016 року. За згодою сторін декілька разів змінювались суттєві умови договору стосовно дати повернення грошових коштів. За останньою домовленістю між позивачем та відповідачем датою повернення коштів слід вважати 21.02.2016 року. Згідно з ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частина 2 ст. 1047 ЦК України визначає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивач виконав перед відповідачем своє зобов'язання та надала їй грошові кошти згідно укладеного договору позики від 20.02.2012 року, що підтверджується розпискою. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем не виконала, грошові кошти у повному розмірі не повернула. Згідно ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушення зобов'язання - це його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до з ч. 1\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначене суд, вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача борг за договором позики в розмірі 58 000 грн. 00 коп.. Крім того, відповідно до ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved