Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернулася до суду із згаданим позовом, в якому прохала стягнути з [PERSON] пеню за прострочення по сплаті аліментів у сумі 54479,04 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 900 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 229,40 грн. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 21.12.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 900 грн. до досягнення дитиною повноліття. 07 червня 2012 року відділом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження, однак відповідача від сплати аліментів ухиляється і тому позивач прохає стягнути з нього пеню за прострочення. Будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, сторони та їх представники до залу суду не з'явилися. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] неодноразово до залу суду не з'явився, причин неявки не повідомив, що є підставою для ухвалення заочного рішення за наявними у справі доказами. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільну доньку [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивачки [PERSON] (а.с.7). Остання у зв'язку з укладенням шлюбу змінила своє прізвище з [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом, виданим 27 квітня 2013 року (а.с.8). Згідно виконавчого листа №2-1390 від 25.05.2011 року, виданого Комсомольським міським судом Полтавської області, відкрито виконавче провадження зі стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, наданих відділом державної виконавчої служби Комсомольського міського управління юстиції станом 01 квітня 2013 року відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів в сумі 22209 грн. 68 коп. (а.с.10). Згідно ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахування аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З врахуванням викладеного, з'ясувавши всі обставини справи, перевіривши доводи та заперечення сторін, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача [PERSON] виникла вини відповідача [PERSON] у зв'язку з невиконанням ним рішення суду про стягнення аліментів, а тому позивач [PERSON] в силу дії ст. 196 СК України має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому, суд зазначає, що право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням норм ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Правила ст. 196 СК України не вимагають попереднього попередження боржника про наявність заборгованості та її розмір. Як вбачається із змісту рішення Комсомольського міського суду від 21.12.2011 року відповідач [PERSON] був присутній під час розгляду справи за позовом [PERSON] та про стягнення аліментів при оголошення згаданого рішення і тому був обізнаний про свій обов'язок сплачувати у визначеному судом розмірі. Здійснюючи розрахунок пені, суд враховує довідку відділу ДВС про розрахунок боргу по аліментам від 01.04.2013 року (а.с.10) та вимоги позивача щодо періоду нарахування неустойки з 07 червня 2012 року, тобто з дня відкриття виконавчого провадження, і по 01 квітня 2013 року. І за вказаний період її загальний розмір становить 54479,04 грн. До позовної заяви приєднано розрахунок пені за прострочення сплати аліментів на суму 54479,04 грн., який перевірено судом і відповідає вимогам ст.196 СК України (а.с.4), тому враховується судом при визначенні заборгованості. При вирішення питання щодо задоволення вимог позивач про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України та постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 р. № 590 витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не можуть перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, не можуть перевищувати 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за сукупність дій, необхідних для розгляду справи. Станом на липень 2013 року розмір мінімальної заробітної плати складає 1147 грн. З матеріалів справи вбачається, що між позивачкою та її представником адвокатом [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги, на підставі якого позивачу надавалася правова допомога по цій справі (а.с.14). Згідно п.7 згаданого договору гонорар представника позивача становить 900 грн., що перевищує встановленого Постановою КМУ граничного розміру. Тобто розмір витрат на правову допомогу складає що підлягає стягненню з відповідача не може перевищувати 573,50 грн. (1147 х 50% = 573,50). Згідно вимог ст.4 Закону України «Про судовий збір» з позовних заяв майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (229,40 грн.) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3441 грн.) Відповідно до правил ст.88 ЦПК України у разі визначення при відкритті провадження у справі судового збору в розмірі меншому, ніж передбачено законом, недоплачена сума стягується в дохід держави з позивача при відмові в позові, а при задоволенні позову - з відповідача. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню 315,39 грн. судового збору (54479,04 : 100 - 229,40 = 315,39). На підставі викладеного,

Outcome: partial