Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

У квітні 2020 року від представника заявника до суду надійшла указана заява, в якій викладені вимоги з проханням видати обмежувальний припис відносно [PERSON] та встановити наступні заходи тимчасового обмеження її прав і покласти на неї такі обов`язки: заборонити перебувати в місцях проживання (перебування) [PERSON] із малолітнім сином [PERSON] та наближатися на відстань менше 500 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] із малолітнім сином [PERSON] за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Вимоги заяви мотивовані тим, що між заявником та [PERSON] було зареєстровано шлюб та вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який перебуває лише на утриманні батька та проживає з ним. Малолітнім сином [PERSON] не цікавиться, не приймає участі у його вихованні та розвитку. У той же час вона постійно вчиняє відносно заявника домашнє насильство. У зв`язку з цим заявник вимушений звернутися до суду з метою захисту своїх прав та прав малолітнього сина. У заяві також вказано про те, що [INFO] року в приміщенні комплексу відпочинку « Rivera Zoloche Resort Spa » за адресою: Київська область, с. Вишеньки, вул. Європейська, 1-с [PERSON] обзивала його нецензурними словами, принижувала, накинулася на нього та подряпала йому обличчя та шию, нанесла своєю сумкою йому кілька ударів по голові, від чого він відчув сильний біль та впав на підлогу, а також погрожувала йому. Наступного дня він звернувся до поліції з відповідною заявою. Окрім того, [PERSON] шляхом шантажу вчиняє дії, спрямовані на заволодіння належними йому дороговартісним нерухомим майном, що знаходиться в м. Києві, та грошовими коштами. Такі дії супроводжувалися погрозами йому фізичною розправою. За даним фактом він звертався до Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області із заявою про вчинення відносно нього [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України, де здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12020060020000939 від 29.02.2020 року. Також на початку січня 2019 року його дружина на своїй сторінці в мережі Фейсбук опублікувала та поширила текст з прикріпленою його фотокарткою, в якому зазначила: «у випадку скандалів і якщо ви захочете від нього піти будьте готові до того, що у вас заберуть дитину, яку ви йому народили, будуть вимагати гроші, знімуть золото (ваше особисте і всі подарунки), будуть бити до напівсмерті, а у випадку виклику поліції звинуватять в брехні і в тому, що йому за це нічого не буде, тому що його дядя «вітався з Президентом». Ще будьте готові, що речі придбані вами до шлюбу та в шлюбі особисто негайно вилучені для моральної та матеріальної компенсації, ключі від квартири поміняні, вашу дитину ви зможете бачити лише за допомогою поліції». Він вважає, що зазначена інформація є недостовірною, принижує честь та гідність. За його зверненням до суду у справі № 358/283/19 рішенням Богуславського районного суду Київської області від 05.03.2020 року позов задоволено частково та зобов`язано [PERSON] спростувати поширену нею інформацію та стягнуто кошти на відшкодування моральної шкоди. Вона вчиняє відносно нього психологічний вплив із метою отримання від нього грошових коштів або купівлі для неї автомобіля, квартири та інших дороговартісних речей. 09.04.2020 року Богунським районним судом міста Житомира у справі № 358/37/19 ухвалено рішення про розірвання зареєстрованого між ними шлюбу та визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] разом із ним. Представник заявника у судовому засіданні вимоги заяви підтримав, посилаючись на викладені в заяві обставини. Заінтересована особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причин неявки до суду не повідомила та від її представника надійшов відзив на заяву із зазначенням заперечень проти задоволення вимог заяви, вказавши, зокрема, про те, що заявником не надано жодних доказів на підтвердження протиправних дій зі сторони [PERSON] по відношенню до заявника чи їхньої дитини, а також він зловживає своїми процесуальними правами, подаючи до суду аналогічні заяви, в задоволенні яких було відмовлено, і ці дії спрямовані виключно на перешкоджання матері в побаченнях із дитиною, приниження її честі та гідності. Суд, заслухавши представника заявника, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Судом встановлено, що 14.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 3327. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно посвідченою приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюхою О.В. та зареєстрованою в реєстрі за № 3193 заявою [PERSON] від 18.12.2018 року вона надала згоду на проживання (реєстрацію місця проживання) свого малолітнього сина [PERSON] за місцем реєстрації батька дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На підставі заяви [PERSON] від 22.12.2018 року вона надала згоду на виховання свого малолітнього сина [PERSON] його батьком [PERSON] , надавши свою добровільну згоду, щоб батько дитини самостійно приймав рішення щодо виховання сина. Заява була посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстрована в реєстрі за № 13229. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.11.2019 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 09.04.2020 року у справі № 358/37/19, яке на теперішній час не набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] з батьком [PERSON] . Із акту судово-медичного обстеження (дослідження) № 470 судово-медичного експерту Попової С. І. від 05.03.2020 року вбачається, що при судово-медичному обстеженні [PERSON] виявлені синці на шиї та поверхневу рану на 2-му пальці лівої кисті, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключено в термін та за обставин, указаних обстеженим, та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Також зазначено, що зі слів 03.03.2020 року в приміщенні дружина обстежуваного подряпала обличчя та шию, 2-й палець лівої кисті, штовхала, валізою кинула по голові, від удару він упав на землю, вона поводила себе агресивно. За медичною допомогою він не звертався. Скарги на біль у місцях ушкоджень, головокружіння, було трикратне блювання. 05.03.2020 року Житомирським ВП ГУНП в Житомирській області за номером 12020060020001075 за заявою [PERSON] зареєстроване кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України стосовно того, що 03.03.2020 року близько 22-00 год., перебуваючи в приміщенні комплексу відпочинку « Rivera Zoloche Resort Spa » за адресою: Київська область, с. Вишеньки, вул. Європейська, 1-с , дружина [PERSON] спричинила тілесні ушкодження [PERSON] . Указане досудове розслідування не закінчено, винним [PERSON] не визнано та до відповідальності не притягнуто. У справі № 358/283/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди Богуславським районним судом Київської області від 05.03.2020 року ухвалено рішення про часткове задоволення позову, яким зобов`язано [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, поширену відносно [PERSON] у мережі Інтернет у такий же спосіб, у який вона була поширена, а також стягнуто з відповідача на користь позивача 2000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Богуславським районним судом Київської області було встановлено, що [PERSON] у мережі Фейсбук оприлюднила текст наступного змісту «у випадку скандалів і якщо ви захочете від нього піти будьте готові до того, що у вас заберуть дитину, яку ви йому народили, будуть вимагати гроші, знімуть золото (ваше особисте і всі подарунки), будуть бити до напівсмерті, а у випадку виклику поліції звинуватять в брехні і в тому, що йому за це нічого не буде, тому що його дядя «вітався з Президентом». Ще будьте готові, що речі придбані вами до шлюбу та в шлюбі особисто негайно вилучені для моральної та матеріальної компенсації, ключі від квартири поміняні, вашу дитину ви зможете бачити лише за допомогою поліції». Пунктом 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (частина перша статті 350-3 ЦПК України). Згідно з пунктами 3, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. За приписами пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник. У частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Статтею 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що з метою захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей, попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, координації діяльності суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі ведеться Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, до якого вносяться відомості окремо за кожним випадком насильства. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Виходячи зі змісту даного права, воно включає існування як негативних, так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Окрім цього, оцінюючи загальну пропорційність будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, потрібно ретельно оцінювати низки факторів. Зокрема, в даній конкретні ситуації суд повинен виходити з «найкращих інтересів дитини». Найбільш змістовний підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини, є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту. Також Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19 (провадження № 61-16980св19). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як убачається з матеріалів справи, між [PERSON] та [PERSON] існують неприязні відносини та між ними виникають конфліктні ситуації, а також судом вирішувався спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , за наслідком чого було ухвалене рішення про визначення місця проживання дитини разом із батьком, яке на теперішній час не набрало законної сили. Аналіз досліджених судом доказів та встановлених обставин вказує на те, що заявником не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того факту, що [PERSON] вчиняла відносно заявника та їхнього малолітнього сина діяння фізичного, психологічного або економічного насильства, а також погрожувала вчиненню таких діянь, які б могли бути підставою для видачі судом обмежувального припису. Звернення заявника до правоохоронних органів із відповідною заявою та внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення не свідчить про вчинення відносно нього таких злочинних дій, а відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, про притягнення до відповідальності [PERSON] за їх вчинення, матеріали справи не містять. Зміст поширеної [PERSON] у мережі Інтернет інформації, що встановлено рішенням Богуславського районного суду Київської області від 05.03.2020 року у справі № 358/283/19, не може розцінюватись як насильство в сім`ї у розумінні поняття психологічного насильства, визначеного пунктом 14 частини статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Тому суд вважає вимоги заяви безпідставними та таким, що не ґрунтується на положеннях закону, через що відмовляє в її задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed