Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

У квітні 2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою, в якій просили: зобов`язати [PERSON] та [PERSON] в особі її законного представника [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом його вселення до вказаної квартири; зобов`язати [PERSON] та [PERSON] в особі її законного представника [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом її вселення до вказаної квартири; зобов`язати [PERSON] та [PERSON] в особі її законного представника [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом її вселення до вказаної квартири; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачів судові витрати. В обґрунтування позову вказують на те, що [PERSON] та [PERSON] є подружжям, а [PERSON] є їх спільною дочкою. З 2006 року до 22 березня 2021 року позивачі постійно проживали в квартирі [ADDRESS] , яка є їх єдиним житлом. 26 жовтня 2006 року між [PERSON] та ВАТ «Комерційний банк «Надра» був укладений кредитний договір № 8/2006/840-К/547-Н, згідно з яким [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 81 000,00 доларів США строком до 25.01.2036 року з метою проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 26.10.2006 року, предметом якого є придбання у власність нерухомого майна - трикімнатної квартири загальною площею 80,3 кв.м., житловою площею 49,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між [PERSON] та банком був укладений договір іпотеки № 547/1-Н від 26.10.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Куліш В.І., предметом іпотеки за яким є належна [PERSON] на праві власності вищевказана квартира. Також, 26 жовтня 2006 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] був укладений договір поруки № 547/1-Н, згідно якого остання поручилася за належне виконання [PERSON] зобов`язань за вказаним кредитним договором. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.02.2012 року по справі № 22-ц/490/209/12 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 727 552,08 грн. Після набрання законної сили вказаним судовим рішенням, до теперішнього часу, банк з відповідною заявою про примусове виконання рішення суду до державної виконавчої служби не звертався. Таким чином, ПАТ «Комерційний банк «Надра» без поважних причин пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, будь-які судові рішення про поновлення такого строку відсутні. 24 січня 2019 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс» було укладено договір № 8/2006/840-К/547-Н купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором та договір про відступлення прав за Договором іпотеки № 547/1-Н від 26.10.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Куліш В.І., за реєстровим № 1863. 29 січня 2019 року ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс» направило на ім`я [PERSON] вимогу/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості. 26 квітня 2019 року державним реєстратором КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Ковальовим С.В. було прийнято рішення № 46673195 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого державним реєстратором Ковальовим С.В. внесено до Реєстру запис про реєстрацію права власності на належну [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс». У травні 2019 року [PERSON] звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Ковальова С.В. про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, скасування запису про право власності та витребування майна. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2020 року по справі №204/3503/19, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16.12.2020 року, [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою Верховного суду від 01.04.2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою [PERSON] та зупинено дію рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2020 року по справі № 204/3503/19 до закінчення касаційного розгляду справи. В свою чергу, ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс» 02 березня 2021 року здійснило продаж вказаної квартири [PERSON] шляхом укладення договору купівлі-продажу № 155 від 02.03.2021 року. 22 березня 2021 року представники [PERSON] незаконно проникли до житла позивачів та здійснили їх незаконне виселення, без наявності судового рішення, або будь-якого іншого документу про примусове виселення. З 22 березня 2021 року доступ до вказаної квартири позивачам заблоковано. При цьому, у квартирі залишились особисті речі позивачів, побутова техніка та меблі. Позивачі вимушені проживати у знайомих, оскільки іншого житла не мають. 01 квітня 2021 року право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] було зареєстровано приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за малолітньою особою - [PERSON] , в інтересах якої діяла її законний представник - [PERSON] . Всі особи, за якими реєструвалося право власності на спірну квартиру протягом 2019-2021 років, є пов`язаними особами, які були достеменно обізнані щодо наявності судових спорів відносно права власності на спірну квартиру та наявність відповідних заборон на вчинення будь-яких реєстраційних дій відносно квартири. Позивачі вважають, що, до моменту закінчення касаційного розгляду справи, взагалі відсутні будь-які підстави для їх виселення з постійного та єдиного житла, з урахуванням того, що виселення було здійснено відповідачами з грубим порушенням норм діючого законодавства - без отримання відповідного судового рішення про примусове виселення. Порушене право позивачів на житло, може бути відновлене виключно шляхом отримання відповідного судового рішення про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення. На підставі вищевикладеного позивачі звернулись до суду з даним позовом. 17 червня 2021 року від представника відповідачів - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачі позовні вимоги не визнають, вважають їх безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне. 26 квітня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Ковальовим С.В. прийнято рішення та внесено запис № 31370179 про право власності за ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс» на квартиру [ADDRESS] , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46673195 від 26 квітня 2019 року. 02 березня 2021 року між ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс» та відповідачами по справі був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Добровільне (не примусове) вчинення дій позивачами стосовно виселення з квартири не є порушенням їх прав та інтересів. Нормами чинного законодавства врегульовано два варіанта подій стосовно виселення з житлового приміщення фізичних осіб, такими варіантами є добровільний порядок, або примусовий тобто згідно судового рішення. У спірних правовідносинах позивачі добровільно здійснили дії з виселення з вказаного житлового приміщення, таким чином при добровільному виселенню з житлового приміщення наявність відповідного рішення суду, про яке зазначають позивачі у позові, не є необхідним, позивачі виселились в порядку визначеному ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 Житлового кодексу Української РСР. Отже, правові підстави для задоволення позовних вимог позивачів відсутні. Зважаючи на відсутність предмету спору, оскільки позивачі по справі добровільно виселились з квартири, просить суд відмовити позивачам у задоволенні позову в повному обсязі. 17 червня 2021 року від представника третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс» - Чміль Ю.В. до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс» позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Позивача було повідомлено про те, що у зв`язку з порушенням ним своїх зобов`язань за кредитним договором та у відповідності до положень ст. 33, 35, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс» вимагає в тридцятиденний строк виконати порушене ним зобов`язання, а саме повернути заборгованість, яка складає 321 144,71 доларів США. До того ж ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс» повідомило про свій намір реалізувати права іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання на підставі та у відповідності до положень іпотечного договору, зокрема, але не обмежуючись способами, передбаченими ст.ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку». Внаслідок невиконання вимог позивачем [PERSON] в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс». На теперішній час право власності за ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс» не скасовано. Внаслідок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки кредитні зобов`язання позивача повністю виконані на теперішній час. 02 березня 2021 року між ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс» та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . На час вчинення правочину жодних заборон на відчуження квартири не було, а отже відповідачі є добросовісними набувачами. У зв`язку з викладеним позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними, а отже такими, що підлягають залишенню без задоволення. 25 червня 2021 року від представника позивачів - [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. АТ «КБ «Надра» (первинний кредитор) обрало саме судовий спосіб вирішення спору між банком та [PERSON] щодо виконання останнім своїх зобов`язань за кредитним договором (а не позасудовий, шляхом реалізації відповідного іпотечного застереження) та отримало рішення суду на свою користь, яке набрало законної сили. Після отримання рішення суду АТ «КБ «Надра» не здійснив пред`явлення виконавчого документа до виконання у строки, передбачені чинним законодавством. ТОВ «Фірма А-Фактор Плюс», укладаючи з АТ «КБ «Надра» договори відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, було обізнаним щодо: обраного первинним кредитором способу врегулювання кредитної заборгованості; наявності судового рішення; спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання. Незважаючи на це, ТОВ «Фірма А-Фактор Плюс», 24.01.2019 року, на власний ризик, здійснило придбання «сумнівної» заборгованості. Ігноруючи рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.02.2012 року, яке набрало законної сили та не скасоване у встановленому законом порядку, ТОВ «Фірма А-Фактор Плюс» в односторонньому порядку реалізувало так зване іпотечне застереження як спосіб позасудового врегулювання спору, в той час, коли це ж саме питання вже було вирішене в судовому порядку шляхом стягнення суми кредитної заборгованості. Вказані дії призвели до незаконної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Фірма А-Фактор Плюс» та подальшого продажу цієї квартири на користь [PERSON] . Справа № 204/3503/19 переглянута судом касаційної інстанції та 26 травня 2021 року Верховним судом винесена постанова, якою касаційна скарга [PERSON] задоволена частково: визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Ковальова Сергія Вадимовича про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 1767796612101, а саме квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 80,3 кв. м, житловою площею 49,5 кв. м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , запис про право власності 31370179 від 26 квітня 2019 року, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс». Позивачі ніколи не втрачали інтерес до спірної квартири та в судовому порядку відстоюють порушене право власності на житло. Представники [PERSON] не надали ні позивачам, ні працівникам поліції документів, які б свідчили про наявність законних підстав для примусового виселення позивачів із займаного ними житла. Всі події, які відбувались 22 березня 2021 року у зв`язку з незаконним виселенням позивачів, тривали приблизно до 22 год. Посилання відповідачів на розписку, як на доказ добровільної згоди позивачів на виселення, не відповідає фактичним обставинам, які мали місце 22.03.2021 року, та змісту самої розписки. У зв`язку з викладеним просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Крім того, 25 червня 2021 року представником позивачів - [PERSON] до суду надано письмові заперечення, в яких зазначено наступне. Враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26.05.2021 року, ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс» не набуло право власності на спірну квартиру у законний спосіб, відповідно, не мало права розпоряджатися вказаним об`єктом нерухомого майна та здійснювати його продаж третім особам. В свою чергу, [PERSON] , як дочка [PERSON] , яка є директором ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс», була обізнаною щодо придбання спірної квартири у незаконний спосіб та, через своїх представників, вчинила незаконне виселення позивачів без будь-яких на те правових підстав. В подальшому, [PERSON] здійснила дарування Ѕ частини квартири своїй сестрі - малолітній [PERSON] , в особі її законного представника (матері) - [PERSON] . Тобто, вказані особи, передбачаючи можливість винесення рішення судом касаційної інстанції на користь [PERSON] , навмисно вчинили ряд реєстраційних дій відносно спірної квартири, з метою ускладнення виконання рішення суду касаційної інстанції. Таким чином, саме внаслідок протиправних дій ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс», в особі її керівника [PERSON] позивача [PERSON] було незаконно позбавлено права власності на житло, що призвело до незаконного виселення позивачів з займаного ними житла. В судовому засіданні позивачі та їх представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив та письмових запереченнях. Представник відповідачів - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс» - Чміль Ю.В. в судове засідання не з`явилась, у своїх письмових поясненнях, які надійшли до суду 17 червня 2021 року, позовні вимоги вважала необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, просила розглянути справу без її участі. Представник третьої особи Центральної адміністрації Дніпровської міської ради - Волошенюк Г.С. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просила прийняти рішення, яке найкраще відповідає інтересам малолітньої дитини [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні 24 вересня 2021 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що позивач [PERSON] є його братом. У 2006 році [PERSON] купив квартиру та проживав там. У 2021 році прийшли люди та виселили його брата з родиною з квартири. Об 11 годині йому подзвонив [PERSON] та повідомив, що його виселяють з квартири. Він приїхав та побачив, що двері у квартиру зламані, замок лежав біля дверей. Були сліди взламу замку. Там було близько 10 дужих хлопців, які нікого не пускали, він бачив також холодну зброю. Фізично не давали нікому пройти, казали, що квартира належить іншим особам. Замок на дверях був замінений. Все це відбувалось до 23.00 години, речі позивачів вивезти не дали. У квартирі знаходилась якась жінка. Допитаний в судовому засіданні 24 вересня 2021 року в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що він працював у охоронній фірмі «Леон». 22 березня 2021 року надійшов виклик про проникнення до квартири. Приїхавши він побачив багато людей та взламані двері. В той день вони пробули там з 10 години ранку до 22 години вечора. Договір у фірми, де він працював, був укладений з [PERSON] 28 квітня 2021 року, через місяць після першої події, вони приїхали туди повторно та побачили, як з квартири виносили речі. Двері квартири були зачинені, [PERSON] у квартиру не пускали. Було викликано поліцію, однак в квартиру нікого не пускали. Виселення позивачів з квартири явно не було добровільним. Допитаний в судовому засіданні 24 вересня 2021 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] є його сусідом. У березні 2021 року, прийшовши додому на обід, він побачив, що багато людей знаходяться біля квартири родини [PERSON] по [ADDRESS] , та голосно розмовляють, а також щось різали болгаркою, він бачив лише іскри, що саме робили він не бачив. В квітні 2021 року він бачив, як з квартири [PERSON] виносять речі. На теперішній час у даній квартирі ніхто не проживає, світло не горить, ознак проживання немає. У березні 2021 року [PERSON] повідомляв йому, що є люди, які претендують на його квартиру. Допитаний в судовому засіданні 24 вересня 2021 року в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що він отримав замовлення на перевезення, адреса - [ADDRESS] , приблизно на 12 год. Замовником був чоловік, ім`я якого він вже не пам`ятає. Йому повідомили, щоб поки що він не ставав на завантаження. Він прочекав приблизно три години після чого вантажники почали завантажувати речі. Чи підходив до нього замовник він не пам`ятає. Речі він перевіз на вул. Байкальську, де їх приймав [PERSON] . Поки він чекав на завантаження речей, приїжджав наряд поліції. Поліція фотографувала його машину для підтвердження того, що вона пуста, та його документи. Жодних конфліктів не було. Особисто він у квартиру не піднімався. Потім приїхало ще два автомобілі для перевезення. Вантажників було багато. За перевезення розрахувався частково [PERSON] , а частково на карту переказав гроші замовник. Допитана в судовому засіданні 01 жовтня 2021 року в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що у березні-квітні їй подзвонила подруга [PERSON] та повідомила, що у квартирі її дочки знаходяться люди - попередні власники квартири, у зв`язку з чим попросила її приїхати побути з нею та підтримати морально. У квартирі вона пробула з 12 години до вечора. Попередні мешканці намагались зайти в квартиру та не уходили. Приїжджало охоронне агентство, поліція, а також знайомі [PERSON] . Фізичного примусу до колишніх мешканців квартири не було. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та позивач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Палацом урочистих подій Олександрійського міськвиконкому 16 серпня 1997 року, актовий запис № 362 (т. 1 а.с. 17). Позивач [PERSON] є дочкою позивачів [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10 серпня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрійської міської ради, актовий запис № 521 (т. 1 а.с. 18). 26 жовтня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» в особі філії ВАТ «КБ «Надра» Дніпропетровського регіонального управління, та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 8/2006/840-К/547-Н, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 81 000,00 доларів США, зі сплатою 9,5 % річних, на строк до 25 січня 2036 року, відповідно до графіку погашення суми кредиту. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором, того ж дня, тобто 26 жовтня 2006 року, між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» в особі філії ВАТ «КБ «Надра» Дніпропетровського регіонального управління та [PERSON] було укладено Договір поруки № 547/1-Н, за умовами якого остання поручилася за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Крім того, 26 жовтня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 547/1-Н, за умовами якого [PERSON] , з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 8/2006/840-К/547-Н від 26 жовтня 2006 року, передав в іпотеку, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку предмет іпотеки, а саме нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 80,3 кв. м та житловою площею 49,5 кв. м. Визначена сторонами вартість предмету іпотеки складає 454 500,00 грн., що відповідно до курсу Національного банку України на день укладення договору, складало 90 000,00 доларів США. Право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1858, дата внесення запису 05 грудня 2006 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 237580079 від 17 грудня 2020 року (т. 1 а.с. 38-43). Відповідно до пункту 3.3.5 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов`язання (або тієї чи іншої його частини), воно не буде виконане. Пунктом 5.3 договору іпотеки визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Пунктом 5.4 зазначеного договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених пунктом 5.3 цього договору. Вказані обставини вже неодноразово були встановлені судом, зокрема, і у рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2012 року по справі № 22-ц/490/209/12. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У зв`язку з неналежним невиконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2012 року у цивільній справі № 22-ц/490/209/12 (т. 1, а.с. 20-21) рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2011 року було скасовано. Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 727 552,08 грн. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш В.І. про визнання договорів недійсними - відмовлено. 24 січня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» як первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс» як новим кредитором було укладено Договір № 8/2006/840-К/547-Н купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, відповідно до умов якого за результатами відкритих торгів (аукціону) з продажу майнових прав первісний кредитор передає у власність новому кредитору, а новий кредитор приймає у власність права вимоги до позичальника за кредитним договором № 8/2006/840-К/547-Н від 26 жовтня 2006 року з додатковими угодами/договорами (за наявності) зазначеними у додатку № 1 до цього договору (т. 1 а.с. 129), включаючи права вимоги до правонаступників позичальника, спадкоємців позичальника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки позичальника, або які зобов`язані виконати обов`язки позичальника за кредитним договором (т. 1 а.с. 125-128). Також, 24 січня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс» було укладено Договір про відступлення прав за договором іпотеки № 547/1-Н, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш В. І., за реєстровим № 1863, за умовами якого первісний іпотекодержатель - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» відступив (передав), а новий іпотекодержатель - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс» набув (прийняв) належні первісному іпотекодержателю права за іпотечним договором (відступлені права), включаючи, але не обмежуючись, у разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, право задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором (т. 1 а.с. 133-136). Вказаній договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстровано в реєстрі за № 60. 29 січня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс» за вих. № 2901/2 надіслало на адресу [PERSON] та [PERSON] . Вимогу/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості, в якій зазначило, що станом на 24 січня 2019 року загальний розмір заборгованості позичальника складає 312 144,71 доларів США, що еквівалентно 8 647 567,46 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом у розмірі 77 437,93 доларів США, що еквівалентно 2 145 318,19 грн.; заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 3 031,86 дол. США, що еквівалентно 83 993,78 грн.; заборгованості зі сплати комісій у розмірі 6 383,24 доларів США, що еквівалентно 176 839,45 грн.; заборгованості зі сплати відсотків (управлінський облік) у розмірі 65 322,74 доларів США, що еквівалентно 1 809 682,44 грн.; заборгованості зі сплати комісій (управлінський облік) у розмірі 25 344,17 доларів США, що еквівалентно 701 850,57 грн.; пені у розмірі 134 634,77 доларів США, що еквівалентно 3 729 883,03 грн. У вказаній вимозі боржникам також роз`яснено, що у разі її невиконання буде звернено стягнення на іпотечне майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 80,3 кв. м, житловою площею 49,5 кв. м, та повідомлено про намір ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс» реалізувати права іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, зокрема (але не обмежуючись), способами, передбаченими статтями 36-38 Закону України «Про іпотеку» (т. 1 а.с. 22). За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання частини договору іпотеки недійсним та 25 лютого 2019 року ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі № 204/8687/18 застосовано заходи забезпечення позову, зокрема, заборонено будь-яким особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії та вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості відносно нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зокрема щодо його відчуження та/чи обтяження, на підставі пункту 5.3 договору іпотеки № 547/1-Н від 26 жовтня 2006 року, укладеного між ВАТ «КБ «Надра» і [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш В.І., зареєстрованого у реєстрі за № 1863 (т. 1 а.с. 33а-34). Однак, 26 квітня 2019 року державний реєстратор КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Ковальов С. В. прийняв рішення та вніс запис № 31370179 про право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс» на квартиру [ADDRESS] , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46673195 від 26 квітня 2019 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 165117739 від 26 квітня 2019 року (т. 1 а.с. 137-138). Підставою виникнення права власності зазначено: вимога/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості серія та номер: 2901/2, видане 29 січня 2019 року, видавник: ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс»; договір іпотеки, серія та номер: 547/1-Н, виданий 26 жовтня 2006 року, видавник: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш В. І.; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: б/н, видавник УкрПошта; договір про відступлення прав, серія та номер: р/н 60, виданий 04 січня 2019 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бочкарьова А. В. При цьому, на час вчинення державним реєстратором вищевказаних реєстраційних дій (26 квітня 2019 року) вищезазначена ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року по цивільній справі № 204/8687/18 відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» була зареєстрована в базі даних заяв Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстрація здійснена 01 березня 2019 року, реєстраційний номер 32940251, та враховуючи наявність прямої заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо спірного предмета іпотеки у державного реєстратора були відсутні підстави для здійснення 26 квітня 2019 року державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс» (про що зазначено у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року по справі № 204/3503/19). 02 травня 2019 року [PERSON] та [PERSON] , які були зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , було знято з реєстрації за вказаною адресою, що підтверджується Довідкою № 7765 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку/приміщенні осіб, виданою 03 травня 2019 року Відділом обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на підставі заяви [PERSON] представника ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс» за дорученням від 20 квітня 2019 року (т. 1 а.с. 19). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2019 року по справі № 204/8687/18 (т. 2 а.с. 4-6), залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2020 року (т. 2 а.с. 7-10), у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс» про визнання частини договору іпотеки недійсним, було відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року, та знято заборону будь-яким особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії та вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості відносно нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зокрема щодо його відчуження та/чи обтяження, на підставі пункту 5.3 договору іпотеки № 547/1-Н від 26 жовтня 2006 року, укладеного між ВАТ «КБ «Надра» і [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш В. І., зареєстрованого в реєстрі за № 1863. Не погоджуючись з рішенням державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Ковальова С. В. про державну реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс», [PERSON] звернувся також до суду з позовом до державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Ковальова Сергія Вадимовича, Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерство юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, скасування запису про право власності та витребування майна (справа № 204/3503/19). Але, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року (т. 1 а.с. 23-29), залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року (т. 1 а.с. 30-33) у задоволенні даного позову [PERSON] було відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2019 року, у виді арешту нерухоме майно з реєстраційним номером 1767796612101, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта в РПВН 12520142, запис про право власності 31370179 від 26 квітня 2019 року, що на праві власності належить ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс», та накладення заборони будь-яким особам на вселення, виселення будь-яких осіб та на розпоряджання квартирою [ADDRESS] , а саме на вчинення дій щодо передачі, продажу, дарування, реєстрації, перереєстрації або у будь-який інший спосіб відчуження, в тому числі суб`єктами державної реєстрації прав власності на нерухоме майно. [PERSON] вирішив оскаржити рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року, у зв`язку з чим у лютому 2021 року звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказані рішення та ухвалою Верховного суду від 01 квітня 2021 року було відкрито касаційне провадження по справі № 204/3503/19 за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року (т. 1 а.с. 35-37). Вказаною ухвалою було також зупинено дію рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року до закінчення касаційного розгляду справи. Однак, після звернення [PERSON] до Верховного Суду з касаційною скаргою, але до відкриття провадження у справі Верховним Судом, а саме 02 березня 2021 року, Товариство з обмеженою відповідальності «Фірма «А-Фактор Плюс» здійснило продаж спірної квартири [ADDRESS] відповідачу [PERSON] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 02 березня 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Н.І., зареєстрованим в реєстрі за № 155 (т. 1 а.с. 139-141). Як зазначають позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , 22 березня 2021 року їх примусово та незаконно виселили з квартири [ADDRESS] , заблокувавши з цього часу їм доступ до квартири, в якій залишились їх особисті речі, побутова техніка та меблі, аргументуючи такі дії тим, що позивач [PERSON] більше не є власником даної квартири. З цього приводу представник [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] зверталась до Відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, яка була зареєстрована в ЖЄО № 6028 від 22.03.2021 року, та повідомила, що 22 березня 2021 року, приблизно об 11.30 год., відбулося незаконне виселення мешканців квартири [ADDRESS] , в квартирі були зламані вхідні двері та замки, що підтверджується протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, складеним старшим слідчим Зубачовим Є.В. (т. 1, а.с. 48) та відповіддю т.в.о. начальника Відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області вих. № 43.6/639 від 16 квітня 2021 року (т. 1 а.с. 49). Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Факт того, що 22 березня 2021 року позивачі були примусово виселені з квартири [ADDRESS] підтверджується також письмовими заявами [PERSON] та [PERSON] , справжність підписів яких 20 квітня 2021 року засвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Нугаєвою О.М., зареєстровано в реєстрі за № 147 та 148 (т. 1 а.с. 46, 47), в яких зазначено, зокрема, що [PERSON] з дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS] з 2006 року. 22 березня 2021 року невідомі особи чоловічої статі та декілька жінок прибули до квартири [ADDRESS] та протягом дня до вказаної квартири неодноразово прибували працівники Національної поліції. Зі слів [PERSON] їм відомо, що невстановлені особи проникли до їх житла шляхом зламування замків вхідних дверей під час відсутності мешканців квартири та намагаються їх виселити. З 22 березня 2021 року [PERSON] та його родина у вказаній квартирі не проживають. Квартира охороняється незнайомими особами, які постійно з`являються в будинку, біля будинку знаходяться автомобілі з невідомими особами чоловічої статі. Факт примусового виселення 22 березня 2021 року позивачів з квартири [ADDRESS] підтвердили і допитані під час розгляду справи свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому, твердження відповідачів про те, що позивачі добровільно (не примусово) виселились з квартири [ADDRESS] суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки вони не відповідають дійсності та спростовуються встановленими судом під час розгляду справи обставинами та наявними у матеріалах справи доказами. Надана стороною відповідачів розписка [PERSON] від 22 березня 2021 року (т. 1, а.с. 112) на підтвердження того, що позивачі виселились добровільно (не примусово), жодним чином не підвереджує факт добровільного виселення, а лише засвідчує те, що [PERSON] 22 березня 2021 року о 20.37 год. забрала з квартири [ADDRESS] свої особисті та цінні речі: грошові кошти, документи, одяг (частково). Усі заперечення сторони відповідача проти позову та доводи щодо добровільного виселення позивачів судом відхиляються як недоведені, необґрунтовані та такі, що не відповідають дійсності. Суд виходить з того, що добровільне виселення осіб з займаного ними житлового приміщення не супроводжується зламом дверних замків за допомогою спеціально пристосованих для цього інструментів, не потребує виклику багатьох чоловіків, які будуть обмежувати доступ до квартири її мешканців та їх представників, не супроводжуватиметься багаторазовими викликами представників поліції протягом дня, не призведе до тривалого очікування перевізників речей біля будинку для початку завантаження речей, та не буде супроводжуватися категоричними запереченнями мешканців житла, які надали добровільну згоду на їх виселення. Оцінка наявних в матеріалах справи доказів та встановлених у судовому засіданні обставин, дають суду всі підстави для переконливого висновку про примусовий та незаконний характер виселення позивачів проти їхньої волі та без дотримання встановленого законом порядку. Отже, суд вважає доведеним факт того, що 22 березня 2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були примусово та протиправно виселені з квартири [ADDRESS] без рішення суду про їх виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Однак, жодних доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс» або [PERSON] направляло на адресу позивачів письмову вимогу добровільно звільнити квартиру та виселитися протягом одного місяця з дня отримання вимоги, ні стороною відповідачів, ні представником третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс» суду не надано. Так само не надано стороною відповідачів і відповідного рішення суду, яке б набрало законної сили, про виселення позивачів з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Суд зауважує, що у Вимозі/Іпотечному повідомленні про дострокове погашення заборгованості від 29 січня 2019 року № 2901/2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс» не вимагало від [PERSON] добровільно звільнити квартиру протягом одного місяця з дня отримання вимоги, а лише вимагало усунути порушення зобов`язань за кредитним договором та зазначено, що у разі невиконання вимоги буде звернуто стягнення на іпотечне майно - квартиру [ADDRESS] . В свою чергу [PERSON] менше, ніж через місяць після набуття права власності на спірну квартиру, а саме 01 квітня 2021 року, подарувала Ѕ частину спірної квартири [ADDRESS] неповнолітній [PERSON] на підставі договору дарування від 01 квітня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1246. Отже, судом встановлено, що на теперішній час право власності на спірну квартиру [ADDRESS] зареєстровано: Ѕ частина за відповідачем [PERSON] та Ѕ частина за відповідачем [PERSON] , [INFO] , яка є неповнолітньою, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 251926869 від 09 квітня 2021 року (т. 1 а.с. 45). Матір`ю неповнолітньої [PERSON] та відповідно її законним представником є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07 лютого 2013 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 140 (т. 1 а.с. 187). При цьому, з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що [PERSON] є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс» (ЄДРПОУ - 41594288) (т. 1 а.с. 53). Проаналізувавши дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс», [PERSON] та [PERSON] суд приходить до переконливого висновку, що всі ці особи при укладенні 02 березня 2021 року договору купівлі-продажу квартири та 01 квітня 2021 року договору дарування Ѕ частин квартири були достовірно обізнані про наявність спору щодо квартири [ADDRESS] . 21 квітня 2021 року [PERSON] також звертався до Відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій повідомив, що 22 березня 2021 року відносно нього та членів його родини [PERSON] та [PERSON] було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ст. 162 КК України, а саме незаконне виселення з придбаної ним у 2006 році трикімнатної квартири [ADDRESS] . Виселення його та членів його родини з займаного ними житла та позбавлення їх права вільно користуватись їх майном здійснювалось без їх добровільної згоди, без наявності законних підстав та без присутності державного виконавця (т. 1 а.с. 50-51). Вказана заява була зареєстрована в Журналі єдиного обліку за № 8567, що підтверджується талоном-повідомленням (т. 1 а.с. 52). 28 квітня 2021 року позивачі забрали ще частину речей з квартири [ADDRESS] , однак до теперішнього часу вселитись у квартиру [ADDRESS] вони не можуть. 28 квітня 2021 року [PERSON] також звертався до поліції з повідомленням до поліції, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку № 9151 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (т. 1 а.с. 156), в якому зазначено, що 28 квітня 2021 року надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 28 квітня 2021 року о 10.58 год. за адресою: [ADDRESS] , невідомі знову виносять речі заявника з квартири, просить прислати СОГ та наряд поліції якнайшвидше, щоб не залишитись без власних речей. 12 травня 2021 року відомості за заявою [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, правова кваліфікація - ч. 1 ст. 162 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12021046680000234 (т. 1 а.с. 157). Судом також встановлено, що до суду з позовом про виселення позивачів зі спірної квартири ні відповідачі, ні Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс» не звертались. За таких обставин слід констатувати, що при виселенні позивачів з квартири [ADDRESS] було порушено передбачений законом порядок для здійснення виселення мешканців квартири, що призвело до протиправного примусового виселення позивачів з їхнього житла без відповідного рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки предметом розгляду у даній справі є позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, з урахуванням того, що позовних вимог щодо правомірності набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс» та в подальшому відповідачами [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] позивачами у вказаній справі не заявлено, то суд розглядає справу виключно в межах заявлених позивачем позовних вимог та не розглядає питання щодо правомірності підстав набуття вищевказаними особами права власності на дану квартиру, оскільки воно є предметом позову по іншим справам. Разом з цим, судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 26 травня 2021 року по справі № 204/3503/19 (т. 1 а.с. 204-218) було частково задоволено касаційну скаргу [PERSON] . Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року - скасовано, ухвалено у справі нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Ковальова Сергія Вадимовича, Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, скасування запису про право власності, витребування майна - відмовлено. Позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс», третя особа - Міністерство юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, скасування запису про право власності, витребування майна - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Ковальова Сергія Вадимовича про державну реєстрацію права власності від 03 травня 2019 року на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 176796612101, а саме квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 80,3 кв. м, житловою площею 49,5 кв. м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта в РПВН 12520142, запис про право власності 31370179 від 26 квітня 2019 року, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс». У задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс» відмовлено. У вказаній постанові Верховним Судом було констатовано, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про правомірність прийнятого 26 квітня 2019 року державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс» на підставі іпотечного застереження у договорі іпотеки від 26 жовтня 2006 року № 547/1-Н, зокрема при наявності заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо зазначеної квартири, встановленої ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року у справі № 204/8687/18, а також заборони на примусове звернення стягнення, передбаченої положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію за наявності зазначених заборон є самостійною і достатньою правовою підставою для визнання його протиправним та скасування. Отже, наслідком скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс» та встановлення факту безпідставності та незаконності проведення такої реєстрації, повинно бути повернення сторін в попередній стан, який існував до реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс». Однак, як вже зазначалося вище, ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс» після набуття права власності на спірну квартиру розпорядилося нею на власний розсуд здійснивши її відчуження Відповідачу. Наведена послідовність дій ТОВ «Фірма «А-Фактор Плюс» разом з відповідачами [PERSON] та [PERSON] стала підставою звернення позивача [PERSON] до суду з позовом про визнання наступних правочинів щодо відчуження спірної квартири недійсними. Судом встановлено, що на теперішній час в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває також і цивільна справа № 204/6443/21 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «А-Фактор Плюс» [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Наталя Іванівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна та Управління-служба у справах дітей адміністрації Чечелівського району Дніпровської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та договору дарування частки нерухомого майна, припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності та витребування об`єкту нерухомого майна з чужого незаконного володіння. Провадження у вказаній справі відкрито ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2021 року (т. 2 а.с. 18-19) та на теперішній час рішення у вказаній справі ще не ухвалено. Як вже було зазначено вище, виселення позивачів з квартири [ADDRESS] було примусовим та при їх виселенні було порушено встановлений Законом порядок для здійснення виселення мешканців квартири. При цьому, проаналізувавши наявні у справі докази, пояснення сторін та показання свідків, допитаних в судовому засіданні, судом встановлено, що позивачі не можуть вселитись у квартиру [ADDRESS] , оскільки відповідачі чинять їм перешкоди у вселенні у квартиру, замки вхідних дверей у квартиру замінені. Факт того, що на теперішній час замки вхідних дверей квартири замінені та ключі знаходяться у відповідачів, не заперечувався і стороною відповідача. З відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 6/5-2183 від 12 серпня 2021 року вбачається, що відповідно до наявних даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб за адресою: [ADDRESS] станом на 10 серпня 2021 року зареєстровані особи відсутні (т. 1 а.с. 237). З огляду на все вищенаведене суд приходить до висновку, що оскільки права позивачів були порушені незаконними діями щодо їх виселення, то такі права підлягають судовому захисту і їх слід відновити шляхом зобов`язання [PERSON] та [PERSON] в особі законного представника [PERSON] (так як саме за [PERSON] та [PERSON] на теперішній час зареєстровано право власності на квартиру) усунути [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення їх до квартири [ADDRESS] , оскільки саме такий спосіб захисту сприятиме ефективному захисту і відновленню порушених прав позивачів та характеру тих правовідносин, які склалися між сторонами, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підлягають задоволенню. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачами у зв`язку з розглядом справи в суді було сплачено судовий збір у наступник розмірах: - за подання позовної заяви до суду кожним позивачем сплачено по 908,00 грн. (квитанції № 0.0.2100577735.1 від 22.04.2021 року, № 0.0.2100582832.1 від 22.04.2021 року та № 0.0.2100581915.1 від 22.04.2021 року (т. 1 а.с. 8)); - за подання до суду заяви про забезпечення позову, яку ухвалою суду від 27 квітня 2021 року було задоволено частково (а.с. 71-72), позивачем [PERSON] було сплачено 454,00 грн. (квитанція № 0.0.2104344161.1 від 26.04.2021 року). Судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачам пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , то з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір на загальну суму 3 178,00 грн., а саме: окремо з [PERSON] та окремо з [PERSON] (як законного представника неповнолітнього відповідача [PERSON] ) на користь кожного позивача слід стягнути по 454,00 грн. з кожної (судовий збір за подання позовної заяви до суду) та на користь позивача [PERSON] додатково слід стягнути по 227,00 грн. з кожного відповідача (за подання до суду заяви про забезпечення позову, яку ухвалою суду від 27 квітня 2021 року було задоволено частково, оскільки позивач [PERSON] згідно квитанції № 0.0.2104344161.1 від 26.04.2021 року виступив платником судового збору). При цьому, передбачені законодавством України підстави для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивачів судового збору відсутні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved