Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

у липні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25 жовтня 1996 року між ним та [PERSON]. було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис за № 1457, місце реєстрації шлюбу Центральний відділ реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім»ї. У шлюбі у сторін народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] Позивач зазначив, що спочатку їхнє сімейне життя складалось нормально, проте протягом останніх років шлюбні відносини між ними поступово погіршились і взагалі відсутнє порозуміння та повага. Після ускладнення сімейних стосунків позивач продовжував жити разом з відповідачкою та їхніми дітьми в одній квартирі та утримував дітей та відповідачку. Щоб не ускладнювати сімейне життя позивач залишив відповідачці з дітьми квартиру, взявши із собою лише особисті речі. Оскільки позивач розумів, що відповідачці буде матеріально складно винаймати окреме житло. Позивач зазначив, що після того, як він змушений був піти з сім»ї та перебрався жити до своєї рідної матері, він і далі продовжував забезпечувати своїх дітей та давав гроші на їх утримання. На даний час відповідач продовжує сплачувати аліменти на утримання дітей. З січня 2012 року сторони проживають окремо. Шлюб між сторонами є лише формальним, оскільки особисті відносини між позивачем та відповідачем більше двох років мають негативний характер, а також між нами відсутнє нормальне спілкування. Продовжувати такі шлюбні відносини позивач не бажає. Позивач вважає, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин з відповідачкою, оскільки спроби примирення між нами в минулому не принесли жодних результатів. Тому, це лише погіршить стан його відносин з відповідачкою та продовжить їх перебіг в часі. Позивач неодноразово висловлював турботу про синів, бажання спілкуватись з ним та брати участь в їх вихованні. Зазначив, що бажає спілкуватись зі своїми дітьми, дуже любить своїх синів та має змогу забезпечити їх всім необхідним. Переконаний, що його старший син [PERSON] має проживати разом з ним в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Щодо місця проживання [PERSON] [INFO] спору між позивачем та відповідачкою немає, оскільки він проживатиме разом із відповідачкою. Позивач зазначив, що працює у Філії-Головного управління по м. Києву та Київській області АГ «Ощадбанк» на посаді інкасатора відділу інкасації коштів перевезення валютних цінностей. За час роботи зарекомендував себе кваліфікованим спеціалістом, відповідально і сумлінно ставлюсь до виконання своїх посадових обовязків. Має нормований робочий день. З роботодавцем у позивача укладений трудовий договір, який передбачає своєчасну виплату заробітної плати. Крім того, позивач отримує військову пенсію, сплачує на дітей аліменти, слідкує за розвитком дітей та піклується про них. Позивач зазначив, що відповідачка не має постійної роботи, заробітку та окремого житла. Вона емоційна, буває не врівноважена та іноді схильна до фізичних образ по відношенню до їх спільного старшого сина. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд розірвати шлюб між ним та [PERSON], визначити місце проживання сина - [PERSON], [INFO] з [PERSON] та стягнути з відповідачки судові витрати по оплаті судового збору. Позивач в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, До початку розгляду справи надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності заочно на підставі наявних у справі доказів. Просив суд розірвати шлюб та визначити місце проживання сина - [PERSON], [INFO] разом з ним. У вересні 2014 року [PERSON] подала зустрчний позов до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення моральної шкоди. У зв»язку з невиконанням [PERSON] ухвали суду від 05.09.2014 року про надання строку на усунення недоліків ухвалою від 23.10.2014 року зустрічний позов повернуто відповідачці. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать розписки від 04.02.2015 року (а.с.56) та від 22.01.2016 року, про причини неявки суду не повідомила. Натомість після відкриття провадження у справі ухвалою судді вд 01.08.2014 року відповідачка подала до суду заяву про зміну адреси листування, зазначивши адресу свого представника [PERSON], крім того подала заяву про оголошення перерви у розгляді справи, оскільки її представник [PERSON] не може з»явитися в судове засідання. Особисто жодного разу в судове засідання не з»явилася. Крім того з часу відкриття провадження у справі представником відповідачки [PERSON] подано 5 апеляційних скарг від 21.10.2014 року, 17.02.2015 року, 15.05.2015 року. 30.11.2015 року та 10.02.2016 року на ухвалу про відкриття провадження у справі та одну касаційну скаргу від 05.05.2015 року. Останні апеляційні скарги від 30.11.2015 року та від 10.02.2016 року подані [PERSON] від імені [PERSON] на підставі довіреності, яка дійсна до 01.09.2015 року, тобто на час подачі скарг є нечинною. А також в апеляційній скарзі зазначено [PERSON], що він представляє інтереси громадянина [PERSON], який взагалі не є учасником даної справи. На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку про зловживання відповідачкою своїм процесуальним правом на оскарження судового рішення та відсутності такої мети, а лише бажання затягнути розгляд даної справи, що є неприпустимим. Представник третьої особи Служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу заочно на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23.10.1996 року а.з. № 1457 у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім»ї. [INFO] у сторін народився син - [PERSON], народження якого зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського району м. Києва за а.з. № 1630. [INFO] у сторін народився син - [PERSON], народження якого зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві за а.з. № 1486. Відповідно до довідки, наданої Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 27/1 від 08.01.2013 року зазначено, що [PERSON] отримує аліменти (відрахування) із пенсії пенсіонера [PERSON], який перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між подружжям існують конфліктні стосунки. Сторони з липня 2015 року не ведуть спільне господарство, шлюб має формальний характер. Враховуючи викладене суд, з»ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймаючи до уваги вік подружжя, час, протягом якого вони не сроживають сім»єю, оставини спільного проживання, вважає доцільним прийняти рішення про розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Бітьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За ч.3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо , місце проживання дитини, яка досягла 14 років , визначається нею самою. За принципом ст.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх бітьків і , в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченності. Враховуючи, що сину сторін [PERSON], [INFO] є повних 17 років, відповідно до вимог сімейного законодавства він вправі самостійно прийняти рішення, з ким з батьків він бажає проживати, а тому в цій частині позов [PERSON] задоволенню не підлягає. В разі обрання сином місця проживання з батьком, останній вправі вирішитипитання щодо зменшення розміру аліментів у встановному СК України порядку. Крім того, суд приймає до уваги, що мати не виявила бажання протягом 2 років з»явитися до суду та надати будь-які пояснення з приводу спору, що свідчить про її зневажливе ставлення до проблем сім»ї та рідного сина. Враховуючи вищевикладене та на засадах розумності та справедливості суд вважає, щопозов підлягає частковому задоволенню в частині розірвання шлюбу, що не суперечить інтересам сторін та надати можливість сину визначитись з ким з батьків він бажає проживати.

Outcome: partial