Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просила: -визнати, що будинок та господарчі споруди, що розташовані по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] , частки є рівними; -визнати за [PERSON] , [INFO] право власності на 1/2 частину житлового будинку та господарчих споруд, що розташовані [ADDRESS] ; -витребувати у приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу Л.М.Патраманської належним чином завірену копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; -з метою забезпечення позову заборонити нотаріусу Патраманській Л .М. видавати правовстановлюючі документи на житловий будинок та господарчі споруди, що розташовані [ADDRESS] , що є предметом спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; -відстрочити сплату судового збору до моменту витребування спадкової справи в якій знаходяться документи на будинок, з-за відсутності яких вона не може встановити ціну позову та сплатити судовий збір у повному обсязі. На підставі витягу автоматизованої системи документообігу Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.04.2019 для розгляду справи призначено головуючого суддю Ільяшук А.В. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.04.2019 року позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.05.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. В подальшому [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила: - визнати, що житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , загальною площею 57,60 кв.м., житловою площею 33,70 кв.м., є спільною сумісною власністю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] ; -визнати за нею, [PERSON] , [INFO] право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований [ADDRESS] ; загальною площею 57,60 кв.м., житловою площею 33,70кв.м., - стягнути з [PERSON] , [INFO] на її користь судові витрати понесені із поданням даного позову до суду. В позові зазначила, що з грудня 1990 року по лютий 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . В період шлюбу за спільні кошти придбали житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . За взаємною згодою право власності на будинок було оформлено на ім`я чоловіка, [PERSON] . Зазначила, що шлюб між ними було розірвано 16.02.2010 року. [INFO] позивачу стало відомо, що помер її колишній чоловік, [PERSON] , а до складу спадщини увійшов придбаний нею та [PERSON] вказаний житловий будинок. Коли вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, нотаріус порекомендував звернутися до суду, щоб виділити їй право власності на Ѕ частку майна придбаного нею та [PERSON] . В зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.08.2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та пояснила суду, що вона, перебуваючи у шлюбі з [PERSON] за кошти сімейного бюджету, придбали житловий будинок в [ADDRESS] . Також, зазначила, що за час перебування у шлюбі вона із [PERSON] добудували та реконструювали спірний будинок. Частки при купівлі будинку не визначались, шлюбного договору не укладалось. 27 січня 2010 року [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на вищезазначений житловий будинок. 16.02.2010 року шлюб був розірваний. Спору між нею та її колишнім чоловіком з приводу права власності на будинок, не виникало, з вимогами про поділ майна до суду не звертались, оскільки її колишній чоловік до моменту своєї смерті спілкувався з нею та не заперечував її право на вказане нерухоме майно. [INFO] [PERSON] помер. Вважає, що нею не пропущений строк звернення до суду з даними вимогами, оскільки про порушене своє право вона дізналася після смерті колишнього чоловіка. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що з [PERSON] вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2011 року в [ADDRESS] , що йому належав на праві власності. Вона знає, що вказаний будинок він придбав разом з позивачем [PERSON] , але ніколи за сім років спільного з ним проживання не чула, щоб колишня дружина претендувала на поділ цього нерухомого майна. За час проживання з [PERSON] вона допомагала у ремонті вказаної нерухомості. Разом вони добудували господарчі споруди та вкладали кошти у його благоустрій. Коли [PERSON] захворів, він склав заповіт, згідно якого заповів будинок їй. Вона значні кошти витратила на лікування цивільного чоловіка, а потім на його поховання та має борги більше 50 тисяч гривень. Позивачка іноді приїздила на кладовище, на «проводи», але ніколи до колишнього чоловіка не заходила і ним не цікавилась, у його лікуванні та похованні участі не приймала. Вважає позов безпідставним та просить відмовити у його задоволенні, застосувавши строк позовної давності до вказаних вимог. Представник відповідача адвокат Теренчук Є.М., який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 20.05.2019 року, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив суд застосувати строки позовної давності, оскільки позивач знаходилась в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , до 16.02.2010 року. 16.02.2010 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, було шлюб розірваний. Таким чином, саме із дати прийняття судового рішення про розірвання шлюбу, а не з дати смерті [PERSON] , почав спливати термін позовної давності. Тому, на його думку, [PERSON] пропустила без поважних причин строк звернення до суду з позовом про поділ та визнання права власності на Ѕ житлового будинку за адресою [ADDRESS] , оскільки ще за життя [PERSON] та після розірвання шлюбу, їй було відомо про наявність даного будинку, який, нібито, є набутим позивачем та [PERSON] ще в період шлюбу. Проте позивачем не додано до позовної заяви жодних доказів, що підтверджують факт зупинення або переривання строків позовної давності. Заслухавши позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені докази, оглянувши спадкову справу, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 грудня 1990 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.6). За час перебування у шлюбі за спільні грошові кошти позивач із [PERSON] придбали житловий будинок, житловою площею 20 кв.м., в [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі - продажу від 10.06.1991 року, який був посвідчений виконавчим комітетом Кіровської сільської ради народних депутатів Роздільнянського району Одеської області та зареєстровано в книзі для нотаріальних дій під №63. За взаємною згодою право власності на житловий будинок оформлене на [PERSON] ( а.с.7) За час перебування у шлюбі позивач із [PERSON] добудували та реконструювали спірний будинок, в результаті чого він збільшився у розмірі і на теперішній час його загальна площа складає 57,60 кв.м, житлова - 33,70 кв.м. Як вбачається зі Звіту щодо визначення ринкової вартості житлового будинку загальною площею 57,60 м2, (літ.А); веранди загальною площею 13,40 м2 (літ. «а»), бані загальною площею 8,00 м2 (літ.Б), сараю загальною площею 20,80 м2 (літ.В), уборної загальною площею 2.60 м2 (літ.Г), цистерни І; огорожі (№1-2), розташованих за адресою: [ADDRESS] , станом на 23.08.2019 року ринкова вартість вказаного будинку складає 92333 гривень (3687 у.о), ринкова вартість 1 м2 об`єкта оцінки - 1603 грн.(64 у.о.) (а.с.108-121). 27 січня 2010 року виконавчим комітетом Кіровської сільської ради народних депутатів Роздільнянського району Одеської області [PERSON] було видане свідоцтво про право власності серії [NUMBER] , на житловий будинок, загальною площею 57,60кв.м, житловою площею 33,70кв.м., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 171914378, від 04.06.2019 року. (а.с.98) 16.02.2010 року рішенням Малиновського районного суду м.Одеси, шлюб зареєстрований 22 грудня 1990 між [PERSON] та [PERSON] , Кіровським ЗАГС Роздільнянського району Одеської області, актовий запис №11,- розірвано. Рішення набрало законної сили 27.02.2010 року (а.с.8, 23) Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , виданого 23.03.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 23 березня 2010 року, актовий запис № 23. ( а.с.62) З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 21.09.2018 року Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на підставі актового запису №508. (а.с.22) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, увійшов, зокрема, житловий будинок по [ADDRESS] , та на який претендує спадкоємець за заповітом, відповідач у справі. За життя [PERSON] склав заповіт від 27.12.2017 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Кіровської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, [PERSON] , та зареєстрований в реєстрі за №22, згідно якого заповів [PERSON] , [INFO] , належний йому на підставі Свідоцтва на право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 27.01.2010 року житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.45) Згідно довідки № 128/02-11 виданої виконавчим комітетом Калантаївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 06.03.2019 року, встановлено, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] , який помер [INFO] проживає без реєстрації співмешканка - [PERSON] , [INFO] (а.с.10) Згідно матеріалів спадкової справи № 37/2019, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , копію якої надано приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу в Одеській області ( а.с. 32-65), спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] після смерті спадкодавця прийняла відповідач по справі - [PERSON] , подавши до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини від 26.02.2019 року. Свідоцтво про право на спадщину нотаріусом не видавалось. Згідно листа № 195/02-14 приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу в Одеській області Патраманської Л.М. від 15.03.2019 року повідомлено позивачу, щоб виділити своє право власності на Ѕ частку майна, придбаного в період перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] , шлюб розірваний 23 березня 2010 року, необхідно звернутися до суду. ( а.с.12). Свідки, допитані за клопотанням позивача, а саме: [PERSON] , 1947 року народження, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дали аналогічні один одному покази та пояснили, що спірний будинок [ADDRESS] , був придбаний подружжям, а саме: [PERSON] та [PERSON] у період шлюбу, влітку 1991 року. За час спільного життя вони перебудували вказаний будинок, який на час придбання був землянкою, підняли стіни на три камені, добудували сарай, погріб, перекрили будинок, в результаті чого вартість будинку зросла. Після розлучення, вони продовжували спілкуватися між собою та позивач завжди знала, що колишній чоловік визнає за нею право на половину вказаного будинку. Перед смертю [PERSON] навіть пропонував [PERSON] помиритися та жити разом. Щодо будь-яких домовленостей, щоб вказане нерухоме майно залишилось тільки [PERSON] , свідкам не відомо. Допитаний у якості свідка рідний син [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , суду пояснив, що його мати з вітчимом [PERSON] дійсно у період шлюбу придбали будинок (землянку) в [ADDRESS] , який спочатку використовували як дачу, потім спільними зусиллями перебудували його, підняли на три камені, добудували сарай, погріб, провели воду, та дім став придатним для постійного проживання. Після розлучення його мати тяжко захворіла, у неї був інсульт і вона тривалий час лікувалася, десь років три тому вона тільки почала розмовляти та нормально рухатися. Щодо поділу вказаного будинку після розірвання шлюбу, то через хворобу вона цього не робила, але [PERSON] ніколи не заперечував її право на половину будинку, а незадовго до смерті навіть хотів з нею помиритися. Свідки, допитані за клопотанням відповідача, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які є сусідами померлого [PERSON] , суду пояснили, що після розлучення [PERSON] з [PERSON] , позивач не приїжджала та не проживали разом. Разом з [PERSON] з 2011 року в одному будинку до дня його смерті, проживала співмешканка [PERSON] , яка вела з ним спільне господарство, проводила його лікування, а потім поховала його за власний рахунок. Відповідно до ст. 22 КпШС України, яка була чинною на час придбання нерухомого майна (виникнення спірних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч. 2 ст. 114 СК України). Це правило поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 01 січня 2004 pоку, тобто до дня набрання чинності СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 115 СК України розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі РАЦС за заявою колишньої дружини або чоловіка. Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст. ст. 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст. ст. 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України). Відповідно до п. 19 вказаної вище Постанови, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні врахувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Спірне майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] придбаний 10 червня 1991 року, тобто під час шлюбу. Тобто, майно, придбане позивачкою та [PERSON] до моменту розірвання шлюбу у визначений законом спосіб (16 лютого 2010 року), є спільною сумісною власністю подружжя. В судовому засіданні позивач зазначила, що між нею та [PERSON] не укладались договори щодо нерухомого майна, та будь-яким чином вони між собою не домовлялись щодо віднесення спірного нерухомого майна до особистого майна [PERSON] , спору між ними з приводу права власності на будинок не було, частки при купівлі будинку не визначались, шлюбного договору не укладали. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, яка діяла на час розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] : майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України: дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частка визнаються рівними. Згідно ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України: у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.ч. 1-2, ст. 71 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року N 3425-ХІІ, у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано наполовину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Проте, відповідачем та її представником не було доведено, що спірний житловий будинок був придбаний виключно на особисті кошти [PERSON] , а тому спірний житловий будинок за загальним правилом ст.ст. 22, 28 КпШС України є спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] і їх частки у спільному майні є рівними. З наведеного суд вважає, що достеменно встановлено, що будинок по [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки в якому не визначались, а відтак є підстави вважати, що [PERSON] в силу закону належить 1/2 частина вказаного будинку. Тому заявлені вимоги [PERSON] суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Посилання представника відповідача на пропуск [PERSON] строку позовної давності не можна прийняти до уваги з огляду на нижчевикладене. Так, згідно зі статтею 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічним чином питання початку перебігу позовної давності визначені і в статті 261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Частиною третьою статі 29 КпШС України передбачалося, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Згідно зі статтею 11 КпШС України у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічний порядок обчислення перебігу позовної давності визначено й частиною другою статті 72 СК України. Отже, при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15. За такого, враховуючи, що права позивача на спірний будинок до часу відкриття спадщини (смерті [PERSON] - [INFO]) порушені не були, а про можливість порушення свого права власності на частку у спірному будинку [PERSON] дізналась тільки після смерті [PERSON] , то перебіг строку позовної давності почався саме з цього часу, а не розірвання шлюбу - 16 лютого 2010 року, а тому строк позовної давності [PERSON] не пропущений. Сторона відповідача, вказуючи на пропуск позивачем строку звернення до суду, фактично ототожнює його зі строком позовної давності про поділ майна подружжя після його розірвання. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені (а.с.1-3,122). На підставі викладеного та відповідно до статей 11, 22, 28, 29 КзПШ України, статей 57,60,61,62,65,68,69,70,72, 106, 107, 109, 110, 114, 115, СК України, статей 261, 316, 317, 319, 321, 368, 370, 383, 391, 392 ЦК України та

Outcome: approved