Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], про визнання виконавчого напису № 235, вчиненого 04 лютого 2010 року таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 24 квітня 2014 року ним з Жовтневого районного суду м. Запоріжжя отримано позовну заяву АТ «Дельта Банк» про зняття з реєстраційного обліку та виселення, відповідно до якої йому стало відомо про те, що на примусовому виконанні у Жовтневому ВДВС ЗМУЮ перебуває виконавчий напис № 235, вчинений 04 лютого 2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 825933,07 грн. Про порушення свого права, а саме існування оскаржуваного виконавчого напису він дізнався саме 24 квітня 2014 року. 04 лютого 2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис № 235 про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 825933,07 грн., що належить йому на праві власності. Він же є позичальником за кредитним договором № 11380309000 від 05 серпня 2008 року та іпотекодавцем на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 3852. Вважає виконавчий напис таким, що вчинений приватним нотаріусом [PERSON] з порушенням норм діючого законодавства України, з наступних підстав. Так, під час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом [PERSON] були порушені вимоги ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» щодо безспірності заборгованості та п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5, оскільки банківською установою не були надані документи щодо безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. На підставі викладеного, просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 235 від 04.02.2010 р., вчинений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 825933,07 грн. було звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] В процесі розгляду справи, не змінюючи предмету позову, позивач уточнив коло осіб-учасників процесу залучивши до розгляду у справі в якості третьої особи приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Представник позивача [PERSON] в суді позовні вимоги свого довірителя підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, додатково зазначивши, що про отримання копії позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» про зняття з реєстраційного обліку та виселення саме 24 квітня 2014 року, з якої [PERSON] дізнався про існування виконавчого напису, йому відомо саме зі слів його довірителя [PERSON] Представник відповідача Лопухов В.А. в суді проти позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що строк звернення з позовом до суду, передбачений ст. 257 ЦК України, сплинув у лютому 2013 року, а [PERSON] звернувся до суду із позовом у липні 2014 року. Крім того, вважає, що строк позовної давності сплинув і у зв'язку з тим, що посилання [PERSON] на те, що лише у квітні 2014 року стало відомо про існування виконавчого напису № 235, вчиненого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], оскільки у листопаді 2010 року [PERSON] звертався з аналогічним позовом до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, який ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2011 року був залишений без розгляду. На підставі викладеного, просив суд застосувати строк позовної давності та у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про день та час судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього не надходило. Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення представників позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У ч.2 ст. 509 ЦК України зазначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Матеріалами справи встановлено, що 05 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 11380309000 (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику кредит в сумі 90000 доларів США строком до 04 серпня 2036 року. 05 серпня 2014 року між банківською установою та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 3852, за яким [PERSON] передано у заставу банківській установі квартиру [ADDRESS]. (а.с. 4-7) 04 лютого 2010 року банк звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою вчинити виконавчий напис на Іпотечному договорі реєстровий № 11380309000/3 від 05 серпня 2008 року, який укладено між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON], в рахунок погашення заборгованості [PERSON], що виникла у зв'язку із невиконанням договірних зобов'язань за кредитним договором № 11380309000 від 05 серпня 2008 року. 04 лютого 2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис № 235 про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], який є позичальником та іпотекодавцем за кредитним договором № 11380309000 від 05 серпня 2008 року на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 3852. За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеної квартири, на яку звертається стягнення, нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «УкрСиббанк» за період з 01 лютого 2009 року по 27 січня 2010 року в розмірі 824233,07 грн., з яких: заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитом - 812489,60 грн.; пеня - 11743,47 грн., а також витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1700,00 грн.. (а.с. 14) Як вбачається з матеріалів справи, а саме: з копії позовної заяви [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа: підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, адресованої Жовтневому районному суду м. Запоріжжя та підписаною [PERSON] 11 листопада 2010 року, [PERSON] на момент звернення із вказаним позовом до суду було достовірно відомо існування спірного виконавчого напису. (а.с. 56-57) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2011 року позовна заява [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа: підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України залишена без розгляду. (а.с. 58) 08 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, внаслідок якого у АТ «Дельта Банк» виникло право вимоги за кредитним договором № 11380309000 від 05 серпня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON]. (а.с. 8-11) 17 травня 2013 року Жовтневим відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса від 04 лютого 2010 року реєстровий № 235, внаслідок заміни стягувача було відкрито виконавче провадження ВП № 37942818 щодо звернення стягнення на квартиру [ADDRESS]. (а.с. 15) Як вбачається з вхідного штампу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (вх.. № 17520 від 10.07.2014р.) з позовом [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 10 липня 2014 року. (а.с. 1) АТ «Дельта Банк» в особі представника Лопухова В.А., реалізуючи свої права, передбачені ст. 27 ЦПК України, подало заперечення проти позову з посиланням на застосування судом позовної давності. (а.с. 51) Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду з позовом про визнання виконавчого напису № 235, вчиненого 04 лютого 2010 року таким, що не підлягає виконанню пропущено строк позовної давності. Аналізуючи перелічені норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази вказують на відсутність підстав задоволення позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк», треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], Жовтневий ВДВС ЗМУЮ, про визнання виконавчого напису № 235, вчиненого 04 лютого 2010 року таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обов'язків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Посилання позивача на те, що про існування виконавчого напису № 235, вчиненого 04 лютого 2010 року, йому стало відомо лише 24 квітня 2014 року є безпідставними та неспроможними, оскільки, як встановлено судом, у листопаді 2010 року [PERSON] вже реалізував своє право на звернення до суду з позовом про визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню, який ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2011 року був залишений без розгляду. Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріусом [PERSON] не були належним чином перевірені документи, надані банківською установою, оскільки зазначений факт без вивчення нотаріальної справи з приводу вчинення виконавчого напису встановити не можливо, а стороною позивача на підтвердження вказаного факту не зазначено та не надано суду належного та допустимого доказу. Крім того, представник позивача з відповідними клопотаннями до суду не звертався.

Outcome: dismissed