Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

У липні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності. Зазначає, що відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої у даній квартирі зареєстровано троє людей, а саме: [PERSON] , [PERSON] та їхня спільна дочка [PERSON] . Вказує, що відповідачка на даний час зареєстрована за вищевказаною адресою фактично, з 2015 року та по даний час в зазначеній квартирі не проживає та не з`являється. Це можуть підтвердити сусіди [PERSON] , що проживає по [ADDRESS] та [PERSON] , що проживає по [ADDRESS] . Це засвідчується Актом виданим КП НМР «ЖКО». Таким чином, відповідачка втратила право па користування квартирою, внаслідок її відсутності без поважних причин понад один рік. Відповідачка відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надала. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13.07.2021 року вказана позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подала до суду заяву, в якій просила позов задовольнити та вказала, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не подала відзив, а тому суд, враховуючи думку представника позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, постановив ухвалу про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 ЦПК України. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити повністю зважаючи на таке. Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ВВА №244991 [PERSON] на праві приватної власності налужить квартира [ADDRESS] в розмірі 100 % (а.с.4). Згідно з акту №18 складеного працівниками КП НМР «ЖКО» від 23.04.2021 року на час обстеження квартири [ADDRESS] , в ній знаходився [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] в квартирі не було, також відсутні їхні особисті речі та речі особистої гігієни (а.с.6). Позивач, вказуючи на порушення відповідачкою його права щодо користування та розпорядження належним йому майном, звернувся до суду з даним позовом за захистом свого майнового права, в якому просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно змісту ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Саме власник відповідно до приписів ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Як врегульовано положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч.1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. З огляду на викладене суд приходить висновку, що позивач, як власник спірного майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм нерухомим майном, у тому числі, шляхом визнання відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом часткового задоволення позову. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкоди у здійсненні права власності на квартиру підлягають задоволенню. Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідачку, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.ст. 6 та 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація пов`язана саме з місцем проживання, і зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи те, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. На підставі вищевикладеного, не підлягає до задоволення вимога позивача щодо зняття відповідачки з реєстраційного обліку в її квартири, так як вищевказаним Законом визначений позасудовий порядок вирішення даного питання. Крім цього суд враховує, що позивач позовних вимог до особи, яка здійснює реєстрацію фізичних осіб не заявляв. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідачку.

Outcome: partial