Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею, в порядку спадкування за законом, право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0315 га, яка розташована по 3-му провулку Петра Волиняки, 10 в м. Новоград-Волинський Житомирської області (далі Земельна ділянка). В обґрунтування своїх вимог зазначила, що після смерті племінниці [PERSON], яка померла 13.11.2015 року, відкрилась спадщина, що, окрім іншого майна, складалась з Земельної ділянки. Як спадкоємець за законом, прийняла спадщину, однак не має можливості зареєструвати землю на своє імя, у звязку з тим, що померла, хоч правомірно і набула право власності на землю, успадкувавши її після смерті своєї матері у 2008 році, проте належним чином на своє імя так і не оформила. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивач до суду надіслав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовими повістками, про причини неявки до суду він не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що 13.11.2015 року померла [PERSON], племінниця позивача, після смерті якої відкрилась спадщина, окрім іншого майна, на Земельну ділянку, яку вона успадкувала після смерті своєї матері [PERSON], померлої 11.07.2007 року, отримавши Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/ 2 частину житлового будинку, для обслуговування якого вказана Земельна ділянка, проте право власності на неї так і не зареєструвала, правовстановлюючий документ не отримала, а відтак належним чином спадкові права на землю не оформила. [PERSON] з технічної документації Управління Держгеокадастру у Новоград-Волинському районі від 06.05.2016 року, власником Земельної ділянки вказана померла [PERSON] У встановлений законом термін позивач прийняла спадщину, звернувшись 19.11.2015 року з відповідною заявою до приватного нотаріуса [PERSON], на підставі якої заведено спадкову справу № 87/2015. Інших спадкоємців, окрім позивача, після смерті [PERSON]С, немає. 06.10.2016 року позивачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок по 3-ому провулку [PERSON] (стара назва 3-ій провулок Чапаєва), для обслуговування якого призначена Земельна ділянка. Вказані обставини підтверджуються листами приватного нотаріуса Новоград-Волинського районного нотаріального округу [PERSON] від 09.11.2016 року та державного нотаріуса [PERSON] від 10.11.2016 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.10.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Земельну ділянку у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на неї. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, як за законом, так і за заповітом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). З введенням в дію з 05.03.2009 року нової редакції ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав, яка, в свою чергу, проводиться за заявочним принципом. Виходячи зі змісту ч.1, 2 ст. 331, ч. 1 ст. 182 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації. У випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно із правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, за життя [PERSON] правомірно набула на Земельну ділянку право власності, успадкувавши її за заповітом, у 2008 році (до введення в дію нової редакції ЗК України) після смерті своєї матері [PERSON], відкрито користувалась нею, однак Свідоцтво про право на спадщину так і не отримала та не здійснила державну реєстрацію права власності на неї. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом, в даному випадку, Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.01.2008 року на 1/2 частину житлового будинку, де вказана Земельна ділянка, з цільовим призначенням для його обслуговування. Оскільки до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, та, враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на Земельну ділянку, яка залишилась після смерті її племінниці [PERSON], яка в свою чергу успадкувала її після смерті матері [PERSON], проте належним чином своїх спадкових прав на неї так і не оформила. Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved