Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] ЇЇ невістка [PERSON] разом із онуком [PERSON] у вказаній квартирі не проживають з травня 2015 року, оскільки виїхали за межі України, у зв'язку з проведенням антитерористичної операції до Російської Федерації, проте з реєстраційного обліку так і не знялись, у зв'язку з чим позивач вимушена сплачувати комунальні послуги також і за них, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Крім того, вона не може оформити субсидію. Особистих речей їхніх у квартирі не зберігається. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її присутності, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи - Служби по справах дітей Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради в судовому засіданні просила вирішити спір на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини, її житлових та майнових прав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка на підставі договору дарування від 31 березня 2006 року, зареєстрованого у Маріупольському БТІ 12.04.2006 року за реєстраційним №14325001, є власником квартири [ADDRESS] З особового рахунку, виданого ЖКП «Керуюча компанія «Іллічівська», вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [PERSON] та [PERSON], відповідно до свідоцтва про взяття на реєстрацію зареєстровані у [ADDRESS] Згідно паспортних даних [PERSON] та її чоловік [PERSON] набули громадянство Російської Федерації. Згідно з частиною 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та [PERSON] і [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] оскільки знайшов своє підтвердження факт того, що відповідачка разом з сином не мешкає за місцем реєстрації більше шести місяців, оскільки переїхали до Російської Федерації на постійне місце мешкання та отримали громадянство. Крім того, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Стосовно позиції органу опіки та піклування щодо порушення прав неповнолітньої дитини, суд вважає, що права дитини не порушуються, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. [PERSON] та [PERSON], які є батьками [PERSON] і діють від його імені, не проживають за вказаною адресою у квартирі, в якій зареєстровані разом з дитиною, і в теперішній час вони проживають за межами території України та отримали громадянство Російської Федерації, тому суд вважає, що права дитини шляхом задоволення вказаного позову не порушуються.

Outcome: approved