Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. На обґрунтування позовних вимог вказував, що 10.10.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму в 100 000,00 грн. з умовою повернення до 10.10.2015 р. Проте, у встановлений договором строк, відповідач [PERSON] грошові кошти не повернув та відмовляється виконувати взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики з урахуванням індексу інфляції в розмірі 151 100,00 грн ; три проценти річних від простроченої суми - 4 992,51 грн. ; проценти за користування позиченими коштами - 55 116,92 грн. ; інфляційні нарахування за весь час прострочення виконання зобов'язання - 16 469,90 грн. , а всього 424 109,33 грн. та сплачені судові витрати в розмірі 4 241,09 грн. В червні 2017 р. позивач [PERSON] уточнив позов , вказавши , що договір позики від 10.10.2014 року укладений [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] та в інтересах сім»ї, тому [PERSON] є боржником і в неї виник обов»язок щодо солідарного повернення позичених коштів. Прохав стягнути з [PERSON] та [PERSON] борг за договором позики у сумі 424 109,33 грн. та сплачений судовий збір. В грудні 2017 р. позивач збільшив позовні вимоги , просив стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] борг за договором позики у сумі 551 181 ,52 грн. та сплачений судовий збір у сумі 2755,69 грн. У березні 2017 р. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. У вказаному позові [PERSON] вказав , що договір позики укладений без згоди дружини , під впливом обману зі сторони [PERSON] , кошти при укладенні даного договору він не отримував , умови даного договору не відповідають фактичним домовленостям .Прохав визнати договір позики недійсним. В квітні 2017 р. [PERSON] подав до суду уточнений позов , в якому просив визнати недійсним договір позики , вказавши , що договір позики між ним та [PERSON] укладений без згоди його дружини [PERSON] . Так ,дійсно він позичив у [PERSON] 6600 доларів США у травні 2013 року для свого сина ,якому була потрібна фінансова допомога . На початку жовтня 2014 р. у зв»язку з неврожаєм , його підприємницька діяльність опиналася під загрозою , про вказану тяжку обставину він повідомив [PERSON] і вони домовились , що [PERSON] поверне гроші через рік без сплати відсотків . На вимогу [PERSON] вони уклали договір позики на 6600 доларів США , що на день позики складало 85 470 грн. [PERSON] погодився на вказані умови , так як іншого виходу в нього не було. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просить задовольнити, зустрічний позов не визнав , просить відмовити. Представник відповідача , відповідачі [PERSON] та [PERSON] первісний позов не визнали , просять відмовити. Зустрічні позовні вимоги підтримали , просять задовольнити. Третя особа - приватний нотаріус до суду не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність, проти позову заперечував. Третя особа - [PERSON] зустрічний позов підтримала , просить задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін , дослідивши письмові докази по справі , допитавши свідків, дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 530 ч.1 ЦК України ,якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно до ч. 3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. З матеріалів справи убачається та судом встановлено, що 10.10.2014 р. між сторонами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики , посвідчений приватним нотаріусом Краснокутського районного нотаріального округу , згідно якого [PERSON] передав [PERSON] на 1 рік , тобто до 10.10.2015 р. , а останній прийняв у власність грошові кошти у сумі 100 000 грн. з врахуванням індексу інфляції . Відповідно до п.4 договору позики зазначено , що позичальник [PERSON] буде виконувати своє зобов»язання та має сплатити повну суму - 100 000 грн. , з урахуванням індексу інфляції в жовтні місяці 2015 р. Пунктом 6 вказаного договору передбачено , що якщо позичальник своєчасно не виконає свої зобов» язання за договором , тобто не повернене гроші в установлений строк і в повному обсязі , він повинен сплатити позикодавцеві суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення боргу , а також 10 процентів місячних від простроченої суми. Відповідно до п.14 вказаного договору [PERSON] надала згода на позику грошових коштів , про що написала заяву . У вказаній заяві вона підтвердила , що укладення договору відповідає її дійсному волевиявленню та здійснюється в інтересах сім»ї. На підтвердження заборгованості , позивач [PERSON] надав розрахунок , який відповідачами не спростований . Заборгованість за договором позики з урахуванням індексу інфляції за період користування позиченими коштами з 10.10.2014 р. по 10.10.2015 р. складає 151,100 ,00 грн. Відповідно до розписки від 01.04.2016 р., боржником [PERSON] в рахунок погашення боргу сплачено 50 000,00 грн. Сума належних до сплати відповідачем процентів за користування позиченими коштами за період з 10.10.2014 р. по 28.11.2017. розраховано за періодами в залежності від неповернутої суми коштів встановленої Національним банком України у відповідних періодах часу облікової ставки , згідно розрахунку складає 106 208, 67 грн. Розрахунок збитків , завданих інфляцією з 10.10.2015 року по 01.11.2017 р. складений , відповідно до формули. В даному випадку сума заборгованості складає 151 100, 00 грн. , а в період з 01.04.2016 р.- 101 100,00 грн. , за період прострочення з 10.10.2015 року по 28.11.2017 р. складає 38 816,30 грн. Три проценти річних від простроченої поверненням суми боргу , належні до сплати на користь позивача , розраховані за період з 10.10.2016 р. по 28.11.2017 р. складає 7 196,55 грн. Сума неустойки за період з 10.10.2015 р. по 01.04.2016 р. складає 105 770 грн. , з 01.04.2016 р. по 01.11.2017 р. складає 297 ,860 грн. За таких обставин суд вважає, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, відповідно до яких відповідачі за первісним позовом повинні повернути борг та сплатити кошти, передбачені ст. 625 ЦК України. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] надав належні та достатні докази, якими він обґрунтовує свої вимоги. Відтак, з наданого позивачем за первісним позовом до суду договором позики вбачається, що 10.10.2014 р. [PERSON] надав у борг [PERSON] 100 000,00 грн., які останній повинен був повернути до 10.10.2015 року. Однак, у вказаний договорі строк , відповідач не повернув кошти. У зв'язку з цим, [PERSON] має право на захист свого порушеного права шляхом стягнення з відповідача коштів , які були надані останньому у борг, та відсотків за прострочення виконання зобов'язання. Крім того , договір позики було укладено під час перебування [PERSON] в шлюбі з [PERSON] , за її згодою та в інтересах сім»ї , і отримані за ним кошти позичальником було витрачено також виключно в інтересах сім»ї. Таким чином у подружжя внаслідок укладення договору позики виникає також і зобов»язання , в інтересах сім»ї , у вигляді повернення позиченої грошової суми , виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники , що цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України , викладеній у постанові від 14.09.2016 року у справі № 6-539 цс16. Представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву , про застосування строків позовної давності щодо стягнення неустойки. В частині стягнення з відповідача [PERSON] неустойки , суд зазначає наступне. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Вказаним договором не передбачено , що у разі несвоєчасного погашення платежів позичальник зобов'язуєься сплачувати позикодавцю неустойку в розмірі . За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло з наступного дня після 10 жовтня 2015 року , а до суду він звернувся лише - 15 листопада 2016 року , то пеня підлягала стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову. Вказана правова позиція викладена у висновку ВСУ (у справі № 6-100 цс 14). Позивач [PERSON] надав достатньо доказів на підтвердження свого позову , тому позов підлягає задоволенню частково . В частині в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки у сумі 196 430 ,00 грн. слід відмовити. Щодо зустрічного позову [PERSON] про визнання договору позики недійсним , то суд зазначає наступне . Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. 2. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Як зазначає ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Посилання відповідача [PERSON] на те, що договір позики був складений без згоди дружини [PERSON], на вкрай невигідних для нього умовах , під впливом тяжкої обставини та під впливом обману зі сторони [PERSON] , те , що кошти він по договору позики не отримував та умови даного договору не відповідають фактичним домовленостям [PERSON] та [PERSON] не може бути прийнято судом до уваги, оскільки доказів на підтвердження своїх посилань не надано. Показання свідків [PERSON] [PERSON] ,[PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] позичав гроші у [PERSON] для свого сина у сумі 6600 доларів США , а за договором позики гроші не отримував , суд до уваги не приймає , оскільки вони спростовуються самим договором позики та матеріалами справи. Крім того , свідки [PERSON] та [PERSON] є синами позивача за зустрічним позовом і , на думку суду , заінтересовані в результаті розгляду справи. Окрім того , твердження [PERSON] про те , що спірний договір позики , укладений [PERSON] без згоди його дружини , не відповідає дійсності , оскільки матеріали справи містять заяву [PERSON] , посвідчену 10.10.2014 року приватним нотаріусом Краснокутського нотаріального округу Соломко С.І., про надання згоди своєму чоловіку [PERSON] взяти в позику грошові кошти у [PERSON] у сумі 100 000,00 грн. та остання підтвердила , що укладення такого договору відповідає дійсному її волевиявленню та здійснюється в інтересах сім»ї. Крім того , своїм підписом під текстом вказаної згоди , вона стверджує той факт , що зміст документа та правові наслідки їй зрозумілі ,а правочин повністю відповідає її волевиявленню і тлумачиться однозначно. Вказана заява [PERSON] зареєстрована в реєстрі за №1230 , складена в присутності нотаріуса та справжність підпису [PERSON] ,ним засвідчена. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не надав суду доказів на підтвердження свого позову і тому його позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час звернення до суду позивачем [PERSON] сплачено до суду судовий збір у сумі 5 511,83 грн. , тому з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути сплачений судовий збір у сумі 2533,23 грн.

Outcome: partial