Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «УКРГАЗБАНК» (далі ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК»,[PERSON]) звернувся через свого представника до суду з зазначеним вище позовом до відповідачів фізичної особи - підприємця [PERSON] (далі Відповідач-1,Позичальник) та ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІМЕКСБАНК» (далі Відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - відділ державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції (далі Відділ ДВС Бердичівського МУЮ, в якому просять суд звільнити з-під арешту нежитлову будівлю магазину, загальною площею 60,6м.кв., яка знаходиться за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Волочаївська, 3, та належить [PERSON], накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 40142257, виданої 10.10.2013р. відділом державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції, номер запису про обтяження 2824474(спеціальний розділ) зареєстрований 11.10.2013р. Позовні вимоги мотивуються тим, що 14.11.2012 року між Позивачем та Відповідачем-1 був укладений Кредитний договір № 42/3-Ю/12 (далі - Кредитний договір). Відповідно до умов даного Кредитного договору, [PERSON] надав Позичальнику кредит у сумі 345.000,00 гривень на строк з 04 листопада 2012 року по 13 листопада 2019 року. Цільове використання кредиту - для придбання нежитлового приміщення - продуктового магазину. Забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором оформлено зокрема договором іпотеки №42/3-Ю/12-Z від 14.11.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №4432, за якими в іпотеку Банку передано нежитлової будівлі магазину, загальною площею-60,6м.кв., який знаходиться за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Волочаївська, 3, та належить їй на підставі договору купівлі-продажу магазину від 14.11.2012р., заставною вартістю 461.000,00 грн. В свою чергу, Позичальник не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, тому [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з 14.11.2012р. по 30.06.2013р. 19 листопада 2013 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області ухвалено рішення на користь Банку та стягнуто солідарно з [PERSON] та Відповідача-1 на користь Позивача заборгованості за Кредитним договором у розмірі 387.069,45 гривень. 22.10.2015р. Відповідача-1 звернулася до Банку із заявою про добровільну реалізацію заставного нерухомого майна: нежитлової будівлі магазину, загальною площею 60,6м.кв., яка знаходиться за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Волочаївська, 3, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. За наслідками розгляду вказаної заяви Кредитним Комітетом Позивача 04.11.2015р. прийнято рішення про надання згоди на добровільну реалізацію предмету іпотеки за ціною не менше ніж 317.000,00 грн. Однак, Банк не має можливості скористатись правом іпотекодержателя в зв'язку з наявними арештами та обтяженнями в Єдиному реєстрі заборон відчужень об'єктів нерухомого майна, а саме: арешт відділу ДВС Бердичівського МУЮ, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №40142257 від 10.10.2013р. на користь Відповідача-2, код 20971504 грн., номер запису про обтяження 2824474(спеціальний розділ), зареєстрований 11.10.2013р., тому звернувся до суду з відповідним позовом. В даний час у Відповідача-2 відкликана банківська ліцензія та банк знаходиться в процесі ліквідації. Представник позивача на підставі довіреності в судове засідання не зявився, подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач-1 в судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Представник Відповідач-2 в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином згідно ст.74-78 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, заперечення на позов до суду не подавались. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі згідно чинного законодавства. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та їх представників. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч.3 і 4 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі змісту ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №567 від 10.06.2009 року «Про капіталізацію публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк»» та Постанови Кабінету Міністрів України №342 від 04.04.2011 року «Про додаткову капіталізацію публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» АБ «УКРГАЗБАНК» є банком з часткою держави в статутному капіталі у розмірі 94.6984%, а відтак звернення з зазначеним позовом зумовлено захистом інтересів держави. Згідно ст.60 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч.1 ст.575 ЦК України застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, є іпотекою. Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки (ст.3 Закону України «Про іпотеку»). Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим ст.60 вище вказаного Закону обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч. 5 цієї норми у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження (конкретні випадки визначені в частинах 1-4 указаної статті) арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У силу положень ст.54 цього Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Згідно із ч.4 цієї норми заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч.3 ст.54 цього Закону). Указані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями. Ураховуючи наведене вище, а також виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься у Законі № 898-ІV (ст.1), відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч.3 ст.54 Закону № 606-ХІV. Тому, зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту частин 6 та 7 ст. З Закону № 898-ІV убачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв'язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання боржником на момент пред'явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов'язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Судові витрати згідно зі статтями 79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідачів.

Outcome: approved