Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

у липні 2014р. [PERSON] (надалі - позивач) звернулась у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» (надалі - відповідач) про стягнення пені за неналежне виконане зобов'язання, пояснивши при цьому наступне. 22.05.2013р. між позивачем як покупцем та відповідачем як продавцем було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 20/ф, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець придбає майнові права на квартиру [ADDRESS] у Голосіївському районі м. Києва, на умовах та в порядку, що визначені у цьому Договорі. При цьому згідно п. 6.1. і 6.2. Договору купівлі-продажу майнових прав № 20/ф відповідач зобов'язався здійснити спорудження та ввести в експлуатацію у ІV кварталі 2013р. каркасно-монолітний житловий будинок на 24 поверхи за [ADDRESS] у Голосіївському районі м. Києва, а також отримати щодо наведеного будинку сертифікат відповідності закінченого будівництва. Проте у визначені строки відповідач не виконав свої зобов'язання, не завершив будівництво та не ввів у експлуатацію будинок [ADDRESS] у м. Києві, а також не отримав щодо нього сертифікат відповідності закінченого будівництва. В свою чергу згідно п. 4.2. Договору купівлі-продажу майнових прав № 20/ф, за неналежне виконання своїх зобов'язань відповідач зобов'язався сплачувати позивачу пеню у розмірі 0,01% від суми неналежно виконаного зобов'язання. Разом з цим позивач зазначила, що вона виконала належним чином свої зобов'язання відповідно до п. 2.5.1 і п. 3.2. Договору купівлі-продажу майнових прав № 20/ф та оплатила відповідачу 99% вартості майнових прав у сумі 728793,45 грн. згідно платіжного доручення № 1 від 28.05.2013р. та Кредитного договору № 4-Ф-ДЖ/60-13 від 28.05.2013року. На підставі викладеного позивач, збільшивши позовні вимоги, просила суд стягнути на її користь із відповідача 0,01% пені від оплаченої вартості майнових прав у сумі 728793,45 за строк 251 день, яка становить суму розміром 18292,88 грн. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача у судовому засіданні та наданих суду письмових запереченнях проти позову просив відмовити у задоволені позовних вимог повністю, оскільки: положеннями ЦК України передбачено стягнення пені за порушення виключно грошового зобов'язання, однак зобов'язання відповідача ввести в експлуатаціюу ІV кварталі 2013р. житловий будинок і отримати сертифікат відповідності закінченого будівництва не передбачає за своїм змістом передання грошових коштів позивачу, тобто не є грошовим, а також наведене зобов'язання не має вираження свого змісту у грошовій сумі. Врахувавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність відмовити у задоволені позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно укладеного між позивачем як покупцем та відповідачем як продавцем Договору купівлі-продажу майнових прав від 22.05.2013р. за № 20/ф, продавець продає, а покупець придбає майнові права на квартиру [ADDRESS] у Голосіївському районі м. Києва, на умовах та в порядку, що визначені у цьому Договорі. Відповідно до п. 6.1. Договору купівлі-продажу майнових прав № 20/ф відповідач зобов'язався здійснити спорудження та ввести в експлуатацію у ІV кварталі 2013р. каркасно-монолітний житловий будинок на 24 поверхи за [ADDRESS] у Голосіївському районі м. Києва. Вбачається, що згідно п. 2.2.2. і п. 6.2. Договору купівлі-продажу майнових прав № 20/ф відповідач зобов'язався отримати Сертифікат відповідності закінченого будівництвом об'єкта стосовно вищезазначеного будинку за [ADDRESS]. В свою чергу згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом з цим положеннями ст. 610 визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Положеннями ч. 2 ст. 614 ЦК України визначено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Однак відповідачем не надано та в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження належного виконання відповідачем зобов'язання щодо введення в експлуатацію у ІV кварталі 2013р. каркасно-монолітного житлового будинку на 24 поверхи за [ADDRESS] у Голосіївському районі м. Києва, щодо отримання стосовно нього Сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта, а також стосовно відсутності вини відповідачу у порушенні свого зобов'язання за Договором купівлі-продажу майнових прав № 20/ф. Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач порушив свої зобов'язання перед позивачем за Договором купівлі-продажу майнових прав № 20/ф щодо введення в експлуатацію у ІV кварталі 2013р. каркасно-монолітного житлового будинку на 24 поверхи за [ADDRESS] у Голосіївському районі м. Києва, отримання стосовно нього Сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта. Разом з цимположеннями ст. 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. При цьому відповідно до п. 4.2. Договору купівлі-продажу майнових прав № 20/ф, за неналежне виконання своїх зобов'язань відповідач сплачує покупцю пеню у розмірі 0,01% від суми неналежно виконаного зобов'язання. В свою чергу положеннями ч. 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Разом з цим Верховний Суд України у положеннях листа «Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за 2010 - 2011 рр.» від 01.06.2012р. роз'яснив, що відповідно до статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів(постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі N 6-40цс11). Аналогічне визначено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 12 листа «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів із зобов'язань, що виникають із договорів та інших правочинів» від 27.09.2012 р. N 10-1390/0/4-12. Крім того відповідно преамбули закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 року за № 543/96-ВР, цей закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Згідно ст. 1 закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Аналогічне зазначено у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012р. по справі за № 6-49цс12. В свою чергу суд зазначає, що визначене положеннями п. 2.2.2., 6.1. і 6.2. Договору купівлі-продажу майнових прав № 20/ф зобов'язання відповідача ввести в експлуатацію у ІV кварталі 2013р. житловий будинок за [ADDRESS] у Голосіївському районі м. Києва, отримання стосовно нього Сертифікат відповідності закінченого будівництвом об'єкта не передбачає за своїм змістом обов'язок відповідача сплатити на користь позивача грошові кошти, а також не містить свого вираження у грошовій сумі від якої можливо розрахувати пеню, тобто не є грошовим зобов'язання за порушення якого може нараховуватися пеня. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволені вимоги про стягнення коштів пені із відповідача за порушення зобов'язання, яке не є грошовим. Разом з цим суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися до відповідача із вимогою про відшкодування збитків та моральної шкоди, в разі завдання останніх позивачу через порушення відповідачем своїх зобов'язань за Договором купівлі-продажу майнових прав № 20/ф (згідно ст. 22, 23, п. 4 ч. 1 ст. 611, ст. 1166 ЦК України).

Outcome: dismissed