Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

У липні 2018 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. У позові [PERSON] зазначив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.1995, посвідченого державним нотаріусом Запорізької держаної нотаріальної контори [PERSON], позивач є власником житлового будинку № 17 по вул. Центральна (Кірова) в смт. Кушугум, Запорізького району Запорізької області. У зазначеному житловому будинку наразі зареєстрована відповідачка по справі (донька позивача), яка з 26.05.2009 року по теперішній час за вказаною адресою не проживає. У звязку з реєстрацією відповідачки в належному позивачу житловому будинку, останній позбавлений можливості оформити державну субсидію. З огляду на вищевикладене позивач, посилаючись на ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, зазначає, що реєстрація відповідачки у належному йому будинку, порушує право власності останнього, заважає вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном, у звязку з чим просив суд позбавити [PERSON] права користування житловим будинком № 17 по вул.\~Центральна (Кірова) в смт. Кушугум, Запорізького району Запорізької області. У судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Надав до суду заяву, відповідно до якої позов підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності, без фіксування процесу технічними засобами. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка до\~суду не\~зявилась,\~про дату,\~час і\~місце слухання\~справи повідомлена\~своєчасно та\~належним чином.\~Причини неявки\~суду не\~повідомила.Відзив, у передбачений ухвалою суду від 10.08.2018 строк, суду не надала. На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.1995, посвідченого державним нотаріусом Запорізької держаної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1678, позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 17 по вул.\~Центральна (Кірова) в смт. Кушугум, Запорізького району Запорізької області (а.с. 6). Право власності на вищевказаний будинок зареєстровано за [PERSON], 08.01.1996, що підтверджується копією Реєстраційного напису, внесено в реєстраційну книгу № 9 за № 1128 (а.с. 6 зворотня сторона). Відповідно до довідки № 1755 від 13.07.2018, виданої виконавчим комітетом Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, [PERSON], [INFO], проживає та зареєстрований за адресою: [INFO]. Разом з ним зареєстровані: дружина [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], онук (син доньки) [PERSON], [INFO], онук (син доньки) [PERSON], 20140 р.н. (а.с. 4). Згідно з Актом обстеження фактичного не проживання громадянина в с-щі Кушугум від 13.07.2018, комісією у складі: депутата селищної ради [PERSON], сусідів [PERSON] та [PERSON], проведено обстеження домоволодіння за адресою: смт. Кушугум, вул. Центральна, буд. 17, Запорізького району Запорізької області, та встановлено, що в житловому будинку за вищевказаною адресою донька [PERSON] (08.02.1990 р.н.) з моменту реєстрації 26.05.2009 не проживала за вказаною адресою. Також за вказаною адресою не проживають й онуки [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Беручи до уваги те, що позивач є власником житлового будинку № 17 по вул. Центральна в смт. Кушугум, Запорізького району Запорізької області, а відповідачка, яка є його донькою, не проживає у зазначеному будинку більше одного року, у добровільному порядку відмовляється знятися з реєстрації з належного позивачу будинку, тим самим порушуючи конституційне право останнього, як власника даного будинку, на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, у суду є всі підставі для задоволення позовних вимог, відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання про відшкодування судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, та вважає за необхідне стягнути з відповідачки 704,80 грн. на користь позивача в рахунок відшкодування суми сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved