Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за договором позики від 20.04.2020 у розмірі 508 478,66 грн., яка складається з 497 460,00 грн. - основного боргу; 2 418,39 грн. - 3 % річних за період з 01.05.2020 по 30.06.2020; 7 107,89 грн. - процентів за договором позики за період з 01.05.2020 по 30.06.2020; 1 492,38 грн. - збитків від інфляції за травень 2020 року. На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 20 квітня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики в розмірі 522 000,00 грн. із строком повернення до 30.04.2020 року. У зв`язку із фактичним отримання грошових коштів від позикодавця в сумі 522 000,00 грн., відповідач написав розписку 20 квітня 2020 року. 05 травня 2020 року відповідач частково повернув позивачу позику в розмірі 24 540,00 грн., про що позивачем була видана відповідна розписка. 18 травня 2020 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про негайне повернення позичених коштів. Відповідач вимогу не виконав. У визначені строки відповідач грошові кошти не повернув, що і стало підставою для звернення до суду. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 27.07.2020 року справа призначена до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2020 року призначено справу до розгляду по суті, підготовче засідання закрито. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з викладених у позові підстав та просив їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач щодо розміру боргу суму не заперечував, пояснив, що всю суму боргу він немає можливості віддати та просив у задоволені позову відмовити. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 20 квітня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики в розмірі 522 000,00 грн. із строком повернення до 30.04.2020 року. У зв`язку із фактичним отримання грошових коштів від позикодавця в сумі 522 000,00 грн., відповідач написав розписку 20 квітня 2020 року (а.с. 9). 05 травня 2020 року відповідач частково повернув позивачу позику в розмірі 24 540,00 грн., про що позивачем була видана відповідна розписка. 18 травня 2020 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про негайне повернення позичених коштів (а.с. 12). Відповідач вимогу не виконав. У визначені строки відповідач грошові кошти не повернув. Таким чином, основний борг відповідача перед позивачем за договором позики станом на складання позову становить 497 460,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Станом на 30.06.2020 року розмір 3% річних складає 2 418,39 грн. Розрахунок наданий позивачем судом перевірений та покладений в основу рішення. Розрахунок: сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість прострочених днів. Рівень інфляції за травень 2020 року склав - 100,3 %, а інфляційні витрати склади: 497 460,00грн. х (100,3% - 100 %) = 1 492,38 грн. Станом на 30.06.2020 року розмір процентів складає 7 107,89 грн. Розрахунок наданий позивачем судом перевірений та покладений в основу рішення. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним договором позики з урахуванням трьох процентів річних, процентів за договором та індекс втрат складає 508 478,66 грн. (497 460,00+2 418,39+7107,89+1492,38). Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (зокрема, грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалися, на його банківський рахунок. Наявність розписки у Відповідача підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачами, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих коштів по договору позики та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 497 460,00 грн., 3% річних в сумі 2 418,39 грн., процентів за договором позики в сумі 7 107,89 та індекс інфляції в сумі 1 492,38 грн., є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно із ст. 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокатом слід саме у договорі з клієнтом визначити механізми розрахунку свого гонорару. Лише рахунку замало. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію договору № 1-18/05/2020 про надання правничої допомоги від 18.05.2020, квитанції до прибуткового касового ордеру № 19 від 30.06.2020 на суму 10 000,00 грн. та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 30 від 29.09.2020 на суму 10 000,00 грн. (а.с. 8, 26). Як вбачається із матеріалів справи, позивач довів належними доказами, що поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00грн., у зв`язку із чим дана сума витрат підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 5 084,79 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved