Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить припинити сервітут\~щодо безоплатного\~та безстрокового\~користування [PERSON] \~(і.п.н.\~ [NUMBER] ),\~ [INFO] ,\~житловим будинком,\~розташованим по\~ [ADDRESS] , встановлений договором про встановлення сервітуту від 26.08.2010 року, зареєстрованим в реєстрі за №1419; визнати [PERSON] (і.п.н. [NUMBER] ), [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] . В позові посилається на те, що є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . 26.08.2010 року між [PERSON] та його батьками, [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір про встановлення сервітуту, згідно з яким [PERSON] та [PERSON] як сервітуаріям надавалося особисте право безоплатно та безстроково користуватися відповідно до цільового призначення житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] . На момент укладення договору дарування та договору про встановлення сервітуту батьки позивача, [PERSON] та [PERSON] , перебували у шлюбі. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, здійснено поділ майна подружжя. Після ухвалення вищезазначеного рішення [PERSON] забрав майно, що було виділено йому згідно рішення Бердянського міськрайонного суду, та виїхав з житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . З листопада 2015 року і по теперішній час, тобто вже більше трьох років, відповідач не проживає у зазначеному житловому будинку. Речей, що йому належать, у будинку немає. Вважає, що вказані обставини свідчать про те, що відповідач остаточно виїхав із зазначеного житлового будинку і не має наміру в майбутньому повернутися до вказаного жилого приміщення. Згідно з п. 7 договору про встановлення сервітуту від 26.08.2010 року сервітут припиняється, зокрема, у разі невикористання сервітуту протягом трьох років підряд. Виїхавши з будинку, розташованого по [ADDRESS] , [PERSON] з реєстрації місця проживання за цією адресою не знявся. На сьогоднішній день позивач має намір та бажання розпоряджатися належним йому на праві власності нерухомим майном на власний розсуд. Відповідач, не будучи власником вказаного житлового будинку, зареєстрований в ньому, чим перешкоджає позивачу як власнику житлового будинку у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, у зв`язку із чим позивач і звертається до суду. В судове засідання представник позивача адвокат Баранова О.П. надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вимоги підтримала, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 70) Відповідач в судове засідання не з`явився, \~про день,\~\~час і місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 30, 34, 53, 54, 65, 68, 69). Причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. \~ Суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача в заочному порядку. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачу на підставі договору дарування житлового будинку належить житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці розміром 621,0 кв.м. (а.с. 6-7). 26.08.2010 р. між [PERSON] та його батьками, [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір про встановлення сервітуту, згідно з яким [PERSON] та [PERSON] як сервітуаріям надавалося особисте право безоплатно та безстроково користуватися відповідно до цільового призначення житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] (а.с. 8). На момент укладення договору дарування та договору про встановлення сервітуту батьки Позивача, [PERSON] та [PERSON] , перебували у шлюбі. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, здійснено поділ майна подружжя (а.с. 9-12). Відповідно до копії домової книги [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-14). Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, пояснила суду, що між її будинком та будинком позивача близько 50 метрів (городи). Відповідача не бачила останні 4 роки. Бачила, що в будинку проживає син із сім`єю та матір`ю. Свідок [PERSON] [PERSON] , пояснила суду, що позивач є її зятем. Знайома із ним та його батьками з 2012 року. Зі сватами у неї добрі відносини. Приблизно 4 роки відповідач не проживає в будинку зятя. В листопаді 2015 року, коли народилась онучка, свата бачила, а після цього знає, що свати розлучились і відповідач поїхав. В будинку позивача буває часто. Кімната відповідача порожня, його речей там немає. Свідок [PERSON] пояснила, що дружина позивача є її племінницею. Коли остання виходила заміж, відповідач проживав у будинку. У 2015 році ночував вдома уже через раз. А в 2016 році його в будинку вже не було постійно і його речей також. Кімната відповідача порожня. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року № 75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи письмові докази, пояснення свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved