Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В квартирі зареєстровані дві особи: позивач [PERSON] та її дочка [PERSON], [INFO]. Проте, дочка в квартирі не проживає, оскільки в 2006 році виїхала за кордон на постійне місце проживання, тому із зазначеного часу не проживає у житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, будь-яке спілкування між ними відсутнє. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Оскільки відповідач в квартирі не проживає, то виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються і на відповідача, але остання не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, що порушує права позивача. На підставі викладеного, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою за вищевказаною адресою. У судове засіданні позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності, відкладення розгляду справи, а також відзив на позовну заяву до суду не надходили. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 за № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, першого Протоколу та Протоколів №72, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплене принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 321 ЦК України). Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 05 січня 2000 року, копії довідки КП «ЖЕО №2» позивач є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6, 7-8). Відповідач [PERSON], яка є дочкою позивача, зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту [NUMBER], виданим Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 11.12.2001 року (а.с.19). Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Це ж положення закріплено в ст.9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Як вбачається з актів обстеження факту не проживання особи за місцем реєстрації від 23.08.2016 року, 17.02.2017 року, 17.08.2017 року та 09.02.2018 року відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає з 2006 року (а.с.10-13). Враховуючи, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад строки, встановлені законодавством, тому її слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Судові витрати позивач просила покласти на неї. На підставі викладеного,

Outcome: approved