Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

У липні 2018 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛАН» про стягнення середнього заробітку по день фактичного розрахунку. Ухвалою суду від 02 серпня 2018 року відкрито провадження за позовом [PERSON] та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 02 серпня 2018 року позов [PERSON] повернено позивачеві. Позивач [PERSON] 13.08.2018 повторно звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛАН» про стягнення середнього заробітку по день фактичного розрахунку. Ухвалою суду від 21.08.2018 об'єднано в одне провадження справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛАН» про стягнення середнього заробітку по день фактичного розрахунку, та справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛАН» про стягнення середнього заробітку по день фактичного розрахунку, присвоївши справі єдиний номер 199/5518/18. Ухвалою суду від 21.08.2018 за клопотанням позивачів витребувано докази від Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛАН», а саме належним чином завірені копії наказів про призначення на посаду та звільнення з посади [PERSON] та [PERSON], а також довідки про середню заробітну плату обох позивачок. В обґрунтування позову позивач [PERSON] зазначила, що з 01 квітня 2011 року по 20 березня 2018 року вона працювала на ТОВ «АЛАН» на посаді в'язальниці ковбас, а з 01 січня 2013 року - формувальник ковбасних виробів. 20 березня 2018 року її було звільнено. 22 березня 2018 року вона отримала заробітну плату. За актом перевірки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області 15.06.2018 позивач отримала перерахунок заробітної плати. Таким чином, повний розрахунок при звільненні нею отримано лише 15 червня 2018 року, трудову книжку 03 липня 2018 року. За таких обставин, з урахуванням уточненого позову, позивач [PERSON] просила суд стягнути з ТОВ «АЛАН» середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 14 502,03 грн., а також покласти судові витрати на відповідача. В обґрунтування позову позивач [PERSON] зазначила, що з 01 лютого 2012 року по 20 березня 2018 року вона працювала на ТОВ «АЛАН» на посаді в'язальниці ковбас, а з 01 січня 2013 року - формувальник ковбасних виробів. 20 березня 2018 року її було звільнено. 22 березня 2018 року вона отримала заробітну плату. За актом перевірки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області 15.06.2018 позивач отримала перерахунок заробітної плати. Таким чином, повний розрахунок при звільненні нею отримано лише 15 червня 2018 року, трудову книжку 03 липня 2018 року. За таких обставин, з урахуванням уточненого позову, позивач [PERSON] просила суд стягнути з ТОВ «АЛАН» середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 14 943,12 грн., а також покласти судові витрати на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала. Позивач [PERSON] надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала Представник відповідача Півкозак О.В. у судовому засіданні підтримала в повному обсязі наданий відзив на позовну заяву. Суд, вислухавши позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 01 квітня 2011 року по 20 березня 2018 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем Товариством з обмеженою відповідальність «АЛАН» на посаді в'язальниці ковбас, а з 01 січня 2013 року - формувальник ковбасних виробів і була звільнена за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці та наказом про звільнення з роботи, копії яких наявні у матеріалах справи. В судовому засіданні також встановлено, що позивач [PERSON] з 01 лютого 2012 року по 20 березня 2018 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем Товариством з обмеженою відповідальність «АЛАН» на посаді в'язальниці ковбас, а з 01 січня 2013 року - формувальник ковбасних виробів і була звільнена за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці та наказом про звільнення з роботи, копії яких наявні у матеріалах справи. Актом Державної служби України з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН667/247/АВ від 12 червня 2018 року встановлено порушення ТОВ «АЛАН» трудового законодавства в частині нарахування належних сум заробітної плати, в тому числі і у відношенні позивачів. На підставі вищезазначеного Акту 13.06.2018 винесено постанову про адміністративне правопорушення №ДН667/247/АВ/П/ПТ та припис №ДН667/247/АВ/П, на виконання якого 15 червня 2018 року позивачі отримали суми в рахунок невиплаченої заробітної плати - [PERSON] 2021,77 грн. та [PERSON] 4583,90 грн. Суд не може погодитися з посиланнями представника відповідача про те, що остаточний розрахунок позивачі [PERSON] та [PERSON] отримали 22 березня 2018 року, оскільки Актом Державної служби України з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН667/247/АВ від 12 червня 2018 року встановлено, що і [PERSON], і [PERSON] при звільненні отримали остаточний розрахунок не в повному обсязі. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що розрахункові суми позивачем в день звільнення не отримані, спору між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі не існує, а тому у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається із матеріалів справи, позивачі [PERSON] та [PERSON] звільнилися 20 березня 2018 року, повний розрахунок проведено 15 червня 2018 року, що також визнано сторонами по справі. Виходячи з положень п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (з послідуючими змінами), про те, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках чинних законодавством, календарних днів. Відповідно до довідки про середньомісячний дохід [PERSON] №267 від 25.09.2018 та табелю робочого часу, середньоденна заробітна плата складає (3366,86 + 4000,00) / 24 (відпрацьовані дні за січень та лютий 2018 року) = 306,95 грн. З дня звільнення позивача з підприємства до дня фактичного розрахунку (з 20.03.2018 по 15.06.2018) час затримки становить 59 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки, який відповідач повинен сплатити позивачу [PERSON] складає 18110 грн. 05 коп. (306,95 грн. х 59 робочих днів). Відповідно до довідки про середньомісячний дохід [PERSON] №269 від 25.09.2018 та табелю робочого часу, середньоденна заробітна плата складає (4000,00 + 4000,00) / 41 (відпрацьовані дні за січень та лютий 2018 року) = 195,12 грн. З дня звільнення позивача з підприємства до дня фактичного розрахунку (з 20.03.2018 по 15.06.2018) час затримки становить 59 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки, який відповідач повинен сплатити позивачу [PERSON] складає 11512 грн. 08 коп. (195,12 грн. х 59 робочих днів). Доказів того, що позивачі мали інший графік роботи, не п'ятитижневий, як вони зазначають у позові, суду не надано. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме з Товариства з обмеженою відповідальність «АЛАН» на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 18110,05 грн. без врахування податків та обов'язкових платежів та на користь [PERSON] - 11512,08 грн. без врахування податків та обов'язкових платежів. В іншій частині позову слід відмовити. Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне. Так, за приписами ст.ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, сторона повинна документально довести, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат. Позивачами вимоги про стягнення таких витрат належними та допустимими доказами в розумінні норм ЦПК України не доведено, а тому задоволенню не підлягають. З урахуванням результату розгляду справи та згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1762 грн. у зв'язку із частковим задоволенням позову [PERSON] та 1762 грн. у зв'язку із частковим задоволенням позову [PERSON]

Outcome: partial