Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на користь їхнього спільного повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання останнього. В обґрунтування позову зазначила, що син після закінчення школи, вступив до вищого навчального закладу «Національного університету біоресурсів і природокористування України» (далі Університет) для здобуття ступеня «Бакалавр», повністю знаходиться на її утриманні і для продовження та здобуття освіти потребує значних матеріальних витрат та допомоги. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги своєму сину в добровільному порядку, хоча має таку можливість, оскільки працевлаштований. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що син навчається безкоштовно, однак сплатив благодійний внесок при поступленні в сумі 1200 грн., стипендію не отримує, так як не є відмінником. Проживає в гуртожитку Університету, за який сплачує щомісячно 450 грн. Визначаючи розмір аліментів, виходила з вартості проживання, навчального приладдя, проїзду з м. Києва до м. Новоград-Волинського, харчування тощо. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав в 1/8 частині\~ від усіх видів заробітку (доходу). Зазначив, що відповідач також сплачує аліменти на утримання іншої неповнолітньої дитини, має ряд хронічних захворювань та потребує лікування. Окрім того, допомагає своїм непрацездатним батькам. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] , який з 01.09.2016 року навчається в Університеті на факультеті Навчально-наукового інституту енергетики, автоматики і енергозбереження для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» зі спеціальності «Автоматизація та комп`ютерно-інтегровані технології». Строк навчання до 30 червня 2020 року. Відповідно до Рішення Новоград-Волинського міського суду Житомирської області від 12.10.1999 року,відповідач сплачував на користь позивачки аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, тобто до 07.11.2016 року. Домовленості про утримання дорослого сина, який продовжує навчання, сторони не досягли. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу і право на звернення до суду з таким позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Вказана стаття покладає обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, на обох батьків. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Потреба в матеріальній допомозі означає, що сукупний дохід особи не забезпечує їй підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, спільний син сторін [PERSON] , який на момент розгляду справи досяг повноліття, навчається в Університеті, що розташований в м. Київ; проживає на період навчання за місцем розташування навчального закладу в гуртожитку на платній основі; йомуне виповнилось 23 роки та він додатково потребує матеріальної підтримки з боку обох батьків. Відповідач є працездатною особою 42 років, має постійне місце роботи та сталий заробіток: працює військовослужбовцем у в/ч [NUMBER] в м. Бердичів Житомирської області, де отримує середньомісячну заробітну плату в сумі 11\~387,89 грн.; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своєму синові, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти на його утримання на період навчання. Посилання представника відповідача на ту обставину, що в останнього на утриманні знаходяться непрацездатні батьки, не були підтверджені в судовому засіданні належними доказами. На думку суду, позовні вимоги безпідставно та необґрунтовано завищені. Виходячи з принципу змагальності сторін цивільного судочинства (ст.ст.10, 60 ЦПК України), кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка працює в Новоград-Волинській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 7, отримує заробітну плату в сумі 7501,37 грн. В судовому засіданні нею не було надано доказів, які б свідчили про придбання у зв`язку з навчанням сина навчального приладдя. Враховуючи визначений розмір прожиткового мінімуму на одну особу (з 01.01.2017\~ року 1600 грн.); відсутність у спільного сина сторін [PERSON] інших джерел фінансування, окрім матеріальної допомоги з боку батьків, які, в свою чергу, обоє працездатні; вартість проживання в гуртожитку Університету; ту обставину, що навчання безкоштовне, та можливість отримання [PERSON] стипендії в разі відмінного навчання; а також сімейний стан відповідача, який має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , сплачуючи аліменти в розмірі 1/4 частини свого заробітку; стан здоров`я відповідача, суд приходить до висновку, що він взмозі сплачувати аліменти в розмірі 1/8 частини свого заробітку (доходів) щомісячно. Це відповідатиме як інтересам сина [PERSON] , так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. На думку суду, такий розмір аліментів (близько 1\~423 грн.) є реальним та надасть змогу забезпечити мінімальні життєві потреби спільного сина сторін. Позивачкою не була доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному в позові розмірі. Закон рівною мірою покладає обов`язок щодо утримання повнолітніх доньки, сина, які навчаються, на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне утримання сина [PERSON] . Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: partial