Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

У листопаді 2015 року ПАТ «Укрсиббанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 21 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (статут АКІБ «УкрСиббанк» викладно в новій редакції, відповідно до якої назва банку була змінена на Публічне Акціонерне Товариство «УкрСиббанк», яке є правонаступником всіх прав і обов`язків АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11101453000. Відповідно до умов цього договору банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 44000 швейцарських франків, а останній зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 21 грудня 2016 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 8,99 % річних. 18 серпня 2009 року між банком та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої змінено графік погашення кредиту. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій [PERSON] сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору є укладені договори поруки: - між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] договір поруки № 79915 від 21 грудня 2006 року; - між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] договір поруки № 79922 від 21 грудня 2006 року. 18 серпня 2009 року між банком та поручителями було укладено Додаткові угоди № 1 до договорів поруки, згідно з якими поручителі надали згоду забезпечувати змінене основне зобов`язання. З березня 2015 року [PERSON] не здійснює платежів для погашення кредиту, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання. 23 вересня 2015 року відповідачам були направлені вимоги про погашення заборгованості, проте станом на 11 листопада 2015 року вимоги банку залишені без задоволення. Станом на 11 листопада 2015 року відповідачем прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом становить 10512 швейцарських франків 74 сантими, та пені в розмірі 16895 гривень 22 копійки, з яких: -9654 швейцарських франків 04 сантими - заборгованість за кредитом; -858 швейцарських франків 70 сантимів - заборгованість по процентам; -14237 гривень 36 копійок - пеня за прострочення сплати кредиту; -2657 гривень 86 копійок - пеня за прострочення сплати процентів. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року відкрито провадження у справі. Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що кредит видавався саме в іноземній валюті - швейцарських франках, що підтверджується наданою копією меморіального ордеру від 21 грудня 2006 року та випискою по рахунку. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову. Підтримали викладене у запереченнях та відзиві на позовну заяву (т. 1, а.с. 101-111, т. 2, а.с. 1-5). Зазначили, що кредит [PERSON] отримав у національній валюті, а не в швейцарських франках. Надана виписка з поточного рахунку підтверджує, що банк надав кредит в національній валюті, оскільки на нього зарахування коштів в швейцарських франках відбулось в порушенням Постанови НБУ № 555 від 17 листопада 2004 року, а саме в переліку рахунків, які можуть використовуватись в операціях з іноземною валютою відсутній рахунок 3739. Отже, банк не мав у власності швейцарських франків, а операцію з їх придбання здійснив за рахунок клієнтських коштів з рахунку [NUMBER] . У результаті на поточний рахунок було зараховано 182910 гривень 82 копійки. Вважають, що кредит відповідачем вже погашений. Крім того, наявність у банку генеральної ліцензії не надає йому права на здійснення валютних операцій, які мають проводитись лише на підставі індивідуальної ліцензії Національного банку України. Вважають кредитний договір несправедливим, оскільки банк, не маючи письмової інформації щодо курсу швейцарських франків на період користування кредитом, пропонує та надає кредити у швейцарських франках громадянам України, які отримують дохід у гривні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час там місце розгляду справи повідомлялись. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11101453000. Відповідно до умов цього договору банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 44000 швейцарських франків, а останній зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 21 грудня 2016 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 8,99 % річних (т. 1, а.с. 7-10). Статут АКІБ «УкрСиббанк» викладно в новій редакції, відповідно до якої назва банку була змінена на Публічне Акціонерне Товариство «УкрСиббанк», яке є правонаступником всіх прав і обов`язків АКІБ «УкрСиббанк» (т. 1, а.с. 58-61). 18 серпня 2009 року між банком та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої змінено графік погашення кредиту (т. 1, а.с. 13). [PERSON] заперечує отримання кредиту в швейцарських франках. Зазначив, що отримав кредит у сумі 182910 гривень 82 копійки та вже виплатив його банку. Відповідно до п. 1.5. кредитного договору кредит надається шляхом: зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] у банку для подальшого використання за цільовим призначенням. Стороною позивача надана суду копія меморіального ордеру № 0601943903 від 21 грудня 2006 року (т. 2, а.с. 73), з якого вбачається, що на рахунок [PERSON] № [NUMBER] банком перераховано суму у валюті, а саме 44000 швейцарських франків. Зазначений меморіальний ордер містить інформацію про гривневий еквівалент цієї суми кредиту станом на 21 грудня 2006 року, а саме 182910 гривень 82 копійки. Надання кредиту саме у швейцарських франках також підтверджується випискою по рахунку [PERSON] (т. 2, а.с. 74-100). У матеріалах справи міститься лист АТ «УкрСиббанк» від 26 грудня 2018 року, з якого вбачається, що на виконання умов кредитного договору 21 грудня 2006 року кредитні кошти в сумі 44000 швейцарських франків були зараховані банком на поточний рахунок [PERSON] № [NUMBER] , відкритий в іноземній валюті - CHF. За результатом здійснення операції з продажу на Міжбанківському валютному ринку України наданих банком позичальнику кредитних коштів в іноземній валюті, 21 грудня 2006 року сума грошових коштів в розмірі 174240 гривень була зарахована на поточний рахунок [PERSON] № [NUMBER] у національній валюті. 21 грудня 2006 року зазначена сума коштів була видана з рахунку (т. 2, а.с. 126). За таких обставин, стороною позивача доведено належними доказами факт надання банком кредиту в іноземній валюті - швейцарських франках. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій [PERSON] сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору є укладені договори поруки: - між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] договір поруки № 79915 від 21 грудня 2006 року (т. 1, а.с. 15); - між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] договір поруки № 79922 від 21 грудня 2006 року (т. 1, а.с. 17). 18 серпня 2009 року між банком та поручителями було укладено Додаткові угоди № 1 до договорів поруки, згідно з якими поручителі надали згоду забезпечувати змінене основне зобов`язання (т. 1, а.с. 16, 18). З позову вбачається, що з березня 2015 року [PERSON] не здійснює платежів для погашення кредиту, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Сплата процентів та пені за несвоєчасне повернення кредиту обумовлена договором і підлягає стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погашував суму кредиту та відсотки за користування кредитом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стороною позивача наданий суду розрахунок заборгованості (т. 1, а.с. 34-46), з якого вбачається, що станом на 11 листопада 2015 року відповідачем прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом становить 10512 швейцарських франків 74 сантими, та пені в розмірі 16895 гривень 22 копійки, з яких: -9654 швейцарських франків 04 сантими - заборгованість за кредитом; -858 швейцарських франків 70 сантимів - заборгованість по процентам; -14237 гривень 36 копійок - пеня за прострочення сплати кредиту; -2657 гривень 86 копійок - пеня за прострочення сплати процентів. З розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що він нарахований станом на 11 листопада 2015 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12. Позивачем надані суду вимоги до відповідачів щодо погашення заборгованості за кредитним договором датовані 23 вересня 2015 року (т. 1, а.с. 19-24). Зазначені вимоги отримані відповідачами 26 вересня 2015 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (т. 1, а.с. 25). Таким чином, з моменту пред`явлення вимоги до позичальника та поручителів (вересень 2015 року) право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню за прострочення сплати процентів було припинено. З огляду на наведене, станом на 30 вересня 2015 року відповідачем прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом становить: -9654 швейцарських франків 04 сантими - заборгованість за кредитом; -756 швейцарських франків 93 сантимів - заборгованість по процентам; -14237 гривень 36 копійок - пеня за прострочення сплати кредиту; -1852 гривні 76 копійок - пеня за прострочення сплати процентів. Ґрунтуються на законі й вимоги позивача про стягнення суми позову солідарно з усіх відповідачів з огляду на наступне. У відповідності до положень ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до п. 3.1. договорів поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором. Суд вважає, що порука відповідачів не припинена, та з огляду на вимоги закону, зазначена сума позову підлягає стягненню з відповідачів солідарно. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає 3778 гривень 05 копійок судового збору, по 1259 гривень 35 копійок з кожного.

Outcome: partial