Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 15.10.2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 5622. В обґрунтування позову зазначає, що приватний нотаріус, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису допустив порушення вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки видав виконавчий лист про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором за період, що перевищує три роки з моменту виникнення права вимоги. Крім того, [PERSON] не отримував від банку жодної письмової вимоги про погашення заборгованості, чи повідомлення про намір звернення до нотаріуса. У виконавчому написі від 15.10.2015 року зазначено, що він має бути пред`явлений до виконання до ВДВС протягом року з дня його вчинення, однак до виконання його було пред`явлено лише 26.09.2018 року. У вересні 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» подав відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Зазначав, що банк надсилав на адресу позивача письмову вимогу про усунення порушення за договором, що підтверджується відповідними доказами. Згідно Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» № 2 від 31.01.1992 року підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, може бути тільки встановлений судом факт відсутності боргу або менший його розмір. Однак факти, які підтверджують відсутність боргу, або невідповідність суми боргу у позові відсутні. Будь-яких доказів невідповідності боргу перед банком, позивачем не надано. Банком були надані усі необхідні документи, згідно з Переліком документів, затвердженим кабінетом Міністрів України, необхідних для видачі нотаріусом виконавчого напису, а саме: оригінал кредитного договору та засвідчену виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п. 9.6. Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на момент укладення договору, договір діє є дійсним до моменту належного виконання сторонами зобов`язань. Оскільки договір є чинним, а тому у кредитора виникає право вимагати виконання обов`язків боржника, передбачених договором, у тому числі й право на примусове стягнення боргу у будь-який час, це право існує до тих пір, доки договір є чинним (а.с. 45). У жовтні 2019 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надіслала до суду письмові пояснення, у яких просила суд ухвалити законне і справедливе рішення. Вказала, що відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» № 2 від 31.01.1992 року судам роз`яснено, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому написі. Однак позивач не вказує сум, які ним були сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості, тобто жодним чином не оспорює розміру заборгованості, вказаної у виконавчому написі нотаріуса, а тому позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Виходячи з норми ст. 530 ЦК України моментом закінчення триваючого цивільного правопорушення у разі застосування кредитором дій до його припинення є день направлення кредитором боржнику вимоги про виконання останнім своїх зобов`язань за правочином, який у цьому випадку одночасно є моментом виникнення права вимоги кредитора, якщо боржник не доведе іншого. Обчислення нотаріусом строків вчинення виконавчого напису, передбачених ст. 88 Закону України «Про нотаріат», згідно ст. 253 ЦК України має здійснюватися з дня, наступного за днем направлення кредитором боржнику вимоги про виконання останнім його зобов`язань за цивільними правовідносинами. Таким чином, коли законом чи договором передбачена сплата боржником процентів, комісії, неустойки (штрафів, пені) та/або інших додаткових платежів, розмір заборгованості боржника періодично змінюється з кожним випадком донарахування цих платежів до основної суми заборгованості, внаслідок чого відбувається відповідне збільшення права вимоги кредитора. У такому разі обчислення нотаріусом вчинення виконавчого напису може здійснюватись з дня, наступного за днем направлення кредитором боржнику останньої за хронологією вимоги, але лише за умови, що визначений в ній розмір заборгованості відрізняється від розміру вимог, раніше направлених кредитором боржнику за тим же правочином. Позивач та його представник в судове засідання не прибули, позивач подав заяву до суду, у якій просив проводити розгляд справи без його участі та участі його представника, позов підтримав та наполягав на його задоволенні (а.с. 96). Представник АТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позов. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не прибула, у письмовій заяві просила проводити розгляд справи без її участі. Представник третьої особи в судове засідання не прибула, просила проводити розгляд справи без її участі. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладено договір б/н від 13.04.2010 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 92). 12.10.2015 року АТ КБ «ПриватБанк» надіслало на адресу [PERSON] письмові вимоги про усунення порушень за кредитним договором та погашення кредитної заборгованості в сумі 30\~425 грн. 82 коп., що підтверджується фіскальними чеками про направлення поштової кореспонденції (а.с. 104-109). 15.10.2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. із заявою про вчинення виконавчого напису (а.с. 100). Відповідно до виписки з рахунку боржника, заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 31.08.2010 року становить суму 30\~425 грн. 82 коп., з яких заборгованість за\~кредитом \~6\~322\~грн.\~09\~коп.,\~заборгованість за\~процентами \~20\~002\~грн.\~27\~коп.,\~пеня та\~комісія \~2\~176\~грн.\~42\~коп.,\~штраф (процентна\~складова)\~ 1\~425\~грн.\~04\~коп.\~та штраф\~(фіксована\~частина)\~ 500\~грн. (а.с. 115). 15.10.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5622, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 13.04.2010 року за період п`ять років чотири місяці і вісімнадцяти днів, а саме з 13.04.2010 року по 31.08.2015 року в сумі 29\~925 грн. 82 коп., з яких заборгованість за кредитом 6\~322 грн. 09 коп., заборгованість за процентами 20\~002 грн. 27 коп., пеня та комісія 2\~176 грн. 42 коп., штраф 1\~425 грн. 04 коп. (а.с. 99). Постановою старшого державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 26.09.2018 року відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 4). За загальним правилом статей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом При цьому, відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування регулюється Законом України\~«Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства\~юстиції України\~22\~лютого 2012\~року №\~296/5 (далі - Порядок № 296/5). Відповідно до статті 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до змісту статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Аналогічні положення щодо безспірності заборгованості та обмеження трирічним строком з дня виникнення права вимоги містяться у пункті 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису та чи не минув з дня виникнення права вимоги строк, передбачений статтею 88 Закону. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Як вбачається зі змісту оспорюваного виконавчого напису, нотаріусом запропоновано стягнути з позивача заборгованість за кредитним договором за період з 13.04.2010 року по 31.08.2015 року, тобто строк за який провадиться стягнення становить 5 років 4 місяці і 18 днів. Видаючи оспорюваний виконавчий напис про стягнення заборгованості від 15.10.2015 року, приватний нотаріус не врахував, що з дня виникнення права вимоги по заборгованості за період з 13.04.2010 року по 31.08.2015 року минуло більше трьох років, а тому виконавчий напис вчинений з порушення вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат». Посилання АК КБ «ПриватБанк» на те, що відповідно до умов кредитного договору цей правочин діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, а тому трирічний строк права вимоги не сплинув, не заслуговують на увагу, оскільки строк дії договору не має правового значення для застосування норми ч. 1 ст. 88 Закону, а поняття «строк дії договору» та «строк виконання основного зобов`язання» не є тотожними. Доводи приватного нотаріуса, що право вимоги, передбачене статтею 88 Закону України «Про нотаріат» слід обчислювати з дня, наступного за днем направлення кредитором боржнику вимоги про виконання останнім його грошових зобов`язань, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки за змістом статті 88 Закону право вимоги у кредитора виникає з моменту невиконання позичальником основного зобов`язання, у строк передбачений договором, а не з моменту направлення будь-яких письмових вимог позичальнику. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~Судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved