Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

У квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Шепетівської міської ради Хмельницької області та просила надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за межі України в період з 05 червня 2018 року по 31 серпня 2018 року до Чеської республіки з метою оздоровлення та відпочинку, без згоди та супроводу батька [PERSON]. В обґрунтування позову вказала, що вона та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Син проживає з нею, участі у вихованні дитини відповідач не приймає, сплачує аліменти на утримання сина, відмовляє у наданні згоди на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина за кордон. Зазначає, що бабуся їхнього сина [PERSON] постійно проживає у м.Прага Чешської республіки та запрошує останнього на літні канікули, поїздки будуть здійснюватися для оздоровлення та відпочинку дитини на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Третя особа без самостійних вимог - представник служби у справах дітей Шепетівської міської ради Хмельницької області Зановяк І.С. у судовому засіданні не заперечував задоволенню позову. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з'явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи, з'ясувавши думку відповідача, викладені у письмовій заяві, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити та ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження з огляду на наступне. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю. Відповідач [PERSON] відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд сина за кордон. Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальниківта в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. У п.3, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що намір позивача разом з дитиною тимчасово виїхати за кордон до Чеської Республіки з метою відпочинку та оздоровлення буде сприяти духовному та фізичному розвитку, розширенню світогляду сина сторін та відповідати інтересам дитини, тому позивачу слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO], за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 05 червня 2018 року по 31 серпня 2018 року до Чеської Республіки.

Outcome: approved