Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником квартири\~ [ADDRESS] (стара назва Ілліча) в м. Маріуполі Донецької області, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.10.2000 року. У вказаній квартирі також зареєстровані її донька та онук відповідач по справі, які за вказаною вище адресою з 2015 року не проживають, не сплачують комунальні послуги та не приймають участі в утриманні квартири. В квартирі не знаходиться ніяких особистих речей відповідачів. Просила визнати [PERSON] на [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивачка та її представник адвокат [PERSON] в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримали вимоги, просили позов задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 06.10.2000 року, квартира [ADDRESS] (наразі пр. Нікопольський) в м. Маріуполі належить на праві приватної власності [PERSON], а отже, вона наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном.\~\~\~\~\~ Згідно із довідкою № 419, виданою [PERSON] головою КСН «Ильичевец» у квартирі № 47 будинку № 138 по пр.. Нікопольському в м. Маріуполя зареєстровані: донька [PERSON], [INFO] та онук [PERSON], [INFO], однак за вказаною адресою з 2015 року не мешкають. Відповідно до довідки № 243, виданої [PERSON] головою КСН «Нікопольський» у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: донька [PERSON], [INFO] та онук [PERSON], [INFO], однак за вказаною адресою з 2015 року не мешкають. Згідно із актом № 243, складеним головою КСН «Нікопольський» 18.06.2018 року, відповідачі по справі зареєстровані в [INFO], однак не проживають за вказаною адресою з 2015 року по теперішній час. Крім того, в матеріалах справи містяться пояснення сусідів позивачки [PERSON] та [PERSON], в яких зазначено, що відповідачі з 2015 року у квартирі [ADDRESS] не проживають. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивачкою доведено, що відповідачі не мешкають за адресою: [ADDRESS], понад рік, але на теперішній час вони залишаються зареєстрованими за цією адресою, що унеможливлює розпорядження майном та спонукає позивачку на зайві витрати, повязані з утриманням майна.\~

Outcome: approved