Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») в особі уповноваженого представника [PERSON] звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором №б/н від 03.01.2014 року. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 03.01.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якого банк надав [PERSON], а останній отримав суму кредиту у розмірі 4183,63 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % річних на суму залишку заборгованості з погашенням суми кредиту та процентів у терміни та розміри, передбачені встановленими умовами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості. За умовами Генеральної угоди від 03.01.2014 року, [PERSON] зобовязаний був щомісяця в період з 1 до 25 число здійснювати погашення заборгованості за договором та вносити обовязковий платіж. ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало свої зобовязання за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 03.01.2014 року. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та банком кредитний договір. Однак, взяті на себе зобов'язання щодо погашення суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором відповідачем не виконано. [PERSON] порушував терміни погашення кредиту і відсотків за користування кредитом. Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 06.11.2016 року перед позивачем по кредитному договору №б/н від 03.01.2014 року становить 11641,06 грн., з яких: 4083,63 грн. - заборгованість за кредитом; 2122,64 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 4083,50 грн. - заборгованість по пені та комісії за користування кредитом; 1351,29 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Посилаючись на вказані обставини, а також на норми ст.ст. 526,527,530,1050,1054 ЦК України позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача [PERSON] загальну суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 11641,06 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі та згідно якої підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Розгляд справи проведено за відсутності сторін, які не з'явились в судове засідання і у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписуючим технічним засобом. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 03.01.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якого банк надав [PERSON], а останній отримав суму кредиту у розмірі 4183,63 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% у місяць на суму залишку заборгованості, строком на 24 місяці з 03.01.2014 р. по 31.01.2016 р., що стверджується Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 03.01.2014 р. копія якої приєднана до матеріалів справи. Відповідно до умов вищевказаної Генеральної угоди, вона укладена з метою створення сприятливих умов для виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором від 20.09.2007 року. Сторони домовилися, що заборгованість за договором від 20.09.2007 року станом на 03.01.2014 року становить 4183,63 грн.. Дата остаточного погашення заборгованості за договором - 31.01.2016 року. (п.п.1.1.2. 1.1.3 п. 1 Генеральної угоди). Пунктом 2.1. Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 03.01.2014 року визначено, що банк надає позичальнику строковий кредит на строк 24 місяців на період з 03.01.2014 року по 31.01.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в розмірі 4183,63 грн. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Оплата заборгованості здійснюється в наступному порядку починаючи з 1 до 25 число кожного місяця позичальник сплачує банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 209 грн. 36 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов і правил. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31 січня 2016 року. При укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У вказаній Генеральній угоді зазначено, що [PERSON] ознайомився і згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами Банку. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним генеральна угода разом із запропонованими Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується його підписом у заяві. Як вбачається з договору, [PERSON] отримав кошти від ПАТ КБ «Приватбанк» на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності. Відповідно до умов договору позивачем було виконано свої зобовязання, який надав відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором. Пунктом 2.2. вищевказаної Генеральної угоди визначено, що при порушенні строків погашення заборгованості, вказаних в Генеральній угоді, Умовах і правилах більш ніж на 31 день за зобов`язаннями строк виконання яких не настав, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1351,29 грн. Однак, у порушення умов договору [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та відсотків. Внаслідок цього, станом на 06.11.2016 року перед позивачем по кредитному договору №б/н від 03.01.2014 року становить 11641,06 грн., з яких: 4083,63 грн. - заборгованість за кредитом; 2122,64 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 4083,50 грн. - заборгованість по пені та комісії за користування кредитом; 1351,29 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Відповідач не спростував вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов'язок передбачений ст.ст. 10, 11 ЦПК України. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до Умов та правил надання продукту кредитних карт позичальник зобов'язався погашати кредит у порядку та строки відповідно до умов Генеральної угоди погашення заборгованості . Відповідно до п.п. 2.1. Генеральної угоди позичальник зобов'язався сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до угоди та Умов. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Відповідно до умов п. 2.5 Угоди позичальник зобовязався повернути суму кредиту, процентів, винагороди відповідно до даної Угоди, Умов та правил. У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до умов Генеральної угоди від 03.01.2014 року, Умов та правил надання банківських послуг та тарифів сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплати відсотків. Відповідно до умов Генеральної угоди, Умов та правил надання банківських послуг та тарифів відповідач [PERSON] зобов'язався щомісяця погашати заборгованість за кредит, а також остаточно погасити кредит в строк остаточного погашення. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання, передбачені умовами вищезазначеної Генеральної угоди від 03.01.2014 року, Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України його слід вважати таким, що прострочив виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України,-наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Так як своїх зобов'язань за кредитним договором [PERSON] не виконував належним чином, то у позивача виникло право вимагати від боржника повернення кредитних коштів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Укладений з банком договір відповідач в судовому порядку не оспорив, у зв`язку з чим, він відповідно до правил ст.204 ЦК України є правомірним. Статтею 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом. За приписами ст. ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, враховуючи те, що відповідач, будучи ознайомлений з умовами кредитування, уклавши генеральну угоду не виконує її істотні умови щодо порядку та строків погашення кредиту та процентів за користування ним, хоча взяв на себе зобов'язання їх виконувати та вчасно погашати заборгованість, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» згідно генеральної угоди № б/н від 03.01.2014 року заборгованість в сумі 11641,06 грн. підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До складу судових витрат, відповідно до статті 79 ЦПК України, віднесено витрати на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved