Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

у липні 2013 року ТОВ «Рекламна телевізійна група» звернулося в суд до [PERSON] з зазначеним позовом. Посилався на те, що відповідно до укладеного договору позики № 22-10/09 від 22 жовтня 2009 року позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 326 424 грн. Відповідач зобов'язувався повернути позивачу позику не пізніше 31 грудня 2010 року, проте не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Станом на 01 липня 2013 року сума заборгованості з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції склала 366 310,44 грн. грн. та складається з: - суми заборгованості у розмірі 326 424,10 грн., - суми інфляційних нарахувань за період з 01 січня 2011 року по 15 липня 2013 року у розмірі 15 015,51 грн., - суми штрафних санкцій з урахуванням 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за період з 01 січня 2011 року по 15 липня 2013 року, у розмірі 24 870,83 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27 жовтня 2009 року між ТОВ «Рекламна телевізійна група» та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого ТОВ «Рекламна телевізійна група» передало [PERSON] в позику грошові кошти у сумі 326 424,10 грн. Відповідно до п. 4.1 договору відповідач зобов'язувався повернути позивачу позику не пізніше 31 грудня 2010 року. Факт отримання позики підтверджується підписаним останнім 22 жовтня 2009 року видатковим касовим ордером. ТОВ «Рекламна телевізійна група» у позовній заяві посилається на те, що відповідач не виконано вимогу п. 4. 1 договору позики та не повернуто позивачу грошові кошти у розмірі 326 424,10 грн. Позивач неодноразово намагався вирішити виниклу ситуацію з відповідачем у досудовому порядку мирним шляхом, проте відповідач відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов'язання, передбачені договором, щодо повернення позики, ігнорує звернення позивача та всіма можливими способами ухиляється від виконання зобов'язань щодо повернення позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 200 9 року між сторонами у справі був укладений договір позики. (а.с. 20) 19 липня 2010 року укладена додаткова угода № 1 до договору позики № 22-10/09 від 22 жовтня 2009 р. (а.с. 22) Тому суд приходить до висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, а саме відносин позики, оскільки договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей, що виступають предметом зазначеного договору. З наданого суду прибуткового касового ордеру № 15 від 22 жовтня 2009 року вбачається, що відповідач отримав безвідсоткову фінансову допомогу за договором № 22-10/09 від 22 жовтня 2009 року. (а.с. 25) Відповідно до частин 1, 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Станом на 01 липня 2013 року сума заборгованості з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції склала 366 310,44 грн. грн. та складається з: - суми заборгованості у розмірі 341 439,61 грн., - суми інфляційних нарахувань за період з 01 січня 2011 року по 15 липня 2013 року у розмірі 15 015,51 грн., - суми штрафних санкцій з урахуванням 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за період з 01 січня 2011 року по 15 липня 2013 року, у розмірі 24 870,83 грн. За таких обставин, вимога позивача про стягнення суми заборгованості підлягає задоволенню. Позивач також просить стягнути з відповідача заборгованість з урахуванням індексу інфляції та штрафних санкцій з урахуванням 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за період з 01 січня 2011 року по 15 липня 2013 року на підставі статей 625 та 1048 ЦК України. Зазначена вимога підлягає задоволенню з огляду на наступне. Нормами ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно сплаті підлягає сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % від простроченої суми за період з 01 січня 2011 року по 15липня 2013 року. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір.

Outcome: approved