Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати договір кредитної лінії №ID1814268 (внутрішній номер ID 7786342) датований 09.11.2020, укладений між ним та відповідачем недійсним. В обґрунтування позову посилалась на те, що намагаючись отримати кредит на придбання побутової техніки, випадково дізнався, що в нього погана кредитна історія, оскільки 09.11.2020 йому було надано кредит відповідачем на суму 5898,00 грн. за договором №ID1814268. Посилаючись на те, що такий кредит він не оформлював, вказану суму не отримував, не мав наміру вступати з відповідачем у договірні відносини, а також, що сторони не погодили істотні умови договору, оскільки текст договору не є таким, що підписаний позивачем згідно статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, вказав, що ніколи не мав номеру телефону, зазначеного в графі «Позичальник» оспорюваного договору, а електронну пошту, зазначену в ньому, хоч і мав, але змінив після викрадення в нього мобільного телефону на іншу, якою користується до цього часу. Також зазначив, що 15.04.2021 звернувся до Інгульського відділу поліції в м. Миколаєві із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення за фактом оформлення на його ім`я оспорюваного договору. За такого, посилаючись на те, що позивачем не був підписаний даний договір, його умови сторонами не погоджені, просив визнати його недійсним. 09.08.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ТОВ «Інстафінанс» посилалось на безпідставність позовних вимог. Зазначило, що договір кредитної лінії №ID1814268 (внутрішній номер ID 7786342) від 09.11.2020 укладено між сторонами в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», а саме позивачу було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи відповідача, де він, використавши електронний підпис, підписав сам договір, спеціальні умови та додаткову угоду № АМ9778572, які діяли на момент укладення договору та є його невід`ємною частиною. Позивач успішно пройшов верифікацію на сайті відповідача. Договір позики підписано згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», і він вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Також позивачу надано повну та чітку інформацію щодо умов укладення договору кредиту, яка передбачена чинним законодавством та розміщена і доступна для вільного ознайомлення на сайті відповідача, про що свідчить паспорт споживчого кредиту. Крім того, ТОВ «Інстафінанс» зазначило, що кредитні кошти було перераховано на кредитну картку позивача, більш того останнім було здійснено три оплати на продовження строку на оплату за оспорюваним договором. За такого, оскільки кредитний договір укладений у спосіб, визначений законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення, із зазначенням умов, які не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів»; порядок надання та повнота інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Закону України «Про споживче кредитування», ТОВ «Інстафінанс» просило відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Ухвалою суду від 13.07.2021 у відповідача витребувано належним чином завірену копію кредитної справи по договору кредитної лінії №ID1814268 (внутрішній номер ID 7786342) від 09.11.2020, укладеному між сторонами; докази, що саме позивач заповнив заяву на порталі відповідача шляхом введення необхідної суми кредиту та строку оплати; докази, що саме позивач створив особистий кабінет на порталі, шляхом виконання вказівок, викладених на порталі; докази, що саме позивач натиснув кнопку «Прийняти» чим підтвердив надання згоди на використання персональних даних; докази, що саме позивач отримав у відповідача і потім ввів код підтвердження для підписання договору; докази, що саме позивач пройшов «Автофотоверифікацію»; докази того, що позивач отримав кредитні кошти. Крім того, витребувано у Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна»: - інформацію, з яких точок доступу (область, район, населений пункт) здійснювались дзвінки та відправлялись СМС повідомлення за номером [NUMBER] в період з 08.11.2020 по 10.11.2020, та роздруківку СМС повідомлень по вказаному номеру за період з 08.11.2020 по 10.11.2020; - інформацію, з яких точок доступу (область, район, населений пункт) здійснювались дзвінки та відправлялись СМС повідомлення за номером [NUMBER] в період з 08.11.2020 по 10.11.2020, та роздруківку СМС повідомлень по вказаному номеру за період з 08.11.2020 по 10.11.2020. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Із матеріалів справи судом встановлено, що 09.11.2020 між сторонами було укладено договір кредитної лінії №ID1814268 (внутрішній номер ID 7786342) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), за умовами якого товариством надано позивачу кредит у загальному розмірі 5200,00 грн., який було перераховано того ж дня на картку позивача в АТ «Ощадбанк» двома сумами 3000,00 грн та 2200,00 грн. В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (частина сьома статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (стаття 640 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (стаття 642 ЦК України). Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Беручи до уваги вказані норми закону, суд приходить до висновку, що договори, укладені між сторонами в електронній формі, що містять електронний підпис позивача та представників Товариств, мають силу договорів, які укладені в письмовій формі та підписані сторонами. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оспорюваний кредитний договір було укладено позивачем з відповідачем в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису, визначеного статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», що відповідає правилам частини першої статті 205 ЦК України. Зі змісту наданих відповідачем Загальних умов Договору кредитної лінії, Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № ID 7786342, а також Додаткової угоди № АМ9778572, Паспорту споживчого кредиту, на яких міститься електронний підпис позивача встановлено, що в них визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договору, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строки надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, а позичальник в свою чергу погодився на укладення договорів саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису та надання номеру карти для перерахування відповідачами кредитних коштів. Частина пята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В силу статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно частини першої статті 215 ЦК України та відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України пункту 7 постанови від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Між тим, зазначених законом підстав недійсності договору позивачем не доведено. На переконання суду, саме позивач ініціював укладення договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором на сайті відповідача, підписавши договір з використанням електронного підпису, надав свої паспортні дані, ІПН, які повністю відповідають паспортним даним позивача. Відтак доводи позивача про те, що він не укладав з відповідачем кредитного договору спростовано наявними в матеріалах справи доказами. [PERSON] не надав жодних переконливих та логічних пояснень тій обставин, що Спеціальні умови для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № ID 7786342, Додаткова угода № АМ9778572 та Паспорт споживчого кредиту містять всі персональні дані, які належать позивачу, а також не довів належними доказами, що дії в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача з укладення договору вчиняв не він. Доводи позивача про те, що номер телефону, вказаний в оспорюваному договорі, йому не належить також не підтверджені належними доказами, оскільки з відповідей ПрАТ «ВФ Україна» від 27.05.2021 на адвокатський запит представника позивача, а також від 13.07.2021 на запит суду вбачається, що обидва номери телефону, щодо яких зроблено запити, отримують послуги мобільного зв`язку без реєстрації своїх персональних даних. Та обставина, що позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про злочин щодо неправомірного використання його персональних даних шляхом шахрайства і ця інформація 15.04.2021 внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань, сама по собі не свідчить про доведеність обставин, які були підставою для звернення його до суду. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо недійсності оспорюваного кредитного договору в цілому, хоча що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України це є його процесуальним обов`язком. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом За статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина друга статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Враховуючи, що ТОВ «Інстафінанс» розмістило повну та чітку інформацію щодо умов укладення договорів кредиту, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що позивач оспорюваний кредит не підписував та відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з його недоведеністю. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19), 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), 12.01.2021 у справі №524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20). Оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, спір вирішений не на його користь, то у відповідності до положень статті 141 ЦПК України судові витрати з розгляду даної справи слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed