Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

У квітні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. 12 травня 2021 року Оболонським районним судом м. Києва прийнято до провадження позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 21 березня 2009 року між нею та відповідачем у справі [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] . Позивач стверджувала, що на цей час донька мешкає з нею та перебуває на повному її утриманні, [PERSON] регулярної матеріальної допомоги у достатньому обсязі на утримання дитини не надає. З цих підстав позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] у розмірі 3500,00 грн щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що на сьогодні шлюб, укладений між сторонами справи розірвано. Позивач та відповідач мешкають разом, відповідач нерегулярно та не в достатньому обсязі надає утримання неповнолітньої [PERSON] . Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що мешкає разом з колишньою дружиною і донькою за однією адресою та добровільно надає допомогу на утримання доньки [PERSON] .. Заслухавши вступні слова сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. 21 березня 2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований з Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 286 (а. с. 4). [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] . Батьком дитини є відповідач [PERSON] (а. с. 5). Неповнолітня [PERSON] мешкає з матір`ю та батьком за адресою: [ADDRESS] . Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За положеннями ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] є чоловіком працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я відповідачем суду не надано. У матеріалах справи відсутня інформація, що у відповідача є інші діти, окрім [PERSON] , також не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи. З приводу доводів [PERSON] про надання допомоги на утримання дитини в добровільному порядку суд вказує таке. Верховний Суд у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19 зазначив, що надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Відповідачем не доведено з покликанням на належні, допустимі та достовірні докази, що він регулярно надає матеріальну допомогу у розмірі, який є необхідним та достатнім для забезпечення потреб неповнолітньої [PERSON] , її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , має становити, встановлений з 01 липня 2021 року, прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років - 2510,00 грн щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати [PERSON] , є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана [PERSON] 27 квітня 2021 року, тому суд присуджує стягнення аліментів саме з цього дня. Таким чином, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити частково, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у сумі 2510,00 грн копійок щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 27 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 908,00 грн в дохід держави. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial