Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

У квітні 2021 року орган опіки та піклування Нетішинської міської ради, в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] та [PERSON] , які з 10 серпня 2016 року перебували на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради як діти, які перебувають у складних життєвих обставинах. Діти зареєстровані разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Останнє відоме місце проживання малолітніх разом з матір`ю та її співмешканця: [ADDRESS] . Проте на даний час місце проживання [PERSON] невідоме. Батько дітей, [PERSON] , тривалий час проживає у м. Київ, вихованням дітей не займається, забрати дітей за місцем свого проживання відмовляється. У 2019 році за зверненням батька дітей [PERSON] розглядалося питання щодо надання висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] 15 листопада 2019 року наданий висновок органу опіки та піклування Нетішинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] . Однак, [PERSON] до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей не звернувся. За повідомленнями адміністрації Нетішинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 мати дітей зв`язку з класними керівниками не підтримує, жодного разу не була присутня на батьківських зборах, на запрошення та телефонні дзвінки не відповідає, на засідання шкільної ради профілактики не з`являється. Діти часто були бездоглядні, бродяжили, у вечірній час їх можна було зустріти в різних частинах міста, неодноразово пропускали без поважних причин навчання. У позові зазначено, що сім`я [PERSON] від 02 листопада 2020 року перебувала на соціальному супроводі в Нетішинському територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг). З матір`ю дітей проводилася індивідуальна робота щодо ведення здорового способу життя, дотримання санітарно-гігієнічних норм проживання, наголошувалося про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків, проте неодноразово [PERSON] не дотримувалася плану соціального супроводу. В телефонному режимі на зауваження фахівців із соціальної роботи щодо залишення дітей без належного догляду вона не реагувала, на контакт не йшла. В зв`язку з чим неодноразово на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, зокрема 06 жовтня 2020 року, 05 січня 2021 року, 02 лютого 2021 року, розглядалося питання про виконання [PERSON] та [PERSON] батьківських обов`язків щодо малолітніх [PERSON] та [PERSON] . За результатами розгляду батьків було попереджено про відповідальність за неналежне виконання ними батьківських обов`язків та двічі ініційоване притягнення до відповідальності відповідно до статті 184 КпАП. 21 квітня 2021 року під час проведення спільного цільового рейду, за участі працівників служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради, поліцейських громади, були виявлені бездоглядні малолітні [PERSON] та [PERSON] . Діти були голодні, мали неохайний вигляд, повідомили останні, що їхня матір [PERSON] вже декілька днів не проживає за останнім місцем свого проживання, місце її знаходження вони не знають, однак припускають, що матір знаходиться в с. Старий Кривин Хмельницької області за місцем проживання баби дітей по лінії матері, але зв`язку з нею не мають. Діти декілька днів ночували у родичів. Батько дітей [PERSON] у телефонній розмові з працівниками служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради повідомив, що не може забрати малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] за місцем свого проживання. На переконання позивача, відповідачі створили загрожуючі умови для життя та здоров`я дітей: малолітні залишилися без догляду батьків, не мали місця проживання та засобів для існування. Тому 21 квітня 2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалося питання щодо негайного відібрання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у їхніх батьків. Членами комісії вирішено: ініціювати притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] та [PERSON] за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо малолітніх синів, підготувати та подати проект рішення до виконавчого комітету міської ради про відібрання малолітніх [PERSON] , [PERSON] у їхніх батьків [PERSON] та [PERSON] ; вирішити питання щодо влаштування малолітніх [PERSON] , [PERSON] до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Щасливе дитинство»; клопотатись перед органом опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради про звернення до Нетішинського міського суду з позовною заявою про відібрання малолітніх [PERSON] , [PERSON] у їхніх батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 22 червня 2021 року №216/2021 «Про негайне відібрання малолітніх [PERSON] , [PERSON] у їхніх батьків [PERSON] та [PERSON] » малолітні [PERSON] та [PERSON] відібрані у їхніх батьків. Відповідно до наказів служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 23 квітня 2021 року №37 «Про постановку на первинний облік служби у справах дітей малолітнього [PERSON] як дитини, яка залишилася без батьківського піклування», №38 «Про постановку на первинний облік служби у справах дітей малолітнього [PERSON] як дитини, яка залишилася без батьківського піклування» малолітні [PERSON] та [PERSON] поставлені на первинний облік служби у справах дітей як такі, які залишилися без батьківського піклування. Малолітні [PERSON] та [PERSON] 27 квітня 2021 року влаштовані на повне державне утримання до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Щасливе дитинство» служби у справах дітей Хмельницької обласної державної адміністрації. На підставі наведеного, посилаючись на приписи ст. ст. 150, 155, 164, 170 Сімейного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», позивач просить відібрати малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від їхніх батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав, передати їх під опіку органу опіки та піклування Нетішинської міської ради та стягнути аліменти з [PERSON] та з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] на їхні особисті рахунки у розмірі по п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дітьми повноліття. Відповідачі відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надали. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 квітня 2021 року вказана позовна зава прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 червня 2021 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав зазначених у ньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала щодо відібрання від неї дітей. При цьом вказала, що буде намагатися як найшвидше створити умови для дітей та повернути останніх в сім`ю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечував щодо відібрання від нього дітей. При цьом вказав, що не має можливості щоб діти проживали з ним, тук як умови проживання такого не дозволяють. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради в судовому засіданні вказала, що позов є обґрунтованим та підставним, а тому підлягає до задоволення. Суд, заслухавши учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, прийшов до наступного висновку. Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини 1статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі СК України). Відповідно до ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав у випадках, передбачених п. п. 2-5 ч.1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. На переконання суду, відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків (ч. 2 ст. 170 СК України). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 02 серпня 2006 року №69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який 23 серпня 2012 року рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області розірвано (а. с. 14). Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтв про народження: серія [NUMBER] , повторно виданого Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів Цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 08 вересня 2016 року, серія [NUMBER] , повторно виданого Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів Цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 08 вересня 2016 року (а. с. 8, 9). Згідно даних клопотання директора Нетішинської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 Нетішинської міської ради Хмельницької області №550 від 29 грудня 2020 року, останній звертався до начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради з проханням притягнути [PERSON] до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей: [PERSON] та [PERSON] оскільки мати дітей зв`язку з класними керівниками не підтримує, жодного разу не була присутня на батьківських зборах, на запрошення та телефонні дзвінки не відповідає, на засідання шкільної ради профілактики не з`являється. Діти часто приходять в школу голодні та одіті не по сезону, бездоглядні, бродяжать, у вечірній час їх можна було зустріти в різних частинах міста (а.с.15). За даними інформації Нетішинського територіального центру соціального обслуговування №01/29-619 від 23 грудня 2020 року та №01/28-23 від 13 січня 2021 року, №01/29-168 від 20 квітня 2021 року сім`я [PERSON] від 02 листопада 2020 року перебувала на соціальному супроводі в Нетішинському територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг). З матір`ю дітей проводилася індивідуальна робота щодо ведення здорового способу життя, дотримання санітарно-гігієнічних норм проживання, наголошувалося про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків, проте неодноразово [PERSON] не дотримувалася плану соціального супроводу. Під час відвідування сім`ї було виявлено, що діти до онлайн навчання не приступили. В телефонному режимі на зауваження фахівців із соціальної служби, щодо залишення 10 квітня 2021 року дітей без належного догляду [PERSON] не реагувала, на контакт не йшла (а.с.17, 18, 19). 12 жовтня 2020 року, 12 січня та 05 лютого 2021 року відповідачам було винесено службою у справах дітей попередження щодо не вчинення протиправних дій щодо дітей, рекомендовано не зловживати спиртними напоями, слідкувати за зовнішнім виглядом дітей, дбати про їх охайність і доглянутість, не допускати бродяжництва дітей. У разі продовження ухилення від виконання батьківських обов`язків буде порушено справу про притягнення до адміністративної відповідальності, а у випадку встановлення небезпеки для дітей негайне відібрання їх у них (а.с.20-25). 12 січня та 23 квітня 2021 року служба у справах дітей зверталась до органів поліції з приводу притягнення [PERSON] та [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 184 КУпАП (а. с. 26-29). 21 квітня 2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалося питання щодо негайного відібрання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у відповідачів. Членами комісії вирішено: ініціювати притягнення до адміністративної відповідальності відповідачів за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо малолітніх синів, підготувати та подати проект рішення до виконавчого комітету міської ради про відібрання малолітніх дітей у їхніх батьків; вирішити питання щодо влаштування малолітніх [PERSON] , [PERSON] до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Щасливе дитинство»; клопотатись перед органом опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради про звернення до Нетішинського міського суду з позовною заявою про відібрання малолітніх [PERSON] , [PERSON] у їхніх батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав (а.с.33). Згідно даних актів проведення оцінки рівня безпеки дітей [PERSON] та [PERSON] від 21 квітня 2021 року останні не мають постійного місця проживання, залишаються без догляду батьків та засобів існування, були у занедбаному стані, голодні, а тому як результат проведення оцінки рівня безпеки дітей визначений як дуже небезпечний (а. с. 35-40). З акту обстеження житлово-побутових умов дитини від 20 квітня 2021 року за місцем реєстрації дітей убачається, що житло має задовільні санітарно- гігієнічні умови, діти в означеному житлі не проживають (а. с. 41). Рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 22 червня 2021 року №216/2021 «Про негайне відібрання малолітніх [PERSON] , [PERSON] у їхніх батьків [PERSON] та [PERSON] » малолітні [PERSON] та [PERSON] відібрані у їхніх батьків [PERSON] та [PERSON] (а. с. 42). Згідно даних актів прийому дитини до центру від 27 квітня 2021 року малолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають у Центрі соціально - психологічної реабілітації дітей «Щасливе дитинство» (а. с. 45, 46). Отже, як вбачається із наявних у справі доказів та пояснень відповідачів у судовому засіданні, останні весь цей час не проявляли зацікавленість, інтерес та переживання щодо життя їх малолітніх дітей, не змінили своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, не створили відповідні умови для проживання дітей в квартирі, не облаштували дитячі кімнати, та фактично не бажають в подальшому поліпшувати умови проживання. Вказані обставини не спростовані відповідачами під час судового розгляду. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідачі бажають брати участь у вихованні дітей. Аналіз зазначених норм права та вищевикладені обставини свідчать про те, що позивач довів факт існування виняткових обставин, які безпосередньо загрожують життю та здоров`ю малолітніх дітей, що є підставою для відібрання дітей. Відібрання дітей у батьків, хоч і є радикальним заходом для забезпечення належного виконання матір`ю її обов`язків щодо виховання дітей, однак в даному випадку він може бути застосований у зв`язку із недопущенням порушення прав малолітніх дітей. Суд зважає на те, що позивачем надано суду достатні докази того, що відібранню дітей передували застосування до відповідачів альтернативних, більш м`яких заходів впливу, які мали попереджувальний вплив на них, зокрема, попередження та звернення до органів поліції про притягнення їх до адміністративної відповідальності. Факт того, що діти можуть бути поміщені в середовище, яке більш сприятливе для їх виховання, виправдовує, в даному випадку, примусове відібрання дітей від батьків. На переконання суду, ненадійність зазначеної вище ситуації, не можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. За вказаних обставин, аналізуючи підстави заявлених позовних вимог, надані сторонами докази, норми права у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про відібрання дітей у відповідачів. Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 170 Сімейного кодексу України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої, другої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яке буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи інтереси малолітніх дітей, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів у зв`язку з обґрунтованістю та доведеністю. Зокрема, суд вважає, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків стосовно виховання малолітніх дітей, не проявляють батьківської турботи, не бажають належно виховувати дітей, що в свою чергу свідчить про самоусунення відповідачів від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей. Тому позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідачів на дітей також підлягають до задоволення. У відповідності зі ст. 430 п. 1 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. Суд стягує з відповідачів на користь держави судові витрати у відповідності зі ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved