Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом та просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1 031 460 грн. 28 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 грудня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. 12 квітня 2005 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі ? частини усіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно, починаючи з 05 квітня 2002 року до її повноліття. Однак, аліменти відповідач не сплачував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 01 червня 2015 року становить 82 639 грн. 37 коп. Крім того, через ухилення від виконання батьківських обов'язків рішенням суду від 23 вересня 2014 року [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки. В судове засідання позивач не з'явилася, представник позивача подала до суду заяву, в якій зазначила,що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. 06 травня 2009 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2-1862, виданого 10 квітня 2002 року у справі про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2014 року [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO]. Згідно довідки-розрахунку, наданого відділ ДВС Печерського РУЮ у м. Києві, заборгованість по аліментах по вищезазначеному виконавчому листі станом на 27 травня 2015 року складає 82 639 грн. 37 коп. Згідно розрахунку, наданого позивачем пеня за прострочення сплати аліментів складає 1 031 460 грн. 28 коп. Відповідно до вимог ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Звертаючись до суду з позовом про стягнення пені від суми несплачених аліментів, [PERSON] надала належні та допустимі докази, які підтверджують наявність у [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів, а, отже, її право на стягнення пені. Відповідач належним чином не спростував розрахунок, наданий позивачем, та суму пені, зазначену в ньому. Крім того, [PERSON] не довів ту обставину, що заборгованість по аліментах утворилася з незалежних від нього причин. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 1 031 460 грн. 28 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - сплачений судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved