Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

У липні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 15 березня 2013 року між ним та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту у сумі 49 400,93 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 42,6%, строком до 15 березня 2016 року. Банк зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв'язку з чим [PERSON] має заборгованість 78 930,14 грн., яка складається з боргу за кредитом - 42 344,49 грн., заборгованість по процентах - 12 061,75 грн., пені за прострочення погашення кредиту та відсотків - 24 523,90 грн. Просили суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 78 930,14 грн.; судові витрати стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. У судове засідання відповідачка [PERSON] та її представник не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справу не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 15 березня 2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0217/82/03338766, за яким банк надав позичальнику кредит, а позичальник зобов'язувався використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити відсотки за користування кредитним коштами, а також виконати інші зобов'язання, визначені цим договором. У п.1.1, 1.2, 2.1 договору визначено, що кредитор надає кредит в сумі 49 400,93 грн. на строк користування до 15 березня 2016 року, зі сплатою відсотків у розмірі 42,6% річних, а позичальник зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити відсотки та платежі за кредитом, а також комісії на умовах та в строки, встановлені даним договором і виконати свої обов'язки за договором у повному обсязі. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За умовами кредитного договору, п.2.2, 1.1, [PERSON] мала вчасно сплачувати відсотки, нараховані за користування кредитом і частку кредиту у визначений договором порядку та строки. У п.10 кредитного договору передбачено, що за кожен календарний день прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення. У п.7.1, 7.2 кредитного договору вказано, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором. З поданого суду розрахунку вбачається, що [PERSON] з червня 2013 року не виконує взяті на себе зобов'язання, тобто порушила вимоги договору щодо сплати кредиту та відсотків за його користування. 11 червня 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направив письмову вимогу про дострокове погашення боргу. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та, які підтверджували їх вимоги та заперечення. Позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження прострочення відповідачем строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. З поданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що заборгованість за кредитним договором становить 78 930,14 грн., яка складається з боргу за кредитом - 42 344,49 грн., заборгованість по процентах - 12 061,75 грн., пені за прострочення погашення кредиту та відсотків - 24 523,90 грн. Таким чином, з відповідача слід стягнути суму заборгованості в розмірі 78 930,14 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжний документ за №322703 від 25 липня 2014 року. При поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 789,30 грн.. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача понесених судових витрат підлягають задоволенню відповідно до задоволених вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: approved