Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

У квітні 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.11.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/2553/82/63666, за умовами якого відповідачу був наданий кредит у сумі 204000,00 грн., строком до 02 листопада 2017 року. 14.12.2012 року між сторонами була укладена Додаткова угода № 014/2553/82/63666/81-1-0-00/3131, в якій сторони дійшли згоди збільшити строк кредиту на 120 календарних місяців, у зв`язку з чим дата остаточного погашення кредиту - 02.11.2027 рік. Проте, вказані зобов`язання за Кредитним договором відповідачем не виконуються, кредитні зобов`язання відповідачем постійно порушуються, прострочена заборгованість не погашається, у зв`язку з чим станом на 02.12.2019 року за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 110601,25 грн. Ухвалою суду від 27 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов не надавав. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 02.11.2007 між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 204000,00 грн., строком до 02 листопада 2017 року, зі сплатою за користування кредитом 13,5 % річних. 14.12.2012 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 014/2553/82/63666/81-1-0-00/3131 до кредитного договору, в якій сторони дійшли згоди збільшити строк кредиту на 120 календарних місяців, у зв`язку з чим дата остаточного погашення кредиту - 02.11.2027 рік. Відповідач зобов`язувався щомісячно повертати заборгованість по кредиту та процентах рівними частинами. Відповідно до умов п. 5.1. кредитного договору з урахуванням змін, які було внесені Додатковою угодою № 1, позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості безготівковими платежами або готівкою, в касу кредитора щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. кредитного договору та остаточне погашення кредиту до 02.11.2017 року (включно) на рахунки, зазначені в кредитному договорі. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 02.12.2019 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить: 110601,25 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом: 109905,49 грн.; заборгованість за відсотками: 695,76 грн. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Частиною другою статті 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, а тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved