Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

у листопаді 2013 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 21.12.1990 року по 21.11.2013 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі народились двоє дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], як є повнолітніми та проживають з нею. Причиною розлучення стало те, що позивачці стало відомо, що відповідач її зраджував, таємно утримував іншу жінку та має позашлюбну дитину, вік якої приблизно 6 років. Вважає, що відповідач веде негідний спосіб життя, який впливає на виховання дітей. На пропозицію добровільно поділити набуте у шлюбі майно відповідач відмовив. Під час шлюбу подружжям придбано і є спільною сумісною власністю : - квартира [ADDRESS]; - квартира [ADDRESS]; - квартира [ADDRESS]. Позивачка додає, що квартира [ADDRESS] придбана відповідачем таємно від неї. При вирішенні спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя позивачка просила на підставі ч.2 ст. 70 СК України відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, а саме у зв»язку з тим, що відповідач веде негідний спосіб життя, понад сім років витрачав майно, що є спільною сумісною власністю подружжя на іншу жінку та дитину, приховав майно, що придбав на гроші сім»ї перебуваючи в шлюбі. Просила розподілити майно наступним чином: виділити позивачці квартиру [ADDRESS], де вона буде проживати з дочками, та квартиру [ADDRESS]. Виділити [PERSON] квартиру [ADDRESS], стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Пояснила суду, що перебуваючи з відповідачем у шлюбі проживали на початку спільного життя в Перу. Відповідач працював, вона займалась вихованням дітей та побутом. Приїхала до України у 2002 році на постійне місце проживання та придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS], робили там ремонт і потім разом проживали в цій квартирі сім»єю сумісно до 2011 року. Зазначила, що сама також працює з 2005 року, крім того до спільного бюджету поступали кошти за надання в оренду квартири [ADDRESS], яка також була придбана сумісно у 2005 році. Про купівлю відповідачем квартири [ADDRESS] позивачка дізналась від старшої доньки у червні 2011 року, тоді ж дізналась про іншу жінку та дитину чоловіка. Зазначила, що між нею та відповідачем відбувалися сварки через те, що він як лікар швидкої допомоги часто не бував вдома, пояснював це роботою, необхідністю чергування. Коли вона дізналась від дочки про подвійне життя чоловіка, то знаючи приблизно будинок, ходила та запитувала консьєржів і таким чином знайшла адресу. Вважає, що відповідач поступив нечесно по відношенню до неї та сім»ї, витрачав сімейні гроші на утримання іншої сім»ї, не розлучаючись з нею, квартиру [ADDRESS] придбав перебуваючи з нею в шлюбі за спільні кошти. Просила її позовні вимоги задовольнити. Представники позивачки в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував. Пояснив суду, що відносини між ним та позивачкою, як дружиною, погіршились ще у 2001 році, коли вони проживали в Перу. Після переїзду до України у 2002 році їх відносини були суто батьківські по відношенню до дітей. Припинили шлюбно-сімейні стосунки у 2002 році. Він проживав у квартирі [ADDRESS] заради спокою дітей, його одяг та речі знаходились весь час у цій квартирі, при цьому ночував в іншій кімнаті, а не з позивачкою, подружні стосунки не підтримували, часто перебував на роботі, чергуваннях, до ночі вигулював собаку, разом сім»єю нікуди не їздили, не відпочивали. Про іншу жінку та дитину дружині не повідомляв задля спокою дітей. Не подавав на розлучення і придбавав нерухомість, тому що бажає все залишити дітям. Дитина у нього народилась у 2006 році і він не вважає, що повинен був повідомити про це дружину. Проживав у квартирі [ADDRESS], на купівлю якої самостійно брав у борг гроші у друзів, про що позивачку не повідомляв. З 2005 року проживав у квартирі [ADDRESS], яку іноді здавали в оренду, щоб отримувати кошти і допомагати родичам позивачки. Відповідач вважає, що спільною сумісною власністю подружжя є квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS], а тому не заперечує проти визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за позивачкою, а на квартиру [ADDRESS] за ним з урахуванням, що він буде проживати з дітьми. Просив залишити квартиру [ADDRESS] у його власності, оскільки не вважає її спільним сумісним майном подружжя. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував. Просив визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. Квартиру [ADDRESS] просив залишити власністю [PERSON], як придбане ним на особисті кошти не перебуваючи у шлюбних стосунках. Виділити у власність позивачки квартиру [ADDRESS], виділити у власність відповідача квартиру [ADDRESS]. Суд, вислухавши сторони, свідків [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Спірним майном у справі є: - трикімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 73,60 кв.м, житловою 40,10 кв.м; придбана відповідно до договору купівлі-продажу 25.07.2002 року, - однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 51,50 кв.м, житловою площею 21,00 кв.м; яка відповідно до свідоцтва про право власності від 25.01.2006 року належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, - однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 33,30 кв.м, житловою площею 14,10 кв.м., придбана відповідно до договору купівлі-продажу від 13.12.2002 року [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 21.12.1990 року відділом ЗАГСу виконкому Запоріжської міської ради народних депутатів. Шлюб розірваний рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.11.2013 року. В шлюбі народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], які на час розгляду справи є повнолітніми. Відповідачем не надано доказу - свідоцтва про народження його неповнолітньої доньки, - на підтвердження знаходження її на його утриманні, хоча сторони це не заперечують. Відповідно до ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. За вимогами ст.. 61 СК об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об»єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ст.. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. За ст.. 70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї. На підтвердження факту спільного проживання з відповідачем та ведення спільного господарства, бюджету свідчать спільні замовлення від імені позивачки та відповідача на купівлю речей - матраца, що підтверджується замовленням від 15.06.2004 року в Салоні «Лато» за підписом обох сторін, меблів - за договором купівлі-продажу від 15.06.2004 року, також підписаним сторонами, з позначкою «[PERSON] (муж)», де адресою місця проживання зазначено кв. [ADDRESS]. Договором оренди жилого приміщення квартири [ADDRESS] від 26.07.2010 року підтверджується факт передачі в оренду [PERSON] даної квартири до 26.01.2011 року. Відповідно до довідки форми №3 [PERSON] зареєстрована з 2009 року у квартирі [ADDRESS]. Квитанціями з січня 2010 року по квітень 2011року по сплаті комунальних послуг підтверджується сплата останніх [PERSON], що не заперечує відповідач. Рахунками- замовленнями від 07.03.2009 року та 11.05.2009 року підтверджується придбання [PERSON] меблів та виконання робіт за адресою квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки форми №3 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON], як чоловік та дочка, особистий рахунок значиться на [PERSON] Зазначені вище письмові докази підтверджують спільне ведення господарства сторонами. Крім того, відповідач пояснив суду, що приходив до дружини та сім»ї, де вона проживала у квартирі [ADDRESS] практично майже кожен день, купував квартири за власний кошт і на [PERSON], думаючи про майбутнє дітей, речі, що він носив, знаходились у цій квартирі, при цьому відповідач зазначає, що спільне господарство вони з дружиною не вели і подружні стосунки не підтримували. Борги, які він брав сам для купівлі житла, ремонту та меблів, відповідач пояснив, що віддавав особисто, не залучаючи кошти дружини. Належних та допустимих доказів на підтвердження витрати особистих коштів, що не є спільною власністю подружжя, на купівлю квартири [ADDRESS], або інших квартир, майна відповідач суду не надав. Судом встановлено, відповідач надає суперечливі пояснення. Так, вважаючи, що не вів спільне господарство, підтвердив, що надавав дружині гроші, купував на неї житло, кожен день приходив до квартири, де проживала дружина, вигулював собаку, приймав їжу, при цьому пояснює, що проживав у друзів, орендував житло, або проживав у квартирі, що надавалась від роботи. Такий стан відповідач пояснює тим, що вони з позивачкою домовились про окреме проживання, але не бажали, щоб про це дізнались інші особи. Зазначені пояснення відповідача підтверджує і позивачка в тій частині, що вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проте позивачка зазначає, що вони підтримували шлюбні стосунки і жодної домовленості з відповідачем щодо окремого проживання не було і їй не було відомо про подвійне життя відповідача, про купівлю ним квартири, наявність у нього іншої жінки, а тим більше дитини. Сам відповідач пояснив суду, що позивачці не обов»язково знати про дитину та іншу жінку та він їй про це не повідомляв, тому що це його особисте. Свідок [PERSON], старша дочка сторін пояснила суду, що батьки були разом до зими 2009-2010 року, батько проживав з матір»ю. Про його іншу родину вона дізналась від матері хлопця і через деякий час повідомили матері. Батьки часто конфліктували на побутових підставах, мати дратувалась, що батька часто не було вдома, він пояснював свою відсутність роботою. Періодично до 2011 року батьки спали в одній кімнаті. Свідок [PERSON], мати позивачки, пояснила суду, що сторони жили однією сім»єю. Про зраду батька їй повідомила [PERSON], образившись, що батько її насварив. Онука плакала, тому що вважала, що у них ідеальна сім»я. Подружжя жило разом до 2011 року. Свідок кожен рік з 2003 року приїжджала до них у гості і жила з весни до осені по 4 місяці і бачила, що [PERSON] іноді ночував в залі, іноді у спальні. Подружжя сварилося на побутових темах із-за заробітної плати, виховання дітей. Разом не відпочивали, оскільки у [PERSON] не було часу, був у відрядженнях. З роботи він завжди приходив додому, обідав дома. Свідок [PERSON], сусідка сторін, підтвердила, що до 2011 року бачила [PERSON] вигулюючого собаку вранці, зустрічала в ліфті, на обід приїжджав на автомобілі «Швидкої допомоги». Свідок [PERSON], яка працювала консьєржем у будинку 14 по [ADDRESS] у 2000-2011 роках, підтвердила, що часто бачила за місцем проживання [PERSON], він сплачував особисто послуги консьєржа, приїжджав на обід, вигулював собаку вранці та ввечері. Свідок [PERSON], який знайомий з відповідачем з 2005 року, пояснив, що приїжджав до [PERSON] у квартиру по [ADDRESS]. Про сімейні проблеми йому не відомо. Звертався до свідка з питання проживання в його квартирі. Свідок [PERSON], який знає відповідача понад 20 років, пояснив суду, що відвідував відповідача у квартирі по [ADDRESS] у 2005-2006 роках, але йому не відомо, чи знала дружина, що чоловік там проживає. Відповідач позичав у нього кошти на ремонт квартири. Свідок [PERSON], знайома відповідача, пояснила суду, що знає останнього по роботі. Бувала в гостях у [PERSON] у квартирі по [ADDRESS] декілька разів з 2011 року та їй відомо, що він неодружений. Свідок [PERSON] пояснив суду, що знає сторони 5-6 років. Допомагав перевозити меблі позивачці та відповідачу у квартиру по [ADDRESS], перевозили речі втрьох. Там відповідач і проживає. Оцінюючи у сукупності зібрані у справі докази, суд критично відноситься до пояснень відповідача щодо окремого проживання сторін. Пояснення відповідача є суперечливими, проте його проживання з позивачкою підтверджує він сам та опитані свідки. Доказів окремого проживання відповідач суду не надав. Пояснюючи, що він не бажав розголосу своїх відносин і створював видимість сім»ї лише підтверджує той факт, що про його окреме проживання позивачці відомо не було, і відповідач поводився як чоловік в родині до 2011 року. Також суперечливим є відношення відповідача до власності, так квартиру [ADDRESS], придбану у 2006 році він вважає спільною власністю, надає на її ремонт кошти, здають її в оренду для фінансового підтримання родини, проте квартиру [ADDRESS], яка була ним придбана раніше у 2002 році він не вважає спільною сумісною власністю і навіть не повідомляє дружині про її придбання. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про те, що сторони проживали разом у шлюбі з 1990 року по 2011 рік, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а тому майно придбане у шлюбі, що складають спірні квартири, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягє поділу в рівних частках. Суд не вважає можливим враховувати при поділі майна проживання з сторонами дітей, оскільки вони є повнолітніми. Відповідач визнав, що не повідомив дружині про купівлю квартири [ADDRESS], оскільки не вважав, що вони проживають разом з 2002 року. Разом з тим, суд враховує, що ч.3 ст. 70 СК України є санкцією за протиправну поведінку і суд може присудити одному з подружжя меншу частку за обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач турбувався про родину, оцінюючи ситуацію на власний розсуд, створював видимість родини, і бажав в ній залишатися, піклувався про неї, і саме факт, того, що позивачка дізналась про придбану квартиру та дитину відповідача, стало причиною розірвання шлюбу, а тому позовні вимоги щодо відступлення від засад рівності часток шляхом визнання права за позивачкою на квартири однокімнатну по [ADDRESS] та трикімнату по [ADDRESS] з врахуванням розміру площі цих квартир та квартири [ADDRESS], яка є самою найменшою, суд вважає надмірним, таким, що буде значно погіршувати стан відповідача. Крім того, суд вважає, що поділ сумісної власності подружжя в рівних частках надасть їм можливість самостійно визначитись з їх користуванням і з врахуванням інтересів повнолітніх дітей, на які як позивачка так і відповідач посилалися, зазначаючи про свої вимоги.

Outcome: partial