Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просив ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратили право користування домоволодінням № 35а по вул. Жемчужна в м. Дніпропетровську. В обґрунтування позову вказав, що він згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.12.2013 року є власником житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Перлинна, 35-а. В даному домоволодінні зареєстрований відповідач по справі [PERSON]. З 20.04.2009 року відповідач в спірному домоволодінні не проживає. За час проживання відповідач не сплачував комунальні послуги за користування газом та водопостачанням, внаслідок чого у домоволодінні виникла заборгованість та у 2012 році були обрізані газ та вода. Оскільки відповідач не проживає в спірному домоволодінні без поважних причин, добровільно знятися з реєстрації не має бажання та фактично виїхав на інше постійне місце проживання, позивач вважає, що відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. У звязку з чим, він вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача не зявився, але надав заяву в якій просив справу розглядати без його участі та задовольнити позов у повному обсязі, проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, вислухавши у попередньому засіданні пояснення представника позивача та свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 грудня 2013 року власником житлового будинку за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Перлинна, буд. 35-а є позивач [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с.6). Як вбачається з домової книги (а.с. 11 об.), у домоволодінні № 35-а по вул. Перлинна в м. Дніпропетровську значиться зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 11). У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] отримав право користування даним житлом та був зареєстрований за вищевказаною адресою з 03.03.1988 року зі згоди попереднього власника, а саме [PERSON], яка померла 19.04.2008 року. Відповідач у будинку 35-а по вул. Жемчужній у м. Дніпропетровську з квітня 2009 не проживає, що підтверджується актом про не проживання від 11.10.2016 року затвердженого квартальним комітетом (а.с. 8). За комунальні послуги [PERSON] по теперішній час не сплачує, у звязку з чим виникла заборгованість по комунальним послугам, за газопостачання та водовідведення. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У\~відповідності\~до ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа\~має\~право\~на\~захист свого цивільного \~права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. У відповідності до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ст. 64 ЖК України. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного суд дійшов висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене, та у звязку з тим, що у грудні 2013 року право власності на спірний будинок набув новий власник, а саме позивач [PERSON], суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування домоволодінням № 35-а по вул. Жемчужній в м. Дніпропетровську. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений за подачу позову судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved