Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив визнати за ним право власності в цілому на домоволодіння, яке розташоване не земельній ділянці площею 1108 кв.м. за адресою: [ADDRESS] і складається з: житлового будинку літ.А-1, житлової прибудови літ.А1-1, прибудови літ.А2-1, прибудови літ.а-1, прибудови літ.а1-1 житловою площею 50,0 кв.м., загальною площею 87,1 кв.м., ганку літ.а2, житлового будинку літ.М-1, житлової прибудови літ.М1-1, житловою площею 41,3 кв.м., загальною площею 68,3 кв.м., ганку з козирком літ.м, погребу з шийкою літ.В, гаражу літ.Г, оглядової ями під Г, сараю-бані літ.Ж, вбиральні літ.З, літнього душу літ.И, вольєру літ.К, споруд №1-13, мостіння І, без акту введення в експлуатацію. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що згідно договору про надання в безстрокове використання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 16 травня 1961 року йому була надана земельна ділянка загальною площею 600 кв.м. по [ADDRESS] для будівництва житлового будинку з господарськими спорудами. У період з 1961 року по 1985 рік, він, на зазначеній земельній ділянці загальною площею 600 кв.м. по [ADDRESS] за свої кошти побудував житловий будинок літ.А-1, житлову прибудову літ.А2-1, прибудову літ.а-1, прибудову літ.а1-1, ганок літ.а2, житловий будинок літ.М-1, ганок літ.м, погріб з шийкою літ.В, гараж літ.Г, оглядову яму під Г, споруди №1-13, мостіння І. Зазначене домоволодіння, господарчі споруди були зареєстровані в БТІ 25.08.1966 року за №207-136 та узаконені на підставі рішень виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів №425/8 від 27.09.1985 року «Про узаконення житлової прибудови А1-1 по [ADDRESS]» та №236/6 від 24.05.1985 року «Про узаконення гаражу літ.Г, літньої кухні Б та житлової прибудови а-1 по [ADDRESS]». 22.10.2014 року було проведено технічну інвентаризацію домоволодіння по [ADDRESS], за результатами якої встановлено, що зазначене будівництво не належить до самочинного будівництва, у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду із зазначеною позовною заявою про визнання права власності. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила в позові відмовити. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору про надання в безстрокове використання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 16 травня 1961 року [PERSON] була надана земельна ділянка загальною площею 600 кв.м. по [ADDRESS] для будівництва житлового будинку з господарськими спорудами (а.с.6-7). У період з 1961 року по 1985 рік, [PERSON] на зазначеній земельній ділянці загальною площею 600 кв.м. по [ADDRESS] за свої кошти побудував житловий будинок літ.А-1, житлову прибудову літ.А2-1, прибудову літ.а-1, прибудову літ.а1-1, ганок літ.а2, житловий будинок літ.М-1, ганок літ.м, погріб з шийкою літ.В, гараж літ.Г, оглядову яму під Г, споруди №1-13, мостіння І. Зазначене домоволодіння, господарчі споруди були зареєстровані в БТІ 25.08.1966 року за №207-136 та узаконені на підставі рішень виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів №425/8 від 27.09.1985 року «Про узаконення житлової прибудови А1-1 по [ADDRESS]» та №236/6 від 24.05.1985 року «Про узаконення гаражу літ.Г, літньої кухні Б та житлової прибудови а-1 по [ADDRESS]» (а.с.13,14). Згідно звіту АТЗТ «Інженерно-виробничий центр «Металургремонт» конструкції житлових будинків літ.А-1, літ.М-1 з прибудовами, гараж літ.Г, сарай-баня літ.Ж, погріб з шийкою літ.В, вбиральня літ.З, літній душ літ.И, вольєр літ.К за адресою: [ADDRESS], знаходяться у нормальному та задовільному стані (а.с.22-53). 17 жовтня 2014 року [PERSON] отримав технічний паспорт на домоволодіння [ADDRESS], виготовленого ФОП [PERSON] (а.с.15-19). За змістом ч.1 ст.376 ЦК України, об'єкт нерухомості належить до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; при будівництві допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Позивач не надав до суду доказів чи будівництво закінчено та чи прийняте нерухоме майно в експлуатацію в установленому законом порядку. Стаття 331 ЦК України передбачає, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснюється шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, регулюється Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 року за №91. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.15 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Позивач не надав суду докази звернення до компетентного державного органу з питання оформлення йому права власності на спірні самочинні будівлі. Посилання позивача на те, що побудови, які були збудовані до 05.08.1992 року (а.с.20), не належать до самочинного будівництва, не можуть бути прийняті до уваги, та докази, які б підтверджували, що ці будівлі не повинні вводитися в експлуатацію, суду не надано. Не може бути підставою для задоволення позову посилання позивача на звіт АТЗТ «Інженерно-виробничий центр «Металургремонт», оскільки зазначений звіт, в даному випадку, не може замінити рішення компетентного державного органу щодо прийняття будинку в експлуатацію в порядку, визначеному законодавством. Посилання позивача на ч.3 ст.376 ЦК України, суд не приймає до уваги, у зв'язку з наступним. Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже забудоване нерухоме майно. Отже, діюче законодавство передбачає можливість визнання права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво лише у разі виникнення права на земельну ділянку. Згідно ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Крім, того відповідно до ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до вищевказаного кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності. За таких обставин, вимоги позивача є незаконними і необґрунтованими. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, оскільки позивачем не було заявлено вимоги про стягнення судових витрат, зазначене питання судом не вирішувалось. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed