Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до Менського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні ним і стягнення матеріальної та моральної шкоди. Мотивував свої позовні вимоги тим, що йому на праві власності належить 16/25 частини квартири [ADDRESS], решта 9/25 частини квартири належить співвласнику відповідачу [PERSON] Але у вказаній квартирі на даний час зареєстрований та проживає сам відповідач. Позивач не має у власності іншого майна, але не може вселитись у належну йому частину квартири, оскільки відповідач чинить йому в цьому перешкоди, а саме: встановив нові замки на вхідні двері, не впускає позивача до квартири, погрожує розправою, захопив без дозволу кімнати, що належать позивачу та без його згоди поставив там пластикові вікна. Такими діями відповідач спричинив позивачу матеріальну та моральну шкоду, розмір якої позивач оцінює в загальній сумі 14.000 грн. Добровільно впустити позивача в квартиру та визначити порядок користування нею відповідач не бажає, тому за захистом свої прав позивач звернувся до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його захисник [PERSON] підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Рішення суду, згідно ст. 213 ЦПК України, повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 8 п. 1 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод визначає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про власність» власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як встановлено в судовому засіданні, згідно Свідоцтва про право власності на житло від 29 грудня 1997 року позивачу [PERSON] належить 2/5 частини квартири [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до договору купівлі - продажу посвідченого державним нотаріусом Менської районного державної нотаріальної контори 19 жовтня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1988, позивачу [PERSON] належить 6/25 частин квартири [ADDRESS] (а.с.16). Таким чином, позивач є власником 16/25 частини квартири [ADDRESS]. Згідно з вимогами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. В судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди в користуванні належним позивачу майном, самому позивачу, а також членам його сім'ї (дружині та доньці), що стало причиною неодноразового звернення позивача з цього приводу зі скаргами до Менського відділу поліції. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно п. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій нанесені збитки (майнова шкода) в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Будь - яких доказів щодо спричинення позивачеві матеріальної шкоди з боку відповідача позивачем не надано і в ході розгляду справи в судовому засіданні не здобуто. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди не можуть бути задоволеними. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (із послідуючими змінами) п. 3 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживанням у зв'язку з пошкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми та інші негативні наслідки. Пунктом 9 вищезазначеної постанови роз'яснюється, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Щодо морального відшкодування, то з урахуванням наданих доказів позивачем, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає за можливе задовольнити в цій частині позовні вимоги на суму 1 000 грн. Таким чином,

Outcome: partial