Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору. У позовній заяві позивач вказувала, що вона з відповідачем 24 жовтня 2013 року уклала кредитний договір № 004-16394-241013 за умовами якого Банк зобов'язувався відкрити на її ім'я рахунок, оформити електронний платіжний засіб, встановити ліміт кредитної лінії 100 000 грн., а вона зобов'язувалась сплачувати за користування кредитною лінією 0,0001% та за обслуговування кредитного ліміту 2,49%. Вважає умову договору про плату за обслуговування кредитного ліміту недійсною, оскільки в договору не зазначено предмет та об'єкт послуги, що є порушенням положень ст. 203 ЦК України. Зважаючи на викладене, позивач просила суд задовольнити позовні вимоги. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні уточнив, що позивач просить визнати частково кредитний договір недійсним на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявивлась, але суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» [PERSON]. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» 24 жовтня 2013 року підписали заяву № 004-16394-241013, згідно якої Банк зобов'язувався відкрити на ім'я [PERSON] рахунок, оформити електронний платіжний засіб, встановити ліміт кредитної лінії в сумі, яка не перевищує 100000 грн. У вказаній заяві зазначено, що [PERSON] ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку у формі встановлення ліміту кредитної лінії та орієнтовну сукупну вартість кредиту, чинною редакцією Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» та Тарифів Банку, вона розуміє їх зміст та вважає їх складовою і невід'ємною частиною даної заяви. Як вбачається із змісту Тарифів на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки Тарифний пакет «Готівочка 2013 Лояльна» в графі «З тарифами ознайомлена» стоїть підпис позивача [PERSON] Дана обставина в судовому засіданні представником позивача не заперечувалась. Частина 1 ст. 1055 ЦК України визначає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. За таких обставин, беручи до уваги вимоги ст.ст. 207, 638, 639, 1054 ЦК України, суд приходить до висновку, що 24 жовтня 2013 року [PERSON] та Банк уклали письмовий договір позики, зміст якого зафіксовано в кількох документах, в тому числі в Правилах банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» та Тарифах на обслуговування поточного рахунку з використання платіжної картки - тарифний пакет «Готівочка 2013 Ллояльна». Відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку, яким призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно. Враховуючи викладене, ПАТ «Дельта Банк» є належним відповідачем по справі. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач [PERSON] в позовній заяві посилається на те, що у зв'язку з тим, що у договорі не зазначено предмет та об'єкт послуги - обслуговування кредитного ліміту, п. 1.4. Тарифів на обслуговування поточного рахунку з використання платіжної картки - тарифний пакет «Готівочка 2013 Лояльна» відповідно до положень ст. 203 ЦК України підлягає визнання недійсним. Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, даною статтею визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3 та 6 ст. 203 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що договір сторонами укладений у письмовій формі, кредитний договір позивач [PERSON] уклала з метою використання коштів для власних потреб, її волевиявлення під час його підписання було вільне і відповідало внутрішній волі та на час його укладення вона має повну цивільну дієздатність, даний договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 10 травня 2007 року, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Таким чином, можливість встановлення оплати за обслуговування кредитного ліміту передбачена Правилами та обслуговування кредитного ліміту не є діями, які банк здійснює на власну користь. Частиною четвертою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту, зокрема, зазначається, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. За змістом ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до п. 8 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. З огляду на вищевикладене, аналіз положень п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, у їх системному зв'язку з наведеними нормативними приписами не дає підстав вважати плату за обслуговування кредитного ліміту платою споживача на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством. За нормами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Тарифами на обслуговування поточного рахунку з використання платіжної карткиТарифний пакет «Готівочка 2013 Ллояльна», які є невід'ємною частиною вказаної заяви, визначено процент за користування кредитною лінією в розмірі 0,0001% (п. 1.3.1.), процент за недозволений овердрафт в розмірі 48% (п. 1.3.3.), плату за обслуговування кредитного ліміту в розмірі 2,49 % в місяць(п.1.4.), яка нараховується щомісячно, в останній робочий день поточного місця, від суми кредитного ліміту та у разі наявності заборгованості за рахунком станом на день нарахування, сплачується у день поповнення поточного рахунку з використанням платіжної картки. В свою чергу, в пропозиції /оферті/, адресованій до Банку укласти договір карткового рахунку, позивач підтвердила, що в день подання до Банку цієї пропозиції вона ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку у формі встановлення ліміту кредитної лінії, орієнтовну сукупну вартість кредиту, з чинною редакцією Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» та Тарифами банку зобов'язалася періодично ознайомлюватися із змінами до них. З наведеного слідує, що позивача, перед укладанням кредитного договору, було ознайомлено в письмовій формі з умовами кредитування рахунку, про що зазначено в самій Пропозиції укласти договори /оферті/. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що договір містить такі умови, які узгоджені сторонами та не суперечать наведеним вище вимогам закону. Оскільки у спірному договорі плата за обслуговування кредитного ліміту визначена не за формулою зі змінними величинами, а чітко фіксованим процентом, то така умова не суперечать положенням ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». До також висновку прийшов Верховний Суд України у постанові № 6-80цс12 від 09 грудня 2012 року. Як вбачається із змісту Тарифів на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної карти Тарифний пакет «Готівочка 2013 Лояльна», вони мають 5 розділів, а саме: І розділ «Обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної карти», ІІ розділ «Здійснення операцій за поточного рахунку з використанням платіжної картки», ІІІ розділ «Штрафні санкції», ІV розділ «Додаткові послуги», V розділ «Претензійна робота». Оспорюваний позивачем п. 1.4 Тарифів на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної карти Тарифний пакт «Готівочка 2013 Лояльна» знаходиться в розділі І «Обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної карти», в якому визначається плата за користуванням коштами, а не в розділі ІV «Додаткові послуги», де визначено перелік та додаткових послуг, тому суд приходить та приходить до висновку, що плата за обслуговування кредитного ліміту є однією із складових плати за користування коштами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що послуги ПАТ «Дельта Банк» при обслуговуванні кредитного ліміту не є діями, які банк здійснює на власну користь, у договорі зазначено всі істотні умови для даного виду договору, його зміст не суперечить положенням ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, та не знаходить підстав для визнання кредитного договору частково недійсним на підставі ст. 203 ЦК України і задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed