Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

У липні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування вимог зазначає, що квартира [ADDRESS] належить позивачці на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 09.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Міхєєвою Т.М. та зареєстрованого в реєстрі № 1302. У вказаній квартирі фактично проживає позивачка [PERSON] та її донька [PERSON] , але також зареєстрований відповідач [PERSON] , який не являється співвласником вказаної квартири, не є родичом позивачки та був зареєстрований за вказаною адресою колишнім власником домоволодіння. Відповідач [PERSON] зібрав свої речі та виїхав з квартири ще при колишньому власникові, не знявши себе з реєстрації, чим чинить перешкоди у користуванні приватною власністю. Вказані обставини підтверджуються Актом про не проживання, завіреним сусідами позивачки, який вона надає до позовної заяви. Добровільно зняти себе з реєстрації відповідач не бажає, його місцезнаходження не відоме. З урахуванням того, що відповідач зареєстрований у вказаній квартирі позивачка, як власник зобов`язана сплачувати всі комунальні послуги, інші платежі, в тому числі й за [PERSON] . Проте, у зв`язку з тим, що відповідача не несе витрат по оплаті комунальних платежів, вона вимушена здійснювати вказані платежі в повному обсязі самостійно. Крім того, позивачка позбавлена пільг та не може оформити субсидії на оплату комунальних послуг. Вищевказаними обставинами, а також тим, що відповідач [PERSON] в добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації, він чинить позивачці перешкоди в користуванні власністю та втратив право користування вищевказаною квартирою, в зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка у судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та справу слухати без її участі. Проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Третя особа - представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року про відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири № [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 9 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М., зареєстрованим в реєстрі за № 1305. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у квартирі № [ADDRESS] з 8 листопада 1996 року. Однак, відповідач [PERSON] у квартирі № [ADDRESS] не проживає з 2000 року, що підтверджується актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 9 липня 2019 року, складеним мешканцями будинку [ADDRESS] громадянами [PERSON] та [PERSON] . Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За приписами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не проживає більше одного року у квартирі № [ADDRESS] , а тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Що стосується позовної вимоги [PERSON] стосовно зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , то вона задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак вимога позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасною, оскільки рішення суду щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою, є достатньою підставою для зняття його з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги задоволено, то з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial