Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], в якому просила визнати недійсною довіреність від 10 серпня 2013 року, що посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за №992, на підставі якої [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися (в тому числі продати) за ціну та на умовах за його розсудом належну довірителю квартиру [ADDRESS]; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 20 вересня 2013 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності від 10 серпня 2013 року, та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізькою області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №2272 та повернути сторони у первісний стан, який мав місце до виконання сторонами правочину; скасувати реєстрацію [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона мешкає у неприватизованій квартирі [ADDRESS]. Також вона є одноосібним власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Після 10-денного перебування у м.Харкові в гостях у свого брата, 17 жовтня 2013 року вона повернулася до своєї в квартири за адресою: [ADDRESS], але увійти до неї не змогла, так як був змінений дверний замок. Звернувшись до ТОВ Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ», вона дізналася від паспортистки, що в її квартиру начебто був зареєстрований племінник [PERSON] на підставі нібито її нотаріально засвідченої заяви про її згоду на його реєстрацію Проте ніяких племінників у неї немає, заяву вона не писала та нотаріально не засвідчувала. Зрозумівши, що таким чином в результаті злочинних дій вона може позбавитися своєї квартири, вона звернулася до відділу приватизації КПТІ Бердянської міської ради, де також дізналася, що на підставі її заяви лже-племінник [PERSON] підробив довідку про склад сім'ї наймача, і вже розпочата робота з підготовки документів по приватизації квартири. На підставі її заяви роботи по приватизації квартири були призупинені. Проте протиправні дії [PERSON] цим епізодом не обмежилися. 19.10.2013 року після відвідування ЖЕКу та ОСББ, вона довідалася про те, що її квартира [ADDRESS] була продана на підставі довіреності, яка була засвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 10 серпня 2013 року, реєстровий №992, про те, що начебто вона видала цю довіреність своєму племіннику [PERSON] на право продажу цієї квартири. Проте підпис в довіреності вчинений не нею, була видана без її відома, вона не мала наміру будь-кому продавати квартиру, крім цього, ніяких племінників у неї немає і з [PERSON] вона не знайома, а у м. Дніпропетровську ніколи не бувала. Голова ОСББ повідомила їй, що новим власником квартири на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2013 року, засвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], є [PERSON] Після отримання цих відомостей вона звернулася до Бердянського МВ УМВС України в Запорізькій області з заявою, за якою було відкрито кримінальне провадження за попередньою кваліфікацією ч.2 ст.190, ч.1,4 ст.358 КК України, відомості про це внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.10.2013 року за №12013080130006476. Таким чином, в результаті шахрайських дій та підробки документів вона була незаконно позбавлена права власності на квартиру [ADDRESS], та [PERSON] був зареєстрований в її неприватизованій квартирі за адресою: [ADDRESS]. З посиланням на ст.ст. 237, 244, 202, 203, 215, 317, 321 ЦК України вважає, що її порушене право підлягає захисту шляхом визнання підробленої довіреності на право продажу квартири та договору купівлі-продажу квартири недійсними та шляхом скасування реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. У січні 2014 року позивач подала уточнюючу позовну заяву, залучивши як третю особу Реєстраційну службу Бердянського міськрайонного управління юстиції та, посилаючись на ті ж самі обставини, що вказані і в первинному позові щодо незаконного продажу належної їй квартири по довіреності, яку вона не видавала, та незаконної реєстрації відповідача в неприватизованій квартирі, згоду на що вона також не надавала, додатково просила скасувати рішення за індексним номером 6076322 від 20 вересня 2013 року про державну реєстрацію права власності [PERSON], визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS], виселити [PERSON] разом з своєю сім'єю з квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідачів в солідарному порядку на її користь моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. В позові додатково послалася на заперечення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], яка оформила довіреність на продаж квартири [ADDRESS] від імені [PERSON], [INFO], з іншими паспортними даними та іншим ідентифікаційним кодом. Проте приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] при оформленні договору купівлі-продажу не перевірила довіреність за Єдиним реєстром довіреностей, у опису майна вказано було [ADDRESS], а не належна їй квартира. Враховуючи, що за недійним правочином відбулася державна реєстрація права власності на квартиру за [PERSON], то вважає за необхідне просити суд застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 6076322 від 20.09.2013 року за [PERSON] та визнати за позивачем право власності на квартиру. У зв'язку з ушкодженням здоров'я, заподіяного незаконним позбавленням її права власності, їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях, в порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя та інших негативних явищ. Розмір моральної шкоди вона оцінює у 20000,00 грн. У судовому засіданні позивач подала письмову заяву про залишення без розгляду її позову в частині виселення [PERSON] разом з її сім'єю з квартири [ADDRESS], яка ухвалою суду від 28 травня 2014 була задоволена, а позов в цій частині залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] підтримали уточнюючу позовну заяву із зазначених у ній підстав, з урахуванням винесеної судом заяви про залишення без розгляду позову в частині вимог, доповіли по її суті та просили задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомленими про розгляд справи через своїх представників, в судове засідання не з'явилися, так само як і їх представники, причину неявки не повідомили, тому суд, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] до суду не з'явилася, направила суду письмові заперечення та відповідні заяви на кожне судове засідання про розгляд справи за її відсутності з урахуванням надісланих раніше заперечень, в яких детально навела порівняльний аналіз довіреності від 10.08.2013 року, реєстровий №992, яку посвідчувала вона, з довіреністю, на підставі якої було вчинено договір купівлі-продажу, копію якої вона отримала з позовом, з наданням відповідних копій самої довіреності, паспорту особи, яка видала довіреність на [PERSON], її ідентифікаційного номеру, реєстру нотаріальних дій та Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей. З письмових заперечень [PERSON] вбачається, що нею була посвідчена довіреність не від імені позивача, а від імені особи [PERSON], [INFO], уродженки с.Братське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], [NUMBER], виданий 23.01.2009 року Ленінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на продаж квартири [ADDRESS]. Крім цього, згідно запису у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій 10.08.2013 року за №991 від імені [PERSON], 12.02.1984 року була засвідчена справжність підпису на заяві в компетентні органи про згоду на постановку на реєстраційний облік [PERSON] у належну їй квартиру по [ADDRESS]. Про відмову від права приватизації нерухомого майна у засвідченій заяві вказано не було. При огляді надісланої копії заяви нею встановлено, що реквізити заявника, назва установи та зміст заяви не відповідають формі і змісту, що була нею засвідчена. Тому приватний нотаріус вважає, що документи, а саме: довіреність та заява які нею були оформлені від імені [PERSON], [INFO] та їй особисто видані, були в подальшому сфальсифіковані, так як не відповідають документам, які нею були оформлені. Третя особа - приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] до суду не з'явилася, направила письмові пояснення, в яких послалася на те, що при посвідченні договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], у неї як у нотаріуса не виникло підозр щодо дійсності наданих сторонами документів. Нею були витребувані необхідні документи та зроблені перевірки за даними Державних реєстрів, які передбачені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року №296/5 та Законом України «Про нотаріат», а саме: взяті Інформаційна довідка з Єдиного реєстру спеціальних бланків, Витяг з державного реєстру обтяжень, Витяг з Єдиного реєстру довіреностей, за яким в реєстрі знайдено довіреність, реєстровий номер, дата посвідчення, ПІБ нотаріуса, який її посвідчив та номер нотаріального бланку, інша інформація цим витягом не передбачена. Їй були надані оригінали правовстановлюючих документів, паспорти сторін, оригінал довіреності, звіт з експертної оцінки, довідка про склад сім'ї. Нею була роз'яснена сторонам ст.27 ЗУ «Про нотаріат», що нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов'язаного з вчинення нотаріальної дії, подала недійсні або підробні документи тощо, тобто нею були виконані всі вимоги діючого законодавства щодо посвідчення договору відчуження. Представник третьої особи - реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області до суду не з'явився, в матеріалах справи є заява від 07.04.2014 року про розгул справи, призначеної на 07.04.2014 року, без представника реєстраційної служби Бердянського МРУЮ. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала свідчення про те, що у вересні 2013 року, коли вона працювала паспортисткою в ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ», до неї звернувся [PERSON] із нотаріальною заявою від основного квартиронаймача [PERSON] щодо згоди на його реєстрацію в квартирі. Він заповнив бланки на реєстрацію, які вона віднесла до начальника міграційної служби, після чого забрала форму №16. Ніяких сумнівів щодо цієї заяви у неї не виникло. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що 10 серпня 2013 року її запросили на поминальний обід в с.Луначарське Бердянського району, де вона разом з позивачем [PERSON] готували обід, накривали столи, а на 13-00 годину зібралися люди. Після поминок вони все прибрали і до 17-00 години були разом з позивачем. Від позивача вона ніколи не чула, що вона збирається продати свою квартиру. Заслухавши позивача, її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено належними доказами, що позивач є наймачем неприватизованої квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в якій зареєстрована з 06.02.2007 року, що підтверджується копією її паспорту [NUMBER], виданого 23.01.2007 року Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області. Також судом з'ясовано, що позивачу ( до шлюбу її прізвище Орлова) на праві власності належала квартира [ADDRESS], як вбачається з дублікату свідоцтва про право власності на житло від 04 квітня 2000 року, виданого управлінням розвитку та реформування житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради згідно з розпорядженням від 04.04.2000 року №10437, набута у власність згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно договору купівлі -продажу від 20 вересня 2013 року, [PERSON], який діяв на підставі довіреності, посвідченої [PERSON], приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 10 серпня 2013 року за реєстровим №992 від імені [PERSON], [INFO], податковий номер [NUMBER], продав та передав у власність [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS], зареєстровано в реєстрі за №2272. На підставі цього договору купівлі-продажу покупець [PERSON] зареєструвала право власності на квартиру [ADDRESS], як видно з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 6076322 від 20.09.2013 року. Втім, як вбачається з письмових заперечень приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та наданих нею суду завірених копій документів, вона посвідчувала довіреність на [PERSON] зовсім від імені іншої особи [PERSON], у якої співпадали з позивачем тільки прізвище, ім'я та по-батькові, проте, ані дата народження, ані місце народження, а також паспортні дані та дата його видачі, орган, що його видав, ідентифікаційний номер були різні. Відмінним від дійсної особи [PERSON] є і зображення [PERSON] на фотокартці у паспорті, наданому нотаріусу при посвідченні довіреності. Крім цього, як зазначала приватний нотаріус та вбачається з наданої копії, довіреність була видана по всім питанням, пов'язаним з оформленням документів для продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а не квартири [ADDRESS], належної позивачу. Крім цього по тексту самої довіреності, на підставі якої вчинено договір купівлі-продажу від 20.09.2013 року, були внесені суттєві зміни, як то: дописано повноваження щодо «виконання усіх дій з усіх питань, пов'язаних з користуванням та обслуговуванням належної позивачу на праві власності квартири [ADDRESS]», а також щодо одержання дублікату Свідоцтва про право власності на вказану квартиру, а частину тексту з оригінальної довіреності було вилучено чи змінено. Судом встановлено, що 22 жовтня 2013 року позивач у зв'язку з протиправними діями щодо її майна звернулася до Бердянського МВ УМВС України в Запорізькій області з заявою, за якою було відкрито кримінальне провадження за попередньою кваліфікацією ч.2 ст.190, ч.1,4 ст.358 КК України, відомості про це внесено до Єдиного реєстру досудових розсувань 22.10.2013 року за №12013080130006476, що підтверджується копією повідомлення про початок досудового розслідування від 23.10.2013 року. Згідно ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Частиною 3 ст.244 ЦК України встановлено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно ч.1 ст.245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчиняти правочин. Втім, всі вказані вище обставини доводять той факт, що позивач не була присутня 10.08.2013 року під час видачі довіреності [PERSON], а була присутня інша особа, яка надала підроблений паспорт, а пізніше була підроблена і сама довіреність. Тобто, договір купівлі-продажу квартири від 20 вересня 2013 року було укладено по підробній довіреності, яка приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] не посвідчувалася, як слідує з її заперечень та наданих нею копії довіреності, копії паспорту [PERSON], [INFO], копії її ідентифікаційного номеру та витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей. Крім цього, судом встановлено, що того ж дня приватним нотаріусом [PERSON] від імені [PERSON], [INFO], була виконана ще одна нотаріальна дія: а саме: засвідчено справжність підпису на заяві в компетентні органи, викладеному на бланку нотаріальних документів за №ВТЕ 685789, про згоду на постановку на реєстраційний облік [PERSON] у належну їй квартиру по [ADDRESS], реєстровий №991, як вбачається з наданої копії запису у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій 10.08.2013 року по реєстру №991. Проте відповідач [PERSON] здійснив реєстрацію свого місця проживання в неприватизовану квартиру позивача, розташовану за адресою: [ADDRESS], надавши паспортистці [PERSON] вже зовсім іншу заяву, де вказано про нібито згоду [PERSON] на постановку його на реєстраційний облік в квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в якій додатково було зазначено про відмову позивача від права приватизації нерухомого майна за цією адресою, як видно з отриманої позивачем із слідчих органів копії цієї заяви. Висновком судового експерта №10 від 16.01.2014 року підтверджено, що підпис та рукописні записи в графі « 10 серпня 2013 року підпис» на лицьовій стороні заяви [PERSON] від 10.08.2013 року серії ВТЕ №685789, зареєстрованій в реєстрі за №991, виконані не [PERSON].( позивачем), зразки підпису і почерку якої надані на дослідження, а іншою особою чи особами. Копія висновку є в матеріалах справи та ніким не оскаржена. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Положеннями статті 203 ЦПК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.: ч.1 - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; ч.2 - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, ч.3 - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що належна позивачу квартира [ADDRESS] була відчужена без її волі та відома, внаслідок шахрайських дій. Частиною 1 ст.215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином право передавати майно за договором купівлі-продажу, враховуючи зміст ст.ст. 317 та 655 ЦК України, належить тільки власнику майна. Враховуючи встановлені судом обставини щодо відсутності у відповідача [PERSON] повноважень на здійснення дій щодо відчуження належної позивачу [PERSON] квартири [ADDRESS], на укладання від її імені договору купівлі-продажу, суд приходить до висновку, що квартира вибула із володіння власника незаконно, без вільного волевиявлення, що є підставою для визнання укладеного договору купівлі-продажу квартири від 20 вересня 2013 року недійсним. При цьому суд вважає, що довіреність, на підставі якої було вчинено цей правочин, не підлягає додатково визнанню її недійсною за рішенням суду, як передбачено ч.2 ст.215 ЦК України, враховуючи, що вона була повністю сфальсифікована за змістом на основі довіреності, що видавалася приватним нотаріусом [PERSON], а тому є нікчемною, отже в цій частині позов задоволенню не підлягає. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] зареєструвала своє право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.09.2013 року, реєстровий №2272, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.09.2009 року, то право позивача не буде повністю захищене без скасування рішення про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за [PERSON], оскільки ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прямо вказує на обов'язковість зазначення судом про скасування запису про державну реєстрацію права власності при внесенні записів до Державного реєстру прав. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю. Враховуючи, що позивача протиправно було позбавлено права власності на квартиру, її право підлягає поновленню шляхом визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS]. Таке визнання права власності за позивачем необхідно тому, що за підробною довіреністю відповідачем [PERSON] 12 вересня 2013 року було отримано дублікат, який має силу оригіналу, свідоцтва про право власності на житло від 04.04.2000 року про належність квартири [ADDRESS] [PERSON] та 18.09.2013 року зареєстровано право власності на цю квартиру в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON], проте реєстраційний номер облікової картки платника податків вказано [NUMBER], втім позивач має ідентифікаційний номер інший, а саме: [NUMBER], як вбачається з наданої його копії. Крім цього судом встановлено, що для постановки на реєстраційний облік за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON] представив у міграційну службу Бердянського МВ УМВС України в Запорізькій області підроблену заяву від 10.08.2013 року, що посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], що нібито позивач дає згоду на його постановку на реєстраційний облік за цією адресою і про її відмову від приватизації цього нерухомого майна. Проте, висновком експерта було встановлено, що підпис та рукописні записи на заяві виконані не позивачем. За таких обставин суд вважає за необхідне скасувати реєстрацію [PERSON] за адресою: [ADDRESS], проведену без згоди наймача квартири за підробною заявою. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї.., знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Стаття 1190 ЦК України передбачає солідарну відповідальність за шкоду, завдану спільними діями. На переконання суду, спільні дії відповідачів були направлені на незаконне заволодіння нерухомим майном позивача, що привело до душевних страждань, внаслідок чого погіршився стан її здоров'я та вона змушена була звертатися за лікуванням до міської лікарні у листопаді 2013 року та у лютому 2014 року. Згідно записів в її амбулаторній карті від 08.02.2014 року, погіршення стану здоров'я сталося з жовтня 2013 року після стресової ситуації. Позивач при цьому скаржилася на колющі болі в області серця, набряки кінцівок, головний біль, поганий сон та їй поставлено діагноз: гіпертонічна хвороба серця дифузний, кардіосклероз та призначено лікування. Враховуючи глибину душевних переживань, погіршення стану здоров'я внаслідок перенесення стресової ситуації, позбавлення її можливості користуватися нерухомим майном, ступня вини осіб, що завдали шкоду, суд вважає, що позивачу завдано моральну шкоду, достатньою компенсацію якої буде розмір у 10000,00 грн., задовольнивши позовні вимоги в цій частині частково. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір по 1127,70 грн. з кожного окремо.

Outcome: partial