Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування вимог зазначив, що він є рідним сином [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті батька залишилось спадкове майно у вигляді 2/5 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В червні 2020 року його представник за довіреністю [PERSON] звернулася до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті батька [PERSON] . Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/5 частини домоволодіння з усіма надвірними побудовами та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на дане спадкове майно, а саме: свідоцтва про право на спадщину, виданого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою 6 лютого 1996 року за реєстром № 3-351, зареєстрованого в Маріупольському бюро технічної інвентаризації 16 лютого 1996 року за № 25281. Отримати дублікат даного втраченого документу не виявляється можливим, так як другий екземпляр даного документу в теперішній час зберігається в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві в м. Донецьку, доступ до якого відсутній. У зв`язку із чим, йому було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1178/02-31 від 24 березня 2020 року. На інше спадкове майно, що залишилося після смерті батька, він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, окрім даної 2/5 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Для вирішення цього питання йому було рекомендовано звернутися із відповідною позовною заявою до суду. Невидача йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька порушує його права та законні інтереси як єдиного спадкоємця, має негативні наслідки для нього, він підтримував тісні родинні стосунки, здійснював у домоволодінні поточний ремонт, в межах своїх фінансових можливостей підтримував його у стані, придатному для проживання. На підставі викладеного, просить визнати за ним право власності на 2/5 частини житлового будинку з усіма надвірними побудовами та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутності за участю його представників, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представники позивача у судове засідання не з`явилися, надали заяви про можливість слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав до суду письмовий відзив з проханням розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що визнає позовні вимоги та просить\~ їх задовольнити. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч.1 ст.1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] від 24 грудня 1968 року. [INFO] батько позивача\~ [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 18 жовтня 2006 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді у вигляді 2/5 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою, 06.02.1996 року за реєстром «3-351», зареєстрованого у Маріупольському БТІ 16.02.1996 року за № 25281, що підтверджується інформацією, наданою Маріупольським БТІ від 25.11.2019 року за № 4595. У встановлений законом строк, представник позивача звернулась до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 13.01.2007 року було заведено спадкову справу. Заповіту [PERSON] не залишив. Спадкоємцем за законом є позивач у справі. Дружина померлого матір позивача [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь сина [PERSON] \~ 24.06.2020 року представник позивача [PERSON] звернулась до нотконтори із заявою про видачу\~ свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилось після смерті батька на 2/5 частини житлового будинку з усіма надвірними побудовами та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса від 24.06.2020 р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на зазначену частину житлового будинку через відсутність правовстановлюючого документу, оскільки даний документ знаходиться на зберіганні в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві, який розташований на тимчасово окупованій території. В наданих суду поясненнях свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] на момент смерті свого батька [PERSON] мешкав з ним за адресою: [ADDRESS] та піклувався про нього. Згідно пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою, 06.02.1996 року за реєстром «3-351», зареєстрованого у Маріупольському БТІ 16.02.1996 року за № 25281, відсутній. Видати його дублікат не передбачається можливим, у зв`язку із тим, що архівні документи Третьої маріупольської державної нотаріальної контори за період з 1944 року по 1996 р. були передані на зберігання до Донецького обласного нотаріального архіву. Отримати дублікат цього документу з архіву неможливо, оскільки всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м.Донецьку, доступ до яких на теперішній час відсутній, через проведення операції об`єднаних сил в м.Донецьк та тимчасову окупацію вказаного міста. Попри це, суд вважає доведеними іншими письмовими доказами факт того, що єдиним спадкоємцем щодо майна померлого [PERSON] за законом є позивач, який у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте має об`єктивні перешкоди для оформлення своїх спадкових прав в досудовому порядку. Водночас, суд зауважує, що на державу в цілому та її державні органи покладається обов`язок забезпечити збереження документів, які передані органами нотаріату та державними органами влади на зберігання та від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав спадкоємців. Незабезпечення належного зберігання нотаріальних документів в державних архівах і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та як наслідок обмеження громадянам доступу до державних архівних установ не має нівелювати або обмежувати майнові права позивача на їх підтвердження документами, які залишились в архівосховищах в м. Донецьк. Відповідно ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Із урахуванням всіх обставин, суд вважає вимоги позивача законними та можливим їх задовольнити, визнавши за ним право власності на 2/5 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved