Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи [PERSON] про скасування висновку експерта та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 13 вересня 2015 року приблизно о 13.00 год. на вул. Лютеранській, 21 автомобіль «Мерседес-Бенц», рухаючись заднім ходом, скоїв на неї наїзд, чим спричинив тілесні ушкодження. Вказала, що з 13.09.2015 року по 06.10.2015 року вона перебувала на лікуванні, у зв'язку з отриманими травмами. Позивачка зазначила, що слідчим СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві Бородіною А.В. з метою встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень спричинених їй було призначено судово - медичну експертизу, яка була проведена з 10.11.2015 року по 12.11.2015 року. За висновком експерта [PERSON] були спричинені легкі тілесні ушкодження, однак позивачка вважає даний висновок завідомо неправдивим та таким, що не відповідає дійсності, оскільки експерт не врахував та не відобразив у даному висновку ряд консультацій лікарів. Зауважила, що діями відповідача, які полягали у складанні висновку експерта, який не відповідає дійсності, їй спричинена моральна шкода, яку вона оцінює у 5 000 грн. Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на те, що експерт не в повній мірі дослідив та описав всі необхідні медичні документи, що викликає сумніви у правильності висновку, позивачка просила визнати висновок експерта необґрунтованим та стягнути з відповідача на її користь 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що вона отримала внаслідок протиправних дій водія автомобіля «Мерседес-Бенц» тілесні ушкодження, у зв'язку з чим тривалий час перебувала на лікуванні, стан її здоров»я погіршився. З метою встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень спричинених їй, слідчим було призначено судово - медичну експертизу, яка була проведена експертом [PERSON] з 10.11.2015 року по 12.11.2015 року. Однак, вважає даний висновок завідомо неправдивим та таким, що не відповідає дійсності, оскільки експерт не врахував та не відобразив у даному висновку ряд консультацій лікарів та ушкоджень. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх необгрунтованість. Пояснив, що дійсно ним у період з 10.11.2015 року по 12.11.2015 року було проведено судово-медичну експертизу за матеріалами судового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 1201500060005973 від 15 вересня 2015 року. У постанові слідчого містилося обсяг питань, поставлених на вирішення експерта, а тому він зробив висновок на підставі медичної документації та матеріалів справи представлених на дослідження та відповідно до Закону Укаїни «Про судову експертизу», Інструкції про проведення судово-медичної експертизи. Вказав, що ним не вчинено незаконних дій, він не вийшов за межі компетенції, визначив ступень тяжкості тілесних ушкоджень, незгода із висновком не є підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, зазначив, що більше пояснень по висновку він дати не може, оскільки він був повідомлений за розголошення даних досудового розслідування згідно ст. 387 КК України. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 13 вересня 2015 року приблизно о 13.00 год. на вул. Лютеранській, 21 автомобіль «Мерседес-Бенц» д.н.з. [NUMBER], рухаючись заднім ходом, скоїв на наїзд на [PERSON], чим спричинив останній тілесні ушкодження. У судовому засіданні позивачка пояснювала, що з 13.09.2015 року по 06.10.2015 року вона перебувала на лікуванні, у зв'язку з отриманими травмами. За даним фактом СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві було відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 1201500060005973 від 15 вересня 2015 року. Слідчим СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві Бородіною А.В. у межах кримінального провадження № 1201500060005973 з метою встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень спричинених [PERSON] було призначено судово - медичну експертизу. Дана експертиза була проведена експертом [PERSON] з 10.11.2015 року по 12.11.2015 року. Як вбачається з висновку експерта, [PERSON] були спричинені легкі тілесні ушкодження ( а.с. 44-48). У судовому засіданні відповідач пояснив, що він зробив висновок на підставі медичної документації та матеріалів справи представлених на дослідження та відповідно до Закону України «Про судову експертизу», Інструкції про проведення судово-медичної експертизи. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка посилалася на те, що вказаний висновок є завідомо неправдивим та таким, що не відповідає дійсності, оскільки експерт не врахував та не відобразив у даному висновку ряд консультацій лікарів, а саме - забій правої нирки, записи з історії хвороби № 7244, 7597, не вказав, що язва загострилася у зв'язку зі стресом та не в повному обсязі відобразив висновок лікаря-хірурга від 20.09.2015 року. Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду. Судово - медичне дослідження проводиться в рамках досудової перевірки з метою встановлення наявності у діях особи правопорушення, для вирішення питання про порушення кримінальної справи або відмови у її порушення і ці дії слід розрізняти. Це особливість провадження у справах зокрема щодо злочинів передбачених ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху), оскільки винні дії осіб за наявності певних умов охоплюються нормами КУпАП. У відповідності до статті 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ. Згідно статті 69 КПК України експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до «Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об'єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань. Відповідно до частини другої ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Згідно Інструкції про проведення судово-медичної експертизи судово-медична експертиза проводиться згідно з постановою особи, що проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді, а також за ухвалою суду. Дана судово-медична експертиза була проведена лікарем судово-медичним експертом [PERSON] на підставі постанови слідчого СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві Бородіною А.В. від 10.11.2015 року. Частиною 1 статті 101 КПК України передбачено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. У постанові слідчого містилося обсяг питань, поставлених на вирішення експерта, а тому експерт зробив висновок на підставі медичної документації та матеріалів справи, представлених на дослідження, відповідно до Закону України «Про судову експертизу», Інструкції про проведення судово-медичної експертизи. Як вбачається з висновку експерта №2205/Е, при проведенні експертизи лікарем [PERSON] було використано електрофотокопія висновку експерта №2643, медичні карти стаціонарного хворого № 7244 та №7597. Експертом було досліджено всі медичні документи, які було надано на дослідження. Крім того, слід зазначити, що п. 4.7. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» визначено, що загострення попередніх захворювань після спричинення тілесного ушкодження, а також інші наслідки ушкодження, обумовлені не власним характером цього ушкодження, а випадковими обставинами, індивідуальними особливостями організму, дефектами надання медичної допомоги і т.п., не повинні враховуватися при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень…». У висновку №2205/Е експертом зазначено, що діагнози «Дисциркуляторна енцефалопатія. Хронічне порушення мозкового кровообігу ІІ ст., прогресуюча течія з мне стичними змінами. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. ІІ стадія, кризовий перебіг, ризик ІІІ. Гіпертонічний криз 13.09.2015 (неускладнений). Бронхіальна астма, ремісія. СН І. Хронічний пієлонефрит в стадії загострення. Виразкова хвороба 12-палої кишки, загострення. ЦВХ. Хронічний панкреатит стадія нестійкої ремісії», які були зафіксовані у [PERSON] під час її лікування відображають перебіг соматичних захворювань, які обумовлюють певну симптоматику, мають тривалий клінічний перебіг, що спостерігався задовго до подій 13.09.2015 року, а тому згідно п. 4.7. «Правил» не підлягають судово-медичній оцінці. З викладеного вбачається, що експертом було досліджено медичні документи та надано оцінку захворювань [PERSON] Відповідно до положень ст.ст. 4, 14 Закону України «Про судову експертизу» судовий експерт на підставах і в порядку, передбаченими законодавством, може бути притягнутий до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються процесуальним порядком призначення судового експерта, кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків, можливістю призначення повторної судової експертизи. Суд враховує, що експерт [PERSON] за відмову від виконання покладених на нього обов'язків, за дачу завідомо неправдивого висновку був повідомлений про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України. У судовому засіданні відповідач пояснив, що у рамках кримінального провадження за клопотанням слідчого також була проведена комісійна експертиза, яка підтвердила ступінь тілесних ушкоджень [PERSON], які викладені у висновку експерта № 2205/Е. Позивачка не заперечувала, що було проведено комісійну експертизу, однак, висновок даної експертизи відмовилася надавати суду. Хоча не заперечувала, що у висновку комісійної експертизи вказаний такий же ступінь тілесних ушкоджень, що і у висновку [PERSON] Таким чином, суд вважає, що висновок експерта за своєю правовою природою є результатом процесуальної діяльності експерта з визначених питань, доказом по справі, а дії експерта при проведенні судової експертизи не є управлінськими за своєю суттю і такі дії, а також висновки експертів не можуть перевірятися за межами передбаченого процесуального контролю, оскільки це є втручанням у проведення судової експертизи в межах розгляду судової справи. Положеннями Закону України «Про судову експертизу» не передбачено можливості оскарження висновків експертизи в порядку цивільного судочинства у разі незгоди позивача у справі, у якій призначалася експертиза, з висновками експертів, шляхом подання окремого позову про визнання висновків експертиз недійсними. Незгода позивача з оцінкою доказів, в тому числі і висновками судово-медичних експертиз, може бути підставою для оскарження судового рішення в апеляційному та касаційному порядку, визначеному нормами КПК України, а не шляхом пред'явлення позову до експерта, який поводив експертне дослідження, про визнання висновків експертиз недійсними. Висновок експерта не є правочином, не є актом юридичної особи, який має обов'язкову силу для фізичної особи, це є одним із видів доказів, які враховуються судом при прийнятті рішення по справі, цей документ не може бути окремо оскаржений, а тому спосіб захисту обраний позивачем не відповідає положенням ст.16 ЦК України. При вказаних обставинах позивачем обрано не вірний та непередбачений законом спосіб захисту своїх прав. Дані позовні вимоги є неналежним способом захисту права позивача, оскільки не поновлюють його порушених прав. Згідно з частиною десятою статті 101 КПК України висновок експерта не є обов'язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку. Тобто, питання розгляду та надання оцінки всім доказам, в тому числі і самому висновку експерта здійснюється під час розгляду справи, в межах якої призначено проведення відповідної експертизи. А тому позивачу слід оскаржувати даний висновок у межах розгляду кримінального провадження внесене до ЄРДР за № 1201500060005973 від 15 вересня 2015 року, а не в порядку цивільного судочинства. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно до роз'яснень у п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Юридичною підставою відповідальності, за змістом ст. 1167 ЦК України є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Тобто, відповідальність за загальними правилами настає лише за наявності вини. Згідно зі ст. 10 ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до статті 60 ЦПК України, на позивача покладається обов'язок довести наявність обставин на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме обов'язок довести наявність шкоди та протиправність поведінки відповідача та причинний зв'язок із заподіяною шкодою. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. (ч. 4 ст. 60 ЦПК України) Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів завдання їй моральної шкоди та не доведені дані вимоги. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed