Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

У листопаді 2016 року до суду звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначається, що з 07 березня 2014 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2016 року. Перебуваючи в шлюбі, сторони вирішили придбати квартиру у новобудові для проживання сім'ї, з цією метою 06 жовтня 2015 року зі згоди позивача [PERSON] уклала попередній договір з Приватною Проектно-Пошуково-Виробничою Фірмою «М-ЕКО» (далі - ПППВФ «М-ЕКО») щодо придбання двокімнатної квартири №88 загальною площею 78,39 кв.м. по [ADDRESS] За умовами вказаного договору Покупець сплачує на користь Продавця гарантійний платіж в загальній сумі 1 148 989,91 грн. (один мільйон сто сорок вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят дев'ять гривень 91 копійки) в тому числі ПДВ 20% - 191498,32 за графіком згідно п.5.1 Договору, а після завершення будівництва і введення в експлуатацію житлового комплексу набуває право власності на квартиру шляхом укладення основного договору. З 06.10.2015 року по серпень 2016 року на рахунок Продавця за рахунок коштів сім'ї було внесено 398 370,00 грн. (триста дев'яносто вісім тисяч триста сімдесят гривень) які є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки у серпні 2016 року у сім'ї стався конфлікт, шлюб між сторонами розірвано. Відповідач не бажає у добровільному порядку вирішити питання про поділ майна, тому позивач просить у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину грошових коштів у розмірі 358 533,00 (триста п'ятдесят вісім тисяч п'ятсот тридцять три) гривні, внесених на рахунок Приватної Проектно-Пошуково- Виробничої Фірми «М-ЕКО» за попереднім договором купівлі-продажу квартири №88, та зобов'язати ПППВФ «М-ЕКО» повернути позивачу 179 266,50 (сто сімдесят дев'ять тисяч двісті шістдесят шість) гривень 50 копійок, як 1/2 частину грошових коштів, внесених на рахунок ПППВФ «М-ЕКО» за вищевказаним попереднім договором купівлі-продажу квартири. Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні доводи позову підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що внесені кошти за попереднім договором купівлі-продажу квартири є особистою власністю відповідача, які вона позичила в [PERSON], тому такі кошти не підлягають поділу як спільне майно подружжя. Представник ПППВФ «М-ЕКО» Чуба Р.В. у судовому засіданні 21.02.2017 року позовні вимоги не визнав, у судове засідання 25.05.2017 року не з'явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки до суду невідомі. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 07 березня 2014 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON]. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. 06 жовтня 2015 року між [PERSON] й ПППВФ «М-ЕКО» укладено попередній договір, за умовами якого сторони цього правочину зобов'язалися протягом трьох місяців з моменту введення в експлуатацію житлового комплексу: «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з елементами обслуговування населення за адресою: [ADDRESS], та реєстрації за продавцем права власності укласти договір купівлі-продажу житлового приміщення, а саме квартири, яка буде складатися із двох кімнат та буде знаходитися на дев'ятому поверсі житлового комплексу. Згідно із проектною документацією на будівництво житлового комплексу, квартира у проекті будівництва позначена а №88 та має загальну площу - 78,39 кв.м. Заплановане введення житлового комплексу в експлуатацію - ІІІ квартал 2016 року. Сторони погодили, що ціна продажу квартири за основним договором буде визначатися із розрахунку 14 657 грн. 35 коп. (у тому числі ПДВ 20% - 2 442 грн. 89 коп. за один квадратний метр загальної площі квартири), яка буде визначена у виданому продавцю правовстановлюючому документі на квартиру. У рахунок оплати квартири підлягають зарахуванню гарантійні платежі, які фактично покупцем сплачені продавцю відповідно до умов розділу 5 правочину. Пунктом 3.3.2.2. договору передбачено, що у випадку, якщо покупець на дату укладення основного договору буде перебувати у зареєстрованому шлюбі або фактичному шлюбі, а також у випадку, коли квартира за основним договором буде придбаватися покупцем за рахунок коштів, які становлять спільне майно подружжя - заяви другого із подружжя про згоду на укладення основного договору. Пунктом 4.1. договору визначено, що продавець має право відмовитися від цього договору в односторонньому порядку у випадку відмови або ухилення покупця від укладення основного договору, а також у випадку порушення покупцем строку виконання грошового зобов'язання по сплаті будь-якого із гарантійних платежів, передбачених розділом 5 цього договору більше, ніж на один місяць. Сторони погодили, що покупець буде вважатися таким, що ухиляється або відмовляється від укладення основного договору у випадку, зокрема, ненадання покупцем копій документів, які передбачені підпунктом 3.3.2. цього договору, а також ненадання покупцем нотаріусу оригіналів документів на дату укладення основного договору. Сторони погодили, що підтвердженням дійсності прийнятих на себе зобов'язань по укладенню основного договору та в підтвердження реального настання правових наслідків, пов'язаних із укладенням цього договору, покупець сплачує на користь продавця гарантійний платіж в загальній сумі - 1 148 989 грн. 91 коп. (у тому числі ПДВ 20% - 191 498 грн. 32 коп.). Перший за графіком гарантійний платіж в сумі - 103 474 грн. 80 коп. (в тому числі ПДВ 20% - 17 245 грн. 80 коп.) повинен бути сплачений в день укладення договору (пункт 5.2.). Остаточний розрахунок за цим договором здійснюється до моменту укладення основного договору. Пунктом 6.1. договору визначено, що у випадку безпідставної відмови або ухилення покупця від укладення основного договору покупець зобов'язаний сплатити на користь продавця штраф у розмірі 10% від суми фактично внесеного покупцем гарантійного платежу. За змістом пункту 8.6. договору, - покупець свідчить, що на момент укладення цього договору вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] і про свою згоду на укладення цього договору він надав письмову заяву, справжність підпису на якій засвідчена 06 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гордієнко О.В. за реєстровим номером 2064. Попередній договір від 06 жовтня 2015 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гордієнко О.В. й внесений до реєстру за номером 2065. Із наданих до суду квитанцій видно, що на виконання умов правочину від 06 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] сплачено ПППВФ «М-ЕКО» гарантійні платежі у загальній сумі - 398 370 грн. 00 коп. 29 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до ПППВФ «М-ЕКО» із письмовою заявою, у якій вказала, що вона просить розірвати попередній договір від 06 жовтня 2015 року й повернути сплачені нею грошові кошти. 06 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до ПППВФ «М-ЕКО» із письмовою заявою, в якій просила розірвати попередній договір від 06 жовтня 2015 року й повернути їй грошові кошти. Листом від 19 жовтня 2016 року ПППВФ «М-ЕКО» повідомила [PERSON] про те, що для розірвання попереднього договору від 06 жовтня 2015 року необхідна нотаріально посвідчена письмова згода [PERSON] на укладення цього правочину. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На обґрунтування доводів заперечення стороною відповідача до суду надано Договір позики (безвідсотковий) від 02 жовтня 2015 року, згідно якого [PERSON] надав [PERSON] безвідсоткову позику у розмірі 420 00 грн. на придбання квартири. Строк надання позики 5 років, тобто до 02 жовтня 2020 року. У розписці про отримання позики від 02 жовтня 2015 року зазначено, що [PERSON] цією розпискою підтверджує, що нею отримано від [PERSON] кошти на придбання квартири в якості позики, в сумі 420 000 грн., в день складання цієї розписки та підписання договору позики. Допитана у судовому засіданні [PERSON], яка є тіткою [PERSON], у судовому засіданні пояснила, що у жовтня 2015 року [PERSON] та її мати принесли 420 000 грн. для того, що свідок поклала їх в сейф на зберігання, який знаходиться за її місцем роботи на ринку «Даринок». Пізніше, впродовж року, часто приходили Віка або [PERSON], по одному або разом, та брали різні суми, великі й малі, однак свідку невідомо на які потреби. При видачі коштів свідок робила собі помітки в записнику, однак ніяких розписок не брала. За змістом частини першої статті 60, статті 65 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державній реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За змістом ст.ст. 68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А, отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, з огляду на викладені обставини вбачається, що подружжям під час перебування в шлюбі укладено вищевказаний попередній договір купівлі-продажу квартири, на виконання якого подружжям [PERSON] сплачено ПППВФ «М-ЕКО» гарантійні платежі у загальній сумі - 398 370 грн. 00 коп. В обґрунтування доводів заперечення позовних вимог, сторона відповідача посилається на те, що на момент укладання Попереднього договору [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та укладала вказаний договір з метою придбання житла для проживання сім'ї. Проте, враховуючи ту обставину, що доходів для виплати «Гарантійних платежів» у сім'ї не було, [PERSON] отримала в позику від [PERSON] грошові кошти в розмірі 420 000,00 грн. Оскільки, сума грошових коштів була значною, а платежі за умовами договору здійснювались [PERSON] щомісячно, отримані у позику грошові кошти, були передані на зберігання у сейф [PERSON]. При настанні строків сплати за умовами Попереднього договору [PERSON] та [PERSON] отримували від [PERSON] суму грошових коштів, необхідну для здійснення платежів. Посилаючись на викладене, представник відповідача вказує, що грошові кошти в розмірі 398 370,00 грн., які [PERSON] були сплачені за попереднім договором ПППВФ «М-ЕКО» є особистою приватною власністю [PERSON] та в подальшому підлягають поверненню [PERSON] Проте такі доводи сторони відповідача є безпідставними та недоведеними з огляду на наступне. За змістом ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. При цьому у судовому засіданні не надано жодних доказів, які б підтверджували, що взяті [PERSON] кошти у розмірі 420 000 грн. сплачені на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу квартири. Не підтверджує таких обставин й зазначення цільового призначення позики «на придбання квартири». Більше того, як вбачається з пояснень позивача, йому невідомо було про існування такого договору, а матеріали справи не містять доказів того, що вказаний договір укладався за згодою позивача. Так, із тринадцяти гарантійних платежів за договором №2065, дванадцять були сплачені особисто [PERSON], та один платіж у розмірі 10 000 грн. - сплачений [PERSON] Ці обставини не заперечувала сторона відповідача у судовому засіданні. Згідно графіку внесення коштів не пізніше 15 числа місяця, який узгоджений у попередньому договорі від 06 жовтня 2015 року, видно, що кошти мали вноситись щомісячно у розмірі починаючи від 30 000 грн. в порядку спадання до 29 813, 12 грн. Однак, як видно з Акту звіряння ( а.с. 71) кошти сплачувались у значно менших сумах із простроченням їх внесення згідно графіку. Із показів свідка [PERSON] вбачається, що позивачем та відповідачем [PERSON] отримувались частинами впродовж року кошти у розмірі 420 000 грн., які зберігались у сейфі. При цьому, їй невідомо куди витрачались дані кошти. Також, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON], перебуваючи в шлюбі із позивачем, не отримувала ніяких доходів, оскільки доглядала малолітню дитину. Позивач у судовому засіданні пояснив, що займається організацією весільних церемоній та інших свят, тому враховуючи характер його діяльності, не може письмово підтвердити розмір таких доходів. Однак, як вбачається із копій позовних заяв [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, остання зазначає, що [PERSON] має постійний дохід у розмірі 10-12 тисяч гривень на тиждень. Отже, сукупність вищевикладених обставин не доводить того, що кошти у розмірі 358 533,00 (триста п'ятдесят вісім тисяч п'ятсот тридцять три) гривні, внесених на рахунок Приватної Проектно-Пошуково- Виробничої Фірми «М-ЕКО» за попереднім договором купівлі-продажу квартири, є особистою власністю відповідача [PERSON] Таким чином, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу та свідків, надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі, суд приходить до висновку, що кошти у розмірі 358 533,00 (триста п'ятдесят вісім тисяч п'ятсот тридцять три) гривні сплачені на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу квартири, є спільними сумісними коштами подружжя [PERSON] та [PERSON] Частиною першою статті 509, статтею 525 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 626, статтею 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Частинами першою, другою статті 651, частиною першою статті 652, частиною другою статті 653, статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір або уклали б його на інших умовах. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON] звернулась до відповідача ПППВФ «М-ЕКО» із заявою про розірвання договору та повернення коштів, позивач [PERSON] також не заперечує проти розірвання, однак вважає, що 1\\2 внесених коштів має бути повернена йому. Тому, враховуючи те, що спір між [PERSON] та ПППВФ «М-ЕКО» щодо розірвання договору вирішується в судовому порядку, суд вважає що позовні вимоги про зобов'язання відповідача ПППВФ «М-ЕКО» повернути [PERSON] 179 266,50 (сто сімдесят дев'ять тисяч двісті шістдесят шість) гривень 50 копійок, як 1/2 частину грошових коштів, внесених на виконання умов попереднього договору, підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved