Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] , в інтересах свого чоловіка [PERSON] звернулася в суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), в якому просила суд зобов`язати відповідача перевипустити та надати представнику [PERSON] - [PERSON] картку для виплат пенсії. Стягнути з відповідача 1 млн грн за відмову надати представнику позивача картку для нарахування пенсії. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] , зазначала, що 04 жовтня 2018 року вона звернулась до відділення банку для отримання картки для виплати пенсії на ім`я [PERSON] замість неповернутої банкоматом картки. Для отримання картки позивач надала працівнику банку довіреність, оригінали паспортів, ідентифікаційних кодів, заповіту на ім`я [PERSON] , рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року. Однак представник банку не видав нову картку, посилаючись на те, що в довіреності відсутнє посилання про банк, банківську діяльність тому позивач не має право отримати зазначену картку. У зв`язку з неотриманням пенсії чоловіка, позивач зазнала моральних страждань, оскільки залишилась з чоловіком без засобів для існування. Посилаючись на викладене, [PERSON] просила зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» перевипустити та надати представнику [PERSON] банківську картку для виплати пенсії її чоловіку та стягнути з відповідача моральну шкоду. 12 липня 2019 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 30 липня 2019 року від [PERSON] подала заяву про усунення недоліків позовної заяви. [PERSON] вказувала про те, що [INFO] її чоловік помер, тому подала нову редакцію позовної заяви, у якій звернулась в суд із позовом до АТ КБ «Приватбанк», третя особа - Правобережне об`єднання управління Пенсійного фонду України у Солом`янському районі м. Києва про стягнення на її користь коштів, які вона мала право отримати в період з 04 жовтня 2018 року до 22 липня 2019 року для матеріального забезпечення [PERSON] ; витребувати у третьої особи довідки про розмір пенсії [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати в сумі 1000 грн. Ухвалою судді від 02 серпня 2019 року позовну заяву залишено без руху на надано строк на усунення недоліків позовної заяви. 14 серпня 2019 року від позивача до суду надійшли матеріали на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді від 19 серпня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 18 вересня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказував на те, що згідно з правилами надання банківських послуг для перевипуску картки до закінчення її терміну дії, клієнт повинен звернутись у відділення банку; при отриманні картки власник зобов`язаний підписати картку в спеціально відведеному на картці місці. В той же час надана позивачем довіреність не містить посилань на здійснення банківських операцій та оформлення (переоформлення) карток, відкриття банківських рахунків та отримання коштів з рахунку довірителя, тому доводи позивача про те, що банк безпідставно відмовив їй у перевипуску картки на ім`я [PERSON] є необґрунтованим. Крім того, позивач як спадкоємець свого чоловіка має право на грошові кошти, які знаходяться на банківському картковому рахунку. 24 вересня 2019 року підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 04 жовтня 2019 року від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку зі смертю позивача. 24 грудня 2019 року [PERSON] заявила відвід судді Бусик О.Л. Ухвалою судді від 24 грудня 2019 року заяву позивача визнано необґрунтованою та провадження у справі зупинено. Ухвалою судді Новака Р.В. від 28 грудня 2019 року у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Бусик О.Л. відмовлено. Ухвалою судді Бусик О.Л. від 24 лютого 2020 року провадження у справі відновлено. 20 квітня 2020 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність. Суд, всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 12 вересня 2015 року [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником в усіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях та інше зі всіма правами, що надані законом позивачу, третій особі, та потерпілому, в тому числі з правом повної чи часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмету позову, укладення мирової угоди, оскарження рішень суду, пред`явлення виконавчого листа до стягнення. Для чого надано представникові право: підписувати та подавати від імені [PERSON] заяв та інші документи, отримувати відповіді на звернення від установ, підприємств організацій, отримувати дозволи, рішення довідки інші документи, копії судових рішень, необхідні довідки та документи та інше, розписуватись за нього, здійснювати необхідні платежі, включаючи державне мито, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності. Довіреність видана строком на 10 років і дійсна до 12 вересня 2025 року. 06 жовтня 2016 року, [PERSON] та публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» уклали договір №б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», в які зазначено, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Постановою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року частково задоволено позов [PERSON] до ПАТ «Укрпошта», Головного управління державної казначейської служби, третя особа - Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві та стягнуто з ПАТ «Укрпошта» моральну шкоду в сумі 5 000 грн та вирішено питання про розподіл судових витрат. Постанова мотивована тим, що протиправними діями представників ПАТ «Укрпошта», які відмовили видати пенсію [PERSON] його представнику [PERSON] з підстав відсутності в довіреності права отримувати від імені [PERSON] пенсію, позивачу завдано моральну шкоду. 04 жовтня 2018 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до відділення АТ КБ «Приватбанк» для отримання картки для виплати пенсії на ім`я [PERSON] замість неповернутої банкоматом картки. Листом від 06 листопада 2018 року [PERSON] було відмовлено у видачі зазначеної картки, оскільки в наданій [PERSON] довіреності недостатньо повноважень для перевипуску картки [PERSON] та рекомендовано зазначити в довіреності повноваження представляти інтереси довірителя в банківських установах право отримати грошових коштів, право розпорядження коштами, право відкриття рахунків, право подачі заяв в банк, право підпису документів від імені довірителя. Не погоджуючись з такою відмовою [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом. [INFO] [PERSON] помер. Виходячи з аналізу позовної заяви, метою подання позову було отримання [PERSON] пенсії свого покійного чоловіка. Відповідно до положень ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Згідно ст 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, слід дійти висновку про те, що оскільки позивач успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії у відповідності до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті, тому позивач не позбавлена права на звернення в рамках визначеного законом порядку спадкування майна померлого. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). За таких обставин, враховуючи те, що судом не встановлено порушення з боку відповідача прав позивача, підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed