Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на дитину, що викликані розвитком здібностей дитини у розмірі 1 365 грн. 50 коп., а також судові витрати, понесені із розглядом справи. Вимоги [PERSON] мотивує тим, що з 05 липня 2013 року по 23 жовтня 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Донька проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Шлюб між сторонами розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29 вересня 2015 року. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання доньки не надав та не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, як це передбачено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Донька не отримує від батька жодних подарунків на день народження, жодної книги, іграшки, техніки, яка необхідна їй для підготовки до школи та розвитку. На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12 квітня 2017 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на доньку у розмірі ј частини з усіх його видів заробітку (доходу), починаючи з 16 лютого 2017 року та до повноліття дитини. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання доньки, не цікавиться її життям, у житті та розвитку дитини не відіграє жодної ролі. Батьківського піклування донька не відчуває, чоловічої допомоги у розвитку світогляду та розуміння дитини свого місця в цьому житті відповідач не надає. Фактично донька виховується позивачем, ким доводиться їй відповідач, вона не знає, як і не знає про його існування. Указані обставини свідчать про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки підтверджується довідкою ПП «Дитячий ясла-садок «Альтер Его» управління освіти міської ради від 21 березня 2019 року № 173 та характеристикою комунального дошкільного заходу Ясла садок «Чайка» № 146, в яких указано, що донька виховується у неповній родині, особа, яка значиться у свідоцтві про народження доньки, працівникам цих закладів не відома, за час перебування доньки у закладах відповідач не з`являвся, долею дитини не цікавиться. Вихованням доньки повністю займається позивач, вона забезпечує доньку усіма необхідними для життя та виховання речами, займається її лікуванням та оздоровленням, купує продукти харчування, одежу, іграшки, книжки, канцелярські принади, створює для доньки повноцінні умови для життя і здоров`я, забезпечує отримання належної освіти, навиків та розвитку здібностей і талантів. У діях відповідача наявна винна поведінка, яка проявляється у тривалому ухиленні від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки, відповідач протягом тривалого часу з 31 серпня 2015 року не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, стан її здоров`я, не займається її підготовкою до самостійного життя. Позитивно вплинути на свою дитину відповідач не може, бажання побачитися з нею не виявляє. Відповідно до історії хвороби дитини від 01 квітня 2019 року, донька перебуває на «Д» обліку з грудня 2016 року як дитина, яка часто хворіє застудами, у тому числі гострими обструктивним бронхітом, пневмонією та перебуває на обліку у невролога. Також позивач вказує, що вона здійснює додаткові витрати на розвиток дитини та навчання у сумі 2 731 грн., підтвердженням чого є відповідні квитанції. Посилаючись на указані обставини та положення ст. ст. 150, 155, 164, 165, 166, 185 СК України, позивач просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач своїм правом не скористався та відзив на позов на адресу суду не направив. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2019 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, наданий їй строк для усунення недоліків. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 квітня 2019 року відкрито провадження у даній справі, розгляд її вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, роз`яснено сторонам їх право та строки на подачу відзиву на позов та відповіді на відзив, письмових заперечень, призначені у справі підготовчі судові засідання, витребувано в Управлінні «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , та у Жовтневого районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради вичерпні відомості щодо здійснення соціального супроводу дитини [PERSON] Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 липня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті дану цивільну справу. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 вересня 2019 року суд повернувся до підготовчого судового провадження та витребував у Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання державного кордону України [PERSON] , який є громадянином Російської Федерації. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Литвин Л.П. до судового засідання не з`явилися, попередньо подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій наполягали на задоволенні позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач до судових засідань жодного разу не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, у зв`язку з чим судом постановлено провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України. Уповноважений представник третьої особи до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Фіксування судового процесу у підготовчому судовому засіданні та розгляду справи по суті не здійснювалося у відповідності до ст. 247 ЦПК України. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження обставин, на які посилалася позивач, а також витребувані судом: висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, відомостей про перетинання відповідачем державного кордону, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань, хоча судом роз`яснювалося сторонам положення ст. ст. 12, 81 ЦПК України щодо обов`язків доведення тих обставин, на які посилається кожна із сторін та про ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням кожною із сторін процесуальних дій. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлені наступні фактичні обставини та відповідно до них зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про шлюб від 05 липня 2013 року серії [NUMBER] , цього дня між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб, про що вчинений актовий запис № 151, після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище - [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про народження від 15 січня 2014 року серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області вчинений актовий запис № 72, батьки: [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до інформації з Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 21 березня 2019 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та проживає за цією адресою разом з донькою [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької від 29 вересня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 05 липня 2013 року, розірваний. Заочним рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 квітня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 лютого 2017 року та до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили 25 травня 2017 року. Згідно із квитанцією ПП «Дитячий ясла-садок «Альтер Его» від 01 квітня 2019 року № 168 та чеку від 22 березня 2019 року, [PERSON] витрачено на товари для малювання та за три місяці відвідування ізостудії, дошкільної підготовки, танцювальної студії, у загальному розмірі 2 731 грн. Відповідно до довідки ПП «Дитячий ясла-садок «Альтер Его» від 21 березня 2019 рок № 173, малолітня [PERSON] відвідує ізостудію дошкільної підготовки, танцювальну студію у Сучасному Центрі Розвитку Особистості «Альтер ЕГО» з 01 січня 2017 року Як убачається із характеристики на учня середньої групи ДНЗ № 146 [PERSON] , виданої Ясла-садок № 146 «Чайка», дитина виховується у неповній сім`ї, вихованням дитини займається мати [PERSON] Батько не приймає жодної участі у виховані дитини, до дитячого садка не приходить. Квитанції за дитячий садок сплачує мати. Донька [PERSON] характеризується з позитивної сторони. Відповідно до медичних довідок малолітня [PERSON] перебуває на обліку в ЦПССД № 2, дитина хворіла на РВІ та бронхіт. На огляди та обстеження з`являлася мати та бабуся. Дитина перебуває на «Д» обліку з грудня 2016 року як дитина, яка часто хворіє застудами, у тому числі гострими обструктивним бронхітом, пневмонією та перебуває на обліку у невролога. Згідно з довідкою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лашиної Н.Г. від 27 березня 2019 року № 201/01-16, [PERSON] працює на посаді помічника приватного нотаріуса з 10 січня 2018 року, її заробітна плата за останні 6 місяців становить 24 000 грн. Відповідно до характеристики приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лашиної Н.Г. від 27 березня 2019 року за місцем роботи [PERSON] характеризується з позитивної сторони. [PERSON] має посвідчення водія, за довідкою Департаменту інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України станом на 05 березня 2018 року [PERSON] на території України до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості н має та у розшуку не перебуває. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 15 грудня 2012 року та Витягу про державну реєстрацію прав [PERSON] на праві приватної власності належить Ѕ частини житлового будинку по [ADDRESS] . Згідно з довідкою про склад сім`ї та акта від 25 березня 2019 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з донькою - [PERSON] , батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , а також за цією адресою зареєстрований відповідач [PERSON] . Відповідно до акта обстеження умов проживання від 02 травня 2019 року, складеного Жовтневим районним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради за адресою: провулок Мінський , 10, м. Маріуполь, умови проживання задовільні, житло відповідає санітарно-гігієнічним нормам. Батько дитини зареєстрований у вказаному будинку, однак не проживає, де він мешкає не відомо. У сім`ї доброзичливі стосунки, дитині приділяється достатньо уваги та турботи. Дитина займається малюванням та танцями, у зв`язку з чим постійно виїжджає за кордон України на змагання. Вивчає англійську мову, батько дитиною не цікавиться впродовж 5 років. Згідно з висновком Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 17 липня 2019 року № 13-31-87, Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітньої доньки [PERSON] . Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 02 жовтня 2019 року № 0.184-34800/0/15-19, відомостей про перетинання державного кордону України у період з 01 січня 2015 року по 13 вересня 2019 року громадянином Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , у базі даних не виявлено. Із наведених обставин суд вважає, що предметом спору у справі є позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Проводячи оцінку аргументів позивача, які ґрунтуються на поданих доказах, суд приходить до висновку, що у своїй сукупності вони вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] та наявність підстав для стягнення додаткових витрат на малолітню дитину. Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, суд керується наступними нормами матеріального права. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Для застосування такої підстави для позбавлення батьківських прав як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, необхідним є встановлення винної поведінки матері (батька), свідомого нехтування нею (ним) своїми обов`язками. Водночас, існування вказаних обставин позивачем належними та допустимими доказами не доведено, зокрема, позивачем не представлено будь-яких належних та достатніх доказів, які б указували на те, що до відповідача раніше застосовувалися попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки та він цих обов`язків не виконав, а також, що позивач узагалі зверталася до відповідних органів з цього приводу. Висновок Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 17 липня 2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] ґрунтується виключно на акті обстеження умов проживання дитини за адресою мешкання матері, який складений за вимогою суду, характеристиці дитини з дошкільного навчального закладу, довідки дитячого садку про відвідування дитиною розвиваючих кружків, характеристиці матері з місця її роботи, довідці про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , та на словах позивача [PERSON] про те, що після розлучення у 2015 році [PERSON] переїхав до невідомої їй адреси та на теперішній час він є особою без постійного місця проживання, з донькою не спілкується, а також, що відповідач не з`явився на засідання комісії з питань захисту прав дитини, однак наведені обставини встановлені лише з однобічної інформації, наданої позивачем [PERSON] , тобто цей висновок має формальний характер та винесений без достатніх правових підстав. У той же час, Центральним районним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради не представлено відомостей про здійснення соціального супроводу малолітньої [PERSON] , у період, про який вказує позивач. Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У зв`язку з викладеними обставинами, за формального підходу до складення висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, прийняття однобічних даних, суд не погоджується з ним та не приймає як беззаперечну підставу для позбавлення відповідача батьківських прав. Посилання позивача на те, що факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки підтверджується довідкою ПП «Дитячий ясла-садок «Альтер Его» управління освіти міської ради від 21 березня 2019 року № 173 та характеристикою комунального дошкільного заходу Ясла садок «Чайка» № 146, в яких указано, що донька виховується у неповній родині, особа, яка значиться у свідоцтві про народження доньки, працівникам цих закладів не відома, за час перебування доньки у закладах відповідач не з`являвся, долею дитини не цікавиться, не може бути розцінено судом як беззаперечна підстава для задоволення цих вимог, оскільки ці дані не відтворюють дійсних фактів умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Отже, [PERSON] належними доказами не підтверджено винної поведінки відповідача, яка проявлялася у нехтуванні виконанням ним своїх батьківських обов`язків щодо їх спільної малолітньої дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Позивачем не представлено і за наслідками розгляду справи судом не здобуто беззаперечних доказів, що позбавлення батьківських прав буде відповідати основним інтересам дитини. У пункті 18 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що у виняткових випадках при доведенні винної поведінки батьків з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи суд може відмовити у задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання й утримання дитини, поклавши контроль за виконанням ним батьківських обов`язків на орган опіки та піклування. З цього випливає, що для врегулювання спору між сторонами його може бути застосовано за наявності доказів того, що інші заходи впливу на відповідача не дадуть позитивних наслідків. Але таких доказів судом не здобуто. Так, у справі не доведено, що відповідач негативно характеризується, що він негативно ставиться до доньки та що він ухиляється від її утримання (виходячи з наданих суду відомостей). Враховуючи положення статті 9 Конвенції про права дитини, статті 164 СК України, та, виходячи із того, що позивач не надала належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання малолітньої дитини, а позбавлення його батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача, до якого раніше не застосовувалось попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог у вказаній частині та відсутність підстав для їх задоволення. Вирішуючи вимоги щодо стягнення додаткових витрат на дитину, які викликані розвитком здібностей дитини у розмірі 1 365 грн. 50 коп., суд виходить з наступного. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що cпособи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, врахуванню підлягає, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. У справі судом установлено, що [PERSON] є неповнолітньою особою, займається танцями у танцювальній студії «Альтер ЕГО», вивчає образотворче мистецтво та займається малюванням, проходить курс дошкільної підготовки, у зв`язку з чим вартість танців за трьохмісячний курс у 2019 році становить 2 498 грн. та вартість предметів для малювання становить 233 грн., підтвердженням чого є квитанції про сплату цих витрат, тому вони свідчать про існування особливих обставин, зумовлених розвитком здібностей малолітньої [PERSON] , у зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень статті 185 СК України та стягнення з відповідача Ѕ частини вартості понесених позивачем додаткових витрат. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн. за вимогами про стягнення аліментів, а сума у розмірі 768,40 грн., яка сплачена позивачем за вимогами про позбавлення батьківських прав підлягає покладенню на позивача та поверненню не підлягаю.

Outcome: partial