Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

У липні 2019 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власницею 43/100 частини будинку [ADDRESS] . До складу 43/100 частки будинку входять наступні споруди: частки будинку літ. А-1 житловою площею 45, 1 кв.м., нежитлові прибудови літ. А2-1, d2, вбиральня літ. Б-1, сарай літ.Д-1, навіс літ. Е-1, частки забору літ № 1-6, замощіння II. Загальна площа будинку складає 64, 5 кв.м. Іншим співвласником є відповідачка по справі [PERSON] , у власності якої знаходиться 57/100 частини спірного будинку. Позивачка звернулась до Центру надання адміністративних послуг з питанням зареєструвати частку будинку як окреме єдине ціле домоволодіння, однак в здійсненні вказаної реєстрації було відмовлено, оскільки підставою реєстрації права власності на частку будинку як на окреме домогосподарство, є тільки рішення суду. Сторони користуються своїми частками окремо, до приміщень є ізольовані входи, а тому в позивачки виникла необхідність виділити свою частку будинку окремо від частки іншого співвласника. На підставі викладеного просила виділити їй у власність як окреме домоволодіння (1/1), в натурі 43/100 частки жилого будинку із відповідними частками споруд, розташованими за адресою: [ADDRESS] , які складаються із наступного: частки будинку літ. А-1, житловою площею 45, 1 кв.м., нежитлові прибудови літ.А2-1, d2, вбиральня літ. Б-1, сарай літ.Д-1, навіс літ. Е-1, частки забору літ № 1-6, замощення II, загальна площа будинку складає 64, 5 кв.м., а також припинити спільну часткову власність між нею та відповідачкою [PERSON] , в зв`язку з виділенням частки в натурі та визнати за позивачкою право власності на виділене зазначене майно в натурі як окреме єдине ціле (1/1), що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, підтримує позовні вимоги. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України). Так, судом встановлено, що [PERSON] є власницею 43/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17467921 від 23 січня 2008 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18 грудня 2007 року. Також, відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, затвердженого МКП «Маріупольське БТІ», власниками будинку є [PERSON] ( 43 /100), [PERSON] (57/100). До складу будинку входять наступні споруди: житловий будинок літ.А1, нежитлові прибудови літ.А1-1, літ.А2-1, літня кухня літ.Г-1, сарай літ.Д-1, льох літ.Г/п, навіс літ.Е, вбиральні літ.Б-1, літ. В-1, огорожа літ.№1-6, замощення літ.І, ІІ. До складу 43/100 часини спірного будинку літ.А-1 входять наступні споруди: 1) житлові приміщення площею 10,3 кв.м., 13.4 кв.м., 9,0 кв.м, 12,4 кв.м, 2) кухня площею 7,3 кв.м, 3) коридор площею 3,4 кв.м, 4) вбиральня площею 3,4 кв.м., 5) тамбур площею 5,3 кв.м. Судом в судовому засіданні було встановлено, що іншим співвласником спірного домоволодіння є відповідачка по справі [PERSON] , у власності якої знаходиться 57/100 частини будинку. При вирішенні спірного питання щодо виділення в окреме домоволодіння в натурі частини будинку, який є предметом спору, та визначення права власності на дану частину будинку, суд виходить із наступних положень законодавства. Статтею 41 Конституції України закріплені фундаментальні права особи в сфері приватної власності, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на сласний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши надані документи, приймаючи до уваги визнання відповідачем позовні вимоги, які не суперечать закону та не порушують права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved