Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що 08.01.2014 року постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ММУЮ було накладено арешт на належне позивачеві майно, в рамках примусового виконання виконавчого листа № 2/0519/4152/12, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя 05.11.2012 року, про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON]. При цьому, 05.10.2015 року [PERSON] відкликала виконавчий лист, який на теперішній час на примусовому виконанні не знаходиться, а позивач щомісячно сплачує аліменти. На підставі викладеного позивач просить суд скасувати арешт з усього належного йому майна, накладений постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ММУЮ [PERSON] про арешт майна боржника від 08.01.2014 року в межах виконавчого провадження №35131177 щодо примусового виконання виконавчого листа №2/0519/4152/12, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі ? частки доходів боржника щомісячно. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд позовної заяви за його відсутності. Представник Жовтневого ВДВС ММУЮ в судове засідання не зявився, надав письмову заяву з проханням про розгляд справи за відсутності представника Жовтневого ВДВС ММУЮ та на розсуду суду. Відповідачка в судове засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням про розгляд справи за її відсутності та не запереченням проти повного задоволення позову, при цьому зауваживши, що вищевказаний виконавчий лист на виконанні у виконавчій службі не перебуває. З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права і взаємини сторін, справа розглянута під час відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 08.01.2014 року постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ММУЮ [PERSON] у виконавчому провадженні №35131177 щодо примусового виконання виконавчого листа №2/0519/4152/12 від 01.11.2012 року, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі ? частки доходів боржника щомісячно, було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно що належить [PERSON] та заборонено здійснювати його відчуження. Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ММУЮ [PERSON] від 05.10.2015 року, винесеною у вказаному виконавчому провадженні №35131177, виконавчий лист №2/0519/4152/12 повернуто стягувану згідно письмової заяви останньої від 22.09.2015 року про відмову від примусового виконання рішення суду. Частиною 1статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. З матеріалів справи вбачається, що накладений в межах виконавчого провадження арешт на майно [PERSON], при винесенні вказаної постанови про повернення виконавчого листа, знято не було. Частиною 1 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. При цьому, арешт на належне [PERSON] майно і заборона на його відчуження була накладена постановою державного виконавця з метою забезпечення виконання [PERSON] зобовязань щодо вплати аліментів за виконавчим листом, який вже на примусовому виконанні не перебуває. На даний час виконавчий лист щодо стягнення з [PERSON] аліментів на виконані не перебуває, тобто відсутнє виконавче провадження в межах якого можливо здійснити певні дії щодо скасування накладеного арешту. Отже, у даному випадку державний виконавець не має можливості зняти накладений ними арешт, оскільки ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту у випадках повернення виконавчого документа стягувачу. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вирішити питання зняття арешту в позасудовому порядку не можливо. Статтею 60 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачений судовий порядок вирішення питання про зняття арешту накладеного державним виконавцем, а саме особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Зазначені положення Закону дають суду підстави для висновку, що безпосереднє зняття арешту з майна здійснюється за постановою державного виконавця, яка приймається на підставі відповідного рішення суду. Право зняття арешту з майна належить лише державному виконавцю того органу державної виконавчої служби, який цей арешт накладав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином [PERSON] відповідно до ст. 391 ЦК України звернувся до суду з даним позовом з вимаганням усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, з метою захисту своїх порушених прав, оскільки Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За таких підстав, суд приходить до переконання, про можливість задоволення позову [PERSON] та скасування арешту, накладеного на все належне йому нерухоме та рухоме майно, оскліьки стягнення за виконавчим листом уже не проводяться і провадження є завершеним відповідно до ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження».

Outcome: approved