Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк Кредит Дніпро», [PERSON], яким просив визнати недійсним договір поруки №030611-П/1 укладений 03.06.2011 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро», [PERSON] та ТОВ «Порт-Сервіс». В заяві позивач зазначив, що 03.06.2011 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Порт-Сервіс» було укладено кредитний договір №030611. В цей же день, в забезпечення виконання ТОВ «Порт-Сервіс» зобов'язань по зазначеному договорові кредиту між [PERSON], з якою він перебуває у зареєстрованому шлюбі, та ПАТ «Банк Кредит Дніпро» було укладено договір поруки №030611-П/. Посилаючись на те, що даний договір, в порушення вимог ст..65 СК України, було укладено без його згоди, що порушило його права, як співвласника майна набутого під час шлюбу, просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив про їх задоволення, підтвердивши фактичні обставини викладені у заяві. У судове засідання відповідачі не з'явилися повторно, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно, належним чином Суд, з відома представника позивача, постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом приймалось рішення за відсутності не з'явившихся сторін, на підставі наявних доказі по справі Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. 03.06.2011 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро», [PERSON] та ТОВ «Порт Сервіс» було укладено договір поруки № 030611-П/1, згідно умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед Банком за виконання всіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору № 030611-КЛВ, укладеного 03.06.2011 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Порт Сервіс» у повному обсязі, в тому числі за повернення основної суми боргу (суми кредиту, регресу), сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплати пені та інших штрафних санкцій. Згідно ст..553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьої особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування в грошовій формі того, що не було виконане боржником. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність, шляхом відшкодування в грошовій формі, за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником. Тобто порука це спосіб забезпечення виконання зобов'язання, а не угода щодо розпорядження майном, належним поручителю. Таким чином суд вважає безпідставним посилання позивача на недотримання вимог ст..65 СК України, при укладанні спірного договору, оскільки зазначена правова норма вимагає обов'язкової згоди іншого з подружжя виключно на розпорядження майном, що є об'єктом права їх спільної сумісної власності. Крім того, як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п.25 Постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого. Положення ст. 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Статтею 73 СК України передбачено, що за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Вказана Правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України, прийнятій 12.09.2012 року по справі №6-88цс12, в порядку ст..360-7 ЦПК України. Отже, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання та не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, а тому згода [PERSON] на укладення його дружиною [PERSON] договору поруки з ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Порт-Сервіс» законом не вимагалася. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що права позивача при укладені зазначеного договору поруки, порушені не були, а отже відсутні правові підстави, щодо визнання ос пореного договору недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed