Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

У липні 2019 року АТ «КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , у якому просило стягнути заборгованість по кредитному договору у розмірі 127 589 грн. 56 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 29 грудня 2007 року [PERSON] отримала кредит у сумі 10 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,70 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. [PERSON] свої зобов`язання по кредитному договору не виконала та станом на 31 травня 2019 року її заборгованість за кредитом становить 127 589 грн. 56 коп., а саме: тіло кредиту - 8722 грн. 23 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 118 867 грн. 33 коп., яку позивач і просить стягнути з відповідача. Представник позивача Гребенюк О . С. у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, вказав, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Відповідно до змісту ч. 7 ст. 128, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається з повідомлення Ізяславської міської ради Ізяславського району Хмельницької області № 1004 від 17 липня 2019 року, місце проживання [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] . Надіслані [PERSON] судові повістки повернулися до суду із повідомленням про причини повернення «адресат відсутній». Такі дані вказані у поштових повідомленнях, які повернулися до суду у зв`язку з неможливістю вручення судових повісток на 28 серпня 2019 року на 10 год. 00 хв. та на 24 вересня 2019 року на 12 год. 00 хв. Іншої адреси свого місця проживання чи перебування [PERSON] суду не повідомлено. Тому, у зв`язку з відсутністю [PERSON] за адресою місця реєстрації суд вважає, що остання повідомлена належним чином. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 грудня 2007 року між АТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 250 грн., що підтверджується підписаною заявою щодо ідентифікації Клієнта за рахунком/карткою. Посилаючись на те, що вказана заява в сукупності з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складають умови кредитного договору, який відповідач не виконує, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 127 589 грн. 56 коп. Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31 травня 2019 року становить 483 480,13 грн., а саме: 8722,23 грн. - тіло кредиту; 471 774,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2983,70 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача борг у сумі 127 589 грн. 56 коп., яка складається з: 8722,23 грн. - тіло кредиту; 118 867,33 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 28 грудня 2007 року по 30 жовтня 2017 року. Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Частиною 1 статті 634 вказаного Кодексу встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу за відсотками є необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (далі - Постанова) передбачено, якщо Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, то з огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо ним підписана, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Із заяви, підписаної [PERSON] , вбачається, що в ній відсутні правила надання банківських послуг, тарифи обслуговування кредитних карт, умови настання відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми, тощо. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові вказує, що оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту позовної заяви Банку вбачається, що нарахування відсотків за користування кредитом проведено позивачем у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті htpp://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5. «Правил користування платіжною карткою». При цьому позивач посилається на можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору на умовах, визначених п. 4.9. Умов та правил надання банківських послуг, п. 5.8. Правил користування платіжною карткою. Можливість нарахування та стягнення штрафних санкцій передбачена п. 8.6. Умов надання банківських послуг. Право Банку вимагати від боржника дострокового виконання усіх зобов`язань за договором передбачено п. 5.7. Правил користування платіжною карткою та п. 5.2. Умов та правил надання банківських послуг. Однак усі вищезазначені документи, які за твердженням кредитора становлять єдиний кредитний договір, не були підписані відповідачем [PERSON] В справі міститься Заява на отримання кредиту з підписом боржника, яка не містить зазначення базової процентної ставки за користування кредитом, комісії за кредитне обслуговування, розміру щомісячних платежів, строку їх внесення, комісії за зняття коштів тощо. Разом з тим, витяг із «Тарифів Банку», на які у позовній заяві посилається АТ «КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх вимог, до заяви не долучено. У той же час позивач обґрунтував свої вимоги не на підставі умов, викладених у Заяві на отримання кредиту, а виключно на умовах, які містяться у Правилах користування платіжною карткою, Умовах та правилах надання банківських послуг та розміщених на банківському сайті htpp://privatbank.ua/terms/pages/70/ «Тарифах Банку». При цьому суд вказує, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «Приватбанк» дотрималось вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитного договору, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за кредитом, надані банком «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та розміщені на банківському сайті htpp://privatbank.ua/terms/pages/70/ «Тарифи Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованих позивачем відсотків. Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає можливим стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 8722,23 грн. Отже, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню пропорційно сумі задоволених вимог у розмірі 131,32 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial