Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

У липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , яку останній раз уточнив 2 квітня 2019 року та остаточно просив: усунути перешкоду у користуванні власністю шляхом знесення самочинно збудованої прибудови на межі дільники, де розташована кв. [ADDRESS] за рахунок [PERSON] ; усунути перешкоду у користуванні власністю шляхом знесення, знищення двох вигрібних каналізаційних ям, які знаходяться впритул паркану позивача [PERSON] на межі ділянки, де розташована кв. [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на його користь суму спричиненої матеріальної шкоди: вартість реставрації декоративної штукатурки та фонтану у розмірі 3 667 грн., вартість монтажу металоконструкцій у розмірі 29 696 грн., вартість озеленіння у розмірі 6 723 грн., а всього 40 086 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову вказав, що на підставі договору дарування від 26.10.2010 року, укладеного між ним та [PERSON] , посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 955, йому належить квартира [ADDRESS] . Відповідач, з гаражу літ. 3, який було узаконено та який раніше був сараєм, збудував будинок без дозвільних документів та без документів на земельну ділянку, яка знаходиться у комунальній власності. На неодноразові попередження та прохання припинити здійснювати будівництво на межі ділянок та прибрати стіну відповідач не реагував, чим підтвердив відсутність реального наміру припинити свої незаконні дії. Такими діями відповідач порушує правила добросусідства. Відповідач створив такі умови, які завдають незручностей позивачу: затінюється ділянка позивача; стічні атмосферні опади стікають на зливи будинку, потім на паркан, а потім на частину земельної ділянки позивача; ці стічні опади порушують цілісність паркану та брущатки; утворюються неприємні запахи від каналізаційних вигрібних ям. Земельна ділянка, на якій розташований паркан та забудова відповідача перебуває в фактичному землекористуванні, тобто земля не належить сторонам ні на праві власності, ні на праві оренди. Паркан з бетону належить позивачу, таким чином дії відповідача щодо руйнування частини цього паркану та незаконного будівництва впритул до паркану позивач вважає незаконними. Відповідач самочинно, без отримання як земельної ділянки в користування, так і дозвільних документів на будівництво, розпочав будівництво будинку впритул паркану. Спірна прибудова є самочинним будівництвом, оскільки збудована без відповідних документів, які дають право на виконання будівельних робіт, чи належно затвердженого проекту. Згідно незалежної оцінки, вартість майнової шкоди, спричиненої власнику домоволодіння по [ADDRESS] , вартість реставрації декоративної штукатурки та фонтану становить 3 667 грн., вартість монтажу металоконструкцій становить 29 696 грн., вартість озеленіння - 6 723 грн., а всього 40 086 грн. Крім того, позивач був вимушений звернутись за правовою допомогою до адвоката та у зв`язку з цим ним було сплачено за правову допомогу 5 000 грн. Тому вирішив звернутися до суду з даним позовом. 31 січня 2017 року від представника відповідача - [PERSON] до суду надійшло письмове заперечення на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідач не визнає та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. В дійсності, відповідач не є сусідом позивача. Дані будинки не граничать один з одним, так як це різні двори, а саме 55А и 53. Відстань від будинку відповідача до будинку [PERSON] є великою, також їх будинки відокремленні один від одного рядом інших будинків, які відокремлюють будинок [ADDRESS] . Звертає також увагу, що [PERSON] зареєстрований та проживає в Самарському районі, а за адресою: [ADDRESS] проживають квартиронаймачі. Жодного відношення до квартири або двору позивача він не має. Право власності на будинок [ADDRESS] видане у 1998 році, будинок стоїть давно, ніякого нового будівництва немає, земельна ділянка приватизована, також домоволодіння № [NUMBER] а не поділяє сусідні земельні ділянки, так як відтань між ними велика. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору дарування квартири від 26 жовтня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 955 (т. 1, а.с. 3). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07 липня 2015 року відповідач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (т. 1, а.с. 33-34). Під час розгляду справи стороною відповідача було також визнано, що відповідач [PERSON] дійсно проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] власності [PERSON] перебуває також земельна ділянка площею 0,0344 га, кадастровий номер 1210100000:07:406:0003 , розташована за адресою: [ADDRESS] . При цьому, з Плану-схеми земельної ділянки та прилеглої території за адресою: [ADDRESS] , а.с. 160) вбачається, що кадастрові межі земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0344 га, яка знаходиться у власності [PERSON] , не межують з квартирою [ADDRESS] , яка перебуває у власності позивача [PERSON] . В уточненій позовній заяві позивачем зазначено, що відповідач без відповідних дозвільних документів на проведення будівельних робіт самочинно збудував будинок на земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] , впритул паркану позивача, спричинивши позивачу як власнику квартири [ADDRESS] матеріальну шкоду. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Разом з цим, відповідач заперечує факт здійснення ним будь-якого будівництва на земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] на земельній ділянці площею 1787 кв.м. та межує з домоволодінням [ADDRESS] . При цьому, згідно Акта ідеальних часток від 12 березня 2002 року, затвердженого начальником Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що станом на 12.03.2002 року домоволодіння [ADDRESS] з чотирьох житлових будинків літ . А- І, Б- І , В-І, Г-І та господарчих будівель та споруд. Громадянину [PERSON] належить 3/100 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться 2/100 частин домоволодіння; за [PERSON] (померлою) числиться 5/100 частин домоволодіння (частка не перереєстрована), фактично - 3/100 частин домоволодіння; [PERSON] належить 8/100 частин домоволодіння (частка не перереєстрована), а у фактичному користуванні знаходиться: у житловому будинку літ. Б-І квартира № 8 , яка складається з приміщень 8-І, 8-2, 8-3, сіни б 1 -І , ганок б2, 1/10 воріт № 6, 1/10 огорожі № 7, огорожа № 9, хвіртка № 10, що складає 7/100 частин домоволодіння; [PERSON] належить 12/100 частин домоволодіння (частка не перереєстрована), а у фактичному користуванні знаходиться 8/100 частин домоволодіння; [PERSON] належить 10/100 частин домоволодіння (частка не перереєстрована), а у фактичному користуванні знаходиться 6/100 частин домоволодіння; за [PERSON] (померлою) зареєстровано 11/100 частин домоволодіння (частка не перереєстрована), фактично - 10/100 частин домоволодіння; [PERSON] належить 9/100 частин домоволодіння (частка не перереєстрована), а у фактичному користуванні знаходиться: в житловому будинку літ. В-І квартира № 7 , сіни в ' '-І, сіни в 3 -І, навіс Р, 1/10 воріт № 6, 1/10 огорожі № 7, Ѕ огорожі № 8, мостіння І , що складає 6/100 частин домоволодіння; [PERSON] належить 29/100 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться 28 / 100 частин домоволодіння; [PERSON] належить 6/100 частин домоволодіння (частка не перереєстрована), а у фактичному користуванні знаходиться 21 /100 частина домоволодіння; [PERSON] належить 9/100 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться 9/100 частин домоволодіння. У вказаному акті ідеальних часток також зазначено, що частки змінились у зв`язку з тим, що: [PERSON] самовільно побудував прибудову А1- І та переобладнав у житловому будинку А-І приміщення І-2 із кухні у житлову площею 10,4 кв.м.; [PERSON] самовільно побудувала житлову прибудову В2- І ; [PERSON] самовільно переобладнала сарай 0 в гараж; [PERSON] самовільно переобладнала сарай 3 в гараж; [PERSON] по дозволу РВК № 193/7 від 22.07.1994 року побудувала прибудови Г3-І і Г 4 -І ; [PERSON] самовільно переобладнала приміщення 9-3 площею 10,1 кв.м. із кухні у житлову. Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної ради було узаконено будівлю, зазначену на плані земельної ділянки під літ. В2-І як прибудова по [ADDRESS] за [PERSON] (померлою), а також затверджено Акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння [ADDRESS] і призначено від всього домоволодіння: за [PERSON] - 2/100 частки; за [PERSON] (померлою) - 3/100 частки; за [PERSON] - 7/100 частки; за [PERSON] - 8/100 частки; за [PERSON] - 8/100 частки; за [PERSON] (померлою) - 10/100 частки; за [PERSON] - 6/100 частки; за [PERSON] - 28/100 частки; за [PERSON] - 21/100 частки; за [PERSON] - 9/100 частки. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 128870905 від 25.06.2018 року вбачається, що домоволодіння [ADDRESS] (реєстраційний номер майна - 1564429) зареєстровано за наступними особами: [PERSON] - 10/100 частин, [PERSON] - 28/100 частин, [PERSON] - 6/100 частин. Судом також встановлено, що 6/100 частин домоволодіння [ADDRESS] належало матері відповідача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Виконавчим комітетом Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради. Однак, [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 28 липня 2011 року, актовий запис 5250. Після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини за заповітом подав [PERSON] , у зв`язку з чим у Третій дніпропетровській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу № 561/2011 від 10 серпня 2011 року, копія якої міститься в матеріалах справи. На теперішній час триває процедура видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, в судовому засіданні встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить декільком особам на праві спільної часткової власності. При цьому, жодних доказів того, що на теперішній час за відповідачем [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстровано право власності на будь-яку частину домоволодіння [ADDRESS] , стороною позивача суду не надано, а суд, згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України, не може збирати докази щодо предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд також вважає за необхідне звернути увагу, що вищевказаний Акт ідеальних часток не є належним, достовірним та достатнім доказом для підтвердження того, що [PERSON] на теперішній час належить на праві власності будь-яка частина домоволодіння [ADDRESS] . Акт ідеальних часток не є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на частину домоволодіння, більш того вказаний акт ідеальних часток датований ще 12 березня 2002 року. Згідно положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі. Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] між співвласниками в натурі не поділено. При цьому, земельна ділянка площею 1787 кв.м., на якій знаходиться домоволодіння [ADDRESS] , співвласникам вказаного домоволодіння на праві власності не належить, а перебуває у їх користуванні. Як вже було зазначено вище, відповідач заперечує факт здійснення ним будь-якого будівництва на земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS] , та як наслідок і факт завдання будь-яких матеріальних збитків позивачу. Оскільки вказаний факт заперечується та не визнається відповідачем, то саме на позивача покладений тягар доведення перед судом даного факту, та надання суду належних та допустимих доказів в обґрунтування його переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Разом з цим, позивач не надав суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що саме відповідач [PERSON] , а не інші співвласники домоволодіння [ADDRESS] , збудував за вказаною адресою будинок впритул паркану позивача [PERSON] , спричинивши останньому матеріальну шкоду. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не доведено перед судом, що його законні права та інтереси були порушені саме відповідачем [PERSON] , а не іншими співвласники домоволодіння [ADDRESS] . Суд вважає за необхідне звернути увагу, що судовому захисту підлягають порушені права, свободи чи законні інтереси осіб, при доведеності того, що саме визначений позивачем відповідач порушив ці права. Обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншою особою, і цією особою має бути саме той суб`єкт, який вказаний у позовній заяві Відповідачем, оскільки суд не може самостійно змінювати відповідача без наявності відповідної заяви про це від позивача. Однак, заяв або клопотань про залучення до справи в якості співвідповідачів співвласників домоволодіння [ADDRESS] , позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до суду не подавали, а суд позбавлений можливості без відповідного клопотання сторони позивача залучати до участі у справі співвідповідачів. За таких обставин, оскільки позивачем перед судом не доведено, що саме відповідач [PERSON] , а не інші співвласники домоволодіння [ADDRESS] , збудував за вказаною адресою будинок впритул паркану позивача [PERSON] , спричинивши останньому матеріальну шкоду, тобто позивачем не доведено, що його законні права та інтереси були порушені саме відповідачем [PERSON] , з урахуванням того, що судовому захисту підлягають порушені права при доведеності того, що саме визначений позивачем відповідач порушив ці права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , пред`явлені до [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки вони є недоведеними. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати по справі підлягають віднесенню на сторону позивача. На підставі ст.ст. 15, 356, 358 ЦК України та

Outcome: dismissed