Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 12.02.2007 року між нею та її матірю [PERSON] було укладено договір позики за умовами якого вона позичала своїй матері 30000 доларів США для проведення будівельно-ремонтних робіт у житлових будинках по вул. Молодіївській, 31 та вул. Джамбула, 23 в м. Чернівці. Позичені грошові кошти [PERSON] зобовязувалась повернути за першою вимогою. Крім того, 11.05.2009 року між нею та [PERSON] було укладено ще один договір позики, відповідно до якого вона позичала своїй матері 30000 доларів США з метою проведення будівельно-ремонтних робіт у житловому будинку по вул. Молодіївській, 31 в м. Чернівці. За умовами вказаного договору [PERSON] зобовязувалась контролювати хід будівельних робіт, доповідати про необхідність придбання додаткових матеріалів, а також повернути позичені грошові кошти на першу вимогу. На момент укладення вказаних вище договорів відповідач [PERSON] проживала з [PERSON] з яким перебувала у шлюбі та вказані вище правочини нею були укладені в інтересах їх сімї, про що також містить відповідна відмітка у вказаних договорах. Також зазначала, що житловий будинком по вул. Молодіївській, 31 в м. Чернівці належав на праві спільної сумісної власності подружжя її батькам [PERSON] та [PERSON], а тому позичені грошові кошти стали обєктом спільної власності її батьків. 17.05.2015 року помер [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, яку прийняли відповідачі, а тому, як спадкоємці останнього повинні нести відповідальність за зобовязаннями спадкодавця у правовідносинах, які допускають правонаступництво. Після смерті батька у неї погіршились відносини з братом [PERSON] 10.01.2016 року у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України нею було передано особисто [PERSON] та для вручення [PERSON] повідомлення з вимогою про повернення заборгованості в сумі 60000 доларів США не пізніше 01.03.2016 року. проте, вказане повідомлення залишилось поза увагою відповідачів і грошові кошти у вказаний строк повернутими не були, не зважаючи на те, що відповідачі оформили свої права на спадкове майно у встановленому законом порядку. У своїх додаткових поясненнях до позовної заяви зазначала, що покійний [PERSON] був обізнаний про наявність зазначених договорів, оскільки батьки не мали достатніх доходів для ремонту фасаду будинку по вул. Джамбула в м.Чернівці, а також ремонтно-будівельних робіт в будинку по вул. Молодіївській та такий ремонт ними був проведений саме на позичені грошові кошти. Перебуваючи у шлюбі з громадянином [PERSON] та проживаючи за кордоном, вона мала можливість надати вказану у договорах суму позики своїм батькам. Вважає, що відповідачі зобовязані задовольнити її вимоги щодо повернення боргу в тих частинах, в яких між ними було поділене спадкове майно, а саме: [PERSON] 1/6 від ? суми боргу, що становить 5000 доларів США.; [PERSON] 5/6 від ? суми заборгованості, що становить 25000 доларів США. На підставі наведеного, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути з [PERSON] на її користь 35000 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 895166, 68 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь 25000 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 639404,77 грн.; стягнути з відповідачів у відповідних пропорціях судові витрати по справі, розмір яких зобовязувалась уточнити в процесі судового розгляду справи. Сторони в судовому засіданні були допитані в якості свідків та попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384-385 КК України. При наданні своїх пояснень та допиті в якості свідків показали наступне. Позивач позов підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що в період з 2000 року по 2007 рік проживала разом з своїм чоловіком у [PERSON]. Грошові кошти на ремонт будинків, а саме - ремонт фасаду одного будинку і перебудову іншого, у неї попросили батьки та вона двічі позичала їм по 30000 доларів США, при цьому її покійному батьку було достовірно відомо про укладення між нею та матірю договорів позики у 2007 та 2009 роках. Він не заперечував проти таких правочинів. Вказані договори були підписані [PERSON], оскільки у їх родині вона вирішувала усі ключові питання. Зазначала, що вона погодилась на укладення вказаних договорів, оскільки мала намір проживати в одному із будинків, проте такі наміри в подальшому змінились, оскільки у неї погіршились відносини з батьком, у звязку з чим останній виключив її зі складу спадкоємців, склавши заповіт на користь брата. Ще за життя [PERSON] вона повідомляла його про необхідність погашення заборгованості , на що останній відповів відмовою. В подальшому, після смерті батька, вона усно зверталась до відповідачів з вимогами про повернення боргу, а в подальшому вручила матері письмову вимогу, яку остання зобовязувалась передати також [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі та підтвердила, що в 2007 та 2009 роках вона позичала у своєї доньки [PERSON] гроші на ремонт будинків по вул. Джамбула та по вул. Молодіївській, оскільки по вул. Джамбула їм необхідно було за власний рахунок відремонтувати фасад будинку, а будинок по вул. Молодіївській потребував перебудови. Особистих доходів їй та покійному чоловіку [PERSON] не було достатньо для проведення ремонтних робіт, їх син [PERSON] грошима не допомогав, а тому вона укладала договори позики з донькою, про що написала відповідні розписки. Про вказані боргові зобовязання було також відомо [PERSON] та на прохання доньки вона його повідомляла про необхідність погашення боргу. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позов не визнав і пояснив, що у нього з батьком були близькі стосунки та він жодного разу не чув про те, що батько і мати позичали гроші у позивачки. Позивач була присутня на похороні їх батька та нічого про борг не говорила, від матері він також не отримував будь-яких повідомлень про погашення заборгованості. Зазначав, що грошові кошти у будівництво будинків вкладали усі, в тому числі і він та його сестра [PERSON] Вважає, що надані позивачем боргові розписки були складені безпосередньо перед зверненням з позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Вказував на те, що грошові кошти позичені [PERSON] в інтересах сімї, а тому виконання вказаного зобовязання покладалось як на неї так і на її чоловіка. За таких обставин [PERSON] як позичальник зобовязана нести відповідальність за належне виконання взятих на себе зобовязань, а також за виконання зобовязань свого чоловіка як його спадкоємець. Крім того, прийнявши спадщину після смерті батька [PERSON] повинен відповідати за його зобовязанням у межах вартості спадкового майна пропорційно до своєї частки. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на те, що факт згоди [PERSON] на укладення договорів позики у 2007 та 2009 роках, отримання та використання таких коштів в його інтересах, тобто на потреби сімї підлягає доказуванню, проте позивачем та її представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. Самі по собі боргові розписки, надані позивачем в судовому засіданні, не можуть вважатись належними доказами існування тих обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Крім того, зазначала, що навіть якщо допустити факт існування боргових зобовязань, позивачем пропущено встановлений ст. 1281 ЦК України строк предявлення вимоги до спадкоємців, а тому вона позбавлена права вимоги до [PERSON], оскільки про відкриття спадщини їй було відомо з моменту смерті батька, а саме з 17.08.2015 року. Крім того, вказувала, що позивачем не надано доказів щодо вартості спадкового майна, яке прийняв у спадок [PERSON] Просила в задоволенні позову відмовити. Будучи допитаним в якості свідка, завідувач Першої чернівецької державної нотаріальної контори [PERSON]І, в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] була повідомлена про необхідність предявлення вимоги до спадкоємців боржника протягом 6 місяців з моменту, коли їй стало відомо про відкриття спадщини. При цьому, суд також приймає до уваги, що в ході судового розгляду справи відповідач [PERSON] подавала заяву про визнання позову та неодноразово зазначала про це під час дачі своїх пояснень та показів в якості свідка в судовому засіданні. Так, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Разом з тим, визнання позову відповідачем [PERSON] не могло бути прийнято судом на протязі судового розгляду справи, оскільки об'єктивне та всебічне вирішення спору по суті і з'ясування відповідності такого визнання позову вимогам закону неможливе без дослідження наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази сторін в якості свідків, а також покази свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити та визнання позову відповідачем [PERSON] не підлягає прийняттю, оскільки не відповідає вимогам закону та суперечить встановленим в судовому засіданні обставинам справи, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Зі змісту ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, в матеріалах справи міститься договір позики від 12.02.2007 року, укладений між [PERSON], як позикодавцем, та [PERSON], як позичальником, відповідно до умов якого [PERSON] отримала у позику грошові кошти в сумі 30000 доларів США для проведення будівельно-ремонтних робіт у житлових будинках розташованих за адресами м. Чернівці, вул.. Молодіївська, 31 та м. Чернівці, вул.. Джамбула, 23 та зобовязувалась повернути вказану суму позику на першу вимогу позикодавця. При цьому, у вказаному договорі міститься відмітка про його укладення відповідно до положень ч. 2 ст. 65 СК України в інтересах сімї (а/с 7, 31). Крім того, в матеріалах справи також міститься договір позики від 11.05.2009 року, укладений між [PERSON], як позикодавцем, та [PERSON], як позичальником, згідно якого остання отримала у позику грошові кошти в сумі 30000 доларів США для проведення будівельно-ремонтних робіт у житловому будинку за адресою м.Чернівці, вул. Молодіївська, 31, а також взяла на себе зобовязання повернути позику на першу вимогу позикодавця. [PERSON] в свою чергу зобовязувалась контролювати хід виконання будівельних робіт та доповідати позичальнику про необхідність придбання будівельних матеріалів та виконання інших будівельних робіт. (а/с 8,31). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як вбачається з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. З аналізу вище викладеного вбачається, що у разі пред'явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України \~слід встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору і його умов. У відповідності до правового висновку Верховного суду України, сформованого у постанові №6-50цс16 від 24.02.2016 року, договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У вказаних договорах міститься відмітка про те, що факт отримання боржником грошових коштів від позикодавця підтверджується підписанням даного договору. 10.01.2016 року [PERSON]і. отримала повідомлення про повернення грошових коштів за вказаними договорами в загальній сумі 60000 доларів США, яке зобовязувалась передати [PERSON] (а/с 9). Будь-яких інших доказів, окрім вказаної відмітки у договорі та безпосередніх показів його сторін в судовому засіданні щодо факту отримання позичальником грошових коштів у вказаній в договорі сумі, матеріали справи не містять. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №574/2015, 05.06.1960 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, та сторонами і їх представниками в судовому засіданні визнано, що вказані вище правочини були укладені в період шлюбу. У відповідності до вимог ч. 2 , 4 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. \~Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За змістом ч. 3 ст. 65 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З системного аналізу вище вказаних норм законодавства вбачається, що для виникнення у подружжя спільного обовязку повернути суму позики необхідно встановити, що грошові кошти були витрачені в інтересах сімї, а також що інший з подружжя надавав свою згоду на укладення відповідного договору, при цьому такі обставини підлягають доказуванню належними та допустимими доказами. Також, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові у справі №163цс12, факт отримання одним з подружжя грошових коштів та їх витрата в інтересах сім'ї повинні бути підтверджені відповідними доказами, і суд повинен з'ясувати чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики. З наданих суду договорів позики вбачається, що вони укладались між [PERSON] та [PERSON] В цих договорах стоять підписи зазначених осіб. Проте, вказані договори не містять підписів померлого [PERSON] Слід зазначити, що будь-яких матеріальних доказів тому, що [PERSON] був обізнаний про існування цих договорів, погоджувався на їх укладання, вказані документи не містять. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як було встановлено судом за наслідками розгляду даної справи, [PERSON] письмової згоди на укладення вказаних вище договорів позики не надавав, при цьому пояснення позивача та відповідача, які стверджували, що була така згода в усній формі, а грошові кошти витрачені в інтересах подружжя [PERSON] та [PERSON], не можуть вважатись належними та достатніми доказами у даній справі, зважаючи на те, що ці обставини не були визнані та заперечувались іншим відповідачем, а також не підтверджені сукупністю інших доказів по справі, виходячи також з наступного. Так, за змістом вказаних вище договорів, вони укладались [PERSON] з метою ремонту будинків по вул. Джамбула, 23 та вул. Молодіївській, 31 в м.Чернівці, при цьому з пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що будинок №23 по вул. Джамбула в м.Чернівці був багатоквартирний та [PERSON] здійснювала ремонт усього фасаду будинку без майнової участі власників квартир. 17.08.2015 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а/с 11). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст.. 1282 ЦК України \~спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. З матеріалів спадкової справи №574/2015 вбачається, що будинок по вул. Молодіївській, 31 в м. Чернівці належав на праві власності [PERSON] та після його смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом успадкувала 1/6 часток вказаного будинку, а відповідач [PERSON] успадкував за заповітом 5/6 часток зазначеного нерухомого майна. Так, з метою встановлення факту виникнення у [PERSON] спільного обовязку з [PERSON] погасити борг за договорами позики, які укладались для проведення ремонтних робіт у вказаному вище вказаному будинку доказуванню підлягає безпосередньо факт проведення такого ремонту саме за рахунок позичених грошових коштів, проте позивачем та її представником не надано таких доказів, а тому суд позбавлений можливості встановити факт цільового використання грошових коштів, відповідно до умов договору позики. З наданого представником позивача в судовому засіданні звіту про оцінку вказаного вище нерухомого майна, а також з технічного паспорту на зазначений будинок не вбачається коли саме у ньому проводились ремонті роботи, яка їх вартість та яку частину грошових коштів, отриманих [PERSON] у борг від [PERSON] витрачено на ремонт саме будинку по вул. Молодіївській, 31 в м. Чернівці. Крім того, відповідно до довідки КЖРЕП №9 від 04.09.2015 року, яка наявна в матеріалах спадкової справи, на момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою [INFO] та разом з ним зареєстровані і постійно проживали дружина [PERSON] та зять [PERSON] За договором позики від 12.02.2007 року, [PERSON] позичала грошові кошти в тому числі на ремонт житлового будинку по вул. Джамбула, 23, який, як встановлено судом є багатоквартирним та в судовому засіданні сторони пояснили, що у вказаному будинку проводився ремонт фасаду. Разом з тим, належними та допустимими доказами не доведено, яка частина грошових коштів, отримана у борг за договором від 12.02.2007 року була витрачена на ремонт вказаного будинку, коли саме проводився такий ремонт та яким чином такі ремонтні роботи впливали на інтереси [PERSON] Позивач та її представник, а також відповідач [PERSON] не вказували на наявність іншого в інтересах родини Андрусяк цільового призначення отриманих у позику грошових коштів, окрім як на ремонт вказаних вище житлових будинків. За таких обставин, суд вважає не доведеним факт виникнення у [PERSON] спільного обовязку з [PERSON] повернути [PERSON] суму позики за вказаними вище договорами і як наслідок виникнення у [PERSON] зобовязання погасити частину заборгованості спадкодавця в межах вартості спадкового майна. Також суд критично оцінює надане для огляду письмове повідомлення позивачки, копія якого знаходиться у матеріалах справи на аркуші 117 про вимогу повернути 60000 доларів США. Нижче тексту проставлено підпис, під яким також знаходиться інший підпис і напис «добре». Відповідач [PERSON] заперечив, що це є підпис його батька. Відповідачка [PERSON] зазначила, що цей підпис належить її чоловіку. Проте вказаний лист і інформація, під якою проставлені підписи не доводить того, що померлий [PERSON] був обізнаний про боргові відносини з своєю дочкою через борг взятий його дружиною в інтересах подружжя та про те, що напис «добре» і підпис поруч виконані саме [PERSON] Суд не приймає як доказ пояснення [PERSON], дані в якості свідка, оскільки характер спірних відносин і об»єктивно встановлене в судовому засіданні претензійне ставлення як позивачки, так і відповідачки [PERSON] до відповідача [PERSON] через існування заповіту на його користь без урахування у заповіті інтересів [PERSON] разом з іншими матеріалами справи, яким дано оцінку вище, підтверджують зацікавленість [PERSON] у подібний спосіб домогтися фінансових зобов»язань з боку відповідача на користь позивачки. Отже, відсутні підстави встановлення факту дотримання чи порушення [PERSON] передбачених ст. 1281 ЦК України строків предявлення вимог до [PERSON] як спадкоємця майна [PERSON], оскільки позов в частині наявності у [PERSON] боргу перед позивачем не доведено аналізуючи сукупність наявних в матеріалах справи доказів з точки зору їх належності та допустимості. Щодо предявлених позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та їх визнання останньою слід зазначити наступне. Так, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Закріплений у ст. 11 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства позбавляє суд можливості самостійно змінювати підставу позову та виходити за межі позовних вимог, оскільки позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Предметом позову є матеріальний зміст позовних вимог позивача, а підставою - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Позивач просила стягнути з [PERSON] частину заборгованості за вказаними вище договорами позики в загальній сумі 30000 доларів США, а також 5000 доларів США пропорційно до її частки у спадковому майні [PERSON], а всього 35000 доларів США. Разом з тим в судовому засіданні не встановлено факту передачі 60000 доларі США в борг подружжю Андрусяк та виникнення у [PERSON] зобовязань за вказаними вище правочинами, а тому належними і допустимими доказами не підтверджено обовязку [PERSON] погасити заборгованість на суму 30000 доларів США як солідарну частину боргу, а також 5000 доларів США в порядку ст.ст. 1281, 1282 ЦК України як спадкоємець майна [PERSON] пропорційно до її частки у спадковому майні. За таких обставин, визнання позову [PERSON] суперечить вимогам закону, а тому суд не приймає її заяву про визнання позову та відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі з наведених вище підстав. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed