Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

У липні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про відібрання та повернення дитини [PERSON] , [INFO] до визначеного місця проживання до матері за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позову [PERSON] зазначає, що з [INFO] вона народила сина [PERSON] , батьком якого є відповідач. За рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 04.11.2013 з відповідача стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини від усіх видів доходу щомісяця, починаючи з 04.10.2013 до досягнення дитиною повнолітнього віку. [PERSON] не сплачує аліменти з липня 2015 р. по теперішній час, ухилявся від виконання своїх обов`язків, не брав участі у вихованні дитини. На початку лютого 2019, не дійшовши згоди щодо місця проживання сина, [PERSON] звернулась до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради із заявою та відповідними документами щодо визначення місця проживання малолітньої дитини і рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.02.2019 визначено місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю. Починаючи з 15.03.2019 р. по теперішній час, батько утримує малолітню дитину у себе, повністю заборонив спілкування сина з матір`ю, не дозволяє бачитися, налаштовує дитину проти рідної мати, вигадує про неї різні нісенітниці, вселяє синові, що він буде зрадником, якщо буде спілкуватися з матір`ю, дитина його боїться , залякана і задля уникнення скандалів, вибачаючись, просить матір, яка приходить до нього в школу, з ним не розмовляти, щоб хтось не побачив та не розповів відповідачу. [PERSON] зазначає, що з приводу неправомірного викрадення та утримання дитини, невиконання рішення Харківської міської ради, вона зверталась до Служби у справах дітей по Новобаварському району, які викликали [PERSON] для бесіди, він попереджався про відповідальність за порушеннях законних прав дитини, але відповідач відмовляється виконувати будь-які рішення. Позивач стверджує, що побоюється за психічний стан дитини та подальший його розвиток, оскільки відповідач не працює, агресивно налаштований проти позивача, двічі проходив примусове лікування за зловживання алкоголем та вчинення злочинів невеликої та середньої тяжкості, не здатний забезпечити дитину необхіднимиумовами життя, навчання та розвитку. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, оскільки дитина нібито не виявляє бажання спілкуватися з матір`ю, а її аморальна поведінка може нашкодити психіці дитини. Стверджує, що син проживає з ним з 2015 р., тому відповідач не сплачує аліменти, працює неофіційно, коли є робота, спиртним не зловживає, приділяє дитині достатньо часу, син відвідує з 2014 р. спортивну секцію, відповідач завжди його супроводжує на тренування або змагання. Проживають у двокімнатній квартирі, що належить матері відповідача, разом з молодшим сином, дорослим старшим сином та матір`ю похилого віку. Представник 3 особа- Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради направив суду заяву про можливість розгляду справи без його участі та надав висновок щодо доцільності відібрання дитини від батька. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 13.11.2019 відмовлено [PERSON] та його представнику у прийнятті зустрічної позовної заяви про визначення місця проживання дитини та виклик свідків і дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі , який було розірвано у 90-х роках, мають повнолітнього сина. З 2005 р. по 2011 рік сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, [INFO] у них народився син [PERSON] , який проживав та зареєстрований з матір`ю [PERSON] в кв. [ADDRESS] . Згідно виконавчого листа № 639/4641/2013, виданого 04.11.2013 р. Жовтневим районним судом м.Харкова , з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] стягнуті аліменти у розмірі ј частини від усіх видів доходу щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.06.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження [PERSON] не отримує аліменти, що підтверджується довідкою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків. Заборгованість станом на 01.07.2019 складає 73 471,25 грн. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.02.2019 р. № 45, враховуючи висновки Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради і рекомендації Комісії з питань захисту прав дитини місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначено разом з матірю [PERSON] . Частиною 1 ст. 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Як вбачається з наданих довідок, дитина [PERSON] , [INFO] відвідував КЗ « Дошкільний навчальний заклад( ясла-садок) № 5 комбінованого типу Харківської міської ради з 23.11.2010 р. по 31.08.2015 р. Зі слів вихователя групи № 2 [PERSON] , майже завжди дитину приводила та забирала із закладу дошкільної освіти мати [PERSON] , яка відвідувала всі заходи ( свята та батьківські збори). Дитини була завжди чиста, охайна. Дитина перебувала під наглядом фахівців дитячої поліклініки з народження. Мешкає за адресою [ADDRESS] , догляд за дитиною здійснює мати, рекомендації медичних працівників виконує в повному обсязі. При відвідуванні поліклініки дитина перебуває у супроводі матері. [PERSON] навчається у Харківській загальноосвітній школі № 130.Зарекомендував себе як дуже активний та старанний учень, спокійний, доброзичливий, тактовний, має добрий та лагідний характер. За характеристикою сім`ї учня 4 класу [PERSON] , мати [PERSON] намагається забезпечувати [PERSON] всім необхідним, хлопчик має все необхідне для занять, завжди охайно вдягнений. [PERSON] завжди може контролювати поведінку та проведення вільного часу [PERSON] , постійно телефонує класному керівнику, цікавиться успіхами хлопчика, відвідує батьківські збори. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 17.12.2018 р. сім`я [PERSON] мешкає в двокімнатній квартирі дев`ятиповерхового будинку зі всіма зручностями. Дитина проживає з матір`ю, у хлопчика окрема кімната, є все необхідне для повноцінного розвитку. Хлопчик має місце для сну, письмовий стіл, шафу для одягу, місце для ігор. Батько з сім`ю не проживає, але бере активну участь у житті дитини. Мати також приділяє достатньо уваги. Умови проживання дитини задовільні. Позивач працює, характеризується позитивно, має самостійний дохід, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. Відповідно до протоколу індивідуальної психологічної консультації [PERSON] від 03.12.2018, до психолога звернулася мати учня 4 класу [PERSON] із проханням поспостерігали за дитиною, її емоційним станом для надання психологічної підтримки, оскільки дитина потрапила під негативний вплив батька, після чого його емоційний стан змінився. Під час обробки даних виявлено, що емоційний стан майбутнього свідчить про прагнення до комфортного стані, що і виявляє внутрішній особистісний конфлікт між тим, що має і до чого прагне. Надані рекомендації для матері, у тому числі намагатись бути поруч з дитиною ( коли це тільки може бути можливо), незважаючи на різні побчні фактори. Зазначені обставини спростовують доводи відповідача [PERSON] про те, що син проживає з ним з 2015 р. Як пояснила позивач, відповідач викрав дитину у березні 2019 р., після чого вона звернулась до Новобаварському ВП ГУНП в Харківській області із завою про вчинення кримінального правопорушення, до Жовтневого районного суду м.Харкова від 18.02.219 р. щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 18.02.2019 р. зобов`язано посадових осіб СВ Новобаварського ВП ГУНП у Харківській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинені кримінальні правопорушення за заявою [PERSON] від 09.07.2019. Позивачем разом з позовною заявою надана довідка Державної установи «Хролівський виправний центр ( № 140), якою підтверджено, що з 25.05.2000 р. згідно постанови Жовтневого районного суду м.Харкова [PERSON] проходив лікування в Хролівському лікувально-трудовому профілакторії та умовно-достроково звільнений 29.09.2000, а також проходив аналогічне лікування з 29.07.2004 р. по 29.01.2005 р. З висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.09.2019 № 601 вбачається, що рішення органу опіки та піклування від 06.02.2019 № 45 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю.Рішення набрало законної сили, не оскаржено та не відмінено. Розгляд проводився за заявою матері дитини в присутності батьків Зустрічної заяви про визначення місця проживання сина з батьком та необхідних документів згідно Регламенту [PERSON] до органу опіки та піклування не подавав. На співбесіді малолітній [PERSON] підтвердив, що в період проживання дитини з матір`ю вона жодним чином не перешкоджала сину спілкуватись з батьком. Натомість батько, самочинно змінивши місце проживання сина, перешкоджає дитині вільно спілкуватись з матір`ю, щодо чого вона неодноразово зверталась до Департаменту служб. З [PERSON] проведена співбесіда та його попереджено про відповідальність за порушення прав дитини та матері, але він відмовився добровільно виконувати рішення органу опіки та піклування . Питання щодо відібрання дитини від батька та повернення на виховання матері додатково розглянуто за засіданні Комісії з питань захисту прав дитини, проте батько дитини на засідання не з`явився, жодних документів у справі не надав. Мати дитини пояснила, що батько забрав сина та налаштовує його проти неї та її співмешканця, влаштовує скандали та сварки, не дозволяє матері вільно спілкуватись з сином, а після ухвалення рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з матір`ю ситуація погіршилась, батько взагалі не надає їй можливості навіть побачитись з сином. Враховуючи рекомендації Комісії, в інтересах дитини, діючи як представник органу опіки та піклування, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне відібрання малолітньої дитини [PERSON] від батька та повернення на вихованні матері, за визначеним місцем проживання. Доводи відповідача про те, що він підтримує сина та допомагає його відвідуванні спортивної секції , де він займається з 2014 р., а також здійснює супровід дитини на тренування та змагання не має правового значення при вирішенні справи, оскільки батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Судом встановлено, що відповідач не працює, за місцем реєстрації не проживає, мешкає в двокімнатній квартирі разом зі старшим сином та матір`ю похилого віку, самостійного заробітку не має, здійснює психологічний вплив на дитину, порушує права та cвободи дитини щодо його спілкування з матір`ю, шкодить моральному вихованню, оскільки батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини ( ч.1 ст. 150 СК України). Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок.. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Згідно з частиною другою статті 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року № 69-V, предметом цієї Конвенціїє - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Стаття 8 Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13 липня 2010 року). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За нормами частини восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно з частиною п`ятою статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При визначенні місця проживання дитини та надаючи висновок щодо відібрання дитини та повернення за місцем її постійного проживання, Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради враховано, що матір`ю дитини створені необхідні умови для проживання дитини, що також підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов , інформацією з місця роботи позивача, її характеристикою, відомостями про стан здоров`я. Відповідачем не надано будь-яких даних про наявність у нього самостійного законного доходу, забезпечення ним умов проживання дитини, у тому числі матеріально-побутових, всебічного та належного її розвитку, а також можливості медичного забезпечення. З огляду на встановлені судом обставини та надаючи їм відповідну оцінку, суд вважає, що позовні вимоги[PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, обгрунтовані та підлягають задоволенню. За правилами ст.ст. 133,141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного і

Outcome: approved