Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] пред'явила в суд позов до [PERSON], [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я. Як на підставу своїх вимог зазначала, що 25 травня 2015 року СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області було розпочато досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12015140090001794, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за фактом нанесення їй, позивачу, 24 травня 2015 року тілесного ушкодження [PERSON] 10 листопада 2016 року постановою слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області Ярощук Я.В. дане кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, оскільки станом на момент його вчинення [PERSON] не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність. В ході досудового розслідування було встановлено, що 24 травня 2015 року приблизно о 22.30 год. гр. [PERSON], перебуваючи у приміщенні квартири [ADDRESS], нанесла їй, [PERSON], один удар долонею правої руки в область обличчя, чим спричинила їй тілесні ушкодження. Згідно з висновку експерта №157/2015 від 26 травня 2015 року в неї було виявлено наступні ушкодження: струс головного мозку, синяк на повіках лівого ока, які утворились від контакту з тупим предметом, могли бути спричинені 24 травня 2015 року від удару рукою в ділянку лівого ока, відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, не були небезпечними для життя в момент заподіяння. Згідно виписки №13097 з медичної карти стаціонарного хворого вона, позивач, перебувала на стаціонарному лікування в КМК ЛШМД з діагнозом: струс головного мозку, гематома зліва, травматичний кератит зліва, вертебробазимерна недостатність в період з 25 травня 2015 року по 08 червня 2015 року. Станом на 24 травня 2015 року [PERSON] була неповнолітньою, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Матір'ю у вказаному свідоцтві про народження зазначена відповідач [PERSON]. У відповідності до ч.1 ст. 15, п.п.8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Враховуючи вищенаведене, вона, позивач, вважає, що матеріалами кримінального провадження підтверджується факт заподіяння їй шкоди відповідачем - неповнолітньою [PERSON] На лікування від отриманих тілесних ушкоджень вона, [PERSON], затратила кошти в сумі 640,57 грн.. що підтверджується відповідними квитанціями. Крім цього, у зв'язку з вищевказаними протиправними діями відповідача [PERSON], вона змушена була звернутись за правовою допомогою до адвоката та, як наслідок, нею було витрачено на правову допомогу грошові кошти в сумі 5000,00грн., що підтверджується договором - доручення №626 від 13 травня 2016 року, додатком №1 до цього договору, актом виконаних робіт від 19 вересня 2016 року та квитанцією. Крім майнової шкоди, неправомірними діями відповідача [PERSON] їй також заподіяна моральна (немайнова) шкода, яка полягає в тому, що в момент заподіяння тілесного ушкодження вона пережила фізичний біль, емоційний стрес, який супроводжувався почуття розгубленості, тривоги, страху за своє здоров'я. В подальшому вона була вимушена проходити стаціонарне та амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу. Впродовж всього періоду лікування вона почувалася дискомфортно, в неї часто повторювалися приступи головного болю. Дотепер її не покидає відчуття перестороги та коли вона прибуває на виклик до пацієнта, щоразу виникають спогади про цю подію. Всі ці негативні зміни підсилювало те, що на її утриманні перебуває малолітній син - інвалід по слуху, який без її допомоги не може вести звичний спосіб життя, відвідувати заняття по реабілітації, навчатися. Весь час, коли вона перебувала на лікуванні, вона хвилювалась та страждала через неспроможність йому допомогти. Розмір моральної шкоди вона оцінює в 5000,00 грн. Вказана сума обумовлена зазначеними вище фізичними та душевними стражданнями, а також тяжкістю змін в її житті. Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 1179 цього Кодексу передбачено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами), якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Оскільки у неповнолітньої [PERSON] відсутнє майно для відшкодування заподіяної нею шкоди, то обов'язок по її відшкодування слід покласти на її матір - відповідача [PERSON] Враховуючи вищенаведене, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 640,57 грн. у відшкодування майнової шкоди, 5000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди та 5000,00 грн. витрат на правову допомогу. У листопаді 2017 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала заяву про зменшення позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди та, враховуючи відповідь КМК ЛШМД від 12.05.2017 року №05-06вих-1433 щодо придбання [PERSON] під час лікування за власні кошти медикаментів, просить стягнути з відповідача [PERSON] у відшкодування такої шкоди - 96,60 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві та в заяві про зменшення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечив, покликаючись на доводи, які викладені в долученому до справи письмову запереченні від 17 березня 2017 року. Позовні вимоги, зокрема, вважає безпідставними, виходячи з того, що вина неповнолітньої [PERSON] у спричиненні позивачу [PERSON] тілесних ушкоджень є недоведеною, оскільки кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, і зазначена постанова потерпілою [PERSON] не оскаржувалась. З аналізу позовної заяви та доданих до неї документів також вбачається, що жодних доказів вини відповідача позивачем не представлено і не може бути представлено в майбутньому. Позивачем залишено поза увагою, що професія лікаря підпадає під категорію страхового випадку на виробництві, страхування у зв'язку з чим роботодавець здійснює в обов'язковому порядку. Щодо витрат на правову допомогу, то вони жодним чином не підтверджують обов'язку відповідача сплатити такі витрати, оскільки вони понесені позивачем поза межами судового розгляду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 21 березня 2018 року проти позову також заперечила та пояснила, що неповнолітня [PERSON], [INFO], є її донькою. В той вечір, тобто 24 травня 2015 року, з донькою вийшло непорозуміння, оскільки вона хотіла вийти на вулицю гуляти, а вона, як мати, її не пускала. Самостійно справитись з донькою вона не могла, а тому вирішила викликати карету швидкої медичної допомоги. Конфлікту між донькою і лікарем станції швидкої медичної допомоги [PERSON], яка в складі бригади приїхала на виклик, та нанесення донькою останній тілесних ушкоджень вона на бачила, так як перебувала на балконі. Зі слів своєї матері їй відомо, що при приїзді бригади швидкої медичної допомоги донька хаотично розмахувала руками і можливо випадково зачепила лікаря [PERSON] В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 31 травня 2018 року о 10.15 год. учасники справи і їх представники не з'явились, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, та представниками сторін [PERSON] і [PERSON] до суду подані заяви з проханням завершувати розгляд справи без їхньої та без їх довірителів участі. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 31 травня 2018 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з вимогами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ч.1 ст. 15, п.п.8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] працює лікарем в комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська станція швидкої медичної допомоги». 24 травня 2015 року приблизно о 23.05 год., виконуючи свої трудові обов'язки, [PERSON] в складі бригади швидкої медичної допомоги прибула викликом в квартиру [ADDRESS]. Під час перебування в коридорі цієї квартири відповідач - неповнолітня [PERSON], [INFO], нанесла їй удар рукою в ділянку обличчя, спричинивши тілесні ушкодження. В зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень, позивач [PERSON] того ж дня звернулась до правоохоронних органів та за її зверненням 25 травня 2015 року СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області було розпочато досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №120151400900001794, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. 10 листопада 2016 року постановою слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області Ярощук Я.В. дане кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, оскільки станом на момент його вчинення [PERSON] не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність. В ході досудового розслідування було встановлено, що 24 травня 2015 року у вечірній час гр. [PERSON], перебуваючи у приміщенні квартири [ADDRESS], дійсно нанесла позивачу [PERSON] один удар правою рукою в область обличчя, чим спричинила їй тілесні ушкодження. Згідно з висновку експерта №157/2015 від 02 червня 2015 року в потерпілої [PERSON] було виявлено наступні ушкодження: струс головного мозку, синяк на повіках лівого ока, які утворились від контакту з тупим предметом, могли бути спричинені 24 травня 2015 року від удару рукою в ділянку лівого ока, відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, не були небезпечними для життя в момент заподіяння. З виписки №13097 з медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що позивач [PERSON] в період з 25 травня 2015 року по 08 червня 2015 року перебувала на стаціонарному лікування в КМК ЛШМД з діагнозом: струс головного мозку, гематома зліва, травматичний кератит зліва, вертебробазимерна недостатність. З долучених до матеріалів справи відповіді КМК ЛШМД від 12.05.2017 року №05-06вих-1433 та копій квитанцій убачається, що за період стаціонарного лікування в нейрохірургічному відділенні цієї лікарні з 25 травня 2015 року по 08 червня 2015 року позивачем [PERSON] за власні кошти були придбані медикаменти: магне В 6 та диклоберн 3,0, на купівлю яких було витрачено разом 96,60 грн. Вищезазначені обставини підтверджуються поясненнями в судовому засіданні позивача [PERSON], її представника [PERSON], долученими до матеріалів справи копіями витягу з ЄРДР від 25.05.2015 року, постанови слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області Ярощук Я.В. про закриття кримінального провадження 12015140090001794 від 10 листопада 2016 року, висновку експерта №157/2015 від 02 червня 2015 року, виписки №13097 з медичної карти стаціонарного хворого, відповіддю КМК ЛШМД від 12.05.2017 року №05-06вих-1433, копіями відповідних квитанцій та оглянутими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження №1201514009001794. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про відшкодування майнової шкоди в розмірі 96,60 грн. є підставними та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктами 5 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами і доповненнчями) передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити рішенні відповідні мотиви. З пояснень позивача [PERSON] вбачається, що неправомірними діями відповідача [PERSON] їй також заподіяна моральна (немайнова) шкода, яка полягає в тому, що в момент заподіяння тілесного ушкодження вона пережила фізичний біль, емоційний стрес, який супроводжувався почуття розгубленості, тривоги, страху за своє здоров'я. В подальшому вона була вимушена проходити стаціонарне та амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу. Впродовж всього періоду лікування вона почувалася дискомфортно, в неї часто повторювалися приступи головного болю. До даного часу в неї наявне відчуття перестороги та щоразу, коли вона, як лікар, прибуває за викликом до пацієнта, в неї виникають спогади про негативну подію з [PERSON] Враховуючи характер і тривалість душевних страждань, яких позивач [PERSON] зазнала у зв'язку із протиправними діями відповідача - неповнолітньої [PERSON], які виразилися в спричиненні їй фізичного болю і заподіянні тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у житті позивача, зокрема, необхідності проходження курсу лікування, ступінь вини відповідача в заподіянні школи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині є також обрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі. Що стосується вимог про стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., то такі відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню в повному обсязі, оскільки понесення таких витрат підтверджується договором - доручення про надання правової допомоги №626 від 13 травня 2016 року, додатком №1 до цього договору, актами виконаних робіт та квитанцією про переказ грошових коштів в такому розмірі. Зі змісту поданих позивачем доказів на підтвердження таких вимог випливає, що правова допомога, яка надавалась їй адвокатом [PERSON], пов'язана виключно з підготовкою для звернення до суду, судовим розглядом справи про відшкодування шкоди, заподіяної неповнолітньою [PERSON] та розмір понесених витрат на таку допомогу не перевищує граничних розмірів, які передбачені чинним законодавством. При цьому суд враховує висновки Конституційного Суду України, які викладені в рішенні №23-рп/2009 від 30 вересня 2009 року у справі №1-23/2009 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), згідно з якими правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист обвинувачення тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає отримати. Приписами ч.1, 2 ст. 1179 цього Кодексу визначено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами), якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Оскільки у неповнолітньої [PERSON] відсутнє майно для відшкодування заподіяної нею шкоди, то обов'язок по її відшкодування слід покласти на її матір - відповідача [PERSON] Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності. суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є підставним і підлягає до задоволення в повному обсязі. Доводи відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] в заперечення позову, а саме, що вина неповнолітньої [PERSON] у спричиненні позивачу [PERSON] тілесних ушкоджень є недоведеною, оскільки кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, і зазначена постанова потерпілою [PERSON] не оскаржувалась, що жодних доказів вини відповідача позивачем не представлено і не може бути представлено в майбутньому, що позивачем залишено поза увагою, що професія лікаря підпадає під категорію страхового випадку на виробництві та в зв'язку з цим роботодавець страхування здійснює в обов'язковому порядку, що витрати на правову допомогу понесені позивачем поза межами судового розгляду, а тому не підлягають стягненню, суд вважає непереконливими, оскільки вони спростовуються зібраними в справі доказами та не грунтуються на вищевказаних нормах матеріального і процесуального права, а тому такі доводи суд не може покласти в основу свого рішення і відмовити у задоволенні позову.

Outcome: approved