Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що він є власником 8/10 часток комплексу будівель, що складається з цегляного АПК А-1 загальною площею 1 012,4 кв. м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Власником 2/10 часток комплексу будівель є приватне підприємство «Деонісій» (далі - ПП «Деонісій»). Між цим підприємством і попереднім співвласником [PERSON] склався певний порядок користування частками комплексу будівель із відповідним поділом, а саме: у користуванні [PERSON] знаходився АПК А-1 загальною площею 1 012,4 кв. м, що відповідає 8/10 часткам комплексу будівель; у користуванні відповідача знаходяться склад «Б», цех пилорами «В», огорожі № № 1-3. Крім того, в користуванні ПП «Деонісій» знаходяться також самочинно збудовані склад «Д», сушильна камера «Е» і сарай «Ж», що підтверджується технічним паспортом. З моменту набуття ним, позивачем, у власність 8/10 часток комплексу будівель і до сьогоднішнього часу порядок користування частками нерухомого майна не змінився. Оскільки до нього перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно, він звернувся до відповідного державного органу для оформлення в установленого законом порядку такого права. Однак йому повідомили, що оформити у власність або користування земельну ділянку, на якій розташований цегляний АПК А-1, він не має можливості, тому що цей АПК складає частку від комплексу будівель, а документи на землю виготовляються тільки за заявою обох співвласників. Отримавши зазначену інформацію, він неодноразово звертався до відповідача з пропозицією поділу спірного майна відповідно до порядку користування нерухомим майном, що фактично склався, проте кожного разу останній відмовляв йому в укладенні договору про поділ майна, не надаючи аргументованої відповіді з цього приводу. Оскільки ПП «Деонісій» відмовляється вчинити будь-які дії, спрямовані на поділ належного їм нерухомого майна, а відповідно і оформлення у власність або користування земельної ділянки, на якій воно розташоване, він не може самостійно реалізувати таке право. Як убачається з технічної документації, на думку позивача, цегляний АПК А-1, склад «Б» і цех пилорами «В» є окремими об'єктами нерухомості, що згідно з вимогами ст. 183 ЦК України характеризує об'єкт нерухомого майна в цілому як річ, що ділиться. Крім того, відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження щодо визначення можливості розподілу об'єкту нерухомого майна технічна можливість розділити комплекс згідно з частками співвласників існує. Посилаючись на викладене, позивач просив: виділити йому в натурі 8/10 часток комплексу будівель, що складається з цегляного АПК А-1 загальною площею 1 012,4 кв. м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати за ним право власності на зазначений цегляний АПК А-1 як окремо визначений об'єкт нерухомості. У процесі судового розгляду позивач змінив позовні вимоги та просив: виділити йому в натурі 8/10 часток комплексу будівель, що складається з цегляного АПК А-1 загальною площею 1 012,4 кв. м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; припинити спільну часткову власність його та відповідача на комплекс будівель, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив. У зв'язку з цим, за згодою представника позивача [PERSON], суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Сеїна О.О. в судове засідання не з'явилась, надавши суду клопотання, в якому просила розглядати справу без її участі та прийняти рішення згідно з нормами чинного законодавства. Заслухавши представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 29 серпня 2012 року між [PERSON] та позивачем, останній є власником нерухомого майна, а саме цегляного АПК А-1 загальною площею 1 012,4 кв. м, що складає 8/10 часток комплексу будівель, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Власником 2/10 часток указаного комплексу будівель, а саме: складу «Б», цеху пилорами «В», огорож № № 1-3, є ПП «Деонісій». Крім того, у користуванні цього підприємства знаходяться також самочинно збудовані склад «Д», сушильна камера «Е» і сарай «Ж». Між ПП «Деонісій» і попереднім співвласником [PERSON] склався певний порядок користування частками комплексу будівель, а саме: у користуванні [PERSON] знаходився АПК А-1 загальною площею 1 012,4 кв. м, що відповідає 8/10 часткам комплексу будівель; у користуванні відповідача знаходяться склад «Б», цех пилорами «В», огорожі № № 1-3, що відповідає 2/10 часткам комплексу будівель, а також самочинно збудовані склад «Д», сушильна камера «Е» і сарай «Ж». З моменту набуття позивачем у власність 8/10 часток зазначеного комплексу будівель і до сьогоднішнього часу порядок користування частками нерухомого майна не змінився. У п. 1 указаного договору купівлі-продажу зазначено, що відповідно до ст. 377 ЦК України до покупця переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташоване відчужуване нерухоме майно, та яке підлягає оформленню покупцем у встановленому законом порядку. Однак позивач позбавлений можливості оформити право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розташований належний йому цегляний АПК А-1, оскільки цей АПК складає частку від комплексу будівель, а документи на землю виготовляються тільки за заявою обох співвласників. [PERSON] неодноразово звертався до ПП «Деонісій» з пропозицією поділу нерухомого майна відповідно до порядку користування, що фактично склався, проте кожного разу останній відмовляв йому в укладенні договору про поділ майна, не надаючи аргументованої відповіді з цього приводу. Згідно з висновком будівельно-технічного дослідження від 17 жовтня 2013 року № 21-13 щодо визначення можливості розподілу об'єкту нерухомого майна технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити комплекс згідно з частками співвласників існує. Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами 1-3 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно із чч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Ураховуючи те, що відповідач не бажає за домовленістю поділити в натурі майно, що є у спільній частковій власності сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про виділ у натурі частки комплексу будівель та припинення спільної часткової власності слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved