Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що на підставі укладеного з банком договору №PLXRRX13170040 від 2.08.07 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8 640,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,0% річних на залишок заборгованості за кредитом. Позичальник належним чином не виконав взятих на себе зобов'язань та станом на 17.10.13 року заборгованість за тілом кредиту становить 3 091,49 грн., заборгованість по процентам у сумі 7 404,36 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 1 866,24 грн. Крім того банком нараховано пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також штрафи (фіксована частина) у сумі 500,00 грн. та штраф (процентна складова) у сумі 1 010,53 грн. Просило стягнути з [PERSON] заборгованість за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 21 721,09 грн. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 4 вересня 2014 року у позові відмовлено. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права й постановлення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню. Виходячи зі змісту п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального й процесуального права. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Із справи вбачається, що на підставі заяви позичальника №PLXRRX13170040 від 2.08.07 року ВАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник - ПАТ КБ «ПриватБанк») надав [PERSON] строковий кредит у розмірі 8 640,00 грн. на строк з 2.08.07 року по 2.08.09 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 207,36 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1 440,00 грн. (а.с.5 зі звороту). У силу положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання. Порушенням зобов'язання, з огляду на зміст ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з виходив із пропуску позивачем встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Між тим, із таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не в повній мірі відповідає обставинам справи і нормам матеріального права. У силу положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання. Порушенням зобов'язання, з огляду на зміст ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Станом на 17.10.13 року за кредитним договором утворилась заборгованість по тілу кредиту у розмірі 3 091,49 грн., по відсоткам - 7 404,36 грн., по комісії за користування кредитом - 1 866,24 грн. Згідно з п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») при порушенні позичальником будь-яких із зобов'язань, передбачених заявою та п. п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов (погашення кредиту та сплата відсотків), банк має право нарахувати, а позивальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми прострочення платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення платежу. Відповідно до п. 5.3 цих же Умов при порушенні позичальника строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості. З цих підстав, банком нараховано неустойку у вигляді пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі 7 848,47 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн. та штраф (процентна складова) - 1 010,53 грн. Відповідачем не заперечується, що у порушення вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, у строк до 2.08.09 року включно ним не були належно виконаними умови кредитного договору, розмір заборгованості [PERSON] не оспорюється, докази, що могли спростувати існуючу заборгованість чи довести неправильність наданого банком розрахунку у справі відсутні. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, неустойка у вигляді пені підлягає обчисленні у межах річного строку позовної давності Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У заяві №PLXRRX13170040 від 2.08.07 року на отримання кредиту зазначено, що [PERSON] ознайомився та згодний із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які були йому надані у письмовій формі та своїм підписом він підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування. Згідно з п. 5.5 вказаних Умов термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором, встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Таким чином, сторони дійшли згоди щодо збільшення строків позовної давності до 5 років як до платежів по кредиту, так і сплаті неустойки. З урахуванням викладеного, при обрахунку строків позовної давності, місцевий суд помилково виходив із загального строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо вимог про стягнення неустойки та спеціального строку (ч. 2 ст. 258 ЦК України) - до вимог щодо стягнення неустойки. У правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 6 листопада 2013 року в справі №6-116цс13, та від 19 березня 2014 року в справі №6-14цс14, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, при цьому, за кредитною карткою такий строк щодо місячних платежів погашення кредиту починає відраховувати після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Банк звернувся до суду з цим позовом 1.11.13 року та просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 17.10.13 року. Таким чином, обрахунок заборгованості в межах позовної давності має здійснюватися з 1.11.08 року по 17.10.13 року. З огляду на умови, що містяться у заяві позичальника №PLXRRX13170040 від 2.08.07 року, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період з 20 по 25 число кожного місяця шляхом сплати позичальником щомісячного платежу у сумі 614,75 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії, а також інших витрат, згідно з Умовами. Тобто, повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами та позовна давність, у такому випадку, обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Між тим, ураховуючи часткове погашення заборгованості по відсоткам та комісії по жовтень 2008 року включно, що вбачається з розрахунку заборгованості та відповідачем не заперечується, заборгованість по відсотках та по комісії банком фактично нарахована з листопада 2008 року, а по тілу кредиту - з січня 2009 року. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та неустойки заявлені банком у межах позовної давності. За таких обставин, позов є обґрунтованим, а рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового по суті заявлених вимог.

Outcome: partial