Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є спадкоємицею за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] До складу спадщини входить житловий будинок та земельна ділянка по [ADDRESS] . У встановлений законом термін вона прийняла спадщину, оскільки подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та постійно проживала разом з померлою. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини отримала відмову нотаріусу через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на майно та реєстрації в державному реєстрі, а саме на земельну ділянку. Оскільки спадкодавець набув право власності на спадкове майно у встановленому законом порядку, інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця відсутні, вона спадщину прийняла, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, тому вважає своє право порушеним. При цьому вона отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці. Просила суд визнати за нею право власності на 5/6 частин земельної ділянки площею 0,0500га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання [PERSON] не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти заочного рішення не заперечувала. У судове засідання представник Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, та [PERSON] не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, відзив на позов та заперечення суду не подавали. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.Статтею 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановленихКонституцієюУкраїнита законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зіст. 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності дост. 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 23 серпня 2018 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м.Києві. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки наданій для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 21 червня 2003 року секретарем Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, за умовами якого все належне їй майно, що буде належати їй на день її смерті де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося заповіла доньці [PERSON] . Як вбачається зі матеріалів справи приватним нотаріусом Кивєо-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. було заведено спадкову справу № 91/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Кивєо-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 553/02-31 від 23 березня 2019 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв`язку з тим, що позивач не надала оригінал документу, що підтверджує право власності спадкодавиці на земельну ділянку. При цьому [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на 5/6 частин грошових вкладів та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За приписами ч.1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). З матеріалів справи встановлено, що за життя [PERSON] виготовляла технічну документацію щодо передачі їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,0500га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та в подальшому нею був отриманий державний акт на право власності (лист ДП «Науково-дослідний інститут землеустрою» №0-0.21-518/2-19 від 18 червня 2019 року, лист Головного управління держегеокадастру у Київській області від 24 квітня 2019 року, лист Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №348/7 від 12 квітня 2019 року) Згідно аб.3п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що на підставі державного акту [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,0500га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ст. 1226 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивачів про визнання за ними права власності на частку житлового будинку та земельної ділянки в порядку спадкування за законом, оскільки таке право спадкодавця підтверджене наявними в матеріалах справи доказами, і тому позов підлягає задоволенню. У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. На підставі ст. ст. 15, 16, 1217, 1218, 1223, 1233, 1261, 1268, 1276 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved