Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

У квітні 2019 року ОК «Темп-2» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилається на те, що на підставі ордеру Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 14 березня 1964 року чоловіку відповідача [PERSON] разом з дружиною - [PERSON] було надано право на проживання в квартирі [ADDRESS] . З 01 червня 2015 року ОК «Темп-2» прийняв зобов`язання щодо обслуговування будинку та прибудинкової території, надання комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Станом на 01 червня 2015 року заборгованість відповідача по сплаті за житлово-комунальні послуги становила 62 гривні 64 копійки. Послуги утримання будинків і споруд з повним переліком послуг здійснюються на підставі договору. Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 194 від 07 вересня 1998 року затверджено типовий договір на утримання житлових будинків і прибудинкових територій. Відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але сплачує за них не в повному обсязі. Таким чином, у відповідача виникла заборгованість, що складається з: - 1190 гривень 30 копійок - заборгованість за спожиті комунальні послуги; - 441 гривня 52 копійки - індекс інфляції за невиконання грошового зобов`язання; - 89 гривень 74 копійки - три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомлення сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі. У лютому 2020 року представник позивача подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача: - 1190 гривень 30 копійок - заборгованість за спожиті комунальні послуги; - 492 гривні 69 копійок - індекс інфляції за невиконання грошового зобов`язання; - 127 гривень 48 копійок - три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання (а.с. 190). Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 01 червня 2015 року ОК «Темп-2» прийняв зобов`язання щодо обслуговування будинку та прибудинкової території, надання комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Послуги утримання будинків і споруд з повним переліком послуг здійснюються на підставі договору. Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 194 від 07 вересня 1998 року затверджено типовий договір на утримання житлових будинків і прибудинкових територій. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі довідки ЖБК «Темп-24» № 41 від 26 березня 1992 року, що підтверджується відповіддю КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 18 жовтня 2019 року (а.с. 183). З позову вбачається, що відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але сплачує за них не в повному обсязі. Відповідачем відзив на позовну заяву до суду не подано. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно з пунктів 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Позивач просить стягнути заборгованість з відповідача як з власника та користувача житлово-комунальними послугами. На підтвердження своїх доводів надав суду розрахунок заборгованості (а.с. 191-192). Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідачем суду не надано. Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду. За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за спожиті комунальні послуги в сумі 1190 гривень 30 копійок. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат в розмірі 492 гривні 69 копійок та три проценти річних у розмірі 127 гривень 48 копійок. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921 гривні. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 1773 гривні. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. У матеріалах справи міститься договір про надання адвокатських послуг № 68 від 11 лютого 2016 року, ордер на надання правової допомоги від ОК «Темп-2» на [PERSON] , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Джас І.В., акти прийому-передачі послуг за договором надання адвокатських послуг № 68 від 11 лютого 2016 року, розрахунок судових витрат з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, рахунки від 30 вересня 2019 року, від 23 жовтня 2019 року та від 22 вересня 2020 року, платіжне доручення № 54 від 21 листопада 2019 року на суму 7200 гривень (призначення платежу - оплата юридичних послуг згідно договору № 68 від 11 лютого 2016 року) (а.с. 121-122, 129, 130, 225-233). Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 1773 гривні з відповідача на користь позивача підлягає задоволенню.

Outcome: approved