Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»), в якому просив зобов`язати відповідача визнати недійсними пункти 3, 4.2 Договору №8215384 від 17 грудня 2019 року, також пп. 4, 6 Паспорту позики до Договору №8215384 від 17 грудня 2019 року. Вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову [PERSON] вказував на те, що перебуваючи у тяжких обставинах та не маючи змоги ознайомитись з умовами договору, 17 грудня 2019 року уклав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кредитний договір №8215384. У зв`язку з великою процентною ставкою, що передбачена умовами договору та паспортом позики, позивач не зміг вчасно сплачувати за кредит, тому сума заборгованості значно перевищує саму суму кредиту, що свідчить про недотримання принципів розумності та справедливості, закріплених положенням Цивільного кодексу України. На теперішній час позивач має тяжкі життєві обставини, що не дозволяють йому сплачувати занадто високі та економічно необґрунтовані проценти за позикою, у зв`язку з чим 06 лютого 2020 року звернувся до відповідача із претензією, в якій просив провести перерахунок заборгованості за кредитом, встановивши суму для повернення боргу в розмірі 4 000 грн, припинити нарахування процентів, припинити передачу його персональних даних, даних його сім`ї третім особам та вимагати сплатити борг у більшому розмірі, ніж сума кредиту та погодити з позивачем дату та час оформлення повернення боргу, на що не отримав чіткої відповіді. На час подання позову позивач має намір повернути кошти в сумі 4 000 грн без нарахованих процентів та пені і просить врахувати, що в Україні встановлено карантин для недопущення поширення COVID-19 та віднесено введення карантину до форс-мажорних обставин, що є вагомою причиною для припинення нарахування процентів, припинення передачі його персональних даних, даних його сім`ї третім особам та вимагати сплатити борг у більшому розмірі, ніж сума кредиту та погодити з позивачем дату та час оформлення повернення боргу. Крім того, відповідач не дотримався порядку укладення електронного договору, що свідчить про нікчемність договору, оскільки не надав свого електронного підпису. На підставі викладеного, позивач просив визнати недійсними пункти 3, 4.2 Договору №8215384 від 17 грудня 2019 року, також пп. 4, 6 Паспорту позики до Договору №8215384 від 17 грудня 2019 року. Ухвалою судді від 24 квітня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 02 червня 2020 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі його представника. 12 червня 2020 року від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надійшов зустрічний позов, в якому товариство просило у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 13430 грн, з яких - 4000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 9430 грн - заборгованість за процентами. Стягнути з [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. Позовні вимог обґрунтовано тим, що 17 грудня 2019 року сторони уклали договір позики №8215384. Зазначений договір укладено на підставі ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) іншою. При цьому позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов позики та в подальшому прийняв надані товариством кошти. Тому посилання [PERSON] про те, що він не мав змоги ознайомитись з умовами договору не відповідає дійсності. Відповідно до умов укладеного сторонами договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 4000 грн. строком на 20 днів з базовою процентною ставкою в день 1,60 %, 0,8 акційних процентів та 2,70 % на прострочену позику в день. У зв`язку з невиконанням позичальником умов договору позики, утворилась заборгованість. При цьому, з першого дня оголошення в країні карантину - 01 березня 2020 року [PERSON] не нараховувались проценти на прострочену позику в розмірі 2,70 %, а тільки проценти за позиковою ставкою 0,8% в сумі 640 грн, за порушення умов договору з 17 грудня 2019 року до 06 січня 2020 року за ставкою 1,6% в розмірі - 1280 грн. У період з 07 січня 2020 року до 29 лютого 2020 року нараховані проценти за ставкою 2,7 % в сумі 5782 грн. у період з 01 березня 2020 року до 06 квітня 2020 року нараховані проценти за ставкою 1,6% в розмірі 2368 грн. Таким чином, станом на 10 червня 2020 року заборгованість [PERSON] становить 13430 грн. Крім того, сторони вже укладали договір позики від 28 листопада 2019 року, який [PERSON] виконав в повному обсязі. У зв`язку з наведеним, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 13430 грн. Ухвалою суду від 21 липня 2020 року зустрічний позов ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики прийнято до розгляду. Постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24 листопада 2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. 17 березня 2021 року від представника ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надійшла заява про розгляд справи без участі товариства та його представника. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що 17 грудня 2019 року сторони уклали договір позики № 8215384 в сумі 4 000 грн, строком на 20 днів з процентною ставкою в день 1,60 %, 0,8 акційних процентів та 2,70 % на прострочену позику в день, реальна відсоткова ставка річних складає 292% річних. Пунктом 3 Договору позики передбачено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення на залишок позики та у випадку дострокового її повернення, підлягають відповідному перерахунку. Пунктом 4.2 цього договору передбачено, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті товариства, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладанняцього договору йому зрозумілі. В пункті 4 Паспорту позики вказана інформація щодо реальної процентної ставки та орієнтовної вартості кредиту для споживача. В пункті 6 Паспорту позики вказана додаткова інформація щодо процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту в розмірі 2,7 % в день. У встановлений договором позики строк, [PERSON] позику не повернув. За положеннями статей 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Умови кредитного договору, на яких укладають двосторонні правочини з відповідачем, є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст.641, 644 Цивільного кодексу Українина укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як свідчать матеріали справи, на підтвердження укладання договору, відповідачем надано розписки, копії яких долучені до матеріалів справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно зістаттею 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частини першої, другої ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини першоїст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За правилами надання грошових коштів у кредит, затверджених наказом № 0110-1-1 від 01 жовтня 2019 року, позивач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від відповідача прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції відповідача), тобто договір укладено у відповідності дост. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, заявник/позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами договору (умовами цих Правил та Кредитного договору) (п. 4 Правил). Оскільки, підписуючи договір позичальник погоджується зі всіма його умовами, а як зазначалось вище має всі можливості та час ознайомитися із цими умовами, то посилання позивача на те, що він не погоджував деякі пункти договору є безпідставними. Таким чином, суд приходить до висновку, що укладений сторонами кредитний договір відповідає вимогам законодавства щодо укладення правочинів в електронній формі. Судовим розглядом встановлено, що відповідач є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг відповідно до отриманих ліцензій, які видані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Фінансові послуги з надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту відповідач здійснює через мережу Internet. Відповідно до пп. 6) п. 19 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року № 913, відповідач, як фінансова установа, здійснює свою діяльність на підставі розміщених на сайті відповідача https://mycredit.ua. Правил. Згідно визначення наданого частиною першою статті 1 Закону України «Про підприємництво», підприємництвом є безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством. Відповідно, як суб`єкт підприємницької діяльності, відповідач здійснює діяльність щодо надання фінансових послуг на власний ризик та з метою отримання доходу, шляхом кредитування за рахунок власних коштів. Позивачем не надано суду доказів, що під час укладення спірного договору він не був ознайомлений з усіма його умовами, передбаченими законом, або діяв на умовах зазначених як вкрай невигідних для себе. Окрім того, доводи позивача, на те, що в договорі відсутній його підпис не заслуговують на увагу, оскільки укладення договору відбувалось відповідно до вимог Законів України «Про електронній документи та електронний документообіг» та «Про електронну комерцію», шляхом використання Електронного підпису та Одноразового ідентифікатора. У зв`язку з чим, посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року в справі № 916/16/16 є безпідставними, оскільки правовідносини та обставини у даній справі та обставини й правовідносини у справі, на яку посилається позивач не є тотожними. Крім того, [PERSON] вже укладав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів`договір позики та виконував умови договору та Правил, що розміщені на сайті відповідача. Таким чином, під час укладення оспорюваного кредитного договору позивач, був ознайомлений з його умовами та порядком перерахування (отримання) коштів, вже здійснював укладення кредитних договорів на аналогічних умовах, а тому твердження позивача про недотримання порядку укладення електронного договору та відсутність підпису є необґрунтованим та таким, що не відповідають дійсності. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до чч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Враховуючи наведене, суд вважає, що з [PERSON] на користь товариства слід стягнути суму позики в розмірі 13430 грн, з яких 4000 грн сума основного боргу та 9430 грн - проценти. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підлягає стягненню судовий збір в сумі 2102грн.

Outcome: approved