Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

У листопаді 2017р. до суду звернувся [PERSON] з вказаним позовом до ТОВ «Агропродекспорт», у якому просив стягнути з відповідача на свою користь середній \~заробіток \~за \~час \~затримки виплати розрахункових сум при звільненні у розмірі 59047,56 грн. та у відшкодування моральної шкоди 10000 грн. Вказував, що працював у відповідача з 06 лютого 2012 року до 13 квітня 2017 року на посаді головного інженера. На час його звільнення відповідач в особі його адміністрації не виплатив борг по зарплаті, остаточно виплата розрахункових сум при звільненні у розмірі 65562,40 грн. була здійснена відповідачем 04 жовтня 2017 року. Внаслідок таких дій відповідача були порушені його трудові права і заподіяна моральна шкода, розмір якої ним визначено у 10 тис.грн. В обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди посилався на виникнення у нього психічних страждань та переживань внаслідок невиплати боргу по зарплаті, погіршення матеріального становища у сімї, оскільки має з дружиною двох малолітніх дітей, дружина у вказаний проміжок часу була вагітною і чекали народження другої дитини, перебував у серпні 2017 року на стаціонарному лікуванні. У судовому засіданні 23 лютого 2018 року позивач [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві. Пояснив, що в день звільнення працював, а саме перебував у м. Києві, де знаходиться адміністрація товариства, а саме керівництво відповідача, відділ кадрів та бухгалтерія. На підприємстві встановлено 5-иденний робочий тиждень, жодного разу не працював по суботам, при одержанні трудової книжки в м. Києві 13 квітня 2017 року керівництво на прохання виплатити борг по зарплаті причини нездійснення виплат не повідомило. У подальшому просив справу розглядати за його відсутності. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини, які були зазначені у позовній заяві, а також на відсутність доказів зі сторони відповідача на підтвердження відсутності вини відповідача у несвоєчасній виплаті позивачеві розрахункових сум при звільненні. Представники відповідача ТОВ «Агропродекспорт» - [PERSON], [PERSON] з позовом не погодилися, вважаючи його безпідставним, посилаючись на факт відсутності позивача на робочому місці в день звільнення та непредявлення позивачем вимоги про виплату розрахункових сум при звільненні. Підтвердили факт перебування позивача в день звільнення у м. Києві, де перебуває керівництво товариства, у звязку із звільненням та одержанням позивачем трудової книжки. Представник третьої особи Управління Держпраці у Полтавській області у судове засідання не прибув, керівництво якого було належними чином повідомлено про час та місце розгляду справи. Керівництво третьої особи повідомило, що за скаргою позивача інспекційне відвідування відповідача не здійснювало, оскільки відповідач повідомив про виплату позивачеві боргу по зарплаті. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя . Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] працював у відповідача ТОВ «Агропродекспорт» з 06 лютого 2012 року до 13 квітня 2017 року на посаді головного інженера. ТОВ «Агропродекспорт», як юридична особа, знаходиться у м. Гадяч Полтавської області. Керівництво товариства, а саме: директор, бухгалтерія та відділ кадрів перебувають у м. Києві, що сторонами у справі не заперечувалося. На час звільнення позивача з роботи 13 квітня 2017 року, останній перебував у місті Києві, де було підписано наказ про його звільнення та видано позивачеві трудову книжку. Відповідач в особі його адміністрації не виплатив позивачеві в день його звільнення належні йому розрахункові суми при звільненні. Так, станом на день звільнення позивача, борг відповідача по виплаті заробітній платі позивачеві становив 81443,97 грн., як сукупний дохід, який складався з боргу: - по заробітній платі за лютий та березень 2017 року на суму 26 тис. грн. (13000х2); - боргу по заробітній платі за квітень 2017 року 6\~157,89 грн.; - компенсація за невикористану відпустку 49286,08 грн., а в цілому сума до виплати після відповідних обчислень видів утримань становила 65\~562,40 грн. ( а.с. 63). Остаточно, відповідач здійснив проведення виплати позивачеві належних йому сум при звільненні 04 жовтня 2017 року у розмірі 65562,40 грн. шляхом перерахування на особовий рахунок позивача (а.с а.с. 63-65). Спір між сторонами у справі щодо порядку обчислення сум заборгованості по заробітній платі, які не були виплачені як розрахункові суми при звільненні позивача, фактично - відсутні. При звільненні позивача адміністрація відповідача без поважних на те причин не провела виплату позивачеві належних йому розрахункових сум при звільненні. Не заслуговують уваги доводи відповідача у тому числі його представників, з приводу того, що позивач в день звільнення не перебував на робочому місці. Так, в табелі обліку робочого часу 13 квітня 2017 року у графі стосовно відповідача відповідні позначення відпрацьованого робочого часу або вихідного дня, або відпустки, або відрядження, або прогулу не значаться. Крім того, у відповідача, що не заперечувалося його представниками, для головного інженера, посаду якого займав позивач, було встановлено 5-денний робочий тиждень. При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем не підтверджено належними і допустимими доказами перенесення робочого дня позивачеві з 13 квітня 2017 року на суботу 01 квітня 2017 року, а саме, незважаючи на відповідні розяснення та вимоги суду щодо надання документів, що свідчили б про перенесення робочого дня позивачеві, так і не були надані накази відповідача про перенесення робочого дня з 13 квітня 2017 року на вихідний день суботу 01 квітня 2017 року, заяви позивача про таке або про надання йому вихідного дня 13 квітня 2017 року, або відпустки без збереження заробітної плати. Суд також враховує пояснення позивача [PERSON] та [PERSON], котрий подав до суду нотаріально посвідчену заяву (а.с. 127), про те, що їх робочі місця знаходилися на території ТОВ «Полтавамолпрод» за адресою: м. Полтава, вул. Комарова, б. 10, робочий тиждень складав пять днів, вихідні дні субота та неділя, 13 квітня 2017 року ними були подані заяви про звільнення, цього ж дня накази були підписані і вони отримали трудові книжки. Таким чином, з вини адміністрації відповідача, в результаті її неправомірних дій, було порушено право позивача на своєчасне одержання винагороди по результатам праці, розрахункових сум при звільненні, заподіяно моральну шкоду у вигляді моральних страждань (психічних), необхідності вжиття додаткових заходів в організації власного життя, враховуючи, що у сімї позивача склалися складне матеріальне становище внаслідок припинення виплати відповідачем позивачеві заробітної плати, перебуванням дружини позивача на день його звільнення у стані вагітності, народженням у сімї позивача у вересні 2017 року другої дитини, необхідністю забезпечення утримання сімї, у тому числі дітей, перебуванням позивача на стаціонарному лікуванні у серпні 2017 року. Відповідач в особі його адміністрації не надав належних, безспірних, достовірних та допустимих доказів про відсутність вини щодо нездійснення виплати позивачеві належних йому розрахункових сум при звільненні та спростування позову. Однак, враховуючи наведені і встановлені обставини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні за період з 13 квітня 2017 року до 04 жовтня 2017 року на суму до сплати у розмірі 55714,23 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Позивач та його представник не подали належні і допустимі докази на обґрунтування розмірів моральної шкоди у 10000 грн. Обчислений судом розмір моральної шкоди у 5 тис. грн. є найбільш прийнятним, відповідає характеру понесених позивачем моральних страждань та є належною сатисфакцією таких страждань позивача. Щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні, то суд зазначає, що позивач та його представник заявляли на незмінності цих вимог позивача. Як постає з розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні, який було запропоновано позивачем (а.с.6), останнім було вірно застосовано методику обчислення такого середнього заробітку, яка встановлена Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року за № 100 (з наступними змінами та доповненнями). Однак, позивачем було взято за основу для обчислення розміри заробітної плати по 10000 грн. за лютий та березень 2017 року (загальна сума 20000 грн.), які за своїм характером є сумами до сплати, тобто були визначені після утримання із заробітної плати відповідних податків та обовязкових платежів. При цьому, суд звертає увагу, що нараховані розміри заробітної плати позивача у лютому та березні 2017 року становили по 13\~000 грн. щомісячно, а суми до виплати - по 10465 грн. щомісячно. Таким чином, в межах заявлених позовних вимог, суд бере для обчислення сумарний дохід (до сплати) за вказані місяці 2017 року 20000 грн., який було запропоновано позивачем та не змінено ним, враховуючи, що такий розмір є меншим у порівнянні з дійсними розмірами зарплати позивача у лютому та березні місяцях 2017 року. Одночасно, суд не погоджується з позивачем щодо кількості робочих днів, за які необхідно обчислити середній заробіток за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні. Так, з 13 квітня 2017 року по 03 жовтня 2017 року кількість робочих днів з врахуванням вихідних днів, святкових днів, наданням вихідного дня на перший робочий день після святкового дня (перенесення), який припадав на вихідний день, складає 117 днів, а 04 жовтня 2017 року для розрахунку не береться до уваги у звязку із здійсненням відповідних виплат відповідачем позивачеві цього дня. Отже, середній заробіток за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні за період з 13 квітня 2017 року до 04 жовтня 2017 року на суму до сплати становить 55714,23 грн. ((10000х2):42х117, де 42 кількість робочих днів у лютому та березні 2017 року. Одночасно слід зазначити, що відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Суд звертає увагу, що остаточна виплата розрахункових сум при звільненні була здійснена відповідачем позивачеві 04 жовтня 2017 року, отже трьохмісячний строк звернення до суду з даним позовом позивачем не було пропущено, оскільки позов було подано 07 листопада 2017 року. При розгляді справи судом були враховані правові висновки та розяснення Верховного Суду України, які були надані у постановах від 05 жовтня 2016 року у справі за № 6-2405цс15, 14 грудня 2016 року у справі за № 6-788цс16, 08 листопада 2017 року у справі за № 6-1626цс17. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. ст. 133, 142 ЦПК України, суд виходить з того, що позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» є звільненим від сплати судового збору в частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні, який за своїм характером належить до компенсаційних виплат повязаних з затримкою виплати боргів по заробітній платі, а також, що позивач в частині вимоги про стягнення моральної шкоди сплатив судовий збір у розмірі 640 грн. за ставками на день звернення з позовом. Отже, за вимогою про стягнення середнього заробітку з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1656,28 грн. (1762х47/50), де 1762 грн. мінімальний розмір судового збору з юридичних осіб, 47/50 частка від пропорції задоволених у цій частині вимог (55714,23 грн.:59047,56 грн.), а також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у повернення сплаченого судового збору в частині вимоги про стягнення моральної шкоди 320 грн. (640 грн.: (10000 грн.:5000 грн.). Необхідно відмовити позивачеві у задоволенні позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових сум при звільненні за період з 13 квітня 2017 року до 04 жовтня 2017 року на суму до сплати у розмірі 3333,33 грн. (59047,56 грн.-55714,23 грн.) та моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Outcome: partial