Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, який у подальшому уточнив, зазначаючи, що він є власником 28/400 часток будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на першому поверсі одноповерхового житлового домоволодіння загальною площею 58,7 кв. м, житловою площею 29,2 кв. м. Після державної реєстрації речових прав на нерухоме майно він звернувся до відповідачів і третьої особи та пред'явив їм документи, які підтверджують його право власності на частку спірної квартири, з метою вселитись до неї. Однак відповідачі його не впустили, почали ображати та погрожувати застосуванням фізичної сили у випадку, якщо він ще хоч раз з'явиться до них. На його пропозицію встановити порядок користування квартирою або спільно її продати чи сплатити йому гроші за належну йому частку він отримав відмову. У спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Квартира складається з трьох окремих житлових кімнат площами: 4,9 кв. м, 14,6 кв. м і 9,7 кв. м. Посилаючись на викладене, позивач просив: усунути йому перешкоди в користуванні власністю, а саме належною йому частково квартирою [ADDRESS], шляхом його вселення в зазначену квартиру; зобов'язати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не чинити йому перешкод у користуванні спірною квартирою; визначити порядок користування квартирою, виділивши йому жилу кімнату площею 4,9 кв. м, місця загального користування: коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату - залишити в спільному користуванні. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачі та третя особа в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши позивача та його представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 28/400 часток будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на першому поверсі одноповерхового житлового домоволодіння загальною площею 58,7 кв. м, житловою площею 29,2 кв. м. Квартира складається з трьох окремих житлових кімнат площами: 4,9 кв. м, 14,6 кв. м і 9,7 кв. м. Згідно з довідкою Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби від 14 січня 2014 року № 41 сім'я уповноваженого власника спірної квартири [PERSON] складається з: [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Після державної реєстрації речових прав на нерухоме майно позивач звернувся до відповідачів і третьої особи та пред'явив їм документи, які підтверджують його право власності на частку спірної квартири, з метою вселитись до неї. Однак відповідачі його не впустили, почали ображати та погрожувати застосуванням фізичної сили у випадку, якщо він ще хоч раз з'явиться до них. На його пропозицію встановити порядок користування квартирою або спільно її продати чи сплатити йому гроші за належну йому частку він отримав відмову. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із чч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В абз. 1 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15) роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення є законними та обґрунтованими, тому їх слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved