Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-10 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до Слов’янського міськрайонного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за спожиті послуги у вигляді централізованого опалення та постачання гарячої води, мотивуючи свої вимоги тим, що ПАТ «Донбасенерго» в особі СО «Слов’янської теплової електричної станції (ТЕС)»надавало послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартиру [ADDRESS], мешканцем якої є [PERSON], відповідач по справі. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово комунальні послуги» споживачі зобов»язані сплачувати житлово комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Розрахунковим періодом для сплати послуг є календарний місяць. Строк внесення платежів - не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідач за вказаною адресою має особовий рахунок №001011132 і повинна проводити відповідні оплати за отриманні від СО «Слов’янської теплової електричної станції (ТЕС)» послуги, але в порушення вимог діючого законодавства порушує строки сплати за надані послуги, у зв»язку з чим за ними утворилась заборгованість за період з 01.06.2003 року по 31.03.2006 року в сумі 1289,59 грн. У зв’язку з вищезазначеним, просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 1289,59 грн. та судовий збір в розмірі 229 грн.40 коп. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 20 грудня 2013 року №19-384 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з’явилась, повідомлялась належним чином про місце і час розгляду справи, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивачем був пропущений загальний строк позовної давності, який передбачений чинним законодавством для звернення до суду з даними вимогами. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані позивачем документи, заяву відповідача, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] з 03.02.1999 року зареєстрована відповідач по справі – [PERSON] (а.с.14). Як встановлено в судовому засіданні ПАТ «Донбасенерго» в особі СО «Слов’янська теплова електрична станція (ТЕС)»надавало житлово-комунальні послуги у вигляді постачання централізованого опалення та гарячого водопостачання мешканцям будинку №11 по вул. Мира м. Миколаївка Донецької області, в тому числі і [PERSON], яка мешкає в кв. №132 вказаного будинку відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Вiдповiдно до ст.68 Житлового кодексу України, наймач зобов’язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов’язані сплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Розрахунковим періодом для сплати послуг є календарний місяць. Строк внесення платежів - не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до п.п. 18,20 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення…, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630, відповідач зобов'язаний оплачувати послуги не пізніше 20 числа місяця, який настає за розрахунковим…Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа… Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] за вказаною в позові адресою має особовий рахунок №001011132, тобто між сторонами фактично існували договірні відносини, але в порушення вимог діючого законодавства відповідач порушує строки сплати за отримані нею послуги, у зв’язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.06.2003 року по 31.03.2006 року в сумі 1289,59 грн. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, ст. 11 ЦК України. Таким чином між сторонами виникли відношення, які породжують цивільні права та обов’язки. Оскільки позивач надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, то остання зобов'язана виконувати зобов'язання по їх оплаті, але всупереч вимог ст.ст.64,68 ЖК України не здійснює вчасно оплату, у результаті чого має заборгованість в сумі 1289 грн. 59 коп., яка виникла за період 01.06.2003 року по 31.03.2006 року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] просила суд застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності і на цій підставі відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст.71 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року чинній на момент виникнення заборгованості за період 01.06.2003 року по 01.01.2004 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, ст.75 цього ж Кодексу передбачено, що позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦК Української РСР - закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмові в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не заявлено клопотання щодо поновлення пропущеного строку, інших доказів щодо поважності причини пропуску строку позовної давності позивачем не зазначено та не заявлено. Таким чином, суд приходить до висновку, що за період з 01.06.2003 по 31.12.2003 року строк позовної давності, який був встановлений чинним на той період часу законодавством, на момент звернення позивача до суду з вимогами про стягнення заборгованості, а саме 08.11.2013 року, вже сплинув, а тому підстав для задоволення позовних вимог у цій частині в сумі 229,69 грн. у суду не має. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за отриманні нею послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.01.2004 року по 31.03.2006 року, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред’явити вимогу про виконання зобов’язання. Таким чином, право пред'явити вимогу до відповідача виникло у позивача після 20 числа кожного місяця, який настає за розрахунковим. Судом також встановлено, що до спірних правовідносин треба застосовувати загальну позовну давність, яка відповідно до ст. 257 УК України встановлюється тривалістю у три роки, оскільки іншого строку узгоджено між сторонами не було. Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. При цьому визнання боргу відповідачем повинно бути саме у період з 01.01.2004 року по 31.03.2006 року. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач не проводила оплату за отриманні нею послуги у період з 01.01.2004 року по 31.03.2006 року, а тому перебіг позовної давності не переривається та починається відповідно з лютого 2004 року. Як вбачається з позовної заяви позивач звернувся до суду 08 листопада 2013 року, тобто між зверненням до суду та виникненням у позивача права пред’явити вимогу до відповідачів минуло більше трьох років. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у травні 2013 року представник позивача звернувся до Слов’янського міськрайонного суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 1289,59 грн., що утворилась за період з 01.06.2003 року по 31.03.2006 року. За результатами її розгляду судом було винесено ухвалу від 31.05.2013 року про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу. Оскільки з часу виникнення у позивача права для звернення до суду з вищезазначеними вимогами вже минуло більше шести років, то суд зазначає, що звернення ПАТ «Донбасенерго» у травні 2013 року жодним чином не впливає на пропущений позивачем строк позовної давності. Відповідно до вимог ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] у своїй заяві просила застосувати позовну давність. Як роз'яснив пленум Верховного Суду України в п.11 Постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Будь-якої поважної причини щодо пропуску строку позовної давності представник позивача у суді не навів та не довів, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги ПАТ «Донбасенерго» в особі СО «Слов’янська теплова електрична станція (ТЕС)” задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати покладено на позивача. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: dismissed