Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

у липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фірма «Квартет ЛТД», треті особи: [PERSON], [PERSON] про заборону вчиняти дії. Свої вимоги обґрунтовував тим, що є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Однак, у вказаній квартирі незареєстрований та не проживає, а відтак не є споживачем комунальних послуг за вказаною адресою. Однак, ТОВ «Фірма «Квартет ЛТД» в порушення вимог чинного законодавства, без будь-яких повноважень та за відсутності договірних відносин здійснює безпідставне нарахування за комунальні послуги та надсилає на його ім'я рахунки-попередження про наявність неіснуючих боргів. На підставі наведеного, вважаючи свої права порушеними, просив заборонити ТОВ «Фірма «Квартет ЛТД» надавати будь-які житлово-комунальні послуги, зокрема, надавати послуги з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, газопостачання, обслуговування житлового фонду та заборонити здійснювати нарахування грошових коштів, збирати квартирну плату, платежі за комунальні послуги, плату за обслуговування за вказані житлово-комунальні послуги громадянину України [PERSON]. В подальшому, з урахуванням доповнень та уточнень з метою захисту своїх законних прав, свобод та інтересів від протиправних та незаконних дій ТОВ «Фірма «Квартет ЛТД» не лише в майбутньому, а й в минулому, остаточно просив суд визнати відсутність передбаченого та оформленого відповідно до вимог чинного законодавства права ТОВ «Фірма «Квартет ЛТД» надавати житлово-комунальні послуги та нараховувати плату за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS]; визнати відсутність передбачених та оформлених відповідно до вимог чинного законодавства договірних відносин між [PERSON] та ТОВ «Фірма «Квартет ЛТД»; визнати протиправними, незаконними, недійсними ціни/тарифи та такими, що втратили чинність, рахунки-попередження ТОВ «Фірма «Квартет ЛТД» на ім'я [PERSON] за адресою: [ADDRESS], за весь період нарахувань; заборонити ТОВ «Фірма «Квартет ЛТД» надавати будь-які житлово-комунальні послуги, зокрема, надавати послуги з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, газопостачання, обслуговування житлового фонду та заборонити здійснювати нарахування грошових коштів, збирати квартирну плату, платежі за комунальні послуги, плату за обслуговування за вказані житлово-комунальні послуги громадянину України [PERSON] (т. 1 а.с. 68-71). Ухвалою від 11.08.2015 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні (т. 1 а.с. 52). На підставі норми п. 9 ч. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18.03.2004 № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15.12.2017), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 10.10.2018 року справа передана судді Голосіївського районного суду м.Києва Хоменко В.С. (т. 3 а.с. 1-5). Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Ухвалою судді від 11.10.2018 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Треті особи пояснень не надали. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] належить на праві власності 1/2 частина квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 17, 19). Інша частина квартири належить на праві власності [PERSON] - 1/6 частина, [PERSON] - 1/18 частина, [PERSON] - 1/18 частина, [PERSON] - 1/18 (т. 1 а.с. 16). Відповідно до Довідки форми 3 № 866 від 01.11.2014 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON], його дружина - [PERSON] та неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 16). [PERSON] в зазначеній квартирі не зареєстрований, фактично не проживає. 21.05.2010 року між ТОВ Фірма «Квартет» ЛТД та [PERSON] укладений договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, відповідно до якого Товариство Фірма «Квартет» ЛТД, як Управитель, зобов'язалось забезпечити надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території, а Споживач зобов'язався своєчасно та у повному обсязі вносити оплату за надані послуги в строк та на умовах, що передбачені договором (т. 1 а.с. 21). Згідно умов зазначеного Договору Управитель надає послуги відповідно до затвердженого рішенням органу місцевого влади тарифу, його структури, періодичності та строки. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] також був надісланий Договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що підтверджується поясненнями [PERSON], проектом Договору (т. 1 а.с. 127), однак останній не повернув підписаний примірник Договору ТОВ Фірма «Квартет» ЛТД». Відповідно до Дозволу, наданого Московською районною державною адміністрацією м. Києва № 09/733 від 17.09.1997, Фірма «Квартет» ЛТД має право на обслуговування житлового фонду, нежилих приміщень, інших споруд та земельних ділянок, розташованих в мікрорайоні, що обслуговується ЖЕК -206, а саме Товариство має право на обслуговування прибудинкових територій та вивезення сміття, технічне обслуговування будинків, внутрішньо будинкових мереж, каналізаційних та дренажних систем, горищ, підвалів, сходових клітин та інших приміщень, на збирання квартирної плати, платежів за комунальні послуги, плати за обслуговування з наймачів та власників приміщень і споруд, у т.ч. і заборгованості, укладання договорів з постачальниками комунальних послуг для мешканців мікрорайону, укладення договорів, виконання робіт по капітальному ремонту і реконструкції. Дозвіл видано на невизначений термін (т. 1 а.с. 18). Крім того, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 07.03.2016 року Голосіївським районним судом м. Києва ухвалено рішення, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.05.2016 року, у справі за позовом ТОВ «Фірма «Квартет ЛТД» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, яким з [PERSON] на користь ТОВ «Фірма «Квартет ЛТД» стягнуто заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 5 901,50 грн. (т. 2 а.с. 8-14). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Вказаним рішенням встановлено, що між ТОВ «Фірма «Квартет ЛТД» та всіма виробниками послуг на виконання Закону України «Про житлово-комунальні послуги» були укладені відповідні договори, товариством належним чином надані послуги у повній відповідності до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про захист прав споживачів», якими, окрім того, передбачений порядок складання споживачами актів-претензій у разі неналежного надання послуг виконавцем, їх розгляд та здійснення перерахунку оплати за ненадані послуги або неякісно надані послуги. В матеріалах справи відсутні докази пред'явлення претензій [PERSON] щодо безпідставно нарахованих йому житлово-комунальних послуг. За приписами ст. 179 ЖК УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. За положеннями п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Вказаним вище судовим рішенням встановлено відсутність договірних відносин між сторонами, однак, обов'язок по оплаті власниками квартир послуг з утримання будинку і прибудинкової території, а також послуг з централізованого опалення, водопостачання і водовідведення, виникає не лише на підставі укладених зі споживачами договорів, а і в силу закону. З матеріалів справи, зокрема, пояснень представника ТОВ «Фірма «Квартет» ЛТД», також вбачається, що з 01.05.2015 року ТОВ «Фірма «Квартет» ЛТД» не є виконавцем послуг холодного та гарячого водопостачання, централізованого опалення, утримання будинку та прибудинкової території, не провадить нарахувань та не виставляє оплату за будь-які житлово-комунальні послуги мешканцям будинку [ADDRESS], а з 01.02.2016 року взагалі не здійснює жодних дій, пов'язаних з обслуговуванням житлового фонду та нарахування оплати за житлово-комунальні послуги кінцевим споживачам (т. 2 а.с. 5-7). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Разом з тим, слід зазначити, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження а ні підстави для звернення до суду за захистом свого цивільного права через його порушення, невизнання або оспорювання, як і сам факт порушення, невизнання або оспорювання права, свобод чи законних інтересів, а ні посилання позивача на обґрунтування своїх правових вимог. Звертаючись до суду, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов'язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту протиправної поведінки відповідача, тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Позивачем не вказано, чим саме відповідач порушив його права. Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи обґрунтування позову та доводи заперечень, суд приходить до висновку про те, що позивачем не подані належні та допустимі докази, що містять відомості щодо предмета доказування, і за таких умов заявлений позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed