Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності заповіту та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивувала тим, що після смерті [INFO] батька позивача - [PERSON] , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , відкрилася спадщина на належне йому майно - житловий будинок. Згідно з даними Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 25.11.1960, виданого Амур-Нижньодніпровським районним відділом комунального господарства згідно рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих №2815 від 22.11.1960 та зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР 21.12.1960. За життя, 08 лютого 1980 року , [PERSON] склав заповіт, яким усе належне майно заповів своїм донькам [PERSON] та [PERSON] , у рівних частинах кожній. Заповіт було складено і посвідчено державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Стрілковською З.Д. та зареєстровано в реєстрі за №1-68. Під час складання зазначеного заповіту [PERSON] не звернув увагу на те, що нотаріусом була допущена помилка при написанні його імені, замість « [PERSON] » нотаріус зазначив « [PERSON] ». Ця помилка стала відома позивачу набагато пізніше, коли вона отримала від свої сестри [PERSON] копію дублікату зазначеного заповіту. Помилка у написані імені батька позивача - [PERSON] , стала у подальшому причиною відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом спочатку сестрі позивача [PERSON] , а потім і позивачу. Після смерті [PERSON] єдиними спадкоємцями залишились позивач та її сестра [PERSON] , оскільки їх мати, яка була дружиною померлого [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , померла у 1977 році. Позивач разом із сестрою в шестимісячний строк приступили до управління та володіння спадковим майном (будинком), шляхом періодичного проживанням в ньому, його доглядом, доглядом прилеглої території. У 1994 році позивач переїхала до зазначеного житлового будинку на постійне проживання. З моменту прийняття будинку у спадщину вони підтримували його справність, робили косметичний ремонт, доглядали за подвір`ям та вчиняли інші дії, притаманні власнику, що свідчить про вступ в управління та володіння будинком та прийняття його як спадщину. За заявою позивача та її сестри [PERSON] , державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №151/1982. Сестра позивача - [PERSON] , [INFO] , померла у 2013 році так і не оформивши свою частку у батьківській спадщині. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її донька - [PERSON] , яка доводиться племінницею позивачу. У серпні 2013 року в позивача були викрадені особисті речі та документи, у тому числі заповіт на будинок [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивач звернулась з відповідною заявою до Бабушкінського районного відділу міліції. Але речі та документи не були знайдені, тому позивачу довелось відновлювати документи для оформлення спадщини. У вересні 2018 року позивач подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори. 29 вересня 2018 року державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Н.С. винесла постанову, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з необхідністю встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , та встановлення факту належності заповіту [PERSON] . Тому, позивач просила суд встановити факт родинних відносин за ступенем спорідненості «донька та батько» між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] ; встановити факт належності заповіту, складеного 08.02.1980 від імені [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою від 02.08.2019 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, також даною ухвалою постановлено відстрочити до розгляду справи по суті сплату судового збору. Ухвалою від 31.10.2019 постановлено витребувати з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою від 15.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 28 травня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним. Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, підтвердивши обставини, які були зазначені в позові. Представник третьої особи Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без участі їх представника, просили ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Свідок [PERSON] підтвердила викладені в позові обставини, в тому числі пояснила що дійсно [PERSON] за життя мав двох доньок, однією з яких є [PERSON] . Свідок [PERSON] також підтвердила викладені в позові обставини, на фото, яке долучено до матеріалів справи, впізнала [PERSON] та позивача [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, свідка [PERSON] , свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Відповідно до частин першої та третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом частин четвертої, п`ятої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року . У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Як роз`яснив у п.1 своєї постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права. Згідно із ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Згідно з ст. 548 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як встановлено судом, позивач прийняла спадщину після смерті батька, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, відповідно до п.1 ст.273 ЦПК ( ст. 315 ЦПК України в новій редакції), суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Факт родинних відносин за ступенем спорідненості «донька та батько» між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , підтверджується належними у справі доказами, дослідженими судом, що узгоджуються між собою та з іншими матеріалами цивільної справи, а також підтверджено показами свідків. Відповідно до ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За нормами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, в зв`язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено судом на підставі заповіту, посвідченого 08.02.1980 державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Стрілковською З .Д. (а.с. 37) [PERSON] на випадок своєї смерті розпорядився усім належним йому майном, де б воно не було та з чого воно б не складалося - [PERSON] та [PERSON] , в рівних частинах кожній. Проте, в зазначеному заповіті допущено помилку в імені заповідача, замість вірного « [PERSON] », помилково зазначено « [PERSON] ». Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 29.09.2018 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , після гр. [PERSON] , померлого [INFO] у зв`язку з необхідністю встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , та встановлення факту належності заповіту [PERSON] (а.с. 38). За змістом п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігається з прізвищем, ім`ям, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, враховуючи принцип верховенства права, беручи до уваги вищевказані норми процесуального закону та враховуючи ті обставини, що встановлення юридичного факту має для позивача юридичне значення, оскільки дозволяє отримати свідоцтво про право на спадщину задля реалізації в повному обсязі спадкових прав, вимоги позивача щодо встановлення факту належності заповіту, складеного 08.02.1980 від імені [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Стрілковською З.Д., за реєстром № 1-68, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , підлягають задоволенню. Враховуючи результат розгляду справи, вимоги ст.141 ЦПК України, з позивача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1061,13 грн., з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1536,80 грн.

Outcome: partial