Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що після смерті свого чоловіка [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок. Після його смерті з'ясувалось, що померлий склав заповіт, яким все своє майно заповідав своїм донькам [PERSON] та [PERSON] За рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2011 року на підставі заповіту були визначені частки в житловому будинку: за [PERSON] - 7/32 частини, за [PERSON] - 7/32 частини, [PERSON] - 18/32 частини. В подальшому за рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 лютого 2014 року заповіт визнано недійсним. Тому спадкування має здійснюватись на підставі закону. Спадкоємцями першої черги є вона - 5/8 частин, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - по 1/8 частині кожний. Спадщину вони прийняли. Разом з тим, ними було з'ясовано, що ще до рішення від 13 лютого 2014 року, відповідачі по справі зареєстрували своє право власності за рішенням від 13 січня 2008 року. Тому вони не можуть зареєструвати свої частки. Просила суд скасувати реєстрацію права власності на 7/32 частин домоволодіння по [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON]; визнати за нею право власності на 5/8 частин домоволодіння по [ADDRESS]; зобов'язати реєстраційну службу Києво-Святошинського районного управління юстиції зареєструвати на її ім'я право власності. У липні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що після смерті його батька [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок. Після його смерті з'ясувалось, що померлий склав заповіт, яким все своє майно заповідав своїм донькам [PERSON] та [PERSON] За рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2011 року на підставі заповіту були визначені частки в житловому будинку: за [PERSON] - 7/32 частини, за [PERSON] - 7/32 частини, [PERSON] - 18/32 частини. В подальшому за рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 лютого 2014 року заповіт визнано недійсним. Тому спадкування має здійснюватись на підставі закону. Спадкоємцями першої черги є [PERSON] - 5/8 частин, він, [PERSON] та [PERSON] - по 1/8 частині кожний. Спадщину вони прийняли. Разом з тим, ними було з'ясовано, що ще до рішення від 13 лютого 2014 року, відповідачі по справі зареєстрували своє право власності за рішенням від 13 січня 2008 року. Тому вони не можуть зареєструвати свої частки. Просив суд скасувати реєстрацію права власності на 7/32 частин домоволодіння по [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON]; визнати за ним право власності на 1/8 частин домоволодіння по [ADDRESS]; зобов'язати реєстраційну службу Києво-Святошинського районного управління юстиції зареєструвати на її ім'я право власності. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 вересня 2014 року позов [PERSON] та [PERSON] були об'єднані в одне провадження. При розгляді справи було встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. З матеріалів спадкової справи до майна померлої встановлено, що її спадкоємцями є її чоловік [PERSON] та неповнолітня донька [PERSON]. Син [PERSON] та мати [PERSON] відмовились від прийняття спадщини. Тому у відповідності судом було залучено у якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON], та у якості третіх осіб [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов. У судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON] проти позову заперечували. Суду пояснили, що право власності зареєстровано у встановленому законом порядку на підставі рішення суду, яке на даний час не скасоване та не змінено. Просили відмовити в задоволенні позову. У судове засідання представник реєстраційної служби не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №369/292/13ц, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області. 13 січня 2008 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповідав [PERSON] та [PERSON] Після його смерті до Вишневої міської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись 28 травня 2008 року його дружина [PERSON], та діти: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що між спадкоємцями тривалий час тривають спори щодо спадкування. Так, рішенням колегії суддів Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2011 року визнано на підставі заповіту від 13 січня 2008 року визнано за [PERSON] право власності на 18/32 частин, за [PERSON] та [PERSON] - на 7/32 частин будинковолодіння [ADDRESS]. Дане рішення набрало законної сили з моменту оголошення та не було скасоване на час розгляду справи в суді. З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів №62015236 від 01 липня 2014 року, що міститься в матеріалах спадкової справи, вбачається, що 08 грудня 2011 року за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності по 7/32 частин за кожною на житловий будинок, господарські будівля та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] - на підставі рішення апеляційного суду Київської області від 13 липня 2011 року. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї. Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. У відповідності до встановленої законом черговості у першу чергу спадкують діти спадкодавця, той з подружжя, хто пережив його, та батьки. Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 13 лютого 2014 року визнано недійсним заповіт [PERSON], посвідченого 13 січня 2008 року секретарем виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, у зв'язку з його нікчемністю. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 квітня 2014 року рішення апеляційного суду залишено без змін. П. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року передбачено, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. При розгляді справи відповідно до ст. 10 ЦПК України судом роз'яснено право сторін на подання доказів. Відповідно до роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК), закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК) або залишення позовної заяви без розгляду (ст. 207 ЦПК). Позовні вимоги щодо визнання права власності не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За таких обставин суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено порушення її права, позивачами не надано суду доказів щодо неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі, не заявлено клопотань про їх витребування, крім того є чинне судове рішення про визначення часток на спільне домоволодіння, за яким зареєстровано право власності відповідачів по справі.

Outcome: dismissed