Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

У квітні 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 7442,62 грн. за кредитним договором №б/н від 22 червня 2012 року; судовий збір у розмірі 2102,00 грн. На обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.06.2012 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 7200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 24 лютого 2014 року позичальник [PERSON] помер. Посилаючись на положення ст.ст.608, 1218, 1219, 1268 ЦК України позивач зазначає, що спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з [INFO] по 24.08.2014 року. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , що підтверджується відмітками у паспортах позичальника та відповідача, в яких адресою реєстрації вказано: [ADDRESS] . 04 червня 2014 року позивачем була направлена претензія кредитора до Четвертої полтавської державної нотаріальної контори. 18 червня 2014 року отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. Таким чином, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. При цьому, згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 03 жовтня 2019 року до спадкоємця [PERSON] направлено лист-претензію, за яким позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 22.06.2012 року становить 7442,62 грн., яка складається з наступного: 7271,73 грн. - заборгованість за кредитом; 170,89 грн. - заборгованість за відсотками. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду. 28 квітня 2020 року ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.57-58). Також 28 квітня 2020 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача; витребувано з Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори належним чином оформлену копію спадкової справи, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с.59-60). На адресу КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради направлений судовий запит про надання довідки про склад сім`ї та реєстрацію осіб у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.63). Крім того, судом направлений запит в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України щодо надання Управлінням реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача за наявними обліками Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Полтавської міської ради (а.с.62). Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги повністю підтримують, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про час і місце розгляду повідомлена належним чином шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживання, а також розміщення оголошення про виклик відповідача на сайті «Судова влада України», про причини неявки суд не повідомлено, заяви про розгляд справи за відсутності, відкладення розгляду справи, а також відзив на позовну заяву до суду не надходили. Поштові відправлення з судовими повістками повернулись на адресу суду з відміткою відділу поштового зв`язку «адресат відсутній». Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди сторони позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, надавши належну правову оцінку доказам, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Відповідно до укладеного договору № б/н від 22 червня 2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с.10, 11-34). Згідно умов договору, договір складається із заяви позичальника, тарифів банку та умов і правил надання банківських послуг. При укладенні договору позичальник взяв на себе зобов`язання повернути кредит в термін, встановлений договором, та сплачувати проценти за користування кредитом. 24 лютого 2014 року позичальник [PERSON] (а.с.35-36, 82-83 ) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 25 лютого 2014 року, актовий запис № 148 (а.с.38, 74). Станом на дату смерті позичальника заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.06.2012 року становить 7442,62 грн., яка складається з: 7271,73 грн. - заборгованість за кредитом; 170,89 грн. - заборгованість за відсотками, що підтверджується наданими позивачем розрахунками, з яких убачається, що зобов`язання за кредитним договором належним чином позичальником не виконані (а.с.7-9). При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Згідно з довідкою КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради від 26 травня 2020 року, наданої на запит суду, особами, які були зареєстрованими разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є дочка [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] [INFO] (а.с.99). Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України редакції 2018 року кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Відповідно до ч.3 ст.1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. 02 червня 2014 року позивач звернувся до Четвертої полтавської державної контори із листом вих. № SAMDN50000064983981 від 29.05.2019 року, в якому просив повідомити відомості про заведену спадкову справу після померлого [PERSON] (а.с.73). З відповіді Четвертої полтавської державної контори вих.№940/0214 від 06.06.2014 року вбачається, що на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк» заведена спадкова справа №167 за 2014 рік після смерті [INFO] [PERSON] . Також повідомлено, що із заявами про прийняття спадщини на майно померлого спадкоємці не звертались. У випадку звернення спадкоємців вони будуть повідомлені про наявність заборгованості, а при отриманні свідоцтва про право на спадщину спадкоємцями банк буде повідомлено додатково (а.с.76, 77). 21 жовтня 2014 року АТ КБ «Приватбанк» повторно звернулося до Четвертої полтавської державної нотаріальної контори із листом, в якому просили надати інформацію про те, чи звертались спадкоємці померлого [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини або відмови від неї, чи були повідомлені про кредиторські вимоги банку, а також особистих даних спадкоємців у разі їх звернення до нотаріальної контори (а.с.86). Крім того, 15 січня 2019 року позивач направив до Першої полтавської державної контори претензію кредитора (а.с.87-88). Вказану претензію 05 лютого 2019 року за вих.№171/01-16 направлено Першою полтавською державною нотаріальною конторою за належністю до Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори у зв`язку з заведенням спадкової справи №167/2014 (а.с.87). 07 лютого 2019 року за вих.№166/02-14 Четверта полтавська державна нотаріальна контора повідомила АТ КБ «ПриватБанк» про те, що на підставі претензії нотаріальною конторою заведено спадкову справу №167/2014. Також зазначено, що в разі звернення спадкоємців померлого із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину їх буде повідомлено про обов`язок спадкодавця (а.с.92). 03 жовтня 2019 року за вих. №SAMDN50000064983981 від 19.09.2019 року до спадкоємця за законом, зокрема, [PERSON] позивачем було направлено лист-претензію, згідно з яким банк пред`явив свої вимоги до неї, але ніяких дій з боку відповідача не виконано (а.с.43, 44-45). Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» скористалось своїм правом заявити про вимогу до спадкоємців. Відповідно до копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №54987106 від 04.02.2019 року вбачається, що Четвертою полтавською державною нотаріальної конторою заведена спадкова справа №167/2014 від 06.06.2014 року після померлого [INFO] спадкодавця - [PERSON] (а.с.76). Судом витребувана копія спадкової справи №167/2014, дослідивши яку, суд установив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що спадкодавець на час смерті мав будь-яке майно, що підлягало спадкуванню. Таких доказів не було надано і позивачем. Також установлено, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися, і спадкова справа була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому посилання позивача на ті обставини, що так як відповідачем [PERSON] не подано заяви про відмову від прийняття спадщини, тому вона є такою, що прийняла спадщину, і має відповідати за кредитними зобов`язаннями спадкодавця, судом не можуть бути взяті до уваги, так як вони безпідставні та необґрунтованими, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Як зазначено у пункті 32 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Однак, жодних доказів прийняття відповідачем як спадкоємцем спадщини після смерті [PERSON] певного складу спадкового майна, а також його вартості для визначення меж відповідальності спадкоємця, позивачем суду не надано. У свою чергу, відсутність відомостей щодо вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час її відкриття, а також часток прийнятого спадкоємцем спадкового майна позбавляє суд можливості вирішити заявлені позовні вимоги. Крім того, як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. На час розгляду справи взагалі відсутні докази наявності будь-якого спадкового майна, яке би входило до складу спадкової маси після померлого на час відкриття спадщини, його переліку та вартості, що унеможливлює стягнення, оскільки, як уже зазначалось, спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Отже, обґрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємців обов`язку сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості. Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13 лютого 2019 року у цивільній справі № 336/5443/16 та від 13 березня 2019 року у цивільній справі № 360/1568/16-ц, що відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судами нижчих інстанцій. Тобто, беручи до уваги положення чинного цивільного законодавства, згідно яким спадкоємці відповідають за боргами спадкодавця в межах вартості майна, одержаного в спадщину, а при відсутності чи недостатності спадкового майна кредитне зобов`язання припиняється неможливістю виконання чи недостатністю спадкового майна, а також враховуючи відсутність жодних доказів щодо наявності спадкового майна, його вартості та вступу відповідача у спадщину, вбачається, що у відповідача відсутній обов`язок задовольняти вимоги кредитора. Окрім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала разом з спадкодавцем. Так, в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем було надано лише копію паспорту відповідача, яка дійсно зареєстрована за місцем реєстрації померлого [PERSON] , а саме: [ADDRESS] (а.с.36, 37, 99). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, прийняття спадщини залежить не від місця реєстрації, а від місця постійного проживання. За відсутності доказів місця проживання [PERSON] твердження АТ КБ «ПриватБанк» про її постійне проживання є припущеннями, які відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України не можуть бути покладені в основу доказування. Сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що особа є єдиним спадкоємцем та прийняла після померлого спадщину. Тому копії паспортів, з яких вбачається реєстрація відповідача та померлого [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не свідчать про те, що саме [PERSON] є спадкоємцем та прийняла спадщину. Відповідно до ст.80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності будь-якого спадкового майна, його обсягу, вартості спадкової маси. Позивач має право лише на стягнення в межах вартості спадкового майна, проте таке не було виявлено. Не доведено факту, що саме відповідач є спадкоємцем, після смерті [PERSON] та не надано доказів фактичного прийняття відповідачем спадщини після смерті позичальника. Таким чином, оскільки в позовній заяві, окрім вищевказаних підстав, з яких позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором зі спадкоємця позичальника, інших підстав не наведено, жодних доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог в судовому засіданні встановлено не було, а передбачені діючим законодавством підстави для покладення відповідальності на спадкоємця за кредитними зобов`язаннями спадкодавця відсутні, тому суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed