Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

У листопаді 2013 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просили зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди останнім у користуванні житловим будинком [ADDRESS], співвласниками якого вони є, а також вселити [PERSON] та [PERSON] до вказаного житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначили про те, що позивачам на праві приватної власності належать по 63/140 частин житлового будинку [ADDRESS] кожному, а всього - 9/10 частин вказаного вище будинку. Іншим співвласником зазначеного будинку є відповідач [PERSON], якому належить 1/10 частина будинку. Відповідач разом з родиною проживає у зазначеному вище будинку, при цьому не допускає позивачів до будинку. На усні звернення позивачів з приводу намірів останніх проживати у будинку відповідач не реагує, у зв'язку із чим останні змушені були звернутись до органів міліції щодо дій [PERSON], направлених на перешкоджання у користуванні позивачами належним їм майном. У судовому засіданні позивачі та представник позивача [PERSON] [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити. Додатково пояснили, що між сторонами у справі склалися неприязні стосунки, а також постійно виникають конфлікти у зв'язку із тим, що відповідач не допускає позивачів до будинку. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку, належних доказів поважності причин неявки суду не надав. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе за згодою позивачів розглянути справу без участі відповідача та постановити по справі заочне рішення. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вислухавши пояснення позивачів, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Так, право власності [PERSON] на 63/140 часток житлового будинку [ADDRESS] підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 23 травня 2012 року державним нотаріусом Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори Мінерт О.А. (а.с. 7), зареєстрованим 29 травня 2012 року Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 34313489, виданим Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 29 травня 2012 року (а.с. 9). Право власності [PERSON] на 63/140 часток житлового будинку [ADDRESS] підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 23 травня 2012 року державним нотаріусом Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори Мінерт О.А. (а.с. 10), зареєстрованим 29 травня 2012 року Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 34313481, виданим Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 29 травня 2012 року (а.с. 6). [PERSON] є власником 1/10 частки житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування, укладеного 16 лютого 1996 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 16 лютого 1996 року державним нотаріусом Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори Фоя Л.Г. за реєстровим номером 1с-48 (а.с. 109). На даний час у вказаному будинку зареєстровані та проживають відповідач [PERSON], а також члени його сім'ї: дружина [PERSON], син [PERSON], що підтверджується даними довідки № 373, виданої 07 лютого 2014 року КП «ЖЕО-109» (а.с. 84), та не заперечувалось самим відповідачем [PERSON] у судових засіданнях. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 150 ЖК Української РСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обставини, на які посилаються позивачі щодо позбавлення їх можливості проживати та користуватись спірним будинком, співвласниками якого вони, через перешкоди, які чиняться відповідачем, суд вважає доведеними під час розгляду справи, з огляду на наступне. З наданих суду доказів встановлено, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачам [PERSON] та [PERSON] у проживанні та користуванні будинком [ADDRESS], оскільки відмовляється впускати останніх до будинку, що підтверджується висновком, складеним 27 червня 2012 року ДІМ Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві Стуртіним О.А. (а.с. 13), а також письмовими поясненнями самого [PERSON] (а.с. 80-81). Так, з письмових пояснень [PERSON], наданих 27 червня 2012 року на ім'я начальника Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві Терещука О.Д., вбачається, що [PERSON] не заперечив та підтвердив факт не надання доступу [PERSON] та [PERSON] до спірного будинку, мотивуючи таку відмову тим, що останній не погоджується з фактом оформлення братами [PERSON] своїх спадкових прав на спірне майно, у зв'язку із чим звернувся до суду з відповідним позовом. Крім того, зазначає про відсутність на момент звернення [PERSON] та [PERSON] із вимогою про вселення до спірного будинку, рішення суду про їх вселення, у випадку наявності такого судового рішення [PERSON] не буде заперечувати проти проживання братів [PERSON] у спірному будинку. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319 ЦК України), то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України. Відповідно до положення ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів сім'ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. А в силу ст. 155 ЖК Української РСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не можу бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будником (квартирою), крім випадків встановлених законодавством Союзу РСР та Української РСР. За таких обставин, суд надходить до висновку про те, що право [PERSON] та [PERSON] на володіння, користування та розпорядження майном, а саме - будинком [ADDRESS], співвласниками якого вони є, порушене, а тому підлягає захисту у судовому порядку, у зв'язку із чим суд вважає, що позивачами правильно обрано спосіб захисту порушеного право та останні правомірно вимагають усунення порушень їх права користування спірним будинком, у порядку, встановленому законодавством, в тому числі шляхом зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житловим будинком та їх вселення. З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 321, ст. 391 ЦК України та ст.ст. 150, 155 ЖК Української РСР, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223-226 ЦПК України суд, -

Outcome: approved