Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

У липні 2018 року, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона з 2000 року проживала із [PERSON] як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. За час спільного проживання у 2008 році за спільні кошти вони придбали квартиру [ADDRESS], та у 2009 році автомобіль Suzuki GV 2008, державний реєстраційний номер [NUMBER], на які за домовленістю документи оформили на [PERSON] 18.05.2018 року [PERSON] помер. До спадкового майна померлого входить вищезазначене майно: квартира та автомобіль, придбані за спільні з позивачем кошти. Спадкоємцем першої черги за законом померлого є його мати [PERSON] відповідач по справі та спільна с позивачем дитини [PERSON], [INFO]. На підставі вищевикладеного, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд: встановити факт спільного проживання однією сімєю [PERSON], [INFO] з [PERSON], [INFO], без укладення шлюбу в період з 2000 року та по день його смерті 18.05.2018 року; визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на ? частину квартири [ADDRESS] та на ? частину автомобіля Suzuki GV 2008, державний реєстраційний номер [NUMBER]. У судове засідання позивач не зявилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявилася, але до суду надійшла про розгляд справи за її відсутності, просила суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.09.2018 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Одночасно вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 99). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, взявши до уваги заяви сторін по справі, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 2000 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати однією сімєю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. 16.11.2004 року народилася [PERSON] батьками якої є: матір [PERSON] та батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, Україна, актовий запис № 966, що міститься в матеріалах справи (а.с. 7). 14.05.2008 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2633, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 10-17). 25.11.2009 року [PERSON] придбав автомобіль Suzuki GV 2008, державний реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується контрактом, платіжним дорученням від 26.11.2009 року, актом від 27.11.2009 року та технічним паспортом на автомобіль (а.с. 18-20, 31-32). 18.05.2018 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 3251, що міститься в матеріалах справи (а.с. 6). Судом встановлено та не заперечується сторонами, що спадкоємцями першої черги за законом після померлого [PERSON] є його мати [PERSON] та неповнолітня донька [PERSON] Відповідно до спадкової справи № 64/2018, заведеної приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] після померлого [PERSON] з заявами про прийняття спадщини після померлого звернулися: [PERSON], яка діє як законний представник від імені малолітньої доньки [PERSON], та [PERSON] (а.с. 156-172). Отже, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наявність підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову судом не встановлено. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. За положеннями ч. 1, 2\~ст. 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1\~ст. 36 цього Кодексу\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.\~\~ Разом з тим, згідно із\~ст. 74 СК України\~якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього\~Кодексу. Тобто при застосуванні\~ст. 74 СК України\~слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74\~СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. За приписами ч. 2\~ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов'язків. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Аналогічні висновки, висловлені Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13. Звертаючись з позовом до суду, позивач просила встановити факт спільного проживання однією сім'єю із [PERSON] у період з 2000 року по день смерті останнього, а саме: по 18.05.2018 року, для визнання спільно нажитим майно: квартиру [ADDRESS] та автомобіль Suzuki GV 2008, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7\~ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без укладення шлюбу в період з 2000 року та по день його смерті 18.05.2018 року підтверджує: наявність спільного побуту та спільних друзів, народження спільної дитини, спільний відпочинок, спілкування подружжя з батьками; придбання ними рухомого та нерухомого майна підтверджено в судовому засіданні та не заперечується відповідачем. Відповідно до статей\~60,\~61,\~63 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ч. 1\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2\~ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, оскільки придбані за спільні кошти та в період проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] квартира [ADDRESS] та автомобіль Suzuki GV 2008, державний реєстраційний номер [NUMBER], є їх спільною сумісною власністю, та\~виходячи з рівності часток кожного з них на спірне майно, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частину вказаного майна, а тому вимоги позивачки в цій частині також підлягають задоволенню, оскільки є законними, обґрунтованими та належним чином доведеними. Відповідно до ч. 2\~ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачем зазначена вимога не заявлена, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved