Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

У квітні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач зазначив про те, що згідно договору б/н від 27 жовтня 2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов даного договору позичальник зобов`язалася здійснювати повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Однак, взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 22 березня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 27 986,10 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 28 квітня 2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій до суду письмовій заяві просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена в установленому порядку. Відзиву на позов не подала, із заявами, клопотаннями до суду не зверталася. У відповідності до положень ст.ст. 280-281 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що факт укладення між позивачем і відповідачем кредитного договору 27 жовтня 2011 року підтверджується письмовою Анкетою - заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачем. У цій Заяві зазначається, що [PERSON] , ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку і погоджувалася, що Анкета - заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, з якими відповідач ознайомилася в письмовому вигляді, складає між позичальником та Банком договір про надання банківських послуг. Також, відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що підписана [PERSON] 27 жовтня 2011 року, сторони погодили, що базова ставка відсотків в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів в році) становить 2,5 %; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості передбачена, як сума пені за кожний день прострочення сплати кредиту (базова процентна ставка по договору/30) + 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. щомісячно, що нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочки по кредиту чи процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. і більше; штраф при порушенні строків платежів по будь - якому із грошових зобов`язань, передбачених більше ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісії. Встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 22 березня 2020 року утворилась заборгованість, що за розрахунком банку становить 27 986,10 грн., з яких: 16 845,35 грн. - заборгованість за кредитом, 4614,34 грн. - заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 4717,56 грн. - заборгованість за пенею, 500 грн. - штраф (фіксована частина) і 1308,86 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 27 жовтня 2011 року сторонами узгоджено умови такого кредитування: вид кредиту, розмір процентів за користування кредитними коштами, порядок нарахування та розмір неустойки за порушення строків погашення заборгованості. З огляду на вказане, суд вважає, що з врахуванням умов укладеного договору, порушення його умов відповідачем через несвоєчасне повернення отриманих кредитних коштів, з неї слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 16 845,34 грн. Також суд приходить до висновку, що підлягає до часткового задоволення вимога позивача про стягнення з [PERSON] штрафу, адже нарахування штрафу на суму пені та відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, умовами договору та приписами законодавства не передбачені. Тому, слід стягнути із відповідача на користь позивача штраф в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та штраф в розмірі 842,27 грн. (процентна складова (5% від суми заборгованості по кредиту в розмірі 16 845, 34 грн.). Разом з тим, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення із [PERSON] на користь позивача пені, виходячи із наступного. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15, яка в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Що стосується нарахованих позивачем відсотків за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то слід зазначити наступне. Так, позивач просить стягнути з відповідача проценти, нараховані ним за період з 01 грудня 2019 року по 22 березня 2020 року, виходячи з процентної ставки - 86,4%. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із Анкети - заяви та Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаних відповідачем 27 жовтня 2011 року, вбачається, що в ній відсутня домовленість сторін про встановлення відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 86,4 %. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідач ознайомилась, погодилась та підписала Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач в обґрунтування позову. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Таким чином, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною кредитного договору щодо встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття нею запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який наявний в матеріалах справи, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати, враховуючи приписи ст.ст. 633, 634 ЦК України, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів в розмірі 86,4 % за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Наведена позиція суду відповідає сформульованій Великою Палатою Верховного Суду правовій позиції, викладеній в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17), яка підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. Водночас, зважаючи на наявність простроченої грошової заборгованості, а також на встановлене ч. 2 ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати від боржника сплати трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд вважає за необхідне в цій частині позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 142,02 грн. відсотків відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за наступним розрахунком. Відповідно до змісту позову та доданого розрахунку позивач нараховує заборгованість за відсотками: - з 01 грудня 2019 року по 24 грудня 2019 року, що складає 24 дні, на суму боргу в розмірі 17 945,34 грн.; - з 25 грудня 2019 року по 20 лютого 2020 року, що складає 58 днів, на суму боргу в розмірі 17 245,34 грн., - з 21 лютого 2020 року по 22 березня 2020 року, що складає 31 день, на суму боргу в розмірі 16 845,34 грн. Розмір відсотків у день складає: 3 % : 365 днів = 0,0082 %. Таким чином, відповідно до закону розмір відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання становить: - 17 945,34 грн. х 0,0082 % = 1,47 грн. в день; 1,47 грн. х 24 дні = 35,28 грн.; - 17 245,34 грн. х 0,0082 % = 1,41 грн. в день; 1,41 грн. х 58 днів = 81,78 грн.; - 16 845,34 грн. х 0,0082 % = 1,38 грн. в день; 1,38 грн. х 31 день = 42,78 грн. Отже, всього з [PERSON] на корить АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 18 347,45 грн., з яких: 16 845,34 грн. - прострочене тіло кредиту; 159,84 грн. - відсотки нараховані на прострочений кредит згідно ст. 625; а також штраф в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та штраф в розмірі 842,27 грн. (процентна складова). У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню і судові витрати. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 27 986 грн. 10 коп. і задоволено на суму 18 347 грн. 45 коп., тобто на 65,56 % (18347,45х100:27986,10). Таким чином, з [PERSON] на корить АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути 1378 грн. 07 коп. (2102х65,56%) судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 525, 526, 546, 549, 611, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial