Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У липні 2016р. [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що в 1984 році на імя її батьків був виданий ордер на право заняття разом з сімєю квартири [ADDRESS], проте ордер не зберігся, а батьки позивачки померли. Зазначала, що в спірну квартиру разом з ними з 1998року вселилася та зареєструвалася в ній її рідна сестра [PERSON] Стверджувала, що її сестра з 1998року в квартирі не проживає, оскільки забрала свої особисті речі та добровільно виїхала з квартири. З цього часу вони з сестрою ніяких відносин не підтримують, місце її проживання та місце роботи не відомо. При цьому остання добровільно не знялася з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], у звязку з чим позивачка змушена сплачувати за неї комунальні послуги. Протягом вісімнадцяти років [PERSON] відповідачку не бачила, з нею не спілкувалася, місце її знаходження їй не відомо. У звязку із тим, що відповідачка у квартирі не проживає понад вісімнадцять років, позивачка просила суд винести рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №12 по вул. по вул. І. Рабіна, буд. 39а в м. Одесі. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та розглянути справу в порядку заочного провадження, у звязку з систематичною неявкою відповідача в судові засідання (а.с.43). Відповідачка в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.33). Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою відповідача та неповідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Житловим кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] є рідними сестрами. Їх батьками були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 11). У судовому засіданні з пояснень позивачки встановлено, що в 1984 році на імя її батьків був виданий ордер на право заняття разом з сімєю квартири №12 в будинку 39а по вул [PERSON] в м. Одесі. 21 грудня 2002 року мати сторін [PERSON], що була попереднім користувачем зазначеної квартири померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.14). Відомості про видачу ордеру на імя батька позивача у Департаменті архівної справи та діловодства ОМР з 1983року відсутні(а.с.15). Після отримання квартири родина заселилася та зареєструвалася в квартирі [ADDRESS]. Встановлено, що на даний час позивачка проживає в квартирі з чоловіком, донькою та сином, що підтверджується довідкою (а.с.7,10,12,13). Встановлено, що розпорядженням КП «ЖЄО Малиновського району» від 06 листопада 2011року [PERSON] запропоновано відкрити особовий рахунок на зазначену квартиру (а.с.15). Відповідно до довідки склад сімї та реєстрацію від 30.06.2016 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] відповідальний , [PERSON]- чоловік, [PERSON] донька, [PERSON] син, [PERSON] - сестра (а.с.8). Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи від 15 липня 2016 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.18). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], не приватизована, знаходиться в будинку, який належить Одеській міській раді (а.с.15). Із пояснень позивачки вбачається, що на час її звернення до суду, відповідачка протягом вісімнадцяти років у спірній квартирі не проживала і не проживає, фактично з 1998 року житловою площею не користується і нею не цікавиться, що також підтверджується актом від 21 жовтня 2015 року. (а.с.9). Факт не проживання відповідачки у квартирі [ADDRESS], з 1998року до теперішнього часу, підтверджується поясненнями свідків: [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні і які пояснили суду, що відповідачка з 1998 року в квартирі не проживає, оскільки забрала свої речі та залишила квартиру, більше вони її не бачили(а.с. 41,42). Згідно довідки КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №16» від 09.11.2016р., [PERSON] за медичною допомогою з 01 липня 2016року по теперішній час не зверталася (а.с.35). Відповідно до довідки УДППЗ «Укрпошта» Одеська дирекція, за період 01.11.2015р. по 11.11.2016року на імя [PERSON] в надходженні знаходиться один рекомендований лист із Одеси-72 від 02.1.2016р.(а.с.36). Судом також встановлено, що [PERSON] на даний час є громадянкою [PERSON], де уклала у 1998році шлюб, що підтверджується ідентифікаційною картою та свідоцтвом про шлюб (а.с.37-40). У відповідності до ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідачка відсутня в будинку понад шість місяців без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідачки з реєстраційного обліку місця проживання. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Відповідачкою до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутньою у судових засіданнях відповідачка також розпорядилась на власний розсуд. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 551,20грн., які сплачені позивачкою при зверненні до суду і які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки (а.с.1). На підставі ст.ст. 71,72 ЖК України,

Outcome: approved