Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати відповідачів демонтувати усі споруди, які знаходяться на березі річки Остер у [ADDRESS], повністю звільнивши цю територію від будь-яких споруд як постійного, так і тимчасового характеру. Позов обґрунтований тим, що 11.12.2014 року виконкомом Ніжинської міської ради прийнято рішення №306 «Про підготовку та проведення продовольчого ярмарку», яким надано дозвіл на проведення продовольчого ярмарку за адресою: [ADDRESS], м. Ніжина в період з 12.12.2014 року по 31.12.2015 року. На підставі даного рішення було облаштовано торгівельний майданчик для проведення продовольчого ярмарку в [ADDRESS], який загрожує екологічній безпеці та забрудненню річки, так як відходи від торгівлі мають загрозу опинитися в річці, забруднити її, загрожувати відпочинку людей та їх здоров'ю. Постановою Ніжинського міськрайонного суду від 26 листопада 2015 року, яке набрало законної сили, скасовано рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради №306 від 11.12.2014 року «Про підготовку та проведення продовольчого ярмарку». Також постановою Ніжинською міськрайонного суду від 04 листопада 2016 року було визнано та скасовано рішення Ніжинської міської ради від 26 лютого 2015 року за №9-65/2015 у частині надання дозволу ДКП «Комунальний ринок» на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельної ділянки орієнтовною площею 0,1420 га по [ADDRESS] у м. Ніжині для будівництва та обслуговування ринкової інфраструктури (розміщення ринку з продажу сільськогосподарської продукції) без здійснення будівництва. Позивач вважає, що на даний час відсутні будь-які законні підстави для продовження існування та експлуатації ДКП«Комунальний ринок» земельної ділянки площею 0,1420 га по [ADDRESS] у м. Ніжині, тому всі споруди, які збудовані на даній земельній ділянці підлягають демонтажу (знесенню). Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 вересня 2017 року позов задоволено. Зобов'язано ДКП «Комунальний ринок» демонтувати та знести усі споруди, що є самочинним будівництвом: огорожу колишнього місця торгівлі на березі річки Остер в [ADDRESS], криті торгові прилавки та паркан за ними. Стягнуто з ДКП «Комунальний ринок» на користь [PERSON] 551 грн. 20 коп. судового збору. В апеляційній скарзі ДКП «Комунальний ринок» просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. За доводами ДКП «Комунальний ринок», зі змісту позовної заяви та наданих позивачем доказів не вбачалось, що встановлення споруд на березі Остер у [ADDRESS] порушує права чи інтереси останнього, а також не обґрунтовано як задоволення позовних вимог захистять права чи інтереси позивача. ДКП «Комунальний ринок» вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що земельна ділянка по [ADDRESS] є власністю міської громади в особі Ніжинської міської ради. Позивач не є власником або користувачем зазначеної земельної ділянки, і навіть, в разі здійснення самочинного будівництва права останнього не були б порушені. Також судом першої інстанції залишено без уваги те, що огорожа фактично була встановлена на вимогу Ніжинської міської ради за приписом, отриманим від контролюючих органів, а тому відсутні підстави для застосування ст. 376 ЦПК України. В апеляційній скарзі третя особа - Ніжинська міська рада Чернігівської області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. За доводами Ніжинської міської ради Чернігівської області, паркан по периметру майданчика було зведено на виконання припису Державної екологічної інспекції у Чернігівській області від 29 вересня 2015 року №125/05, який у встановленому законом порядку не було оскаржено, у п.3 якого зазначено, що у разі експлуатації торгівельного майданчику по [ADDRESS] у м. Ніжині для запобігання забруднення навколишнього природного середовища та негативного впливу на прибережну захисну смугу річки Остер необхідно забезпечити наявність твердого покриття, наявність огорожі, що унеможливлює потрапляння відходів з майданчика до річки, наявність контейнерів для тимчасового зберігання відходів. На думку Ніжинської міської ради паркан по периметру торгівельного майданчика не є самочинним будівництвом в розумінні ст.376 ЦК України, виконаний на підставі законного припису уповноваженого органу, а тому вимога [PERSON] демонтувати паркан, розміщений по периметру майданчику по [ADDRESS] передбачає позбавлення права власності на об'єкт нерухомості. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. Задовольняючи вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що наявність споруд - торгівельного майданчику для проведення продовольчого ярмарку, а саме критих торгових прилавків та паркана за ними, огорожі колишнього місця торгівлі по [ADDRESS] є самочинним будівництвом в розумінні ст. 376 ЦК України. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Однак погодитись з таким висновком районного суду не може апеляційний суд через невідповідність висновків суду обставинам справи і, як наслідок, неправильне застосування норм матеріального права. Ухвалюючи рішення про задоволення позову й зобов'язуючи ДКП «Комунальний ринок» демонтувати та знести усі споруди, що є самочинним будівництвом: огорожу колишнього місця торгівлі на березі р. Остер в [ADDRESS] районним судом не враховано наступне. Статтею 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Згідно до ч. 1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до положень ст.376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст.391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч.4 ст.376, 391 ЦК України). За інформацією Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 13.11.2017 року земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] не сформована. Дана земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності і відповідно до ст.122 ЗК України передача у власність або користування земель комунальної власності в межах м. Ніжина належить до повноважень Ніжинської міської ради. На підставі припису Державної екологічної інспекції у Чернігівської області за №125/05 від 29 вересня 2015 року, який є чинним, з метою запобігання забруднення навколишнього природного середовища та негативного впливу на прибережну захисну смугу р. Остер була встановлена огорожа на торгівельному майданчику по [ADDRESS]. Зазначеним приписом було зобов'язано міську раду до початку експлуатації торгівельного майданчику по [ADDRESS] у м. Ніжині для запобігання навколишнього природного середовища та негативного впливу на прибережну, захисну смугу р. Остер забезпечити (а.с.55): - наявність твердого покриття; -наявність огорожі, що унеможливлює потрапляння відходів з майданчика до річки; -наявність контейнерів для тимчасового зберігання відходів. Зазначений припис було виконано міською радою. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись з даним позовом до суду, [PERSON], посилаючись положення ст.ст. 60,61 ЗК України, ст.88 ВК України, зазначив, що на даний час відсутні будь-які законні підстави для продовження існування та експлуатації ДКП «Комунальний ринок» земельної ділянки площею 0,1420 га по [ADDRESS], а тому усі споруди, які збудовані на даній земельній ділянці підлягають демонтажу (знесенню). Однак, відповідно до ст.88 ВК України землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом. З метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Згідно з вимогами ч.ч. 1,2 ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. За приписами п. г ч. 2 ст.61 ЗК України у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних) у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Проте суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом, не довів, що встановлення споруд на березі Остер у [ADDRESS], 1-а порушує його права чи інтереси, які в порядку ст. 16 ЦК України підлягають захисту. Також суд не взяв до уваги, що майданчик по [ADDRESS] звільнений від кіосків та павільйонів, які призначені для здійснення торгівельної діяльності, що підтверджується актом від 11.08.2017 року. Апеляційний суд не може погодитися і з висновком районного суду про те, що фотографії, надані позивачем, підтверджують наявність станом на 14.08.17 року критих торгових прилавків, паркану за ними (а.с.60,61), оскільки такі фотографії не є належними доказами відповідно до ст.ст.60,61. Постанова Ніжинського міськрайонного суду від 26.11.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2016 року (а.с. 13-18,19-23), щодо визнання незаконним та скасовання рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 11.12.2014 року № 306 «Про підготовку та проведення продовольчого ярмарку» за адресою: [ADDRESS]. а також постанова Ніжинського міськрайонного суду від 04.11.2016 року, залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2017 року (а.с.8-12), якою визнано незаконним та скасовано п.3.3 рішення Ніжинської міської ради Чернігівської області від 26.02.2015 року №9-65/2015, яким надано дозвіл ДКП «Комунальний ринок» на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельної ділянки орієнтовною площею 0,1420 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (розміщення ринку з продажу сільськогосподарської продукції) без здійснення будівництва, не мають правового значення для задоволення позову [PERSON] про знесення споруд, які знаходяться на березі річки Остер. Крім того, огорожа колишнього місця торгівлі на березі річки Остер по [ADDRESS] встановлена на виконання чинного припису Державної екологічної інспекції у Чернігівській області №125/05 від 29.09.2015 року саме з метою дотримання вимог ст.ст. 88, 89 ВК України, ст.60 ЗК України, про що зазначено у приписі. Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що огорожа колишнього місця торгівлі на березі р. Остер по [ADDRESS] є самочинним будівництвом в розумінні ст.376 ЦК України і підлягає знесенню саме за позовом [PERSON]. Також районним судом не враховано, що земельна ділянка по [ADDRESS] належить на праві комунальної власності Ніжинській міській раді, яка в порядку ст.367 ЦК України з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості по [ADDRESS] не зверталася. Враховуючи вищевикладене, на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON]

Outcome: dismissed