Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

У липні 2016 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить визнати недійсним з моменту укладення Договору уступки вимоги (цесії №15/02/13-5 від 15.02.2013 укладений між [PERSON] та ТОВ «Білоптторг» в частині відступлення права вимоги оплати виконаних робіт на загальну суму 1241465 грн 00 коп. та відступлення права вимоги сплати пені на загальну суму 1241465 грн 00 коп.; визнати відсутнім з ТОВ «Білоптторг» права вимоги до [PERSON] та [PERSON] сплати суми коштів у розмірі 2482930 грн 00 коп., що виникло на підставі недійсного правочину договору уступки вимоги (цесії) №15/02/3/13-5 від 15.02.2013 в частині вказаної суми та стягнути солідарно з відповідачів суму судового збору, посилаючись на ті підстави, що 30.06.2011 між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] було укладено договір підряду №30/06, відповідно до положень якого [PERSON] повинен був виконати роботи по реконструкції та ремонту житловий приміщень за адресою: [ADDRESS], даний договір від імені позивача та [PERSON] договір був підписаний представником [PERSON] на підставі довіреностей від 06.07.2010, після чого 15.02.2013 [PERSON] передав ТОВ «Білоптторг» право на вимогу, засновану на вищевказаному договорі підряду, на підставі договору уступки вимоги (цесії) №15/02/13-5, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Білоптторг», однак позивач вважає даний договір уступки вимоги таким, що укладений з порушенням ст. 227 ЦК України, оскільки ТОВ «Білоптторг не мала відповідного дозволу (ліцензії) на укладення договору факторингу, хоча такий дозвіл є необхідним в силу ст.ст. 1077, 1079 ч. 3 ЦК України, оскільки укладений між [PERSON] та ТОВ «Білоптторг» договір уступки вимоги (цесії), враховуючи його оплатний характер, є договором факторингу, тому на підставі ст.ст. ст.ст. 203, 215, 227 ЦК України позивач просить визнати договір уступки вимоги (цесії) недійсним. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив оголосити по справі перерву через неявку відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 185, 198). Представник відповідача ТОВ «Білоптторг» у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила (а.с. 197). Третя особа у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 199). Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 30.06.2011 між [PERSON], [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено догвоір підряду №30/06 згідно умов якого підрядник зобов'язався виконати комплекс робіт по реконструкції та ремонту житлових приміщень гуртожитку розташованих за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-14). На підставі вказаного договору підряду було прийнято акти про приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2012, березень 2012 та серпень 2012 р. (а.с. 15-31). Згідно акту звірки розрахунків за Договором №30/06 від 30.06.2011 станом на 04.09.2012 укладено в особі уповноваженого представника [PERSON] виступаючи в інтерсах [PERSON] та [PERSON] з одного боку та ФОП [PERSON] з другого боку, визначено стан взаємних розрахунків за договором підряду №30/06 від 30.06.2011 станом на 02.03.2012 становить заборгованість перед ФОП [PERSON] у розмірі 2961749 грн 00 коп. (а.с. 32). На адресу [PERSON] та [PERSON] було надіслано претензію ФОП [PERSON] щодо виплати заборгованості у розмірі 2961749 грн 00 коп., на яку представник [PERSON] та [PERSON] надав відповідь в якій просив надати відстрочку на погашення заборгованості (а.с. 33, 34). 15.02.2013 між ФОП [PERSON] та ТОВ «Білоптторг» було укладено договір відступки згідно умов якого цедент передав цесіонерові, а останній набув право вимоги, належне цедентові і стає кредитором за договором підряду №30/06 (а.с. 35, 36). Після чого ТОВ «Білоптторг» подав до суду позов про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості, який рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.11.2014 у задоволені якого було відмовлено (а.с. 37-41). Не погоджуючись із вказаним рішенням ТОВ «Білоптторг» подав апеляційну скаргу, яку рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.02.2015 задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості у розмірі 15913688 грн 73 коп. (а.с. 42-46). 17.06.2015 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду м. Києва від 18.02.2015 залишено без змін (а.с. 47-48). Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно з ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами) або судом на вимогу однієї або обох сторін. Згідно норм Цивільного кодексу України не встановлено заборони щодо відплатності договору цесії, сторони в силу принципу свободи договору і презумпції відплатності договору, передбачених ч. 5 ст. 625 та ч.1 ст. 626 ЦК України, самі визначають відплатний чи безоплатний характер договору. Частиною 1 ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, спірний договір цесії № 15/02/13-5 від 15.02.2013 укладений на підставі ст.ст. 512-519 ЦК України, тобто в порядку уступки права вимоги. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1- 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним спорюваний правочин). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу ( ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Діючим законодавством не передбачено, що договір уступки вимоги (цесії) повинен бути вчинений юридичною особою лише за умови наявності відповідного дозволу (ліцензії), а відсутність такої тягне за собою недійсність укладеного правочину. Форма договору відповідає встановленим законом вимогам (проста письмова форма). Сторони мали необхідну право та дієздатність для укладення оспорюваного договору. Враховуючи вищевикладене, позові вимоги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки позивачем не доведено, що волевиявлення сторін під час укладання договору уступки вимоги (цесії) було порушене і що укладений договір є договором факторингу. У зв'язку з відмовою в позові, судові витрати відшкодуванню позивачу, згідно ст. 141 ЦПК України не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed