Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 68 443,33 гривень та судового збору. В обгрунтування своїх вимог позивач вказував, що 01.09.2012 року уклав з відповідачем договір позики, за яким передав [PERSON] 8 500 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути позику 01.09.2013 року, про що написав письмову розписку. На прохання відповідача строк настання вимоги продовжено до 30.09.2013р. На його вимогу про повернення боргу відповідач грошові кошти не повернув, став уникати його та ухилятися від обов'язку повернути борг. На момент звернення до суду з вказаним позовом гроші йому так і не повернуті. Тому на підставі ст.ст.526, 1046-1050 ЦК України вважає, що гроші повинні бути стягнуті в примусовому порядку. Посилаючись на наведені вище обставини, позивач просив позов задовольнити, стягнути вказані суми та відшкодувати судові витрати. 04.04.2014р. позивач звернувся із заявою про збільшення розміру позовних вимог і просив стягнути борг за договором позики станом на 01.04.2014р. у розмірі 102613,37 грн., яка складається з 95260,04грн.- сума боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 1398,41 грн. - 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення та 5954,92 грн. - пеня за несвоєчасну сплату. В судове засідання позивач не з'явився, направив заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи в його відсутність до суду не надавав. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 01.09.2012 року між позивачем і відповідачем був укладений договір позики в усній формі, за умовами якого позивач передав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 8500 доларів США, які останній зобов'язався повернути не пізніше 01 вересня 2013 року. Строк настання зобов'язання сторонами було подовжено до 30.09.2013р. В забезпечення виконання умов договору позики відповідачем власноруч була складена розписка щодо отримання грошей, однак свої зобов'язання у встановлений договором строк відповідач не виконав. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Обов'язок позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, передбачений в ст.1049 ЦК України. Таке ж правило містить ч.1 ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 525 ЦК зазначає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначає стаття 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач на день звернення до суду грошові зобов'язання не виконав та допустив прострочення їх виконання на 5 місяців - з 30.09.2013р. до 01.04.2014р. Згідно з наданим позивачем розрахунком сукупний індекс інфляції, підрахований з урахуванням індексу споживчих цін за період з 30.09.2013р. до 01.04.2014р. Становить 1,019, а тому сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції становить: 93483,85 грн. х 1,019 = 95260,04 гривень. Три проценти річних, прострочених відповідачем на 01.04.2014 року, суд вираховує за формулою: 93483,85 грн.( сума основного боргу) х 3%: 365 (кількість днів в році) х 182 (кількість днів прострочення): 100% = 1398,41 гривень. Що стосується позовних вимог про стягнення неустойки в розмірі 5954,92 гривні, то суд вважає, що вона також підлягає задоволенню, оскільки відповідач зобов'язався сплатити на користь позивача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. Також підлягають стягненню передбачені договором позики 3 відсотки річних від простроченої суми заборгованості, що за 5 місяців складає 1398,41 грн. та неустойку у розмірі 5954,92 грн. З огляду на вищевикладене суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача сплачений останньою при подачі позову судовий збір у розмірі 684,43 гривень.

Outcome: approved