Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що у його приватній власності є житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: вул. Макаренка, 249, м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область. Відповідач у справі [PERSON] є його сином, як член сімї за дозволом 24 жовтня 2009 року був зареєстрований у житловому будинку з надвірними спорудами за вищевказаною адресою, однак фактично не проживав. У добровільному порядку відповідач [PERSON] відмовляється знятись із реєстрації за адресою: вул. Макаренка, 249, м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область. Разом із тим реєстрація [PERSON] порушує право [PERSON] на власний розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном, позивач не має змоги оформити субсидію, що дає підстави звернутись до суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали за обставин зазначених у ньому, попросили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Суду пояснив, що зимою попереднього року телефонував до батька з метою дозволити йому проживання у спірному будинку, однак батько у цьому відмовив. Прийшовши до помешкання, батько у нього не пустив. У спірному будинку не проживає з 2009 року, після розірвання шлюбу батька та матері. З того часу проживав з матірю. До кінця 2014 року у спірному будинку не проживав та не звертався до батька дозволити проживати. Зазначає, що звернувся з таким проханням лише по закінченню 2014 року. Утримувати спірне житло батькові не допомагав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи Долинського районного сектору УДМС України в Кіровоградській області в судове засідання не зявився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти позову. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 4 жовтня 2000 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого у Долинській філії Товарної біржі «Кіровоградська біржа нерухомості» за № 402/00, а також 27 червня 2003 року в Обласному комунальному підприємстві «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» за № 1977/8, відповідач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: вул. Макаренка, 205 (249), м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область (а. с. 4). За змістом ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України (в редакції 1969 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Як убачається з матеріалів справи, 4 липня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] в Докучаєвській сільській раді Устинівського району Кіровоградської області було зареєстровано шлюб. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ОЛ № 039681, виданого 3 березня 2010 року, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 29 від 30 березня 2009 року. Таким чином, спірний житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: вул. Макаренка, 205 (249), м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область було придбано позивачем [PERSON] у період шлюбу із [PERSON], а відтак цей будинок відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України (в редакції 1969 року) є їх спільною сумісною власністю. Тобто третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] є співвласницею спірного будинку. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За своєю правовою природою право члена сімї власника житла користуватися цим житлом є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів. Особистий характер даного сервітуту полягає у тому, що воно встановлюється в інтересах певної особи, яка має статус члена сім'ї власника житлового приміщення. Разом із тим законодавець у ч. 2 ст. 405 ЦК України визначив, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У цій цивільній справі відповідач [PERSON], [INFO]. З 19 жовтня 2011 року [PERSON] є повнолітнім. У період з 19 жовтня 2011 року до кінця 2014 року відповідач не проживав у спірному житловому будинку з надвірними спорудами за адресою: вул. Макаренка, 205 (249), м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область. При цьому будь-якої домовленості з приводу користування цим житлом між сторонами не було досягнуто, а також відповідач [PERSON] не навів та не підтвердив доказами жодної поважної причини за якої не здійснював реалізацію права користування спірним житлом у вищезазначеному періоді. З огляду на вищевказане, суд установив у сукупності всі обставини, що відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України дають підстави суду визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщення. Слід зазначити, що у члена сімї власника житла право користування цим житлом виникає лише при проживанні разом із ним, а відтак при відсутності такого факту, а також за наявності підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України для визнання члена сімї власника житла таким, що витратив право користування цим житлом, згода одного зі співвласників житла на проживання члена сімї у спірному житлі не може бути безумовною підставою для виникнення у члена сімї права користування житлом, а відповідно й відсутності підстав для визнання члена сімї таким, що втратив право користування житлом відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України. Відповідно до вищезазначеного, суд уважає є підстави для задоволення цього позову [PERSON] та визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved