Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог під час розгляду справи від 22.02.2017 року, просила стягнути з нього аліменти на утримання його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500 грн. щомісячно. Зазначала, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем, він ухиляється від обовязку утримувати свою дитину. В судовому засіданні позивачка підтримала уточнені позовні вимоги, просила їх задовольнити, проти чого представник відповідача не заперечив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 20.11.2007 року шлюб між сторонами розірвано, місцем проживання хлопчика визначено з матірю. Домовленості про утримання спільного сина сторони не досягли. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Відповідач є здоровою молодою особою 37 років, однак офіційно не працює і при цьому на обліку у службі зайнятості, як безробітний, не перебуває та не вчиняє будь-яких дій щодо пошуку роботи; не приймає жодної участі у вихованні свого сина та не створює необхідні умови для його розвитку і життя; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має, відтак він спроможний сплачувати аліменти на його утримання. Обовязок по утриманню неповнолітньої дитини не може бути покладений виключно на одну матір. Враховуючи те, що представник відповідача визнав уточнені позовні вимоги; а також потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку; з урахуванням визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (1 689 грн. для дітей віком від 6 до 18 років) суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно. Це відповідатиме як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Як відповідач, так і позивачка, в рівних частках повинні утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне його утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved