Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 09 серпня 2003 року виконкомом Шевченківської сільської ради Броварського району Київській області, актовий запис № 16. В обґрунтування позову зазначала, що 09 серпня 2003 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем у них не склалося, через відсутність між ними взаєморозуміння, різні погляди на спільне сімейне життя та протилежність характерів. Вона неодноразово намагалася зберегти шлюб, вживала заходів для примирення, однак позитивних результатів це не дало. Протягом тривалого часу подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Їхній шлюб носить лише формальний, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов вона підтримує, просила суд розглянути справу за її відсутності та позов задовольнити, так як з березня 2019 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Час для примирення сторін просила не надавати та судовий збір з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, час на примирення сторін просив не надавати, оскільки з березня 2019 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та подружніх відносин вони не підтримують. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 09 серпня 2003 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконкомом Шевченківської сільської ради Броварського району Київській області, актовий запис № 16. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд встановив, що з березня 2019 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружніх відносин не підтримують, примиритися не бажають, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved