Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

У липні 2014 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» (далі ТДВ «СК «Індіго») звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк»), Публічне акціонерне товариство «Татарбунарське автотранспортне підприємство №15143» (далі ПАТ «Татарбунарське АТП-15143» ) про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 28 353 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що 16 травня 2012 року близько 07 годин 30 хвилин у м. Одесі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mazda СХ7, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля БАЗ А 07923, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Mazda СХ7, державний номерний знак [NUMBER], зазнав механічних пошкоджень. Розмір завданих збитків [PERSON] за пошкоджений транспортний засіб склав 28 353,50 грн. 16 липня 2012 року позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 28 353,50 грн. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] виплати страхового відшкодування 28 353,50 грн. в порядку регресу. В судове засідання представник позивача ТДВ «СК «Індіго» [PERSON] не зявився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.191 т.2). Відповідач 1 [PERSON] у судове засідання не зявився. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача 1, просив суд відмовити у задоволенні заявленого позову у повному обсязі (а.с.192 т.2). Відповідач 2 [PERSON] та представник третьої особи 2 [PERSON] у судове засідання також не зявились, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.а.с.150,152 т.2). Представник третьої особи 1 ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву (а.с.189 т.2), у якій також просив суд розглянути справу без його участі. Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що між ТДВ «СК «Індіго» та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту (а.с.а.с. 4-6, т. 1) та додаткова угода №1 до нього від 21 вересня 2012 року (а.с.6 т.1), предметом якого був автомобіль Mazda СХ7, державний номерний знак [NUMBER]. 16 травня 2012 року близько 07 годин 30 хвилин у м. Одесі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mazda СХ7, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля БАЗ А 07923, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Mazda СХ7, державний номерний знак [NUMBER], зазнав механічних пошкоджень, а власнику заподіяно майнову шкоду, що підтверджується звітом про оцінку автомобіля №15/12 від 30 травня 2012 року, який складений ТОВ «АМК Траст», згідно з яким [PERSON] завдано майнову шкоду у сумі 31 205,73 грн (а.с.а.с.53-59 т.1). На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ВАТ «Татарбунарське АТП- 15143». Відповідно до поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/0371679 від 05 лютого 2012 року відповідальність ВАТ «Татарбунарське АТП-15143» застрахована ПрАТ «Міська страхова компанія». Забезпечений транспортний засіб БАЗ А 07923, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] (а.с. 103, т. 1). Згідно платіжного доручення №3439 від 16 липня 2012 року ТОВ «Орбіта» перераховано страхове відшкодування завданої [PERSON] майнової шкоди у розмірі 28 353,50 грн. (а.с. 11, т. 1). Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 липня 2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. в дохід держави. (а.с. 12, т. 1). За загальним правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, у межах виплаченого відшкодування переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Згідно з ст. 38.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування); страховик після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України. Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-2587цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Між тим, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована, проте він був визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Натомість відповідно до поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/0371679 від 05 лютого 2012 року була застрахована відповідальність ВАТ «Татарбунарське АТП-15143». Відповідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Таким чином частина перша ст. 1172 , встановлює загальні правила відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Для покладання на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного звязку та вини) , так і певних спеціальних умов 1) перебування завдавача шкоди в трудових відносинах з юридичною або фізичною особою роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні тимчасові, сезонні тощо (п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди») 2) завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових обовязків. Відповідач [PERSON] на момент вчинення дорожньо-транспортної перебував у трудових відносинах з ВАТ «Татарбунарське АТП-15143», що підтверджується дорожнім листом (а.с.100 т.1) та договором оренди транспортного засобу між ФОП [PERSON] та ВАТ «Татарбунарське АТП-15143 (а.с.101-102 т.1) Таким чином, [PERSON] не має відшкодовувати шкоду, завдану ним під час виконання ним своїх трудових обовязків. При визначенні предмета позову в позовної заяві суд наголошує на тому, що предметом позову позивач зазначає відшкодування шкоди в порядку регресу, тому в даному випадку має місце саме перехід права вимоги в порядку регресу, а не в порядку суброгації. До того ж слід зазначити, що регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК встановлений особливий правовий режим. Необхідно наголосити, що підставою виникнення права вимоги у Позивача є виплата страхового відшкодування, цей факт (перехід права вимоги в страхуванні) передбачений ст. 27 Закону України «Про страхування». Ця норма передбачає перехід права зворотної вимоги в порядку регресу, тому застосування саме даної норми в даних правовідносинах має місце, а застосування поняття суброгації є безпідставним. Крім того, слід зазначити, що жодних договорів про відступлення права вимоги між власником пошкодженої речі, якій було завдано шкоду, та Позивачем не укладалося, також інші підстави для заміни сторони у зобовязанні, передбачені ст. 512 Цивільного кодексу України, у даному випадку відсутні, отже, заміна сторони в зобовязанні в цьому випадку відсутня, у цих правовідносинах має місце перехід права вимоги в порядку регресу. Стосовно покладення відповідальності на відповідача [PERSON] суд звертає увагу на те, що договором оренди транспортного засобу БАЗ А 07923, державний номерний знак [NUMBER] укладеним між ФОП [PERSON] та ВАТ «Татарбунарське АТП-15143 (а.с.101-102 т.1) зазначений транспортний засіб був переданий в оренду ВАТ «Татарбунарське АТП-15143», тому даний відповідач в момент дорожньо-транспортної пригоди не володів джерелом підвищеної небезпеки на відповідній правовій підставі в розумінні ст.1187 ЦК України, а тому не має відшкодовувати шкоду позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Тому, оскільки, за встановлених вище обставин, законних підстав для стягнення з відповідачів шкоди в порядку регресу немає, то в задоволенні позову належить відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed