Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] . Також, у вищезазначеному житловому будинку, зареєстрована відповідачка, яка є його колишньою дружиною. Проте відповідачка не проживає за місцем реєстрації, власних речей не має, житлом не користується, комунальні послуги не сплачує, дійсне місце знаходження відповідачки не відоме. Наявна реєстрація відповідачки призводить до додаткових матеріальних витрат по комунальному обслуговуванню будинку. У зв`язку із чим просив визнати Відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в позові висловив прохання розглядати справу без його особистою присутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що на підставі договору дарування житлового будинку від 11 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, [PERSON] на праві особистої (індивідуальної) власності належить будинок [ADDRESS] . Також право приватної власності зареєстроване за позивачем у МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відповідним витягом №15327905 від 23.07.2007 року. Відповідно до інформації № 4 про кількість зареєстрованих у житловому приміщені/ будинку осіб за адресою [ADDRESS] , виданої Департаментом адміністративним послуг, зазначено загальна кількість зареєстрованих осіб у будинку 3 , в тому числі значиться зареєстрованою в будинку відповідач - [PERSON] з 15.03.2008 року по теперішній час. Згідно з актом № 32 про фактичне проживання у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою [ADDRESS] від 01.04.2021 року, складеного головою КСН МКР «232 Квартал», зазначено що позивач [PERSON] проживає за вищезазначеною адресою разом із своєю дочкою - [PERSON] , 2005 року народження, про що свідчать сусіди [PERSON] , який проживає за адресою [ADDRESS] та [PERSON] , [ADDRESS] . Відповідно до довідки №254, виданої головою КСН МКР «232 Квартал» 01 квітня 2021 року, про склад сім`ї в будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровані та фактично проживають позивач разом зі своєю донькою [PERSON] . Вказаній докази у своїй сукупності свідчать, що відповідач більше року не проживає за місцем реєстрації. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач більше року не проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується письмовими матеріалами справи. За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved