Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернулась з вищевказаним позовом до суду, обґрунтовуючи тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 липня 2016 року, виданого Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою, позивачу належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в с.Сурсько-Литовське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул.Джерельна (колишня назва - вул.Калініна), буд. №35. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами позивач успадкувала після смерті батька [PERSON], який помер 03 грудня 2015 року. Згідно з довідкою, виданою 20 лютого 2017 року за №323 виконкомом Сурсько-Литовської сільської ради у будинку №35 по вул.Джерельна (колишня Калініна), зареєстровані наступні особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON], [INFO]. У належному позивачу будинку проживає із зареєстрованих осіб тільки [PERSON]. Відповідач [PERSON] (колишня дружина брата позивача [PERSON]) після припинення шлюбних відносин виїхала разом з неповнолітньою (на той час) дочкою [PERSON] з будинку в 2006 році, забравши всі особисті речі, однак з реєстраційного обліку не знялись до цього часу. Неповнолітні діти [PERSON] - [PERSON], та [PERSON], ніколи не проживали у будинку та при їх народженні були зареєстровані за місцем реєстрації їх матері у буд. №35 по вул.Калініна (теперішня назва - Джерельна) в с.Сурсько-Литовське. Відповідач [PERSON] (онука дружини батька позивача [PERSON]Т.) виїхала в 2008 році з будинку буд. №35 по вул.Калініна (теперішня назва - Джерельна) в с.Сурсько-Литовське, забравши всі свої особисті речі, оскільки вийшла заміж, а її син [PERSON], ніколи не проживав у будинку та при народженні зареєстрований за місцем реєстрації його матері. На підставі зазначеного позивач звернулась до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивач не з'явилась надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримавши заявлені вимоги, просивши позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідачі у судове засідання також не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи служби у справах дітей органу опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, підтримавши позовні вимоги. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено та вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 липня 2016 року, виданого Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою, позивачу належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в с.Сурсько-Литовське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул.Джерельна (колишня назва - вул.Калініна, буд.№35. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами позивач успадкувала після смерті батька [PERSON], який помер 03 грудня 2015 року. Згідно з довідкою, виданою 20 лютого 2017 року за №323 виконкомом Сурсько-Литовської сільської ради у будинку №35 по вул.Джерельна (колишня Калініна), зареєстровані наступні особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON], [INFO]. У належному позивачу будинку проживає із зареєстрованих осіб тільки [PERSON]. Факт непроживання більше одного року відповідача [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO], відповідача [PERSON], а також непроживання з 2006 року відповідача [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON] [INFO], у будинку №35 по вул.Джерельна (колишня Калініна) у с.Сурсько-Литовське підтверджується актом про непроживання від 20 червня 2017 року, підписаного сусідами та завіреного секретарем Сурсько-Литовської сільської ради. Відповідно до\~ст.72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Разом з тим, згідно із статтею 391 цього кодексу, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Оцінюючі встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідачі більше шести місяців відсутні за місцем своєї реєстрації, витрати по житлово-комунальним послугам не сплачують. Отже відповідно до вимог\~ст.72 ЖК України, відповідачі є особами, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що у позовній заяві [PERSON] не зазначає про стягнення сплаченого судового збору з відповідачів, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: approved