Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із даним позовом та просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] (далі по тексту - відповідач), неповнолітнього сина [PERSON] залишити проживати з позивачем. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.09.2014 року вона із відповідачем зареєстрували шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що сімейне життя між подружжям не склалося, часто виникали конфлікти та постійні сварки. З липня 2018 року сторони перестали спільно проживати, що призвело до фактичного припинення сімейних відносин. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім`ї з відповідачем. Ухвалою суду від 25.04.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 04.06.2019 року. 04.06.2019 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. 18.07.2019 року представником позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини, яка була прийнята судом. Ухвалою суду від 18.07.2019 року закрито підготвоче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.09.2019 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні з приводу розірвання шлюбу не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19.09.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 1406 (а.с. 7). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] у сторін народився син - [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved