Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до суду до Комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про захист прав споживачів та визнання положень договору недійсними. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 29 вересня 2009 року вона уклала договір з Комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) за № КНР-000383/кв про участь у фонді фінансування будівництва. У відповідності до умов вказаного договору обєктом інвестування є квартира № 85 в житловому будинку № 2 (4 черга), поверх 4, кількість кімнат 1, загальна проектна площа 44,67 кв.м., житлова площа 19,85 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Красного Пахаря. Запланований термін введення обєкта будівництва в експлуатацію згідно договору встановлено 2 квартал 2010 року. Згідно умов п. 1.8. укладеного договору довіритель сплачує поточну вартість обєкта інвестування на дату укладання договору в розмірі 297\~770,22 грн. в т.ч. ПДВ 49\~628,37 грн., за графіком передбаченим п. 2.1. договору. Додатковою угодою № 1 від 25 лютого 2010 року було внесено зміни до договору № КНР-000383/кВ, а саме змінено термін введення в експлуатацію вказаного жилого будинку до ІV кварталу 2010 року та внесено зміни до графіку внесення довірителем коштів до ФФБ. Вона, як довіритель (інвестор) за вказаним договором повністю розрахувалась в строки, передбачені договором та сплатила кошти за вартість квартири у розмірі 297\~770,22 грн., тобто в повному обсязі виконала взяті на себе зобовязання за договором. На час звернення з позовом до суду Комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) умови договору № КНР-000383/кВ від 29 вересня 2009 року не виконані. Згідно п. 1.4. договору № КНР-000383/кв про участь у фонді фінансування будівництва зазначено про те, що « запланований термін введення обєкта будівництва в експлуатацію 2 квартал 2010 року. В разі зміни запланованого терміну введення обєкта будівництва в експлуатацію, після отримання фінансовою компанією повідомлення щодо цього від забудовника з зазначенням відповідних підстав, до цього договору вносяться зміни шляхом направлення фінансовою компанією Довірителю листа. Згода довірителя для внесення змін до цього введення обєкту будівництва в експлуатацію вважається отриманою, якщо протягом 7 днів з дня надходження листа Фінансової компанії про внесення змін до договору про участь у ФФБ на адресу довірителя, Фінансова компанія не отримала письмового заперечення довірителя проти таких змін. Днем надходження листа вважається дата, вказана в повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення». На думку позивача, такі формулювання умов договору суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та вимогам ст. 654 ЦК України. Відповідно до умов п. 5.5. договору передбачено, що «у разі несвоєчасного введення обєкта будівництва в експлуатацію, Фінансова компанія сплачує Довірителю неустойку в розмірі 0,005 % від вартості обєкта інвестування за кожен день прострочення». Вказаний пункт договору також не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ч. 5 ст. 10 даного Закону передбачено, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 627 ЦК України, п.п. 1, 2, п. 5 ч. 3 ст. 18, п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» вказані п.1.4. та п. 5.5 договору № КНР-000383/кВ від 29 вересня 2009 року є недійсними. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила визнати недійсними п. 1.4. та п. 5.5. договору № КНР-000383/кВ про участь у фінансуванні будівництва від 29 вересня 2009 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 вересня 2009 року між [PERSON] та Комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) був укладений договір № КНР-000383/кВ про участь у фінансуванні будівництва. У відповідності до умов п. 1.1. вказаного договору за договором на підставі повного визнання ним Правил фонду фінансування будівництва (виду А) житлового будинку № 2 (черга 4) житлового комплексу на вул. Красний Пахар, 2-в в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, дає згоду на участь у фінансуванні будівництва, бере на себе зобовязання виконувати правила ФФБ, передає фінансовій компанії в управління грошові кошти з метою отримання у власність обєкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій фінансової компанії з управління цими коштами, а фінансова компанія зобовязується здійснити управління залученими коштами за винагороду в інтересах довірителя, на умовах , передбачених Правилами ФФБ та цим договором. Відповідно до умов п. 1.3. договору обєктом інвестування є квартира № 85, поверх 4, кількість кімнат 1, загальна проектна площа 44,67 кв.м., житлова площа 19,85 кв.м., житлового будинку № 2 (4 черга) житлового комплексу по вул. красний Пахар в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області. Будинок без оздоблення. Згідно умов п. 1.4. договору про участь у фінансуванні будівництва запланований термін введення обєкта будівництва в експлуатацію 2 квартал 2010 року. В разі зміни запланованого терміну введення обєкта будівництва в експлуатацію, після отримання фінансовою компанією повідомлення щодо цього від забудовника з зазначенням відповідних підстав, до цього договору вносяться зміни шляхом направлення фінансовою компанією Довірителю листа. Згода довірителя для внесення змін до цього введення обєкту будівництва в експлуатацію вважається отриманою, якщо протягом 7 днів з дня надходження листа Фінансової компанії про внесення змін до договору про участь у ФФБ на адресу довірителя, Фінансова компанія не отримала письмового заперечення довірителя проти таких змін. Днем надходження листа вважається дата, вказана в повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення. Відповідно до умов п. 5.5. договору про участь у фінансуванні будівництва у разі несвоєчасного введення обєкта будівництва в експлуатацію, фінансова компанія сплачує довірителю неустойку в розмірі 0,005% від вартості обєкта інвестування за кожний день прострочення. Відповідно до умов п. 6.1. договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором або до моменту припинення управління коштами довірителя на умовах, передбачених Правилами ФФБ та цим договором. 25 лютого 2010 року між [PERSON] та Комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) було укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору № КНР-000383/кВ про участь у фінансуванні будівництва від 29 вересня 2009 року. Відповідно до умов п. 1 Додаткової угоди № 1 сторони дійшли згоди про те, що у звязку з перенесенням запланованого терміну введення в експлуатацію житлового будинку № 2 (черга 4) житлового комплексу на вул. Красний Пахар, 2-в в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області на ІV кварталу 2010 року. Позивач [PERSON] у повному обсязі виконала умови договору № КНР-000383/кВ про участь у фінансуванні будівництва від 29 вересня 2009 року та сплатила вартість обєкта інвестування у розмірі 297\~770,22 грн.. 30 вересня 2010 року між [PERSON] та Комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) був укладений договір № ДВМП-000383 про відступлення майнових прав, відповідно до умов п. 1 якого, у звязку тим, що довіритель повністю про інвестував закріплений за ним обєкт інвестування, фінансова компанія передає йому майнові права на цей обєкт інвестування, а саме: № 85 в житловому будинку № 2 (4 черга), поверх 4, кількість кімнат 1, загальна проектна площа 44,67 кв.м., житлова площа 19,85 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Красного Пахаря. Згідно вимог ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими . Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього\~Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. У поданій позовній заяві позивач [PERSON] вказує на те, що умови п. п. 1.4, 5.5 договору № КНР-000383/кВ про участь у фінансуванні будівництва від 29 вересня 2009 року суперечать вимогам ст. 654 ЦК України та нормам Закону України «Про захист прав споживачів». Також позивач зазначала, що на час звернення з позовом до суду відповідачем не виконані вимоги договору № КНР-000383/кВ про участь у фінансуванні будівництва від 29 вересня 2009 року, обєкт інвестування не введений в експлуатацію. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] повідомлялась відповідачем про те, що забудовником ТОВ «КНБ Будінвест» переносився запланований термін введення в експлуатацію житлового будинку № 2 (4 черга) житлового комплексу на вул. Красного Пахаря, 2-в в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується наявними в матеріалах справи листами від 04.04.2016 р. № 112/018-190, від 30.11.2015 р. № 112/018-473, від 25.05.2015 р. № 112/018-227, від 25.12.2014 р. № 018-579, 28.08.2014 р. № 112/018-369, від 30.05.2014 р. № 112/018-233, від 20.10.2013 р. № 112/018-564, від 31.05.2013 р. № 112/018-229, від 21.12.2012 р. № 118/018-788, від 27.09.2012 р. № 018-590, від 19.03.2012 р. № 112/018-153, від 03.06.2011 р. № 112/018-453, від 10.01.2011 р. № 112/018-01, від 16.02.2010 р. № 112/018-151 та зворотніми поштовими повідомленнями про їх вручення. Також в матеріалах справи міститься заява [PERSON] 29 вересня 2009 року, адресована начальнику відділу інвестицій та продажу житла ККУП «Житло-Інвест» [PERSON], в якій вона просила укласти з нею договір про участь у Фонді фінансування будівництва: обєкт інвестування - квартира № 85 в житловому будинку № 2 (4 черга), поверх 4, кількість кімнат 1, загальна проектна площа 44,67 кв.м., житлова площа 19,85 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Красного Пахаря. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків, недійсності передбачених законом. Виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК). Дослідивши письмові матеріали справи та вислухавши думку учасників процесу, суд дійшов висновку, що доводи позивача [PERSON], викладені нею у позовній заяві, та доводи її представника у судовому засіданні, не підтверджені належними доказами. Позивачем не доведено, що з тих підстав, які заявлені нею у позовній заяві, пункти договору № КНР-000383/кВ від 29 вересня 2009 року можуть бути визнані недійсними у відповідності до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України. Посилання позивача та її представника, що на час розгляду справи у суді обєкт інвестування не введений в експлуатацію, не є підставою для визнання окремих умов договору недійсним. Позивачем також не було доведено, що оспорювані пункти договору 1.4, 5.5. договору № КНР-000383/кВ про участь у фінансуванні будівництва від 29 вересня 2009 року є несправедливими, та такими, що порушують права споживача у відповідності до вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про захист прав споживачів та визнання положень договору недійсними не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed