Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

У липні 2019 року позивач [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) звернулась до суду з заявою до відповідача [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), у якій просить стягнути з неї 3% річних у розмірі 4 031,05 грн., 17 784,00 грн. - інфляційних витрат, витрати на надання правничої допомоги у розмірі 12 200,00 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. В обґрунтування позову вказувала, що 22.12.2014 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено попередній договір, зареєстрований в реєстрі за №2679, за яким відповідач зобов`язувалася продати квартиру [ADDRESS] до 31.03.2015 року та в подальшому укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири протягом цього ж строку на умовах, передбачених даним договором. На підтвердження зобов`язання та забезпечення виконання зобов`язання щодо купівлі вказаної квартири позивач сплатила [PERSON] грошові кошти у розмірі 40 000,00 грн., які відповідач отримала до моменту підписання договору купівлі-продажу квартири у повному обсязі. У зв`язку з тим, що відповідач ухилялась від укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , позивач звернулась до [PERSON] з листом від 31.03.2015 року з пропозицією про укладення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири. При цьому, згідно п. 13 попереднього договору від 22.12.2017 року, якщо договір купівлі-продажу квартири не буде укладено протягом строку, встановленого в п. 1 даного договору, з вини [PERSON] , остання зобов`язана протягом трьох календарних днів з дня настання зазначеного строку повернути позивачу суму забезпечення виконання зобов`язання, отриману за даним договором, та сплатити штраф у розмірі 100% від суми забезпечення виконання зобов`язання, що була отримана [PERSON] за даним договором. Однак, [PERSON] не виконала дану вимогу, що стало причиною для звернення до суду. Згодом, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.04.2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів та моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача суму забезпечувального платежу у розмірі 40 000,00 грн., 3% річних у розмірі 1 026,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 7 656,13 грн. за період несплати, а саме: з 04.04.2015 року по 10.02.2016 року, та 1 008,62 грн. сплаченого судового збору. Зазначене рішення набрало законної сили, проте на даний час не виконано відповідачем, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. За твердженням [PERSON] наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. За твердженням позивача, період прострочення виконання рішення суду обраховується нею з 11.02.2016 року по 21.06.2019 року, з наступного дня за кінцевим днем обрахованого в рішенні суду, тобто після 10.02.2016 року, за який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.04.2016 року було стягнуто з відповідача суму забезпечувального платежу у розмірі 40 000,00 грн., а отже боржник повинна сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Позивач в судове засідання не з`явилась. При цьому, в поданій позовній заяві просила суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та дату судового засідання повідомлялась належним чином. Причини неявки до суду не повідомила. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлялась про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.04.2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів та моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача суму забезпечувального платежу у розмірі 40 000,00 грн., 3% річних у розмірі 1 026,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 7 656,13 грн. за період несплати, а саме: з 04.04.2015 року по 10.02.2016 року, та 1 008,62 грн. сплаченого судового збору. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. У ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 625 ЦК України наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦПК України. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона по справі зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Факт існуючого боргу [PERSON] перед [PERSON] та невиконання рішення суду про стягнення заборгованості жодними доказами спростований не був. За частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, розрахунки позивачем здійснюються з 11.02.2016 року, наступного дня за кінцевим днем обрахованого в рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 26.04.2016 року, що набрало законної сили, то по 21.06.2019 року період прострочення повернення заборгованості складає 1227 днів. Таким чином, із 40 000,00 грн. заборгованості 3% річних складає 4 031,05 грн., а інфляційні втрати за вказаний період 17 784,00 грн. При цьому, крім 3% річних, суми інфляційних втрат та суми сплаченого судового збору [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь суму на оплату послуг адвоката згідно рахунку №1/19 від 21.06.2019 на оплату послуг за надання правничої допомоги згідно договору №17/19 від 21.06.2019 року з детальним описом наданих послуг виконаних адвокатом у розмірі 12 200,00 грн. За приписами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, зокрема, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Однак, будь яких підтверджуючих доказів про реальну сплату коштів за послуги адвоката згідно договору №17/19 про надання правничої допомоги від 21.06.2019 року суду позивачем не надано. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги потрібно задовольнити частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 768,40 грн. судового збору, що підтверджується відповідною квитанцією. На підставі викладеного та

Outcome: partial