overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивувала свої вимоги тим, що 29.01.09 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на життя. Зазначала, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство та спільний сімейний бюджет не ведуть, шлюб існує формально. У судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву, в якій підтримали позовну заяву, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Суд враховуючи вимоги ст. ст. 77, 224 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача по справі та ухвалити заочне рішення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29.01.09 року у Відділі РАЦС Дніпровського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 117. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів неповнолітню дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач останнім часом не надає матеріальну допомогу у достатньому розмірі, їй одній важко утримувати дитину, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 2 500 грн. щомісячно до повноліття дитини. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги із підстав викладених у ній. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на надання добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. На даний час дитина знаходиться на утриманні матері. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров′я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров′я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що дитина знаходиться на утриманні своєї матері, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 1000 грн. щомісячно. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, вказуючи на те, що з відповідачем перебувають у шлюбі з 12.08.09 року, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Вказувала, що проживають сторони проживають окремо і не мають наміру примиритися. Вважає, що сину буде набагато краще проживати разом з нею, оскільки зможе подбати про моральний, духовний та фізичний розвиток дитини. В судовому засіданні позивач з представником позов підтримали. Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, повідомлений належний чином. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, суд приходить до наступних висновків. Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 12.08.09 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис №1409, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, не ведуть спільне господарство, мешкають окремо, втратили почуття любові та поваги один до одного. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з пояснень відповідача, останній не заперечує проти проживання дитини з матір'ю [PERSON] Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Сама по собі зміна місця проживання дитини, її оточення можуть серйозно вплинути на психіку дитини. Щоб цього не сталося, потрібен певний період адаптації, дитина має готуватися до плавного переходу від одних умов життя до інших. Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. І тому, оцінюючи у сукупності пояснення сторін, письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сторони шлюбні стосунки не підтримують, відсутнє взаєморозуміння, неодноразові спроби примиритися позитивних результатів не дали, проживають окремо. В судове засідання позивач надала письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до канцелярії суду подав письмову заяву, в якій поданий позов про розірвання шлюбу просить розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 05 грудня 2008 року, від шлюбу мають сина [PERSON] 28.04.2009 р.,Ю який проживає з позивачкою. На протязі тривалого часу між сторонами виникали конфлікти, шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо. Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо. Вимоги щодо розподілу майна не предявлялись. Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, вважає за необхідне позов задовольнити. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. На обгрунтування позову послалася на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 26.11.2011 року. Від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що відповідач зловживає спиртними напоями, протягом 1 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Позивач у судове засідання не зявилася, подала заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судові засідання двічі підряд не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Як передбачено ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.11.2011 року. Від подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Сімейне життя в сторін не склалося, позивач вказує на негідну поведінку відповідача у шлюбі та сім'ї, втратила до останнього всі почуття, жодних сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України. Враховуючи задоволення позову в повному обсязі суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «Савгар». В обгрунтування позову послалася на те, що 17.05.2003 року був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки останній залишив сімю та на даний час проживає з іншою жінкою. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених у ньому. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали повністю. Відповідач на розірвання шлюбу погодився. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, зясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно ч.1\~ст.174 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Також відповідно до ч.4\~ст.174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене та згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 07 квітня 2011 року виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис за №04 та в його обґрунтування послалася на те, що шлюб між нею та [PERSON] було укладено 07.04.2011 року, від якого у них [INFO] народився син -[PERSON], який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Подружнє життя між ними не склалося через різні погляди на життя, сім'ю, відносини між чоловіком і дружиною, а також на виховання дитини. Постійні сварки відбувались неодноразово в присутності сина, що може негативно вплинути на його психіку, тому вважає, що шлюб зберегти не можливо. Строк на примирення просить не надавати, спору про місце проживання дитини немає, син надалі проживатиме разом із нею. Після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду письмову заяву про відсутність заперечень щодо позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом установлено, що 07.04.2011 року виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №04. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. /а.с.4/ Від шлюбу у подружжя [INFO] народився син - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Одеського міського управління юстиції. /а.с.7/ Як убачається з довідки виконавчого комітету Петрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області за вих.№767 від 26.07.2016 року, [PERSON], [INFO] не зареєстрований, але фактично проживає разом із матір'ю, знаходиться на повному її утриманні. /а.с.6/ Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з позовної заяви суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні, сторони на примирення не згодні, тому збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини, у зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15.05.1998 року Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Харкова, актовий запис за №309. В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила суду, що шлюб з відповідачем зареєструвала 15.05.1998 року у м.Харкові. Від шлюбу мають двох синів повнолітнього [PERSON], [INFO] та неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Всього в шлюбі прожили 18 років, та з осені 2015 року припинили шлюбні відносини, однак проживають в одному будинку. Через непорозуміння, які виникали на побутовому ґрунті з приводу ведення спільного господарства, виховання синів, між ними почали виникати постійні сварки, тому вони втратили взаємні почуття поваги та любові один до одного. На теперішній час шлюб зберегти не можливо, тому строк на примирення просить не надавати. Неповнолітнього сина [PERSON] залишити проживати разом із нею та після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище. Відповідач в судовому засідання позов визнав та пояснив суду, що зберегти шлюб не можливо, оскільки між ним та позивачкою не має взаємної поваги та взаєморозуміння. Шлюб на теперішній час існує формально, тому строк на примирення просить не надавати, місце проживання неповнолітнього сина залишити разом із матірю. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 15 травня 1998 року Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Харкова зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №309. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON], підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ВЛ № 057809. /а.с.6/ Від шлюбу сторони мають двох дітей повнолітнього [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії 1МИ №044705 та серії I-ЖД №083213. /а.с.9,8/ Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з позовної заяви суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні ще з осені 2015 року, тому збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін та інтересам дітей, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 02 вересня 1995 року Виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис за №11. В судовому засіданні позивач позов підтримала та в його обґрунтування послалася на те, що шлюб між нею та відповідачем було зареєстровано 02.09.1995 року, від якого у них 22.03.1996 року народився син [PERSON], який на теперішній час повнолітній. Всього в шлюбі прожили 21 рік, та з січня 2015 року вони припинили шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство. Проживають в одному будинку, який належить її матері. На її думку, збереження шлюбу не можливе, оскільки відповідач тривалий час ніде не працював, постійно пиячить, а останній час навіть почав піднімати на неї руку. Допомагати по господарству відповідач відмовляється, в утриманні будинку не допомагає. Просить строк на примирення не надавати, оскільки не бажає в подальшому проживати з відповідачем. Після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заперечень щодо задоволення позовних вимог суду не надав. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 02.09.1995 року Виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Комінтернівського району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №11. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I-ЖД №250568, виданим повторно. /а.с.11/ Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з позовної заяви суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні, позивач не бажає проживати разом з відповідачем, тому збереження шлюбу суперечить її інтересам, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved