Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

У квітні 2021 року позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала на те, що їй, на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 11.02.1999 року, належить квартира [ADDRESS] . Вказує, що співвласником квартири також є її донька [PERSON] , а її (позивачки) чоловік [PERSON] помер. Зазначає, що згідно довідки про склад сім`ї, виданої «Центром надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради» від 30.03.2021 року №293806 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі понад один рік без поважних причин. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере та особистих речей в квартирі не має. Зазначає, що їй важко оформити субсидію. Стверджує, що на неодноразові звернення у телефонних розмовах до відповідача з приводу особистого її добровільного зняття з реєстрації у зазначеній квартирі, відповідач завжди відмовлялась. На підставі вищевикладеного, просить суд визнати [PERSON] (іпн. [NUMBER] , [INFO] ), такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В судове засідання позивачка не з`явилася, від її представника до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідачка не з`явилася, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а саме розміщенням оголошенням про виклик до суду на офіційному сайті суду. Про причини неявки суд не повідомила. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася судом про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка надала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Як убачається з матеріалів справи, позивачці [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 11.02.1999 року, належить квартира [ADDRESS] . Співвласниками квартири також є її донька [PERSON] , та її (позивачки) чоловік [PERSON] , який помер. (а.с. 9). Так, права власника жилого приміщення визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що згідно довідки про склад сім`ї, виданої «Центром надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради» від 30.03.2021 року №293806 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . (а/с 10). Проте, відповідачка не проживає у вищевказаній квартирі з березня 2020 року, що підтверджується актом №23 від 30.03.2021 року. (а/с 11). Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. У відповідності зі ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача вільно реалізовувати право володіння, користування та розпорядження власністю підлягає захисту, оскільки відповідачка не є власником квартири, безпідставно значиться зареєстрованою за адресою місцезнаходження квартири, не несе будь-яких витрат на утримання житла, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю, а тому права позивачки, як власника зазначеної вище квартири, підлягають захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок її відсутності у ньому без поважних причин. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved