Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 29 січня 2009 [PERSON] отримала державний акт серія ЯЖ № 9871955 на праві власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,2500 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222482401:01:011:0069; вищезазначений державний акт на право власності Позивача зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010932900004 від 29 січня 2009 року. Суміжним власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222482401:01:011:5001 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується протоколом земельно-узгоджувальної комісії Гореницької сільської ради та рішенням Гореницької сільської ради. Під час користування Позивачем власною земельною ділянкою встановлено, що паркан [PERSON] накладається на земельну ділянку Позивача з її західної сторони таким чином, що позбавляє останню можливості користуватись частиною її земельної ділянки загальною площею 0,00057 га. Зазначені обставини встановлені Позивачем під час обміру своєї земельної ділянки за допомогою інженера-землевпорядника [PERSON], якою встановлено поворотні точки земельної ділянки Позивача, згідно її державного акта на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222482401:01:011:0069 в кількості 12 штук, одна з яких знаходиться за парканом на земельній ділянці Відповідача, тому також здійснено кадастрову зйомку встановленого паркану, складено акта про встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки від 18.09.2014 року, графічний абрис меж земельної ділянки, а встановлені межові знаки пред'явлені та передані на зберігання Позивачу [PERSON]. Відповідач добровільно відмовилась від перенесення паркану з частини земельної ділянки Позивача, тому остання була змушена звернутись до органів місцевого самоврядування для вирішення спірного питання щодо користування земельною ділянкою. 08 жовтня 2014 року земельно-узгоджувальною комісією Гореницької сільської ради Київської області складено протокол від 08.10.2014 року в якому зазначено, що Відповідач порушила межі земельної ділянки Позивача та рекомендовано [PERSON] встановити межі своєї ділянки згідно її державного акта, а у разі не усунення перешкод рекомендували [PERSON] звернутись до суду для вирішення цього питання. 09 жовтня 2014 року Гореницькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на 38 сесії 6-го скликання винесено рішення про затвердження протоколу земельно-узгоджувальної комісії Гореницької сільської ради від 08.09.2014 року по заяві [PERSON]. Після цього, Відповідач не здійснила жодних дій щодо добровільного відновлення меж земельної ділянки Позивача, від вирішення цього спірного питання усунулась, на прохання Позивача про знесення паркану жодним чином не реагує та продовжує незаконно користуватись часиною земельної ділянки Позивача загальною площею 0,00057 га. Згідно копії абрису меж земельної ділянки земельної ділянки з кадастровим номером 3222482401:01:011:0069 (який є невід'ємним додатком до акта про встановлення в натурі меж земельної ділянки від 18.09.2014 року) вбачається, що бетонний паркан Відповідача, встановлений від початку її земельної ділянки вверху від межового знаку № 10, проходить вниз до межового знаку № 8 і накладається по всій довжині на земельну ділянку Позивача з західної сторони на загальну площу 0,00057 га, таким чином, що межовий знак № 9 знаходиться на земельній ділянці Відповідача. Таким чином, фактичне використання належної Позивачу земельної ділянки Відповідачем полягає в огородженні останньою цієї ділянки шляхом встановлення бетонного паркану таким чином, що Позивач позбавлений права користування частиною її земельної ділянки загальною площею 0,00057 га, яка належить їй на праві власності. Позивач добровільно від користування зазначеною частиною своєї земельної ділянки не відмовлялась, органами місцевого самоврядування та судом рішення про позбавлення її права власності на цю частину земельної ділянки не виносилось. Позивач просив суд зобов'язати Відповідача усунути перешкоди у користуванні, належній Позивачу частині земельній ділянці загальною 0,00057 га та відновити межі земельної ділянки Позивача у відповідності з наявним у неї державним актом на право власності на земельну ділянку від 29.01.2009 року серія ЯЖ № 9871955 за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222482401:01:011:0069, шляхом знесення бетонного паркану Відповідача від межового знаку № 10 до межового знаку № 8 земельної ділянки Позивача кадастровий номер 3222482401:01:011:0069. В судовому засіданні представник Позивача підтримав заявлені позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішенням не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч.1. ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника Позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Суд, вислухавши думку представник Позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог з наступних підстав. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 29 січня 2009 [PERSON] отримала державний акт серія ЯЖ № 9871955 на праві власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,2500 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222482401:01:011:0069; вищезазначений державний акт на право власності Позивача зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010932900004 від 29 січня 2009 року. Суміжним власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222482401:01:011:5001 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується протоколом земельно-узгоджувальної комісії Гореницької сільської ради та рішенням Гореницької сільської ради. Під час користування Позивачем власною земельною ділянкою встановлено, що паркан [PERSON] накладається на земельну ділянку Позивача з її західної сторони таким чином, що позбавляє останню можливості користуватись частиною її земельної ділянки загальною площею 0,00057 га. Зазначені обставини встановлені Позивачем під час обміру своєї земельної ділянки за допомогою інженера-землевпорядника [PERSON], якою встановлено поворотні точки земельної ділянки Позивача, згідно її державного акта на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222482401:01:011:0069 в кількості 12 штук, одна з яких знаходиться за парканом на земельній ділянці Відповідача, тому також здійснено кадастрову зйомку встановленого паркану, складено акта про встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки від 18.09.2014 року, графічний абрис меж земельної ділянки, а встановлені межові знаки пред'явлені та передані на зберігання Позивачу [PERSON]. Відповідач добровільно відмовилась від перенесення паркану з частини земельної ділянки Позивача, тому остання була змушена звернутись до органів місцевого самоврядування для вирішення спірного питання щодо користування земельною ділянкою. За змістом ч.1 та 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.3 ст.152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів. Відповідно до вимог ч.1 ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. За змістом ч.1 ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 08 жовтня 2014 року земельно-узгоджувальною комісією Гореницької сільської ради Київської області складено протокол від 08.10.2014 року в якому зазначено, що Відповідач порушила межі земельної ділянки Позивача та рекомендовано [PERSON] встановити межі своєї ділянки згідно її державного акта, а у разі не усунення перешкод рекомендували [PERSON] звернутись до суду для вирішення цього питання. 09 жовтня 2014 року Гореницькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на 38 сесії 6-го скликання винесено рішення про затвердження протоколу земельно-узгоджувальної комісії Гореницької сільської ради від 08.09.2014 року по заяві [PERSON]. Після цього, Відповідач не здійснила жодних дій щодо добровільного відновлення меж земельної ділянки Позивача, від вирішення цього спірного питання усунулась, на прохання Позивача про знесення паркану жодним чином не реагує та продовжує незаконно користуватись часиною земельної ділянки Позивача загальною площею 0,00057 га. Згідно копії абрису меж земельної ділянки земельної ділянки з кадастровим номером 3222482401:01:011:0069 (який є невід'ємним додатком до акта про встановлення в натурі меж земельної ділянки від 18.09.2014 року) вбачається, що бетонний паркан Відповідача, встановлений від початку її земельної ділянки вверху від межового знаку № 10, проходить вниз до межового знаку № 8 і накладається по всій довжині на земельну ділянку Позивача з західної сторони на загальну площу 0,00057 га, таким чином, що межовий знак № 9 знаходиться на земельній ділянці Відповідача. Таким чином, фактичне використання належної Позивачу земельної ділянки Відповідачем полягає в огородженні останньою цієї ділянки шляхом встановлення бетонного паркану таким чином, що Позивач позбавлений права користування частиною її земельної ділянки загальною площею 0,00057 га, яка належить їй на праві власності. Позивач добровільно від користування зазначеною частиною своєї земельної ділянки не відмовлялась, органами місцевого самоврядування та судом рішення про позбавлення її права власності на цю частину земельної ділянки не виносилось. Таким чином, суд приходить до висновку, що права [PERSON] як власника майна та землекористувача порушені внаслідок побудови зазначеного паркану між земельними ділянками Позивача та Відповідача, що перешкоджає [PERSON] користуватися належною їй земельною ділянкою, а відтак зазначене право підлягає захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні нею права користування власною земельною ділянкою шляхом знесення побудованого бетонного паркану. На підставі ст. ст. 15, 16, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 106, 107, 152 Земельного кодексу України та

Outcome: approved