Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

У листопаді 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості у розмірі 166\~913 грн., з яких інфляційні витрати 97\~650,00 грн., 3% річних 13\~339,73 грн. та проценти 55\~923,27 грн., та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог зазначає, що у травні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила визнати договір, укладений між ними у формі розписок від 05.03.2008 року та 25.04.2008 року договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS], а також визнати недійсним цей договір та визнати за нею право власності на спірну квартиру. Рішенням першої інстанції від 19 червня 2012 року позов було задоволено частково, та з відповідача стягнуто подвійний розмірі завдатку у сумі 991\~070 грн. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2012 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення з відповідача завдатку, зменшено його розмірі з 991\~070 грн. до 150\~000 грн. У решті судове рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 07.02.2012 року рішення апеляційного суду від 26 листопада 2012 року та рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2012 року залишено без змін, а касаційну скаргу залишено без задоволення. 05.03.2008 року [PERSON] від [PERSON] було отримано грошові кошти у розмірі 150000 грн. та 25.04.2008 року 32\~000 доларів США. При цьому, правова природа 150\~000 грн. визначена судами як аванс на оплату квартири [ADDRESS]. З 26.11.2012 року, тобто з моменту набрання законної сили рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області, на [PERSON] покладено обовязок повернення [PERSON] авансу у розмірі 150\~000 грн. Проте, станом на дату подачі позовної заяви зазначений аванс так і не повернуто. Крім того. на відповідача законодавством України покладено обовязок сплати інфляційних витрат та три проценти річних на прострочену суму боргу. Індекс інфляції за період з 26.11.2012 року по 13.11.2015 року складає: 150\~000 грн.*65,1 % = 97\~650 грн. За період з 26.11.2012 року по 13.11.2015 року 3% річних складає: 150\~000 грн. * 3% = 13\~339,73 грн., а також відсотки склали 55\~923 грн. 27 коп. Тому, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечували та зазначили, що жодних підстав для стягнення зазначеної позивачкою суми немає. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2012 встановлено, а отже не підлягає доказуванню, що 05 березня 2008 року відповідачем [PERSON] була видана розписка про отримання від позивачки [PERSON], 30\~000 доларів США завдатку за продаж належної йому квартири [ADDRESS], а 25 квітня 2008 року розписка про одержання 32\~000 доларів США, за продаж квартири [ADDRESS] позивачці. У травні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача та просила визнати договір, укладений між ними у формі розписок від 05 березня 2008 року та 25 квітня 2008 року договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS], а також визнати дійсним цей договір та визнати за нею право власності на спірну квартиру. У процесі розгляду справи, [PERSON] уточнила свої вимоги та остаточно просила стягнути з відповідача на відшкодування вартість ремонтно-оздоблювальних робіт в спірній квартирі у розмірі 108\~856,40 грн. та на підставі розписок 62\~000 доларів США, що еквівалентно 150\~000 грн. у подвійному розмірі, як завдаток. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто подвійний розмір завдатку у сумі 991\~070 грн. У решті вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2012 року, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] завдатку змінено, зменшено його розмірі з 991\~070 грн. до 150\~000 грн. У решті судове рішення залишено без змін. Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2013 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2012 року та рішення Красногвардійського районного суду м. дніпропетровська від 19 червня 2012 року, залишено без змін, а касаційну скаргу без задоволення. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З моменту набрання сили рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2012 року, тобто з 26 листопада 2012 року, на [PERSON] покладено обовязок повернення [PERSON] авансу у розмірі 150\~000 грн. Однак, до теперішнього часу кошти позивачці так і не було повернуто, що стало причиною її звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такий правовий висновок зроблений Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України\~в постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 113цс14,\~\~який,\~\~відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. У звязку з чим, на відповідача законом покладено обовязок сплатити інфляційні витрати та 3% річних суми боргу за прострочений період. Суму 3 % річних, які на підставі ст. 625 ЦК України, належать позивачу за прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання, належить розраховувати наступним чином: 3% / 365 днів = 0,008219178 (сума основного боргу х 0,008219178 / 100) х кількість днів прострочення зобовязання = сума пені. За період з 27.11.2012 року по 13.11.2015 року Таким чином сума 3 % річних складає 13 339 грн. 73 коп., яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.\~ Що стосується позовних вимог позивача про стягнення індексу інфляції за період з 27.11.2012 року по 13.11.2015 року у розмірі 97\~650 грн., то дані вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Розрахунок індексу інфляції повідомляється [PERSON] банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Тому розрахунок індексу інфляції повинен бути до 31.05.2015 року включно, оскільки розрахувати індекс інфляції до 13.11.2015 року не можливо. Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі № 62-97р від 3 квітня 1997 року, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. Індекс інфляції за період з 27.11.2012 року по 31.10.2015 року визначений: У грудні 2012 100,2 % У 2013 році 100,5 % У 2014 році 124,9 % У січні 2015 103,1 % У лютому 2015 105,3 % У березні 2015 110,8 % У квітні 2015 114,0 % У травні 2015 102,2 % У червні 2015 - 100,4 % У липні 2015 99,0 % У серпні 2015 99,2 % У вересні 2015 102,3 % У жовтні 2015 98,7 % Загальний індекс інфляції за вищезазначений період складає 60,6 %. Таким чином, сума індексу інфляції за період з 27.11.2012 року по 31.10.2015 року становитиме: 150\~000 грн. х 60,6 % = 90 900 грн., яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.\~ Що стосується вимог позивачки стосовно стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами на підставі ст.. 1048 ЦК України, то вони задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки [PERSON] банку України Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2012 року було встановлено, що кошти отримані [PERSON] згідно розписки від 05 березня 2008 року у сумі 150\~000 грн., є авансом за продаж квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Оскільки, правовідносини які склалися між сторонами не є борговими відносинами щодо договору позики, як зазначає позивачка, то суд приходить до висновку, що на грошові кошти у сумі 150\~000 грн., які були стягнуті на користь позивачки за рішенням суду як авансовий платіж, не можуть бути нараховані проценти. Таким чином, суд прийшов до висновку, що загальна сума, яка підлягає стягненню на користь позивачки, визначається наступним чином: 3% річних у розмірі 13 339 грн. 73 коп. + індекс інфляції у розмірі 90\~900 грн. = 104\~239 грн. 73 коп. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 1 042 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial