Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що 11 листопада 2000 року у Мякотинській сільській раді Ізяславського району Хмедльницької області зареєструвала шлюб з відповідачем, про що було зроблено актовий запис №10. Від шлюбу останні мають трьох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, вказуючи на те, що спільне життя з останнім не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. [PERSON] переконана, що спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу за вказаних обставин є неможливим. Відзив на позовну заяву відповідач у встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк не подав. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 липня 2018 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Інші процесуальні дії у справі судом не проводилися. В судове засідання сторони не з'явилися, кожен з них окремо подав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позивач у вказаній заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить не надавати термін на примирення, оскільки має намір створити нову сім'ю. Таку ж позицію щодо створення нової сім'ї висловив і відповідач, зазначивши про це у поданій ним заяві про визнання заявленого позову. Суд, з'ясувавши фактичні обставини справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши зміст норм права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 11 листопада 2000 року у Мякотинській сільській раді Ізяславського району Хмедльницької області зареєструвала шлюб, про що було зроблено актовий запис №10. Від шлюбу останні мають трьох дітей - доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого 11 листопада 2000 року (арк. спр. 4), та свідоцтв про народження серії [NUMBER], виданого 20 грудня 2001 року, серії [NUMBER] виданого 16 грудня 2008 року, серії [NUMBER], виданого 15 березня 2016 року (арк. спр. 9-11). Вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, позивач звернулася до суду за захистом свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За приписами ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вимог зазначених норм закону, враховуючи встановлені судом обставини - фактичне припинення шлюбних стосунків через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства, суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно, відновити її неможливо, в зв'язку з чим спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Водночас суд враховує аргументи позивача, які наведені нею в обґрунтування заявлених вимог, оскільки такі знайшли своє підтвердження під час дослідження наявних в матеріалах справи доказів, які є належними, допустимими та достовірними. Не оспорював аргументів позивача і сам відповідач, висловивши свою згоду на розірвання шлюбу, у поданій ним письмовій заяві. Також судом враховується те, що кожен з сторін по справі має намір створити нову сім'ю, що виключає можливість примирення між ними та необхідність вжиття з приводу цього заходів судом в порядку ст. 111 СК України. За вказаних обстави порушене право позивача підлягає захисту, шляхом задоволення позову повністю. При вирішенні спору, суд керується спеціальними нормами права, які містяться в ст.ст. 110 та 112 СК України. При цьому, позивачем у позові не зазначено жодної норми права, що не є підставою для не розгляду заявленої вимоги з метою захисту порушеного права. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, зважаючи на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, вважає за необхідне в порядку ст. 142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, що становить 352,40 гривень, повернути позивачу з державного бюджету, та таку ж суму судового збору стягнути на користь позивача з відповідача у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved