Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

У квітні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що ним, [PERSON] 05.02.2019р. було надано відповідачу [PERSON] позику - грошові кошти в розмірі 1000 евро (одну тисячу евро) на строк до 12.02.2019 р. Зазначені обставини підтверджуються доданою до позовної заяви, складеною Відповідачем власноруч та підписаний розпискою від 05.02.2019 року, згідно якої, Відповідач зобов`язувався повернути Позивачу позику суми коштів в розмірі 1200 евро до 12.02.2019р. На момент подачі позовної заяви, згідно офіційному курсу НБУ 1 евро становить 30 гривень 12 копійок. Таким чином сума боргу за розпискою в розмірі 1200 евро становить тридцять шість тисяч сто сорок чотири гривні. На зазначеній розписці Відповідача присутній напис Позивача про отримання розписки, які відповідно є офертою (пропозицією укласти договір) і відповіддю на оферту - акцептом. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі, тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору.Тому на підставі вищевказаного просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , суму основного боргу у розмірі - 36144 гривені. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , пеню в розмірі 1% за кожен день прострочення -24 939.36 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних від прострочення платежу -205 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати від прострочення платежу - 507.64 грн. У судове засідання позивачка не з`явилась, до суду направила заяву про слухання справи у її відсутності, у якій підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду направив заяву про слухання справи у його відсутності, в якій позовні вимоги визнав, просив задовольнити. За згодою представника позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 05 лютого 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] (позикодавець) передав [PERSON] (позичальник) у власність грошові кошти у сумі 1 000 (одна тисяча) евро. На підтвердження укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики та передачі позикодавцем коштів на виконання його умов, відповідачем було представлено розписку про отримання ним від позивача грошових коштів у сумі 1 000 (одна тисяча) евро. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з умовами договору позики від 05 лютого 2019 року позичальник зобов`язався повернути позику у термін до 12 лютого 2019 року, проте належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, своєчасно не повернувши її. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У строк, передбачений договором позики від 05 лютого 2019 року, відповідач [PERSON] кошти, отримані в борг, не повернув, безпідставно ухилившись від взятого на себе зобов`язання. За таких обставин, зважаючи на те, що позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість позики, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у сумі 1200 евро ( одна тисяча двісті) евро, що за курсом НБУ становить 31644, 00 грн. (тридцять одна тисяча шістсот сорок чотири) грн. 00 коп., пеню в розмірі 1% за кожен день прострочення у розмірі 24 939, 00 грн., 3 % річних від прострочення платежу у розмірі 205 грн. 00 коп., інфляційні втрати від прострочення платежу у розмірі 507, 64 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути борг за договором позики у сумі 1200 евро ( одна тисяча двісті) евро, що за курсом НБУ становить 31644, 00 грн. (тридцять одна тисяча шістсот сорок чотири) грн. 00 коп., пеню в розмірі 1% за кожен день прострочення у розмірі 24 939, 00 грн., 3 % річних від прострочення платежу у розмірі 205 грн. 00 коп., інфляційні втрати від прострочення платежу у розмірі 507, 64 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 768, 40 грн. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved