Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] зацікавлена особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах та про визнання банківського вкладу спільною сумісною власністю. В обґрунтування позову зазначила, що з 10 червня 2000 року вона почала мешкати однією сімєю з [PERSON], тобто вступила з ним у фактичні шлюбні відносини. У фактичних шлюбних відносинах із ним перебувала до моменту смерті [PERSON], яка сталася 27 червня 2014 року. Під час проживання з померлим однією сімєю, ними було укладено договір банківського вкладу із ПАТ банк «Південний» №2603060501710 від 01.04.2014 в розмірі 50\~000 грн., який було оформлено на [PERSON] на підставі ст.74 СК України вважає, що вищезазначений банківський вклад належить їй та померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності та їй належить ? вказаного банківського вкладу. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити, в обґрунтування посилались на обставини викладені у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомим суду обставинам, про судове засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у звязку з чим суд ухвалив проводити заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] судове засідання не зявився по невідомим суду обставинам, про судове засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що з червня 2000 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю за адресою: [ADDRESS] . Суд, вислухавши пояснення свідків, позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що починаючи з 10 червня 2000 року [PERSON] розпочала проживати однією сім'єю разом з [PERSON] Відносини, що виникли між позивачкою та [PERSON] фактично були шлюбними, вони проживали однією родиною, як чоловік та дружина, вели спільне господарство, спільно харчувалися, вели спільний сімейний бюджет, спільно витрачали грошові кошти. 27 червня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 28 червня 2014 року. Позивачка, як цивільна дружина, отримала копію свідоцтва про смерть [PERSON] та повністю займалася організацією поховання та самостійно понесла всі витрати по похованню. Під час проживання однією сім'єю [PERSON]Є та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу із АБ «Південний» №26303060501710 від 01.04.2014 на суму 50\~000 грн., який було оформлено на [PERSON] У відповідності до\~ст.74 СК України\~якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. Отже, до майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім'єю, застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 61 СК України\~об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи одержані одним із подружжя. Відповідно до п. 21\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вклади незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до\~ст. 61 СК України\~є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні\~ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З аналізу норм діючого законодавства вбачається, що ознаками фактичних шлюбних відносин є: факт спільного співжиття жінки та чоловіка; взаємна матеріальна допомога та підтримка; взаємне визнання та виявлення подружніх відносин перед третіми особами; наявність спільного побуту, та інші обставини, що свідчать про проживання жінки та чоловіка однією сім'єю. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 10 червня 2000 року по 27 червня 2014 року - моменту смерті [PERSON] і в цей період ними було нажито спільну сумісну власність - грошові кошти, які у розмірі 50000 грн., що були розміщені 01.04.2014\~\~на вкладному рахунку №26303060501710 за договором банківського вкладу у Публічному Акціонерному Товаристві «Акціонерний банк «Південний». Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Приписами ч.1 ст.70 СК України встановлено, що частки майна дружини та чоловіка у обєкті права спільної сумісної власності подружжя є рівними, якщо інше не визначено домовленістю або шлюбним договором. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: approved