Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом в якому вказувала, що у квітні 2019 року вона домовилася з [PERSON] про майбутнє укладення договору купівлі-продажу належного останній житлового будинку [ADDRESS] за 8 000 доларів США. На підтвердження такої домовленості позивачка передала [PERSON] в якості авансу двома платежами 3 500 доларів США (3 000 доларів США та 500 доларів США). Проте, в подальшому [PERSON] , враховуючи відсутність в будинку тих характеристик, на які вона очікувала, відмовилася від укладення договору купівлі-продажу. Однак [PERSON] не бажає повертати отримані нею в якості авансу кошти. У зв`язку з цим, позивачка просила стягнути з відповідачки на свою користь аванс в національній валюті України розмірі 89 705 грн. та понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , враховуючи значну зміну курсів валют на час розгляду справи, в усному порядку зменшили розмір позовних вимог в частині стягнення авансу до 86 344,48 грн., надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, проте вказувала на те, що на час розгляду справи не має необхідних коштів для повернення позивачці. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] , її представника [PERSON] , відповідачки [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому встановлено, що у квітні 2019 року [PERSON] домовилася з [PERSON] про майбутнє укладення договору купівлі-продажу належного останній житлового будинку [ADDRESS] за 8 000 доларів США. На підтвердження такої домовленості позивачка передала [PERSON] в якості авансу двома платежами 3 500 доларів США (11 травня 2019 року - 3 000 доларів США, 26 червня 2019 року - 500 доларів США). Проте, в подальшому [PERSON] , враховуючи відсутність в будинку тих характеристик, на які вона очікувала, відмовилася від укладення договору купівлі-продажу. Зі свого боку [PERSON] не повернула отримані нею кошти. Вказані правовідносини регулюються нормами ст. 570 ЦК України, при цьому передані кошти в залежності від обставин справи можуть підпадати під поняття «завдаток» або «аванс». Зокрема, згідно ч. 1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі з договорів та інших правочинів, зокрема договору купівлі-продажу. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). При цьому, положення ст. 657 ЦК України встановлюють певні вимоги щодо обов`язкової форми договору купівлі-продажу нерухомого майна. Так, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В разі недодержання цих вимог договір купівлі-продажу вважається нікчемним (ч. 1 ст. 220 ЦК України). Тобто, правовідносини при здійсненні оплатної передачі нерухомого майна його власником за грошові кошти іншій особі, а також відповідні наслідки цих правовідносин виникають лише після укладення в письмовій формі договору купівлі-продажу, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Тому й поняття «завдаток» та його наслідки виникають лише в тому випадку, якщо між особами було укладено договір відповідно до вимог чинного законодавства, але він не виконується з вини якоїсь із сторін або в разі, якщо сторонами укладено окремий договір про завдаток в тій же формі, в якій повинен укладатися основний договір. У разі, коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили та не уклали в належній формі окремий договір про завдаток, сплачені в рахунок виконання договору платежі, відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались. В постанові від 22 листопада 2018 року у цивільній справі № 643/9459/17 Верховний Суд у подібній ситуації, яка розглядається, висловив наступний правовий висновок: оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу, тому висновок суду апеляційної інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення авансу є вірним. В судовому засіданні встановлено, що: - сторони домовилися укласти між собою договір купівлі-продажу житлового будинку; -у зв`язку з цим позивачка передала відповідачці кошти в загальному розмірі 3 500 доларів США; -сторони не уклали та не оформили договір купівлі-продажу будинку за формою, передбаченою ст. 657 ЦК України, одна зі сторін відмовилася від його укладення; -відповідачка не повернула отриманого. За встановлених обставин, отримані відповідачкою в якості авансу кошти повинні бути повернуті власнику в тому розмірі, в якому вони надавались. Згідно ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Вимога позивачки про стягнення коштів в національній валюті України (гривні) відповідає положенням ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, згідно якої грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тому, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню аванс в розмірі 86 344,48 грн. (3 500 доларів США (сума авансу) х 24,669853 грн. (курс долара США до офіційної валюти України (гривні) на час ухвалення рішення). В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки також підлягають стягненню й понесені останньою судові витрати (згідно задоволених вимог), а саме 863,44 грн. судового збору.

Outcome: approved