Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просив зобов'язати відповідача в 30-ти денний строк відновити первісний стан орендованої квартири, меблів та обладнання, що існували на день передачі квартири в оренду, стягнути з відповідача на користь позивача орендну плату за період з 16.11.2013 по 16.06.2014, включно в розмірі 203 826 грн. 00 коп. та стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. 00 коп. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що 17.10.2013 між ним та відповідачем був укладений договір оренди квартири [ADDRESS], належної на праві власності позивачу строком оренди по 17.10.2014 та з орендною платою в розмірі 2 300 доларів США щомісячно. На виконання умов договору оренди, позивач передав відповідачу вказане житлове приміщення для проживання. Разом з тим, відповідач використовувала орендоване приміщення не за призначенням та припинила сплачувати орендну плату, починаючи з 16.11.2013. У зв'язку з чим станом на 16.06.2014 у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 203 826 грн. 00 коп. Крім того зазначає, що своїми діями відповідач завдала позивачу моральну шкоду, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях і яку він оцінює у 50 000 грн. 00 коп. Протягом розгляду справи позивач неодноразово збільшував розмір позовних вимог, подавши відповідні заяви. Згідно заяви, поданій в останній редакції просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по орендній платі в розмірі 916 000 грн. 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 118 219 грн. 00 коп., три відсотки річних в розмірі 6 144 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. 00 коп. У липні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, просив розірвати договір оренди квартири, укладений між ним та [PERSON], стягнути з відповідача на його користь вартість відновлення квартири в розмірі 103 700 грн. 00 коп., стягнути з відповідача на його користь вартість житлово-комунальних послуг в розмірі 8 014 грн. 63 коп., зобов'язати відповідача в 30-ти денний термін, з дня прийняття рішення судом здійснити поточний ремонт орендованої квартири та передати власнику за Актом приймання - передачі орендовану квартиру, меблі, обладнання, майно та інше устаткування в квартирі в стані, яке існувало на день приймання квартири в оренду та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. 00 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.10.2013 між ним та відповідачем був укладений договір оренди квартири [ADDRESS], належної на праві власності позивачу строком оренди по 17.10.2014 та з орендною платою в розмірі 2 300 доларів США щомісячно. На виконання умов договору оренди, позивач передав відповідачу вказане житлове приміщення для проживання. Разом з тим, в обумовлений договором оренди строк, до 17.10.2014 відповідач не звільнила орендоване приміщення та продовжує безпідставно проживати в ньому, при цьому припинила сплачувати житлово-комунальні послуги, починаючи з 17.10.2014. У зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 8 014 грн. 63 коп. Крім того зазначає, що у зв'язку з ушкодженням майна в орендованій квартирі, остання підлягає ремонту. Вартість відновлювальних ремонтних робіт складає 103 700 грн. 00 коп. Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку виконати свої зобов'язання за договором оренди, позивач вимушений звернутися з вказаним позовом до суду. Протягом розгляду справи позивач неодноразово збільшував розмір позовних вимог, подавши відповідні заяви. Згідно заяви, поданої в останній редакції просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по орендній платі в розмірі 1 677 879 грн. 00 коп., вартість житлово-комунальних послуг в розмірі 12 033 грн. 55 коп. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. 00 коп. У жовтні 2015 відповідач звернулась до суду з зустрічним позовом до позивача, просила визнати договір оренди квартири [ADDRESS] від 17.10.2013, укладений між позивачем та [PERSON] - припиненим з 16.06.2014, стягнути з [PERSON] на її користь 127 322 грн. 26 коп. основного боргу, 61 587 грн. 55 коп. втрат від інфляції, та 3 631 грн. 30 коп. 3% річних за користування коштами. Зустрічний позов мотивує тим, що спірний договір оренди вважається припиненим з 16.06.2014, про що 29.09.2014 відповідач повідомила позивача. Крім того як на підставу для припинення спірного договору відповідач посилається на наявність укладеної між ними мирової угоди, згідно з умовами якої сторони домовились про розірвання означеного договору оренди з 16.06.2014. Оскільки протокольною ухвалою Печерського суду м.Києва від 28.11.2014 відмовлено у визнанні вказаної мирової угоди, відповідач просить стягнути з позивача кошти в розмірі 127 322 грн. 26 коп., які ним були отримані на виконання умов мирової угоди. Ухвалою суду від 18.12.2015 об'єднано в одне провадження для спільного розгляду цивільну справу №757/26587/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору оренди, стягнення вартості житлово-комунальних послуг, здійснення поточного ремонту квартири, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання відновити первісний стан квартири та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору припиненим та стягнення суми боргу із цивільною справою №757/19566/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по орендній платі та відшкодування шкоди. Присвоєно номер цивільній справі №757/26587/15-ц. Ухвалою суду від 27.05.2016 об'єднано в одне провадження для спільного розгляду за первісним позовом про розірвання договору оренди квартири, стягнення житлово-комунальних послуг, здійснення поточного ремонту квартири, відшкодування моральної шкоди з позовними вимогами про відновлення первісного стану квартири у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON]. У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив позов задовольнити в повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, згідно яких вважав позов безпідставним та необґрунтованим. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову, посилаючись на викладене в письмових запереченнях. Зустрічні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позові обставини та доводи, просив зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом дослідження, приходить до наступного. Судом встановлено, що 17.10.2013 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди квартири [ADDRESS], строком оренди по 17.10.2014 та з орендною платою в розмірі 2 300 доларів США щомісячно. (т.2 а.с.7) Вказана квартира належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 20.04.2010, виданим Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Т.2 а.с.19) Відповідно до ч.1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. На виконання умов вказаного договору оренди позивач 17.10.2013 передав відповідачу вказану квартиру для проживання, що підтверджується актом приймання-передачі.(т.2 а.с.8) Обґрунтовуючи первісний позов позивач посилається на те, що відповідач не звільнила орендоване приміщення станом на 17.10.2014, а тому відповідно до положень ч.1 ст. 822 ЦК України договір вважає укладеним на таких самих умовах і на новий строк. Разом з тим, посилання позивача на положення ч.1 ст.822 ЦК України є такими, що ґрунтуються на власний розсуд та суб'єктивному тлумаченні положень вказаної норми, виходячи з наступного. Так, відповідно до ч.1 ст. 822 ЦК України якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк. Водночас, частиною 2 ст. 821 ЦК України передбачено, що до договору найму житла, укладеного на строк до одного року (короткостроковий найм), не застосовуються положення частини першої статті 816, положення статті 818 та статей 822-824 цього Кодексу. Згідно вказаного договору оренди, строк його дії встановлено з 17.10.2013 по 17.10.2014, тобто строком дії на один рік, що відповідно до ч.1 ст.821 ЦК України є короткостроковим наймом, а тому в даному випадку не застосовуються положення ст. 822 ЦК України. Згідно з ч.3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. За змістом ч.1 ст. 825 ЦК України встановлено, що наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці. Відповідно до п. 1.3 вказаного Договору строк оренди встановлюється з 17.10.2013 по 17.10.2014 з послідуючою пролонгацією договору, якщо ні одна із сторін не заявить інше. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] 29.09.2014, 01.10.2014 направила на адресу позивача [PERSON] заяви про те, що вона заперечує проти пролонгації дії договору оренду, а також повторно повідомила, що оренда квартири по [ADDRESS] припинена з 16.06.2014. (т.2 а.с.102,103,104, 105,106,107,119) З огляду на викладене, відповідач повідомила позивача про відмову від пролонгації дії договору оренди до закінчення строку оренди, тобто до 17.10.2014, що відповідає положенням п.1.3 Договору. Крім того, про відмову від пролонгації дії договору оренди заявляв і сам позивач у своїх позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, поданій 17.09.2014. (т.2 а.с.53-55) Факт звільнення відповідачем [PERSON] орендованого приміщення з 16.06.2014 підтверджується поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили, що в середині червня 2014 року відповідач звільнила вказане приміщення. Згідно наданого позивачем акту огляду орендованої квартири від 24.10.2014, складеного комісією, у тому числі [PERSON] та в присутності [PERSON], яка відмовилась від підпису, остання передала ключі від квартири його власнику - [PERSON], що свідчить про прийняття позивачем [PERSON] вказаної квартири. (Т.2 а.с.88-89) Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, сторони 24.10.2014 уклали Мирову угоду, у визнанні якої протокольною ухвалою суду від 28.11.2014 відмовлено. (Т.2 а.с. 77-78, 154) Факт укладення вказаної Мирової угоди сторони не заперечили. Як встановлено судом вказана угода станом на час розгляду даної справи є дійсною, а тому створює відповідні права та обов'язки для сторін. Даних та доказів, які б свідчили про розірвання мирової угоди суду не надано. Іншого судом не встановлено. Таким чином, судом приймається до уваги як належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України, а саме: вказана мирова угода на підтвердження того, що позивач [PERSON] прийняв квартиру від відповідача, ключі до неї та предмети домашнього вжитку і домашньої обстановки, а також на підтвердження відсутності у позивача претензій щодо орендної плати та сплати комунальних платежів, відновлення квартири в попередній стан, або будь-яких інших претензій; розписка [PERSON] на підтвердження отримання позивачем коштів в сумі 100000грн. на виконання мирової угоди та Акт виконаних робіт від 29.10.2014, складений [PERSON] про встановлення відповідачем сантехніки вартістю 27 322,26грн. (Т.2 а.с.83,118) Отже, сторони досягли згоди з усіх істотних умов Мирової угоди та здійснили її виконання у повному обсязі. Крім того, відповідно до вказаної угоди від 24.10.2014 сторони домовились, що договір оренди квартири є розірваним за взаємною згодою сторін з 16.06.2014. Відповідно до ч.1 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Виходячи з вищевикладеного, договір оренди квартири є розірваним з 16.06.2014. У відповідності до ч.2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Враховуючи, що сторони домовились про припинення зобов'язань за договором оренди з 16.06.2014, а також ту обставину, що відповідач [PERSON] 16.06.2014 звільнила орендовану квартиру, суд дійшов висновку, що нараховані позивачем суми орендної плати та комунальних послуг після 16.06.2014 є безпідставними. Твердження позивача про наявність у відповідача заборгованості за орендну плату за період з 16.11.2013 по 16.06.2014 суд вважає безпідставними, оскільки спростовуються вищевказаною Мировою угодою та наявними в матеріалах справи доказами про виконання відповідачем [PERSON] в повному обсязі Мирової угоди. Таким чином, доводи позивача про неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором оренди, зокрема з: оплати орендної плати, житлово-комунальних послуг, звільнення орендованої квартири у встановлений договором строк не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з встановлених обставин справи та вимог діючого законодавства, які регламентують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позивач не довів, що діями відповідача порушені його права та інтереси, а тому в задоволенні первісного позову слід відмовити. За вказаних обставин задоволенню не підлягають вимоги про стягнення інфляційних втрат в розмірі 118 219 грн. 00 коп., трьох відсотків річних в розмірі 6 144 грн. 00 коп. та моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. 00 коп. Крім того, слід зазначити про безпідставність заявлених одночасно двох вимог про зобов'язання здійснити поточний ремонт орендованої квартири та стягнення вартості відновлення квартири в розмірі 103 700 грн. 00 коп., оскільки вказані вимоги відповідно до положень ст. 799 ЦК України взаємовиключають одна одну. Щодо вимог зустрічного позову, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Як встановлено судом, договір оренди, укладений між [PERSON] та [PERSON] є розірваним з 16.06.2014 за домовленістю сторін, у зв'язку з чим зобов'язання за вказаним договором припинені з тієї ж дати. Таким чином, відсутні підстави для визнання договору оренди припиненим з 16.06.2014 в судовому порядку. Доводи відповідача про наявність підстав відповідно до ч.3 ст. 1212 ЦК України для повернення відповідачу безпідставно набутих позивачем грошових коштів в сумі 127 322 грн. 26 коп., з огляду на те, що вказана мирова угода не визнана судом і провадження у даній справі не закрито є безпідставними та такими, що базуються на суб'єктивному тлумаченні положень ч.3 ст. 1212 ЦК України, оскільки грошові кошти у вказаній сумі були передані позивачу на виконання умов п.2 Мирової угоди, яка є дійсною станом на час розгляду справи, а тому відсутні підстави стверджувати про безпідставність набутих позивачем грошових коштів в сумі 127 322 грн. 26 коп. Посилання відповідача на те, що договір оренди квартири не є вчиненим, оскільки не зареєстрований уповноваженим органом Державної реєстрації суд вважає їх такими, що базуються на власний розсуд та суб'єктивному тлумаченні положень ст. ст. 182, 795 ЦК України, виходячи з того, що Законом про державну реєстрацію (в редакції, яка діяла на момент вчинення договору оренди квартири) не передбачено державної реєстрації право (найма, оренди) житла. Виходячи з вищевикладеного, судом не встановлено наявність правових підстав для повернення відповідачу безпідставно набутих позивачем грошових коштів в сумі 127 322 грн. 26 коп., а тому суд вважає відсутніми підстави для задоволення зустрічного позову. За вказаних обставин відсутні підстави для стягнення з позивача втрат від інфляції в розмірі 61 587 грн. 55 коп. та 3% річних за користування коштами в розмірі 3 631 грн. 30 коп. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed