Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

У квітні 2019р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 02.02.2012 р. по 07.08.2015 р. перебувала в шлюбі з відповідачем, який був розірваний рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 07.08.2015 р. у справі №147/598/15-ц. За період шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 25.12.2013 р. було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісячно та 300 грн. на її утримання. Також, рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 16.02.2015 р. стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісячно та 300 грн. на утримання позивача. Відповідач питанням виховання та розвитком своїх дітей не займається з народження, а також ухиляється на протязі значного проміжку часу від сплати аліментів та наданні будь-якої інформації відносно себе. [PERSON] та діти не можуть з ним зв`язатися засобами зв`язку, а тому вважає, що [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно сина та доньки. Також зазначила, що на даний час виникла потреба у збільшенні розміру аліментів на утримання дітей у зв`язку з здорощенням життя, збільшенням розміру аліментів згідно чинного законодавства, збільшенням їх вікових потреб, необхідністю їх навчання, особистого духовного та фізичного розвитку , оскільки відповідач добровільно та додатково ніякої допомоги не надає, ні матеріальної ні психологічної, а позивач самостійно не спроможна в повній мірі матеріально забезпечити дітей. А тому [PERSON] просила суд, ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , а також стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі, що підлягають індексації, в розмірі 3000 гривень щомісячно до досягнення [PERSON] повноліття. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 14.05.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 14.08.2019р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. У судові засідання призначені на 03.07.2019р., 14.08.2019р., 03.10.2019р. та 13.11.2019р. відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, однак конверти повернулися до суду з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати щодо пересилання поштового відправлення». В судове засідання представник третьої особи не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [INFO] в с. Нова Ободівка Тростянецького району народилася [PERSON] , батьками якої записано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.01.2013р., виданого Новоободівською сільською радою Тростянецького району Вінницької області (а.с.29). [INFO] в селищі Неполоківці Кіцманського району Чернівецької області народився [PERSON] , у свідоцтві про народження серії [NUMBER] його батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.28). Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 07.08.2015 р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02.02.2012 р. виконкомом Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області. Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище « [PERSON] » (а.с.14). Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 25.12.2013 р. у справі № 147/1700/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та 300 грн. на утримання [PERSON] до досягнення дочкою [PERSON] трьох років (а.с. 15,16). Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 16.02.2015 р. у справі № 147/1559/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та 300 грн. на утримання [PERSON] до досягнення сином [PERSON] трьох років (а.с. 18,19). Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] на користь [PERSON] , виданого головним державним виконавцем Кіцманського районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області, за відповідачем станом на 01.12.2018 р., рахується заборгованість у розмірі 25148,26 грн. та у розмірі 40316 грн. (а.с.11-13). Відповідно до інформації, наданої виконкомом Новоободівської сілської ради Тростянецького району Вінницької області від 27.03.2019 р. №358, до складу сім`ї [PERSON] , 1993 р.н. входять: дочка [PERSON] , 2013 р.н. та син [PERSON] , 2014 р.н. [PERSON] у шлюбі з батьком дітей не перебуває та спільного господарства не веде, батько участі у вихованні дітей не приймає (а.с.10). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання гр. [PERSON] від 22.03.2019 р. вбачається, що позивач проживає в [ADDRESS] , разом з дочкою та сином. У шлюбі з батьком дітей не перебуває та не проживає. Сім`я проживає в житловому будинку, який опалюється газовим опаленням. Кімнати просторі, світлі, числі. Житлово-побутові умови сім`ї задовільні та сприятливі для приживання та виховання дітей (а.с.9). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , кожний окремо пояснили, що [PERSON] з дітьми проживає у її батьків, протягом п`яти років батька дітей не бачили та вони ніколи про нього не згадували. Вихованням дітей займається баба, дід та мати. У письмових поясненнях [PERSON] , вихователя Новоободівського ДНЗ №1 «Подоляночка» вказано, що [PERSON] за період перебування його дітей у дитячому садочку не з`являвся, з ними не спілкується, не брав участі у їх вихованні. Мати самостійно займається вихованням дітей та виконує свої батьківські обов`язки (а.с.26). Орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, не спілкується з ними, не виявляє бажання зустрітися, не цікавиться їх здоров`ям, життям та навчанням, матеріально не забезпечує. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення від виконання батьківських обов`язків це є відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, коли батьки не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Батьки повинні матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.ст. 164, 165 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав проводиться тільки в судовому порядку. При розгляді таких справ необхідним є подання письмового висновку органів опіки і піклування. Згідно із частиною 4 статті 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що [PERSON] з дітьми не проживає, їх не утримує, вихованням не займається, дочкою та сином не цікавиться, участі в їх житті не приймає та не бажає забезпечити дітям базові потреби - належне харчування, відповідний одяг. Спілкування з батьком у дітей взагалі не відбувається, як і сам виховний процес. Тобто відповідач ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню сина та дочки. [PERSON] та [PERSON] проживає разом з мамою, яка піклується про них, забезпечує їх розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Окрім того, судом не встановлено, що відповідачу чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а тому позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Окрім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №037-VIII частину другу 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Встановлено, що заочними рішеннями Тростянецького районного суду Вінницької області від 25.12.2013 р. та від 16.02.2015 р., які набрали законної сили, стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, на кожну дитину. Пред`являючи даний позов, позивач посилається на те, що на даний час змінилось її матеріальне становище, витрати на утримання дітей значно збільшились, зокрема збільшилися витрати на придбання одягу, продуктів харчування, сплати житлово-комунальних послуг, перебування дітей у навчальних закладах. Крім того, визначений розмір аліментів не є достатнім для забезпечення належного рівня розвитку доньки та є меншим встановленого Законом гарантованого мінімального розміру аліментів. Згідно з вимогами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 липня пo 30 листопада становить 1699 грн., з 01 грудня - 1779 грн., від 6 до 18 років з 01 липня пo 30 листопада - 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Судом встановлено, що відповідач є особою молодого віку, працездатний, заперечень на спростування зазначених в позовній заяві обставин до суду не надав, а тому не позбавлений можливості виконувати свій батьківський обов`язок по утриманню дітей на достатньому рівні разом з позивачем. При визначені розміру аліментів, суд врахував вік, стан здоров`я та потреби дітей, матеріальне становище матері, а також те, що аліменти в розмірі 500 грн. не взмозі забезпечити потреби та нормальні умови життя дитини. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що необхідність збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] , з 500 грн. до 1300 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення частково. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту ч. 2 цієї ж норми інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Оскільки позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню, суд відповідно ч.2 ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що [PERSON] при зверненні до суду з позовною вимогою про збільшення розміру аліментів була звільнена від сплати судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь Держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial