Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

У липні 2016 року Приватне підприємство «Торговий дім «Фортуна Інгредієнт» (далі по тексту рішення - позивач, підприємство) звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення збитків в сумі 74\~350,00 грн. та сплаченої перевізної плати в сумі 2\~650,00 грн. Представник позивача [PERSON] позов підтримав та, посилаючись на ст.ст. 924, 1166 ЦК України, ст.ст. 1, 39, 41 Закону України «Про автомобільний транспорт», пояснив суду, що 30 листопада 2015 року між перевізником [PERSON] та відправником ПП «Торговий дім Фортуна Інгредієнт» був укладений договір на перевезення вантажу. На прохання отримувача вантажу ТОВ «НПК БРИЗ» - дата укладення договору була зазначена 1 грудня 2015 року. [PERSON] 30 листопада 2015 року отримав вантаж сироватку суху молочну у мішках вагою 2000 кг на суму 31\~200,00 грн. та крохмаль картопляний екстра у мішках вагою 3000 кг на суму 40\~500,00 грн., а також плату за свої послуги в сумі 2\~650,00 грн. Проте, вантаж у місце призначення місто Миколаїв, вул. Космонавтів, будинок 25 - не доставив. Як пізніше зясувалося, відповідач вантаж відвіз у місто Дніпропетровськ, де залишив невідомим особам. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала. Суду пояснила, що [PERSON] договір з позивачем не укладав, товарно-транспортну накладну не підписував, підприємницькою діяльністю не займався. Представник вважала також, що позивач помилково посилається на положення статті 1166 ЦК України як на правову підставу своїх вимог. Пояснення [PERSON] та протокол його допиту в матеріалах кримінального провадження не є належним доказом на думку представника у цивільній справі. Звертала увагу, що позивач стверджує про отримання товару [PERSON] 30 листопада 2015 року, у той час як товаро-транспортна накладна і договір перевезення датовані 1 грудня 2015 року. Представник також зазначила, що в матеріалах кримінального провадження сума збитків зазначена інша 41\~000,00 грн. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгяду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: 30 листопада 2015 року між перевізником [PERSON] та Приватним підприємством «ТД «Фортуна Інгредієнт» в особі його директора [PERSON], був укладений договір перевезення вантажу (а.с. 9). [PERSON] зобовязався доставити не пізніше 2 грудня 2015 року власним транспортним засобом вантажним автомобілем [NUMBER] зазначений вантаж до пункту призначення, прийнявши на себе повну матеріальну відповідальність за втрату чи пошкодження вантажу (п. 5 Договору). Факт отримання [PERSON] зазначеного вантажу підтверджується також товаро-транспортною накладною № 01/12/2015-1 від 1 грудня 2015 року (а.с. 10); його вартість видатковою накладною № Дє 000000001 від 1 грудня 2015 року (а.с. 11) та рахунком на оплату від 1 грудня 2015 року (а.с. 12). За місцем призначення товар доставлений не був. За клопотанням представника позивача суд витребував та оглянув в судовому засіданні матеріали досудового розслідування № 12015170110001603, внесеного до ЄРДР за заявою директора підприємства. В матеріалах провадження є поясненення [PERSON], де він власноручно зазначив про те, що замовлення на перевезення вантажу отримав телефоном від особи на імя «Петрович». 30.11.2015 року близько 10-ї години ранку отримав вантаж на підприємстві і за розпорядженням по телефону від цієї особи доставив у м. Дніпропетровськ, де автомобіль розвантажили за адресою Донецьке шосе, 6. Після цього він поїхав за іншою адресою, щоб отримати вантаж для доставки в м. Кременчук, але звязок з особою на імя «Петрович» припинився. Аналогічні показання [PERSON] дав 11 лютого 2016 року під час допиту його як свідка. З метою усунення протиріч між його позицією у кримінальному провадження та у даній справі, суд ухвалою від 20 лютого 2017 року (а.с. 57) визнав обовязковою явку [PERSON] для надання пояснень. Проте [PERSON] в судове засідання не зявився, участь у справі продовжувала приймати його представник. 8 листопада 2017 року [PERSON] надав суду заяву з проханням слухати справу без його участі і відмовити у позові, посилаючись на те, що товаро-транспортну накладну та договір датовані 1 грудня 2015 року, а позивач стверджує, що він отримав товар 30 листопада 2015 року. Інших пояснень наприклад, чи був він допитаний у кримінальному провадженні як свідок, якщо так чому визнавав факт укладення договору та отримання товару, чому дозволив розвантаження автомобіля стороннім особам і таке інше, суду не надав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що договір та товаро-транспорта накладна були датовані 1 грудня на прохання отримувача вантажу, хоча фактично ці документи оформлювались і товар було відвантажено 30 листопада 2015 року. Вирішуючи спір, суд виходить з приписів статті 924 ЦК України про те, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючі встановлені обставини, вирішуючи спір на засадах змагальності та диспозитивності, на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про те, що позивач довів факт укладення 30.11.2015 року договору перевезення вантажу вартістю 71\~700,00 грн. та втрати його з вини відповідача, а також факт оплати йому 2\~650,00 грн. перевізної плати. На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України, суд

Outcome: approved