Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

У липні 2014 року до Заводського районного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Територіальної громади Дніпродзержинської міської Ради, треті особи: перша Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, ОКП «Дніпродзержинське БТІ», реєстраційна служба Дніпродзержинського МУЮ в Д/О, в якому просить суд визнати право власності в порядку спадкування за заповітом. У своєму позові позивач зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, дідусю позивача, [PERSON] та його дружині [PERSON] належала квартира [ADDRESS], житловою площею 32,2 кв.м. у тому числі. Ще за життя, 04 листопада 1994 року дід позивача, [PERSON] склав на ім'я позивача заповіт, згідно якого усе майно, яке йому належить, де б воно не було та з чого б воно не складалося, в тому числі і належну йому ? частину квартири [ADDRESS] з господарськими будівлями заповів позивачу, [PERSON], цей заповіт було посвідчено 04.11.1994 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Іванко Т.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1.4784, на теперішній час заповіт не змінено і не відмінено, примірник цього заповіту знаходиться у справах нотаріальної контори, про що зазначено у самому заповіти на зворотній стороні. [INFO] дід позивача [PERSON] помер. Після смерті дідуся відкрилась спадщина у вигляді ? частину квартири [ADDRESS] з господарськими будівлями, спадкоємцем якої став позивач, оскільки на позивача було складено заповіт на все майно, позивач вважав, що спадщину він прийняв. Після смерті діда позивач звернувся до Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво на спадщину після смерті діда, але листом №1185/02-14 від 23.06.2014р. позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з тим, що дружина діда, власниця ? частини спірної квартири, [PERSON] зверталась до суду з заявою в якій просила суд визнати заповіт частково недійсним, визнати право на обов'язкову долю у спадщині та виділити їй квартиру в натурі, а також було подано зустрічний позов по зустрічному позову про витребування майна з чужого володіння, справу було розглянуто 04 червня 2002 року, та рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська № 2-115-02 вимоги [PERSON] були задоволені частково, було визнано заповіт від 04.11.1994р. на ім'я позивача, складений в 3-й Дніпродзержинській нотаріальній конторі та зареєстрований за № 1,4784 - частково недійсним, але в якій саме частині роз'яснено не було. Крім того рішення суду № 2-115-02 [PERSON] не було зареєстровано в реєстрі та не здавалося на виконання, згідно довідки № 209 від 19.06.2014р. право власності станом на теперішній час на спірну квартиру зареєстрований за померлим дідом позивача та його дружиною [PERSON] в рівних частках, а заповіт, укладений 04 листопада 1994 року померлим [PERSON] на ім'я позивача, згідно якого усе майно, яке належало померлому, де б воно не було та з чого б воно не складалося, в тому числі і належну йому ? частину квартири [ADDRESS] з господарськими будівлями заповів позивачу, який було посвідчено 04.11.1994 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Іванко Т.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1.4784, на теперішній час не змінено і не відмінено, що підтверджується листом № 1185/02-14 від 23.06.2014 року, наданим згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіт/спадкові договори) № 37676173 від 19.06.2014р. Крім позивача інших спадкоємців після померлого діда не має, оскільки його дружина [PERSON] яка могла бути спадкоємцем також померла.. Позивач у судове засідання не з'явився, але надала до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи без застосування технічних засобів. Представники відповідача та третіх осіб у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, судова повістка - виклик, разом з позовною заявою та з усіма додатками направлена відповідачеві на останню відому адресу розташування і в силу ст.77 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України Судом досліджені докази по справі: - досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні; Вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке було видано 26 липня 1993 року відділом приватизації ДМК згідно з розпорядженням (наказом) від 26.07.1993р., [PERSON] та його дружині [PERSON] належала квартира [ADDRESS], житловою площею 32,2 кв.м. у тому числі. З матеріалів справи вбачається, що 04 листопада 1994 року дід позивача [PERSON] склав на моє ім'я заповіт, згідно якого усе майно, яке йому належить, де б воно не було та з чого б воно не складалося, в тому числі і належну йому ? частину квартири [ADDRESS] з господарськими будівлями заповів позивачу, цей заповіт було посвідчено 04 листопада 1994 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Іванко Т.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1.4784, на теперішній час заповіт не змінено і не відмінено, примірник цього заповіту знаходиться у справах нотаріальної контори, про що зазначено у самому заповіти на зворотній стороні. Як вбачається зі свідоцтва серії [NUMBER] про смерть, яке було видано 06 лютого 2000 року відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Заводської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, [INFO] дід позивача [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом № 190. В судовому засіданні встановлено, що після смерті діда позивача [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді ? частину квартири [ADDRESS] з господарськими будівлями, спадкоємцем якої став позивач, оскільки на його ім'я було складено заповіт на все майно.. Як встановлено в судовому засіданні, після смерті діда позивач звернулася до Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво на спадщину після смерті діда, але листом №1185/02-14 від 23.06.2014р. йомуі було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з тим, що дружина діда, власниця ? частини спірної квартири, [PERSON] зверталась до суду з заявою в якій просила суд визнати заповіт частково недійсним, визнати право на обов'язкову долю у спадщині та виділити їй квартиру в натурі, а також було подано зустрічний позов про витребування майна з чужого володіння, справу було розглянуто 04 червня 2002 року, та рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська № 2-115-02 вимоги [PERSON] були задоволені частково, було визнано заповіт від 04.11.1994р. на ім'я позивача складений в 3-й Дніпродзержинській нотаріальній конторі та зареєстрований за № 1,4784 - частково недійсним, але в якій саме частині в рішенні не зазначено. Судом встановлено, що рішення суду № 2-115-02 [PERSON] не було зареєстровано в реєстрі та не здавалося на виконання, що підтверджується довідкою № 209 від 19.06.2014р., в якій зазначено, що право власності станом на теперішній час на спірну квартиру зареєстровано за померлим дідом позивача та його дружиною [PERSON] в рівних частках, а заповіт, укладений 04 листопада 1994 року померлим [PERSON] на ім'я позивача, згідно якого усе майно, яке йому належить, де б воно не було та з чого б воно не складалося, в тому числі і належну йому ? частину квартири [ADDRESS] з господарськими будівлями, заповів позивачеві, який було посвідчено 04 листопада 1994 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Іванко Т.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1.4784, на теперішній час не змінено і не відмінено, що підтверджується листом № 1185/02-14 від 23.06.2014 року, якій було видано на підставі інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіт/спадкові договори) № 37676173 від 19.06.2014р. Як встановлено судом крім позивача, інші спадкоємці після померлого діда позивача відсутні, оскільки його дружина [PERSON] також померла. Відповідно до ч. 1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття не проживав постійно із спадкоємцем, може подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У відповідності до цивільного законодавства України однією з умов виник нення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення сулу. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Причиною відсутності у померлої [PERSON], дружини дідуся позивача реєстрації рішення суду № 2-115-02, стало не вчинення нею своєчасно (за життя) юридично значимих та необхідних для цього дій, що не може бути перешкодою у реєстрації права власності на це майно на теперішній час за позивачем, як його спадкоємцем. Відповідно до вимог ст.316-319 ЦК України - право власності - це врегульовані законом суспільні відносини, щодо воло діння, користування і розпорядження майном. Власникові належить право воло діння, користування та розпорядження своїм майном. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайно вого або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтере сів може бути визнання права, що зазначено ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається на бутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набут тя права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про ви знання права його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, якій засвідчує його право власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним, що прописано ст. 41 Конституції України. У відповідності до цивільного законодавства України однією з умов виник нення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення сулу. У відповідності зі ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за заповітом, інші спадкоємці відсутні, суд вважає за можливим визнати право власності в порядку спадкування за заповітом, після померлого 06 лютого 2000р. [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] з господарськими будівлями, за позивачем, з подальшою реєстрацію у відповідних органах. На підставі викладеного та

Outcome: approved