Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом, в якому просив стягнути з ФОП [PERSON] на його користь борг за договорами позики, три відсотки річних від суми боргу, проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України. Свої вимоги мотивує тим, що 08 вересня 2012 року між ним та відповідачкою ФОП [PERSON] було укладено договір позики, на підставі якого остання отримала в борг 15000 доларів США. За умовами цього договору запозичені кошти [PERSON] повинна була повернути до 08 вересня 2013 року, а у випадку невиконання цих вимог, вона бере на себе зобов'язання, крім боргу у сумі 15000 доларів США, повернути заборгованість за попереднім договором позики в розмірі 5000 доларів США. Після уточнень позовних вимог позивач [PERSON] остаточно просив стягнути з ФОП [PERSON] за договором від 08 вересня 2013 року: борг в розмірі 268500,48 гривень; три відсотки річних від суми боргу в розмірі 8319,84 грн.; проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України на суму 215586,70 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору. Будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, відповідачка ФОП [PERSON] та позивач [PERSON] до залу суду не з'явились, останній звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] не заперечуючи факти отримання відповідачкою від позивача грошових коштів, прохала у задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що між сторонами виникли не цивільно-правові, а господарські відносини з приводу придбання трикотажного полотна і тому ця справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані сторонами докази. суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим і підлягаючим до задоволення у повному обсязі за наступних підстав. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами цивільного законодавства. Так, відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст.625 ЦК України предбаченого, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та довідки Комсомольського відділення Кременчуцької ОДПІ [PERSON] зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою і здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування (а.с.17). Відповідно до приєднаного до справи оригінала розписки від 08 вересня 2012 року відповідачка взяла на себе зобов'язання повернути позивачу борг у сумі 15000 доларів США до 08 вересня 2013 року, а у випадку неповернення боргу в указаний строк, зобов'язалася повернути борг у сумі 20000 доларів США, у тому числі 15000 доларів США (а.с.111). Як вбачається з тексту розписки і це визнала в судовому засіданні представник відповідача [PERSON], згадані кошти відповідачка отримала у борг як суб'єкт підприємницької діяльності, тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України згадана обставина не підлягає доказуванню. За змістом ст.ст.10, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Вирішуючи питання щодо задоволення позову в частині стягнення боргу, суд виходить з того, що наявність простроченої заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується належними та допустимими письмовими доказами. Позивач наполягаючи на задоволенні позову, посилався на те, що відповідачка ухиляється від повернення боргу в розмірі 20000 доларів США, доказів на підтвердження повного або часткового погашення боргу суду не надано, тому, з урахуванням позиції представника відповідача, яка не заперечувала наявність у ФОП [PERSON] боргу, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 20000 доларів США є обґрунтованими. Суд вважає неспроможними твердження представника відповідачки [PERSON] про те, що між сторонами виникли господарські відносини, так як цю обставину не підтверджено належними та допустимими доказами. Згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на час укладення договору позики і на сьогоднішній день, позивач [PERSON] як підприємець здійснює діяльність щодо надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, а не щодо продажу товарів легенької промисловості (а.с.106,112). Тому доводи представника відповідача про необхідність закриття провадження у справі є хибними. Посилання представника відповідачки [PERSON] на те, що [PERSON] має намір звертатися до правоохоронних органів з приводу притягнення [PERSON] до відповідальності за незаконну підприємницьку діяльність щодо реалізації полотна та ухилення від сплати податків суд до уваги не приймає. Під час судових дебатів представник відповідачки, заперечуючи проти позову, посилалася на необґрунтованість вимоги позивача про стягнення 5000 доларів США, зазначивши, що ця заборгованість випливає з інших правовідносин. Однак, згадані твердження не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, так як у відповідності до ч.2 ст.604 ЦК України зобов'язання припиняються за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача боргу за договором позики в розмірі 20000 доларів США. Станом на 19 вересня 2014 р. офіційний курс долара США встановлений Національним банком України складає 1342,5024 грн. за 100 доларів США (а.с.119). Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню борг в розмірі 268500,48 грн. ($20000 х 1342,5024 : 100 = 268500,48 грн.). Також ґрунтуються на нормах чинноого законодавства та підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачки трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, відповідно до ст.625 ЦПК, та процентів за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України, відповідно до ст.1048 ЦК України. Згідно розрахунку, приєднаного до справи, [PERSON] прохає стягнути з відповідача відсотки за прострочення боргового зобов'язання за період з 09 вересня 2013 року по 15 вересня 2013 року (а.с.118). Враховуючи, що відповідачка взяла на себе зобов'язання погасити борг за договором позики до 08 вересня 2013 року, термін прострочення виконання зобов'язання починається з 09 вересня 2013 року і станом на 15 вересня 2014 року складає 377 днів. Таким чином, три відсотки річних від простроченої суми боргу визначається судом в розмірі 8319,84 грн., виходячи з наступного розрахунку: $20000 х 1342,5024 : 100(курс долара) х 3%(річні проценти) : 365(днів у році) х 377(днів прострочення платежу). До матеріалів справи приєднано розрахунок процентів за користування позикою за ставкою НБУ, правильність якого перевірено судом і учасниками судового розгляду не заперечувалася, тому суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача процентів за користування позикою за період з 09 вересня 2014 року по 15 вересня 2014 року в розмірі 21586,70 грн. (а.с.118). З огляду на викладене, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки становить 298407,02 грн. (268500,48 + 8319,84 + 21586,70 = 298407,02). У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 3877,60 грн. (3390,40 + 243,60 + 243,60 = 3877,60) підлягає стягненню з відповідачки у повному обсязі (а.с.1,26,110). Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви майнового характеру необхідно сплатити судовий збір в розмірі 3654 грн., а позивачем сплачено лише 3634 грн. (а.с.1, 110). Відповідно до правил ст.88 ЦПК України у разі визначення при відкритті провадження у справі судового збору в розмірі меншому, ніж передбачено законом, недоплачена сума стягується в дохід держави з позивача при відмові в позові, а при задоволенні позову - з відповідача. Таким чином, з ФОП [PERSON] підлягає стягненню на користь держави 20 грн. судового збору (3654 - 3634 = 20). На підставі викладеного,

Outcome: approved