Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

У квітні 2019 [PERSON] звернулася до суду з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] , ПАТ «Страхова компанія «Скайд», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 18.04.2016 [PERSON] близько 17 год. 40 хв., перебуваючи на роботі у фізичної особи-підприємця [PERSON] на посаді водія, керував технічно справним транспортним засобом - пасажирським автобусом марки «Рута» модель 20 СПГ, державний номерний знак [NUMBER] , виконуючи рейс за маршрутом Лохвиця-Лубни через с. Сенчу, рухався по автодорозі «Сенча-Хитці-Снітин» у напрямку с. Хитці Лубенського району Полтавської області. Керуючи вказаним засобом, [PERSON] перевозив п`ятьох пасажирів та одного кондуктора, які знаходились на пасажирських місцях. Перед с. Лучка Лохвицького району, поблизу електроопори повітряної лінії електропередач № 95, [PERSON] не врахував дорожні умови та не вибравши безпечну швидкість руху, став виконувати маневр обгону транспортного засобу - автобуса марки «ПАЗ» державний номерний знак [NUMBER] . При виконанні маневру обгону, не впорався з керуванням і перед заокругленням дороги ліворуч допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїзної частини дороги на ліве узбіччя. Після чого некерований автобус виїхав за межі проїзної дороги у правий кювет, де перекинувся на дах. Вироком Лохвицького районного суду Полтавської області від 15.07.2016 винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 75 від 07.06.2016, пасажир [PERSON] отримала ушкодження середнього ступеня тяжкості. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «СК «Скайд» на підставі Полісу № АЕ/7003759. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з ПАТ «СК «Скайд» суму відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 75588, 41 грн, а з фізичної особи-підприємця [PERSON] суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.04.2019, відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідачів про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідач ПАТ «СК «Скайд» не скористався своїм процесуальним правом та відзив не подав. Відповідач фізична особа-підприємець [PERSON] направила на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивач вже зверталась з аналогічним позовом до Лохвицького районного суду Полтавської області, який закінчився 31.07.2018 прийняттям рішення про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача до суду. Просила звернути увагу, що позивачем залишено поза увагою той факт, що відповідно до вимог ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик також несе відповідальність за відшкодування моральної шкоди в розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Також зазначила, що на її думку розмір моральної шкоди звалений позивачем, не відповідає дійсному розміру шкоди та відповідно не підтверджений належними, достатніми та допустимими доказами. Враховуючи зазначене, просила суд винести законне та обґрунтоване рішення. Третя особа пояснень до суду не направила, своїм процесуальним правом не скористалась. Позивач також направив відповідь на відзив відповідача ПАТ «СК «Скайд», в якому зазначив, що дійсно звертався до Лохвицького районного суду Полтавської області, в якому ухвалою суду від 31.07.2018, позов було залишено без розгляду, проте відповідно до ст. 257 ЦПК України, він не порушив законодавство України, звернувшись з даним позовом до суду. Також зауважив, що ПАТ «СК «Скайд» фактично є банкрот, однак процедура страхової виплати ще й не розпочиналась, тому вважає, що саме на відповідача ПАТ «СК «Скайд» має бути покладено відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.04.2016 [PERSON] близько 17 год. 40 хв., перебуваючи на роботі у фізичної особи-підприємця [PERSON] на посаді водія, керував технічно справним транспортним засобом - пасажирським автобусом марки «Рута» модель 20 СПГ, державний номерний знак [NUMBER] , виконуючи рейс за маршрутом Лохвиця-Лубни через с. Сенчу, рухався по автодорозі «Сенча-Хитці-Снітин» у напрямку с. Хитці Лубенського району Полтавської області. Керуючи вказаним транспортним засобом, [PERSON] перевозив п`ятьох пасажирів та одного кондуктора, які знаходились на пасажирських місцях. Перед с. Лучка Лохвицького району, поблизу електроопори повітряної лінії електропередач № 95, [PERSON] не врахував дорожні умови та не вибравши безпечну швидкість руху, став виконувати маневр обгону транспортного засобу - автобуса марки «ПАЗ» державний номерний знак [NUMBER] . При виконанні маневру обгону не впорався з керуванням і перед заокругленням дороги ліворуч допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїзної частини дороги на ліве узбіччя. Після чого некерований автобус виїхав за межі проїзної дороги у правий кювет, де перекинувся на дах. На підтвердження зазначених доводів позивач посилається на вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 15.07.2016, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів громадян без позбавлення права керувати транспортним засобом. Вказаним вироком суду встановлено, що [PERSON] працює у фізичної особи-підприємця [PERSON] і під час керування транспортним засобом - автомобілем «Рута», модель 20 СПГ, державний номерний знак [NUMBER] та скоєння дорожньо-транспортної пригоди, виконував свої трудові обов`язки. За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, шкоду, що завдана працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків, відшкодовує юридична чи фізична особа, з якою цей працівник перебував у трудових відносинах. Вироком суду встановлено, що порушенням [PERSON] вимог п.п. 12.1 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «СК «Скайд» на підставі полісу АЕ/7003759. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Сторона позивача зазначає, що страховик (відповідач - ПАТ «СК «Скайд») на підставі умов договору страхування (полісу) № АЕ/7003759 взагалі не здійснив виплату страхового відшкодування, а тому у позовній заяві просить стягнути з відповідача ПАТ «СК «Скайд» суму відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 75588,41 грн, а з відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] просить стягнути суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. На підтвердження розміру завданої шкоди здоров`ю, позивач надав суду відповідні квитанції оплати медичних послуг та послуг пов`язаних із ними витрат на суму 59052,41 грн. Відповідно до виписки-епікризу № 2636 від 07.06.2016, було встановлено діагноз позивачу, а саме: закрита травма хребта, компресійний перелом тіл Th8, Th9 хребців; клінічна група Fr E. Тораколгічний синдром. Крім того, судом встановлено, що відповідно наданої довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією при Міністерстві охорони здоров`я України позивачу встановлена третя група інвалідності, дата огляду 21.11.2016. Відповідно до п. 26.2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення ІІІ групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Розмір мінімальної заробітної плати станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди 18.04.2016 становив 1378,00 грн. Таким чином, розмір відшкодування, який підлягав виплаті становить 1378,00 грн. х 12 = 16536,00 грн. Враховуючи наведене, з відповідача ПАТ «СК «Скайд» підлягає стягненню на користь [PERSON] сума страхового відшкодування у розмірі 75588,41 грн. (59052,41 грн + 16536,00 грн). Доказів на спростування зазначеного висновку суду не надано. Суд вважає, що знайшли своє підтвердження і доводи позивача про відшкодування йому моральної шкоди. При цьому, суд враховує, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 2636 від 07.06.2016, [PERSON] отримала ушкодження середнього ступеня тяжкості, а саме: закрита травма хребта, компресійний перелом тіл Th8, Th9 хребців; клінічна група Fr E. Тораколгічний синдром. Отже, в результаті дорожньо-транспортної пригоди 18.04.2016, позивачу заподіяні тілесні ушкодження, які завдали значної моральної шкоди. Факт дорожньо-транспортної пригоди, спричинення тілесних ушкоджень, присутність в автобусі малолітніх дітей позивача, викликали в неї тяжкий емоційний стрес. Позивач пережила значний фізичний біль та страждання, спричинені отриманими травмами. Після отриманих травм позивач постійно відчуває душевний неспокій, невпевненість в завтрашньому дні, страх та переживання. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у постанові № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, завданих фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб, врахуванню підлягає тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, характер та обсяг душевних страждань, характер немайнових втрат. Пунктом 9 постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, шкоду, що завдана працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, відшкодовує юридична чи фізична особа, з якою цей працівник перебував у трудових відносинах. Суд вважає, що дії відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] , в якого працював водієм [PERSON] , який вчинив дорожньо-транспортну пригоду, призвели до моральних страждань позивача, змусили її змінити звичний склад життя, організація її життя вимагала додаткових вимушених зусиль, що приносили позивачу страждання та душевний біль. Вказане відповідачем не спростовано. При визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди суд враховує принципи розумності, виваженості і справедливості, тому вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 40000,00 грн, оскільки саме ця сума відповідає всім обставинам справи, а також вищезазначеним принципам. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги і в цій частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до норм ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За положеннями ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України, визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України, Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ПАТ «СК «Скайд» на користь держави судовий збір у розмірі 1053,53 грн та з відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 702,35 грн.

Outcome: partial