Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

У липні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, [PERSON] про зняття арешту. Позивач вказує на те, що 6 листопада 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] укладено кредитний договір №014/08-112/71543, згідно якого відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 202000,00 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір від 6 листопада 2007 року двох кімнат в квартирі спільного заселення [ADDRESS], а також іпотечний договір від 6 листопада 2007 року однієї кімнати в квартирі спільного заселення [ADDRESS]. 30 березня 2012 року Ленінським відділом ДВС Миколаївського міського управління юстиції було накладено арешт на майно боржника [PERSON] в межах виконавчого провадження № 30205133. Постановою Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 7 травня 2014 року накладено арешт на майно боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження (виконавче провадження № 42983191). Посилаючись на те, що Банк має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна, та має намір реалізувати зазначене нерухоме майно для звернення стягнення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, просив суд зняти арешт з двох кімнат та однієї кімнати в квартирі спільного заселення [ADDRESS], які на праві власності належать [PERSON], накладені 30 березня 2012 року та 7 липня 2014 року. В подальшому позивач позовні вимоги уточнив, зазначивши відповідачем ПАТ «Комерційний банк «Надра». В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності уточнені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Державний виконавець Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції в судовому засіданні проти позову заперечував, подав до суду письмові заперечення проти позову. Посилався на те, вказував на те, що накладення арешту на майно було здійснено в межах і на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Як вбачаться з матеріалів справи, 6 листопада 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] укладено кредитний договір №014/08-112/71543, згідно якого відповідач [PERSON] отримав кредит в сумі 202000,00 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір від 6 листопада 2007 року двох кімнат в квартирі спільного заселення [ADDRESS] Заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами в розмірі 196446 грн.. Крім того між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір від 6 листопада 2007 року з предметом іпотеки одна кімната в квартирі спільного заселення [ADDRESS]. Заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами в розмірі 56232 грн.. 30 березня 2012 року Ленінським відділом ДВС Миколаївського міського управління юстиції було накладено арешт на майно боржника [PERSON] в межах виконавчого провадження № 30205133. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 жовтня 2014 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про звернення стягнення на майно. Рішення суду набрало законної сили 14 жовтня 2014 року. Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист [NUMBER]/489/2177/14 про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 014/08-112/71543, укладеним 06.11.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON], яка станом на 18.06.2014 року становить 852 327 грн. 29 коп., а саме: заборгованість за кредитом - 223 101 грн. 15 коп., заборгованість за відсотками - 126 207 грн. 56 коп., пеня - 503 109 грн. 58 коп., на предмет іпотеки за Іпотечним договором № б/н від 06.11.2007 року, а саме одну кімнату в квартирі спільного заселення [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу на прилюдних торгах, відповідно до діючого законодавства України, у межах процедури виконавчого провадження; початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Постановою Ленінського відділу ДВС Миколаївської міського управління юстиції від 15 грудня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 2/489/2177/14, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва (виконавче провадження № 45827425). Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження № 48600457 про стягнення коштів з [PERSON], в тому числі і виконавче провадження за виконавчим листом [NUMBER]/489/2177/14. Постановою Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 30 березня 2012 року при примусовому виконанні виконавчого листа [NUMBER]-1123 від 17 жовтня 2011 року, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в сумі 254484 грн. 93 коп. накладено арешт на все майно боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Постановою Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 7 травня 2014 року при примусовому виконанні виконавчого листа [NUMBER]-1396 від 31 серпня 2011 року, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором накладено арешт на все майно боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. В силу ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя, не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Згідно Закону України «Про заставу» (далі - Закон) застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, в силу якого кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ч.3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Судом встановлено, що позивач є обтяжувачем спірного нерухомого майна, вартість переданого в іпотеку нерухомого майна не перевищує загальний розмір заборгованості заставодержателю. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню в частині вимог до [PERSON], ПАТ «Комерційний Банк «Надра» про зняття арешту. Слід зняти арешт з 1 кімнати та 2 кімнат в квартирі спільного заселення [ADDRESS], що належать на праві власності [PERSON], накладений постановою про арешт майна боржника від 30 березня 2012 року у виконавчому провадженні № 30205433 та постановою про арешт майна боржника від 7 травня 2014 року у виконавчому провадженні № 42983191. При цьому, що стосується позовних вимог Банку до відповідача - Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, то як було встановлено при розгляді даної справи, арешти на майно боржника було накладено при здійснені виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчих листів на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, відповідно до положень Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (п.24) суди розглядають скарги стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості і оцінки цього майна. Вимоги інших осіб (не сторін виконавчого провадження) щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Тобто, належними відповідачами в даній категорії справ мають бути боржник та особа в інтересах якої накладено арешт. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати.

Outcome: approved