Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «СК «Універсальна», в якому просив стягнути з відповідача пеню за весь час прострочки виконання зобов`язання в розмірі 7365,58 грн., інфляційні збитки 4245,25 грн., три відсотки річних 791,77 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 06.02.2018 року Печерським районним судом м. Києва у справі № 757/3800/17-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «СК «Універсальна» про стягнення страхового відшкодування, ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково та стягнуто на його користь несплачену частину страхового відшкодування в розмірі 16 967,42 грн. та судові витрати. Вищевказане рішення було оскаржене сторонами та набрало законної сили, в результаті чого страхова компанія 20.04.2018 року добровільно виплатила позивачу належні йому кошти. Посилаючись на ст. 625 ЦК України та норми ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить позов задовольнити та стягнути з відповідача пеню, три проценти річних та інфляційні втрати. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.07.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. 06.11.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому позовні вимоги заперечуються з підстав, викладених у відзиві, зокрема, відповідач зазначає, що 20.04.2018 року позивачу було повністю сплачено страхове відшкодування в сумі 16967,42 грн. та судові витрати за рішенням суду. Отже, страхова компанія свої зобов`язання виконала в повному обсязі, а тому підстав для застосування штрафних санкцій немає. Крім того, відповідач просить застосувати до вимог позивача про стягнення пені строк позовної давності, з огляду на те, що вимоги про стягнення пені заявлені за період з 30.09.2016 року по 20.04.2018 року, що перевищує строк позовної давності. 09.11.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зауважує, що на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 06.02.2018 року, яке було оскаржене сторонами та набрало законної сили, встановлено, що страховик безпідставно зменшив розмір страхової виплати. Отже, сама безпідставна відмова відповідача у виплаті дійсного розміру страхового відшкодування стала наслідком звернення позивачем до суду з метою стягнення відшкодування у належному розмірі, що свідчить про наявність з боку боржника (страхової компанії) прострочки виконання грошового зобов`язання перед кредитором (позивачем). Посилання представника відповідача на п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та його доводи, що страховиком було прийнято рішення про доплату відшкодування в розмірі 16967,42 грн. на підставі судового рішення, не спростовує, а лише підтверджує факт порушення страховиком законного права потерпілої особи на належний розмір страхового відшкодування, яке було поновлене та захищене судовою інстанцією. Щодо застосування строку позовної давності до стягнення пені, позивач зазначає, що позовна заява про доплату страхового відшкодування була подана позивачем у лютому 2017 року, а рішення суду по справі №757/3800/17-ц ухвалене 06.02.2018 року, то на цей час перебіг позовної давності був перерваний, та з набранням рішення законної сили почав відраховуватись спочатку. Крім цього, самостійне виконання відповідачем 20.04.2018 року рішення суду по справі №757/3800/17-ц свідчить про переривання позовної давності вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що у січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення страхового відшкодування. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 06.02.2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ «СК «Універсальна» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 16967, 42 грн. та витрати по сплаті судового збору. Отже, з настанням страхової події, у страхової компанії виник обов`язок перед потерпілою особою з виплати страхового відшкодування. 20.04.2018 року ПАТ «СК «Універсальна» добровільно виконала рішення суду та сплатила позивачу належні йому кошти. За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 20.04.2018 року ПАТ «СК «Універсальна» добровільно виконала рішення суду та сплатила позивачу належні йому кошти. За таких обставин вбачається, що страхова компанія виконала свій обов`язок по виплаті страхового відшкодування з порушенням строку для такої виплати. Завдання потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Пунктом 2 частини 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові. Відповідно до п. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з моменту отримання заяви про страхове відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Крім того, відповідно до ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. У відповідності до п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня. Крім того, відповідно до ст.ст. 536, 625 ЦК України, боржник зобов`язаний сплачувати проценти, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Позивачем у позові наведено розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 30.09.2016-20.04.2018 р.р. У відзиві відповідач просив застосувати до вимог позивача про стягнення пені строк позовної давності, з огляду на те, що вимоги про стягнення пені заявлені за період з 30.09.2016 року по 20.04.2018 року, що перевищує строк позовної давності. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто, позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК). Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК), а тому датою, коли зобов`язання страхової компанії перед позивачем припинилось - є дата здійснення розрахунку - 20.04.2018 року. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Відповідно до п. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Оскільки позивачем позовна заява про доплату страхового відшкодування була подана у лютому 2017 року, а рішення суду по справі №757/3800/17-ц ухвалене 06.02.2018 року, то на цей час перебіг позовної давності був перерваний. Отже, відлік часу для реалізації позивачем права на звернення до суду із позовом про стягнення трьох процентів, інфляційних втрат та пені почався з 30.09.2016 року і становить 568 днів відповідно. До суду із вказаним позовом позивач звернувся 09.07.2018 року, тобто, в межах строку позовної давності. Суд приймає розрахунки позивача (791,77 грн. - трьох процентів річних, 7365,58 грн. - пені, 4245,25 грн. - інфляційних втрат, а всього 12402,60 грн.), вважає їх вірними та такими, що підлягають стягненню з відповідача, у зв`язку з порушенням останнім своїх зобов`язань. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 705,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved