Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, посилаючись на неналежне виконання відповідачкою зобов'язань за договором послуги, збільшивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача 45 000 грн. грошової винагороди та 148 500 грн. пені за неналежне виконання умов договору. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Пояснив, що надавав [PERSON] правову допомогу у утриманні спадщини, зокрема, у якості представника у судовому процесі та у позасудовому порядку. Відповідач з представником у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись не те, що [PERSON] не отримала жодних послуг за укладеним з [PERSON] договором, вказували, що останній ввів її в оману. Заслухавши пояснення учасників, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи, 11.09.14 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати правову допомогу та у судовому порядку вирішити питання про визнання права власності на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] та виселення з неї [PERSON] Відповідач у свою чергу зобов'язувалась протягом 20 днів після набрання законної сили рішенням суду про визнання за нею права власності на спадкове майно, виплатити позивачу грошову винагороду в розмірі 5 % від суми позову. 12.09.14 року [PERSON] оформила довіреність, якою уповноважила [PERSON] представляти її інтереси в усіх державних органах. Незважаючи на те, що рішення суду набрало законної сили, відповідач відмовляється сплачувати за надані послуги. У судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що позивач особисто надавав їй юридичні послуги при розгляді в судовому порядку справи за її позовом до [PERSON], ГУ юстиції у м. Києві про визнання права власності та був її представником. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.10.15 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частину спірної квартири, за [PERSON] - на 1/8 частину спірної квартири та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3 654 грн. судового збору. Судом встановлено, що відповідач на виконання умов договору про надання послуг від 11.09.14 року кошти позивачу не виплатила. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Суд вважає, що [PERSON] свої зобов'язання за договором послуги виконано у повному обсязі, оскільки відповідно до копії рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року наявної в матеріалах справи позов [PERSON] задоволено частково. Крім того, з матеріалів справи № 2-933/15 вбачається, що [PERSON] приймав участь у судових засіданнях у якості представника [PERSON], отримував виконавчий лист та з моменту укладення договору надавав правові консультації. Однак, відповідачем станом на час розгляду справи у суді умови договору не виконані. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Доводи відповідача у справі про те, що на сьогодні оформлення частини квартири на неї фактично не відбулось у зв'язку із недоброякісними юридичними послугами позивача, суд не приймає до уваги, оскільки, як вбачається з умов договору укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] виконав зобов'язання у повному обсязі. Суд критично ставиться до посилань [PERSON], що [PERSON] представляв її інтереси суді в якості знайомого з доброї волі, оскільки таке спростовується матеріалами справи, з яких, зокрема вбачається, що останній правову допомогу надавав протягом усього судового процесу та позасудового. Крім того, [PERSON] підтвердила, що позовну заяву, уточнення до неї, заяву на реєстрацію майна після отримання рішення суду подавали разом з [PERSON] Крім того, суд критично ставиться до посилань відповідача на те, що [PERSON] ввів її в оману, оскільки вона не отримала те, на що розраховувала при укладенні договору. Так у судовому засіданні встановлено, що за [PERSON] не визнано право власності на всю квартиру та не виселено [PERSON], оскільки у ході судового розгляду справи встановлено обставини, які не були відомі та не могли бути відомі [PERSON] Крім того, договір послуги від 11.09.14 року укладений між позивачем та відповідачем, не розірваний, ніким не оспорювався та недійсним в судовому порядку не визнаний. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно умов договору, відповідач зобов'язувалась виплатити позивачу грошову винагороду в розмірі 5 % від суми позову, яка визначена сторонами у розмірі 90 000 грн., тобто 45 000 грн. З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи у суді кошти не виплачено. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст.ст.610 - 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплати неустойки. Відповідно ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день простроченого зобов'язання. На підставі ст. 551 ЦК України, враховуючи, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, суд вважає, що позовні вимоги про її стягнення підлягають частковому задоволенню, а тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 10 000 грн. неустойки за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. На підставі викладеного,

Outcome: partial