Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в особі опікуна [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття заборони відчуження квартири [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до договору дарування від 25 грудня 2003 року він є власником квартири [ADDRESS]. Заочним рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08 травня 2014 року на вказану квартиру було накладено заборону відчуження до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття з метою збереження за дитиною, позбавленою батьківського піклування, права на житло. 19 травня 2017 року між ним та опікуном дитини [PERSON] був укладений договір про припинення права на аліменти, у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно малолітньому [PERSON], у зв'язку з чим останній з дозволу органу опіки та піклування знявся з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, вважає, що на даний час відпали підстави для залишення в силі заборони відчуження належної позивачу квартири [ADDRESS], що обмежує його у реалізації права власності на даний обєкт нерухомості. У судове засідання позивач не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у цій заяві позовні вимоги підтримав. Законний представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги вона підтримує. Представник органу опіки та піклування Шосткинської міської ради Сумської області також надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в своїй заяві позовні вимоги підтримала. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] має на праві власності квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування квартири від 25 грудня 2003 року, зареєстрованого у реєстрі за № 3750 та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2769943 від 06 лютого 2004 року /а.с. 5, 6/. Заочним рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08.05.2014 у цивільній справі № 589/1729/14ц на квартиру [ADDRESS] накладено заборону на відчуження до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття. При цьому, як вбачається зі змісту рішення заборона була накладена з метою збереження за [PERSON], [INFO], відносно якого позивач позбавлений батьківських прав, права на житло на підставі ч.4 ст. 17, ч.3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» /а.с. 7/. З копії договору про припинення права на аліменти на дитину у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно від 19.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Сумської області [PERSON], укладеного між [PERSON] та [PERSON] в особі його опікуна [PERSON] вбачається, що позивач передав у власність малолітнього [PERSON] квартиру [ADDRESS] взамін припинення права на аліменти, в свою чергу [PERSON] зобов'язалась самостійно утримувати [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття /а.с. 9/. Відповідно до довідки №451 від 25.07.2017, виданої ТОВ «Шосткажитлосервіс», [PERSON], [INFO], знято з реєстраційного обліку за місцем проживання за адресою: [INFO] - 25.05.2017. /а.с. 8/. Враховуючи підстави, що зумовили необхідність накладення заборони на відчуження, суд вважає за необхідне звернутися до відповідних законодавчих положень, якими визначаються питання гарантування права дітей, позбавлених батьківського піклування, на житло. Так, відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх у опікунів чи піклувальників незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Статтею 247 СК України також передбачено право дитини, над якою встановлено опіку або піклування, на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Наведені законодавчі приписи гарантують збереження за дитиною права на користування житлом, в якому дитина, позбавлена батьківського піклування проживала до встановлення опіки, протягом усього часу перебування під опікою, незалежно від того, чи проживає вона у цьому жилому приміщенні. Разом тим, за переконанням суду, забезпечення дитини власним житлом у будь-якому разі усуває будь-яке можливе порушення гарантованих Державою прав такої дитини на житло та свідчить про відсутність обставин, що обумовили необхідність накладення судом заборони відчуження нерухомого майна дитини, а тому така заборона може бути скасована. У відповідності до п. п. 5.1 п. 5 глави 15 «Накладання та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна, зокрема, при одержанні повідомлення: органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, враховуючи викладене, а також те, що позивач забезпечив малолітнього сина [PERSON], [INFO], власним житлом, суд дійшов до висновку, що відпала необхідність у збереженні за малолітнім права на користування квартирою №9 в будинку №14 по вулиці Щедріна в місті Шостка, яка на праві власності належить позивачу, а відтак і у забороні відчуження цієї квартири, тому цю заборону необхідно зняти. При цьому, скасування даної заборони не призведе до звуження існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини. В свою чергу, збереження заборони відчуження даного обєкту нерухомого майна, що належить на праві приватної власності позивачу, порушує його права та законні інтереси, оскільки позбавляє його можливості повноцінно розпоряджатися власним майном.

Outcome: approved