Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

У квітні 2021 р. до Іллінецького районного суду Вінницької області надійшов позов Служби у справах дітей Іллінецької міської ради Вінницької області до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Позов обґрунтований тим, що 23 березня 2021 р. до служби у справах дітей Іллінецької міської ради від сектору поліцейської діяльності № 1 відділу поліції №5 Вінницького районного управління поліції ГУ НП у Вінницькій області надійшов лист про те, за повідомленням старости Тягунського старостинського округу Вадима Мурзака 22.03.2021 року на вулиці знайшли малолітню дитину 6 років в занедбаному стані. При виїзді на місце події працівниками реагування патрульної поліції було встановлено, що дитиною являється [PERSON] 2015 року народження житель [ADDRESS] , який проживає з матір`ю [PERSON] 1989 р.н., її співмешканцем [PERSON] 1987 року народження та братом [PERSON] 2019 року народження. [PERSON] на час відвідування спав в стані алкогольного сп`яніння та у будинку перебував з ним син [PERSON] , який перебував у занедбаному стані, їх матері [PERSON] у будинку не було. В подальшому інспектором з реагування патрульної поліції було викликано швидку допомогу та дітей доставлено до Іллінецької міської лікарні де після огляду чергового лікаря їх передано матері співмешканця [PERSON] - [PERSON] та на підставі заяви останньої наказом начальника Служби у справах дітей Іллінецької міської ради обох дітей було влаштовано на тимчасове проживання в сім`ю [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , і діти знають її, як бабусю. 24 березня 2021 року начальником служби у справах дітей Іллінецької міської ради А. Падурою головним спеціалістом юрисконсультом Служби А. Столяр спільно з інспектором сектору ювенальної превенції ВП Вінницької РУП ГУНП у Вінницькій області Аллою Обертинською, діловодом Іллінецької міської ради Галиною Саврань, старостою Вадимом Мурзаком було обстежено умови проживання сім`ї [PERSON] та [PERSON] та виявлено, що сім`я проживає в приватному будинку за адресою: [ADDRESS] , будинок має пічне опалення, яке на час проведення обстеження не використовувалось, стіни та стеля вкриті пліснявою, в кімнатах брудно, стоїть стійкий неприємний запах в будинку повна антисанітарія. Позивач вказав, що на підставі зібраних фактів за результатами проведення оцінки рівня безпеки дітей встановлено, що малолітні [PERSON] та [PERSON] , не можуть проживати разом зі своєю матір`ю [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] , оскільки, мати та її співмешканець зловживають спиртними напоями, в зв`язку з чим, малолітні діти неодноразово залишалися без нагляду, поведінка [PERSON] та [PERSON] під час перебування в стані алкогольного сп`яніння є такою, що несе загрозу для життя і здоров`я дітей, умови проживання сім`ї не придатні для проживання малолітніх дітей, тому позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дітей внаслідок ухилення її від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 06 вересня 2021 р. справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час розгляду справи в судове засідання не з`явилася не повідомивши суд про причини своєї неявки, тому суд вважає за можливе розглядати справу без належним чином повідомленої [PERSON] . Суд дослідивши наявні у матеріалах справи докази дійшов наступного висновку. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом установлено, що як вбачається із змісту свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] серії [NUMBER] (а.с.9) та свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] серії [NUMBER] (а.с.10), відповідач у справі [PERSON] є їх рідною матір`ю. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00030061259 сформованого 24 березня 2021 року батько [PERSON] [INFO] записаний відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України зі слів матері [PERSON] (а.с.11-12). Зі змісту витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00030061687 сформованого 24 березня 2021 року батько [PERSON] [INFO] записаний відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України зі слів матері [PERSON] (а.с.13-14). Змістом характеристики наданої завідувачем Тягунського дошкільного навчального закладу Іллінецької міської ради «Зернятко» Т. Іващук, [PERSON] характеризується позитивно, та зазначено, що хлопчиком займаються мати та бабуся, від [PERSON] неодноразова чути запах алкоголю вона не дбає про безпеку дитини, що виявляється у тому, що вона забуває забрати [PERSON] із дошкільного закладу, були випадки коли дитина до садочку приходила без супроводу дорослих, а також вказано, що [PERSON] дуже часто не відвідує садочок, а тому 08 жовтня 2021 року завідувачем Тягунського ДНЗ Іващук Т.А. та старостою Тягунського округу Ребаром І.І. було відвідано сім`ю [PERSON] та встановлено, що останній був у брудному одязі, хворів та перебував в антисанітарних умовах проживання, про що було складено відповідний акт (а.с.31). Відповідно до актів обстеження житлово - побутових умов сім`ї жительки [ADDRESS] [PERSON] від 18.01.2021 р., 09.02.2021р., 10.10.2020 р. та 17.12.2019 р. (а.с.26-29) у житловому будинку зареєстровані та проживають [PERSON] її співмешканець [PERSON] та малолітні сини [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , також зазначається, що в будинку умови проживання дітей незадовільні, діти брудні, не створені умови для належного розвитку та виховання дітей. Окрім того, вказано, що [PERSON] зловживає спиртними напоями разом із своїм співмешканцем [PERSON] (а.с. 26-30). Як вбачається із висновку про невідкладне відібрання у [PERSON] малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] затвердженого рішенням виконавчого комітету Іллінецької міської ради Вінницької області від 25.03.2021 р. № 85 у [PERSON] відібрано малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , оскільки за результатами перевірки рівня безпеки дітей встановлено, що діти не можуть проживати зі своєю матір`ю (а.с.19-21). Згідно змісту висновків про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] затверджених рішеннями виконавчого комітету Іллінецької міської ради Вінницької області від 21.10.2021 р. № 274 служба у справах дітей вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є доцільним та відповідає інтересам дітей (а.с.67-70). З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність та допустимість кожного письмового доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовільнити з наступних підстав. Змістом частини 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Положеннями статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із частинами 2, 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Змістом пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому згідно змісту пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 р. передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 6 Конвенції, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм зловживань, відсутності піклування з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (стаття 19 Конвенції). При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. У статті 9 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 р. встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини 4 статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. Так, ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 р. (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. В рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 р. ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Положеннями статі 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу, відповідач будь-яких заперечень по суті позовних вимог суду не надала, своєї участі у судових засіданнях не забезпечила, що додатково підтверджує небажання її приймати участь у житті своїх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки зібрані у справі докази свідчать про те, що відповідач, протягом тривалого часу не приділяє належної уваги розвитку своїм дітям та свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по їх вихованню, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується із дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та не створює умов для отримання належної освіти, натомість, установлено, що в сім`ї присутнє фізичне насилля відносно дітей. Така поведінка відповідача свідчить про умисність ухилення її від виконання вказаних обов`язків, оскільки відповідач свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, тому суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дітей відповідатиме їх інтересам. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до статті 169 СК України, відповідач, у разі зміни поведінки, способу життя та обставин, що були підставою для позбавлення її батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а отже є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved