Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

У липні 2021 року позивачі, через представника - адвоката Карасьову Л.А., звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право власності їм на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований, але з листопада 2019 року не проживає [PERSON] . Оскільки відповідач не проживає у належній їм (позивачам) квартирі понад один рік, просили визнати його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів - адвокат Карасьова Л.А. позов підтримали та викладене підтвердили. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] та представника позивачів, допитавши свідка, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 11 січня 1999 року позивачам на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 15). Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 16-17) у вказаній квартирі з 07 серпня 2019 року зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , який з листопада 2019 року в даній квартирі не проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що є сусідкою позивачів, відповідач більше року не проживає у належній позивачам квартирі. Згідно положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено зібраними по справі доказами, відповідач більше року не проживає у належній позивачам на праві спільної сумісної власності квартирі [ADDRESS] , у добровільному порядку з реєстрації не знімається, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаною вище квартирою .

Outcome: approved