Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

У липні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якій просила зняти арешт, накладений на все майно [PERSON] на підставі вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 26.01.2004 року (серія АЕ № 944044, «знято з оригіналу АА № 910736») та постанови державного виконавця Красногвардійського районного управління юстиції від 26.01.2004 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала на те, що при зверненні до державного нотаріуса третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Янкової Ірини Володимирівни з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину їй було повідомлено, що видати вказане свідоцтво нотаріус не має змоги, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про заборону на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] на підставі постанови державного виконавця Красногвардійського районного управління юстиції від 26.01.2004 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (серія АЕ № 944044, «знято з оригіналу АА № 910736»). Відповідно до цієї постанови було накладено арешт на майно боржника [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської рад [PERSON] належить ј квартири за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи норми ч. 2 ст. 1220 ЦК України про те, що часом відкриття спадщини є день смерті особи, то саме з цього дня їй належить спадщина після померлого [PERSON] . Як мати спадкодавця [PERSON] , який помер, вона у встановленому законом порядку звернулась з заявою про прийняття спадщини. Дізнавшись від нотаріуса про накладення заборони на відчуження вищезазначеної квартири, вона направила звернення до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з вищевказаної квартири. Згідно листа начальника Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 09.06.2021 року виконавче провадження, за яким накладався вищезазначений арешт щодо боржника [PERSON] , у відділі не виявлено та було знищено, а також надати матеріали виконавчого провадження та зняти арешт не має можливості. Вважає, що наявність арешту на нерухоме майно спадкодавця, накладеного на підставі постанови державного виконавця від 26 січня 2004 року за умови знищення виконавчого провадження, за яким накладався вказаний арешт, підтверджує, що при завершенні виконавчого провадження державним виконавцем не виконано норми Закону України «Про виконавче провадження» - не скасовано арешт, накладений зазначеною вище постановою. З огляду на ту обставину, що виконавче провадження, за яким постановою державного виконавця було накладено арешт на все нерухоме майно померлого, знищено, захист її майнових прав, як спадкоємця, у спосіб оскарження бездіяльності державного виконавця неможливий, у зв`язку з чим цивільне право підлягає захисту шляхом ухвалення рішення про зняття арешту. Арешт також підлягає скасуванню, оскільки наразі відсутні будь-які виконавчі провадження, по яких [PERSON] являється боржником. У зв`язку з викладеним, позивач [PERSON] вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з`явилась, але надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 24 жовтня 2017 року Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1674 (а.с. 12). У вказаному свідоцтві про народження батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . З відповіді Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 3627 від 31 березня 2021 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право власності: [PERSON] - ј частина, [PERSON] - ј частина; [PERSON] - ј частина, [PERSON] - ј частина, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.01.1994 року, виданого Будівельно-монтажним трестом № 17, згідно розпорядження № П-432, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстрову книгу № 39п за реєстровим № 87 (а.с. 16). Отже, за [PERSON] зареєстровано право власності на ј частину квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 14 вересня 2020 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 2379 (а.с. 13). У позовній заяві позивачем [PERSON] зазначено, що звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті сина - [PERSON] їй стало відомо про наявність арешту та заборони на відчуження майна [PERSON] . Так, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який діяв на момент винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, тобто станом на 26 січня 2004 року, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством. Судом встановлено, що 26 січня 2004 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції Аліуніним О.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-315, виданого 14 липня 2003 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про конфіскацію усього особистого належного майна [PERSON] , було встановлено, що [PERSON] на праві власності належить ј частина квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (серія АЕ № 944044 (знято з оригіналу: серія АА № 910736)), якою накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , а саме на ј частину квартири [ADDRESS] , а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] (а.с. 18). У зв`язку з цим 12 травня 2021 року [PERSON] звернулась до Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро). Однак, листом № 877 від 09 червня 2021 року начальником відділу Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) повідомлено [PERSON] про те, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження за виконавчим листом 1-315 від 14 липня 2003 року, який видано Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про конфіскацію всього особистого майна [PERSON] . В рамках цього виконавчого провадження було накладено арешт на нерухоме майно боржника. Виконавче провадження було завершено згідно Закону України «Про виконавче провадження». Також, згідно наказу № 1829/5 від 07.06.2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної служби та приватними виконавцями», матеріали провадження було знищено, тому надати будь-яку інформацію за даним виконавчим провадженням немає можливості. Додатково повідомлено, що зняти арешт або надати матеріали виконавчого провадження сторонам не має можливості. Повідомлено, що [PERSON] має право звернутись до суду (а.с. 20). У зв`язку з цим, 13 липня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про зняття арешту з майна [PERSON] . Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. У частинах першій та третій статті 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа як суб`єкт цивільних, земельних, сімейних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Тобто, у контексті зазначених норм процесуального права здійснення розгляду справ за правилами іншого судочинства означає наявність у законодавстві чітко й однозначно сформульованих підстав і порядку вирішення відповідних правових питань судом іншої юрисдикції, що дає заінтересованій особі обґрунтовані підстави розраховувати на вирішення ним спору по суті. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Позивач [PERSON] , яка звернулась до суду з даним позовом про зняття арешту з майна не була стороною виконавчого провадження за виконавчим листом 1-315 від 14 липня 2003 року, який видано Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про конфіскацію всього особистого майна [PERSON] , а звернулась до суду як спадкоємець щодо майна її померлого сина - [PERSON] , яка у встановленому законом порядку подала заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Стаття 391 ЦК України закріплює право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вже було зазначено вище, Чечелівським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) повідомлено [PERSON] про те, що виконавче провадження за виконавчим листом 1-315 від 14 липня 2003 року, який видано Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про конфіскацію всього особистого майна [PERSON] , було завершено згідно Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні положення закріплені також і у Законі України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. Так, відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»). Але, по завершенню виконавчого провадження державним виконавцем не було скасовано арешт на майно [PERSON] , накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції Аліуніна О.В. від 26 січня 2004 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (серія АЕ № 944044 (знято з оригіналу: серія АА № 910736)), винесеною при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-315, виданого 14 липня 2003 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про конфіскацію усього особистого належного майна [PERSON] . З відповіді Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 3627 від 31 березня 2021 року вбачається, що в матеріалах інвентаризаційної справи міститься постанова ВДВС Красногвардійського РУЮ від 26.01.2004 р., якою накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , а саме на ј частину квартири [ADDRESS] , заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна (а.с. 16). У частині 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Виконавчий лист № 1-315 про конфіскацію усього особистого належного майна [PERSON] був виданий Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ще 14 липня 2003 року, а отже строк його пред`явлення до виконання вочевидь закінчився, але накладений державним виконавцем арешт на майно [PERSON] так і не був скасований. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право позивача як спадкоємця, внаслідок чого вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину щодо майна, яке належало її померлому [INFO] сину - [PERSON] , а тому наявні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене, оскільки позивач [PERSON] в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна, захистити своє порушене право не може, з урахуванням того, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1-315, виданого 14 липня 2003 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про конфіскацію усього особистого належного майна [PERSON] , завершено, та при цьому на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не було знято арешт, накладений на майно, що належить [PERSON] , а саме на ј частину квартири [ADDRESS] , та не було знято заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] , а також з урахуванням закінчення встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту її права шляхом скасування арешту на майно [PERSON] , а саме на ј частину квартири [ADDRESS] , та заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] , накладених постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції Аліуніна О.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26 січня 2004 року (серія АЕ № 944044 (знято з оригіналу: серія АА № 910736)) при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-315, виданого 14 липня 2003 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про конфіскацію усього особистого належного майна [PERSON] . Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені, то з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 321, 391, 1268 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження» та

Outcome: approved