Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 31 жовтня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. У період шлюбу за спільні кошти було придбано наступне майно: трикімнатна квартира [ADDRESS], вартістю 560 000 грн.; автомобіль «Skoda Octavіа А5 Еlеgаnсе 1,8TSI/118кW» вартістю 199 130 грн.; кухонні меблі вартістю 15 000 грн.; духовка «Indesit» вартістю 3 999 грн.; витяжка «Руrаmіdа КК-60 вартістю 1 499 грн.; поверхня «Gorenja ІТ 612 АSС» вартістю 3 999 грн.; холодильник «Воsch КGV36VW21R» вартістю 4 299 грн.; шафа-купе вартістю 5 424 грн. У зв'язку з наведеним [PERSON] просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та кухонні меблі, придбані за договором № 32 від 17 березня 2013 року, холодильник «Bosch КGV36VW21R», духовку «Indesit», витяжку «Pyramida», варочну поверхню «Gorenjе», шафу - купе, а за [PERSON] визнати право власності на автомобіль «Skoda Octavia A5 Elegence 1.8 TSI/118kW». Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2014 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2014 року залишено без змін. Проте 29 жовтня 2014 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановлено ухвалу, якою рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 05 грудня 2014 року справу прийнято до провадження судді Пухної О.М. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали. Додатково позивач пояснила, що під час шлюбу подружжям придбана спірна квартира й сторони разом її облаштовували, купували необхідні меблі та технічні пристрої. Крім того, пояснила, що 05 березня 2013 року вони придбали машину, свідоцтво про реєстрацію якої було видане на ім'я [PERSON], але у вказаному свідоцтві позивач була вписана, як така, що мала право керування транспортним засобом. Після розірвання шлюбу [PERSON] разом з дочкою виїхала з квартири [ADDRESS] та переїхала до батьків. Проте у зв'язку з напруженням у відносинах була змушена виїхати з батьківського дому. З наведених підстав, а також враховуючи те, що кошти, за які придбавалося спірне майно, були спільними, [PERSON] просила позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти заявлених вимог заперечували. В обґрунтування своєї позиції посилалися на те, що спірну квартиру [ADDRESS] було придбано за кошти, отримані від продажу належного відповідачу на праві власності нерухомого майна, а саме часток квартир, розташованих за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS], котрі належати [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 16 вересня 1999 року та свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 13 березня 2001 року. Крім того, відповідач звернув увагу суду на те, що за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] саме [PERSON] виступає покупцем даного нерухомого майна та те, що після придбання квартири він зареєструвався в ній. Щодо придбання автомобіля, відповідач та його представник [PERSON] зазначали, що він був придбаний на залишок коштів від реалізації наведених вище належних відповідачу часток квартир у м. Києві. Таким чином, враховуючи те, що спірне майно придбавалося за особисті кошти відповідача, а так воно не є спільною сумісною власністю подружжя, [PERSON] та представник відповідача [PERSON] просили відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Крім того, зазначали, що меблі та кухонна техніка також придбавалися за особисті кошти позивача і розрахунок проводився з його особистого банківського рахунку. Заслухавши думку учасників процесів та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 31 жовтня 2008 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві вчинено актовий запис № 1169 (а.с. 11). Від спільного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 12-13). В період шлюбу сторін було придбано наступне майно: - трикімнатна квартира [ADDRESS], вартістю 560 000 грн., на підставі нотаріально посвідченого 14 березня 2013 року договору купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14-15); - автомобіль «Skoda Octavia A5 Elegance 1,8TSI/118kW» вартістю 199 130 грн., на підставі договору купівлі-продажу від 05 березня 2013 року, укладеного між ДП «Автотрейдінг-Центр» та [PERSON] (а.с. 21-26); - кухонні меблі вартістю 15 000 грн. на підставі договору про продаж меблів № 32 від 17 березня 2013 року (а.с. 17-18); - духовка «Indesit» вартістю 3999 грн., витяжка «Pyramida KR-60 вартістю 1499 грн., поверхня «Gorenje IT 612 ASC» вартістю 3999 грн., холодильник «Bosch KGV36VW21R» вартістю 4299 грн., що підтверджується копією фіскального чеку від 17 березня 2013 року (а.с. 19); - шафа-купе вартістю 5424 грн., що підтверджується копією замовлення № ДР 1357 від 06 квітня 2013 року (а.с. 20). У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Судом встановлено, що до шлюбу [PERSON] на праві власності належала 1/2 частина квартири за адресою: [ADDRESS], та 3/8 частини квартири за адресою: [ADDRESS], які були відчужені відповідачем 01 березня 2013 року за договорами купівлі-продажу, з яких вбачається, що продаж 1/2 частини квартири [ADDRESS] вчинено за 261 850 грн., а продаж квартири [ADDRESS], вчинено за 1 438 740 грн. Наведені обставини підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 16 вересня 1999 року, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 березня 2001 року, копіями договорів купівлі-продажу квартири від 01 березня 2013 року (а.с. 48-52). З матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2014 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], вартістю 560 000,00 грн. (а.с. 14-15). 14 березня 2013 року, відповідач вносить другий (основний) платіж за договором купівлі-продажу автомобіля «Skoda Octavia A5 Elegance 1,8TSI/118kW» в розмірі 194 145,00 грн. (а.с. 21-24). Крім того 17 березня 2013 року [PERSON] придбано холодильник «Bosch KGV36VW21R», духовку «Indesit», витяжку «Pyramida KR-60», поверхню «Gorenje IT 612 ASC», загальною вартістю 11 050 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 17 березня 2013 року (а.с. 19), а також кухонні меблі, вартістю 15 000 грн. А 06 квітня 2013 року останній уклав договір з придбання шафи-купе вартістю 5 424,00 грн. (а.с. 20). У ст. 65 СК України закріплено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. З копії наявної в матеріалах справи заяви [PERSON] від 14 березня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В. вбачається, позивач надала згоду своєму чоловікові [PERSON] на купівлю квартири [ADDRESS] за ціною та на умовах на його розсуд. У цій заяві зазначено, що купівля вищевказаної квартири здійснюється її чоловіком в інтересах сім'ї та їй роз'яснено, що вказане майно є їхньою спільною сумісною власністю (а. с. 16). Тобто, відповідно до вимог ст. 65 СК України позивач дала згоду на придбання спірного нерухомого майна в інтересах сім'ї і набуте майно - спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Зважаючи на викладене, враховуючи те, що судом встановлено, що придбані відповідачем кухонні меблі, духовка «Indesit», витяжка «Руrаmіdа КК-60, поверхня «Gorenja ІТ 612 АSС», холодильник «Воsch КGV36VW21R», шафа-купе були придбані у період шлюбу та призначені для облаштування спільної квартири, суд дійшов висновку про те, що дане майно, а також автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки купувалися в інтересах сім'ї. За правилами ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Стаття 69 СК України передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за певних обставин. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ст. 71 СК України). При проведенні поділу майна подружжя суд вважає за необхідне автомобіль «Skoda Octavia A5 Elegence 1.8 TSI/118kW» вартістю 199 130 грн. виділити відповідачу, оскільки він постійно користується ним. Інші предмети домашнього вжитку, які є предметом спору, виділити позивачці, зважаючи на те, що з нею залишилася проживати спільна дитина сторін. Зважаючи на все вищевикладена та беручи до уваги положення статті 338 ЦПК України, згідно з якою висновки й мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved