Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з уточненим в ході судового розгляду позовом до Виконавчого комітету Билбасівської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання права на спадкування. На обґрунтування заявлених вимог зазначила наступне. У квітні 1994 року померла її рідна тітка [PERSON]. Своїх дітей [PERSON] не мала, та за життя переоформила все своє майно на племінницю [PERSON] Останні роки життя [PERSON] дуже хворіла та потребувала постійного стороннього догляду, що змусило [PERSON] переїхати на постійне проживання в [INFO]. Оскільки вона була єдиною спадкоємицею та власницею будинку в якому на момент смерті була зареєстрована [PERSON], а також постійно проживала з нею, то вважає, що вона прийняла спадщину від померлої. На початку липня 2015 року на адресу колишнього домоволодіння [PERSON] надійшло повідомлення від наглядової ради ПАТ «НКМЗ», з якого стало відомо, що на момент смерті [PERSON] володіла акціями даного підприємства. Просить суд: - поновити строк для прийняття спадщини та встановити [PERSON] додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON], померлої 17.04.1994 року, достатній для подання заяви про прийняття спадщини; - визнати за [PERSON] право на спадкування на акції та дивіденди ПАО «НКМЗ» в порядку спадкування за законом. В судове засідання позивач [PERSON], повідомлена про час та дату розгляду справи не зявилась, причини неявки суду не повідомила. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 14.07.2015р., в судовому засіданні позов підтримала, наполягала на його задоволенні. Виконавчим комітетом Билбасівсівської селищної ради суду надано заяву про розгляд справи без участі його представників, рішення просили винести на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. При цьому у відповідності до припису ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. На підставі ч. 3 ст. 60 та ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як розяснює абз. 2 та 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Згідно з правилами ч. 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті, а часом її відкриття вважається день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, що виданий відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. У відповідності із приписом ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Таким чином, оскільки [PERSON] померла 17 квітня 1994 року (а.с. 9), прийняття спадщини та відповідні спадкові відносини повинні регулюватись положеннями розділу VІІ ЦК УРСР. Частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР регламентує, що спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місце тоді, коли воно не змінено заповітом. Відповідно до наданої Другою Словянською державною нотаріальною конторою інформації після померлої [PERSON] від 22.07.2015р., за перевірений період з січня 1996 року заяви про прийняття спадщини не надходило, спадкова справа не заводилась. На підставі цього, суд робить висновок про те, що спадкування майна після смерті [PERSON] повинно було здійснюватись за законом, регламентованим розділом VІІ ЦК УРСР. На підставі положень ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живі на момент смерті спадкодавця. Положення ст.ст. 529-530 ЦК УРСР розяснюють, що при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого. Онуки є спадкоємцями спадкодавця за законом, якщо на час відкриття спадщини нема в живих того з батьків, який був би спадкоємцем. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Як було встановлено ході судового розгляду, в [PERSON] прямих спадкоємців на час відкриття спадщини обєктивно не було й не виявлено на час розгляду справи в суді. Однак, з огляду на наведені положення ст.ст. 529-532, 534, 535 ЦК УРСР [PERSON] також не є спадкоємцем за законом після смерті тітки [PERSON] Саме про це зазначив у своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 липня 2015 року державний нотаріус Другої Словянської державної нотаріальної контори. Відповідно до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. З огляду на викладене [PERSON] не є належним позивачем по справі, оскільки не є спадкоємцем померлої [PERSON] Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК Української РСР 1963 року, строк прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Згідно розяснення Пленуму Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 24 червня 1983 року №4 (зі змінами) «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», передбачений ст. 549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Тобто, вирішення питання про визначення додаткового строку подання заяви про прийняття спадщини не було передбачено ЦК України РСР 1963 року. Статтею 124 Конституції України до юрисдикції судів віднесено всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, насамперед, що провадження в порядку цивільного судочинства здійснюється за всіма вимогами, які не є предметом інших видів судочинства (конституційного, господарського, адміністративного, кримінального). Відповідно до статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)визнання права; 2)визнання правочину недійсним; 3)припинення дії, яка порушує право; 4)відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)примусове виконання обов'язку в натурі; 6)зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10)визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, вимоги позивача про визнання права на спадкування за законом згідно Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-IV не підлягають задоволенню, як такі, що не передбачені способами захисту прав, які визначені статтею 16 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed