Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Укрсоцбанк», за участю третьої особи [PERSON], з позовною заявою про припинення договору поруки. В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON], викладає ,що 20.02.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», надалі за текстом - «Кредитор» та громадянин України [PERSON], надалі за текстом - «Позичальник» уклали договір кредиту № 2008/36-20/16 (надалі за текстом -Кредитний договір). Відповідно до п.1.1. Кредитор надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 37 900, дол. США Відповідно до умов Договору, Відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, 20.02.2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , уклали Договір Поруки № 06-09/291, надалі за текстом - Договір поруки. Із посиланням на умови кредитного договору, а саме пункт 4.4 , що враховуючи тривале невиконання умов кредитного договору [PERSON] банк має право щодо дострокового стягнення заборгованості, але враховуючи пропуск строку передбаченого п.4 ст. 559 року не скористався своїм правом та не звернувся до позивача, як солідарного боржника із позовною заявою, таким чином порука є припиненою. Відповідач скористався своїм правом та надав до суду відзив на позовну заяву, у якій він заперечував в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог. У судове засідання з'явився представник позивача [PERSON], наполягав на задоволенні позовних вимог, представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної заяви [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. Судом встановлено, що 20 лютого 2008 року між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2008/36-20/16 з терміном погашення по 19 лютого 2023 року включно, про надання кредиту в сумі 37900 доларів США на наступні цілі: споживчі потреби, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 13,5% річних. У забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором в цей же день між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки №06-09/291. Поручитель зобов'язався перед Банком відповідати за виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором солідарно в повному обсязі. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 нього Кодексу). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша жатті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Враховуючи, що викладений строк у ч.4 ст.559 ЦК України, застосовується до кожного платежу, підстав для припинення поруки немає. Додатково позивач не скористався свої правом щодо залучення доказів, а саме розрахунків ,які свідчили б у якій саме частині порука повинна бути припинена, або розрахунку, який доводив би обставину припинення поруки в цілому. Обґрунтовуючи підставу відмови у позовних вимогах [PERSON], суд керується правовими висновками , висловленими Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6- 3087цс16 та інших. Аналіз судової практики, в аналогічних справах, свідчить про те, що суд касаційної інстанції дотримується правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та в інших. Так, і у справі, переданій на розгляд Великої Палати Верховного Суду, і в аналогічних справах, які переглядалися Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, прийнято рішення, які свідчать про відсутність розходжень у судовій практиці (справи № 756/12263/15-ц, 522/10828/15-ц, 377/471/15-ц, 127/8315/16-ц, 285/1462/15-ц, 2-1283/11, 569/3799/14-ц, 756/4514/16-ц, 750/4903/14 та багато інших). В усіх зазначених справах суд касаційної інстанції виходив із того, що строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням. Більш того, у цих судових рішеннях містяться посилання на висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України у справах № 6-53цс14, 6-3087цс16 та інших аналогічних справах. Таким чином, наявність права кредитора на стягнення хоча б одного непогашеного чергового платежу за кредитним договором не надає можливості припинити поруку. ПАТ «Укрсоцбанк» у своєму відзиві наголошував на пропуску строку позовної давності позивачем, а саме, що про порушене право стало відомо з 05.09.2011 року, при отриманні листа з банку, а звернувся з вимогою зі спливом 7 років. Ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ст. 261 ЦК Українивстановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Проте, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] про припинення поруки саме за його необґрунтованістю та недоведеністю. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбаченихЦПК Українивипадках. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed