Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Промислово-комерційне підприємство «Евіс», яким просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 196 388,11 грн., а саме: 186 388,11 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 10 000 грн. моральної шкоди, стягнути з відповідача на корить держави 768,40 грн. судового збору за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.07.2020 року позову заяву залишено без руху, запропоновано позивачу надати до суду у встановлений термін належним чином оформлену позовну заяву, з її копіями відповідно до кількості відповідачів, конкретизувавши вимоги прохальної частини та змісту позовних вимог; додати до позовної заяви належним чином засвідчені письмові докази; сплатити судовий збір щодо вимог майнового характеру в розмірі 1 863,88 грн. (стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) та 840,80 грн. щодо вимог немайнового характеру. 06.08.2020 року до суду надійшла на виконання вимог ухвали суду позовна заява у новій редакції, якою позивач просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Промислово-комерційне підприємство «Евіс» кошти в розмірі 186 388, 11 грн., з них 45 176, 54 грн. - заборгованості з виплати заробітної плати, 141 211,57 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.07.2017 року [PERSON] був прийнятий на посаду майстра будівельних та монтажних робіт ТОВ «Евіс» згідно наказу №31-к від 19 липня 2017 року. 02.04.2018 року був переведений на посаду виконавця робіт загально-будівельної дільниці згідно наказу №07-к від 02.04.2018 року. 21.05.2019 року позивача було звільнено з посади за згодою сторін, проте при звільненні з посади та до теперішнього часу відповідачем не здійснено виплати всіх сум, належних позивачу та заборгованість із заробітної плати становить 45 176,54 грн. Оскільки відповідач не провів виплату позивачу всіх належних сум при звільненні, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку заборгованості по заробітній платі за період з 22 травня 2019 року по 17 липня 2020 року в розмірі 141 211,57 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.10.2020 року відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження /а.с. 59-60/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.10.2020 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову по справі /а.с. 75-76/. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, якою просив провести розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд врахувати весь час затримки розрахунку по виплаті заборгованості по заробітній платі та визначити заборгованість по дату винесення рішення суду. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, якою просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє частково, із наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що 19.07.2017 року [PERSON] був прийнятий на посаду майстра будівельних та монтажних робіт ТОВ «Евіс» згідно наказу №31-к від 19 липня 2017 року, про що свідчить копія трудової книжки позивача серія [NUMBER] /а.с. 48-49/. 02.04.2018 року був переведений на посаду виконавця робіт загально-будівельної дільниці згідно наказу №07-к від 02.04.2018 року. 21.05.2019 року позивача було звільнено з посади за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу №03-к від 20.05.2019 року. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ч. 7 ст. 43 Конституції). За приписами ч. 1 ст. 1 Закону «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами колективними договорами. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 КЗпП України). Як вбачається із довідки ТОВ Промислово-комерційне підприємство «Евіс» від 22.02.2021 року за вих. №12, заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 34 967,77 грн. /а.с. 166/. За вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 34 967,77 грн. Разом з цим, за приписами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законодавством строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що останнім своєчасно не виплачено заробітну плату, а відтак на підставі ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню і середній заробіток за період затримки розрахунку - по день постановлення рішення. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 . Пунктом 2 розділу II Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абз. першим, третім пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З огляду на викладене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи те, що позивач був звільнений із займаної посади 21.05.2019 року, останніми двома місяцями роботи, які мають бути включені до розрахунку, є березень та квітень 2019 року, загалом 41 робочих дні, а тому середньоденна заробітна плата позивача складає 209,76 грн. ((4 300 грн. + 4 300 грн.) / (20 дн.+21 дн.) ). При цьому, за період затримки розрахунку при з 22.05.2019 року і по 17.07.2020 року (в межах позовних вимог) сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить 61 040,16 грн. (209,76 грн. х 291 дн.). В поданій до суду заяві 22.02.2021 року позивач [PERSON] просив врахувати весь час затримки по виплаті заборгованості по заробітній платі та визначити суму боргу на дату винесення судового рішення по справі. Разом з цим, в порядку ст. 49 ЦПК України, позивач до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не звертався. Відповідно до ч.2 статті 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. За вказаного, суд позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольняє частково у розмірі 61 040,16 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Сума задоволених вимог позивача про стягнення середнього заробітку складає 61 040,16 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 610,40 грн. (61 040,16 грн. х 100 % : 141 211,57 грн. х 1 412,12 грн.). Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК суд стягує з відповідача на користь держави за вимогу про стягнення заборгованої заробітної плати судовий збір в розмірі -840,80 грн. Рішення суду щодо присудження працівникові виплати заробітної плати підлягає негайному виконанню, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial