Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовною заявою до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. У своїй позовній заяві [PERSON] просив суд: -визнати протиправним та скасувати спільне рішення Адміністрації та житлової комісії Державної прикордонної служби України, викладене у протоколі від 26.12.2008 №35, щодо зарахування [PERSON] на квартирний облік до загальної черги на покращення житлових умов з 03.08.2006 року зі складом сім`ї 3 особи; - визнати протиправним та скасувати спільне рішення Адміністрації та житлової комісії Державної прикордонної служби України, викладене у протоколі від 30.01.2020 №83, щодо зарахування [PERSON] на квартирний облік до загальної черги на покращення житлових умов з 03.08.2006 року зі складом сім`ї 3 особи; - зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України зарахувати [PERSON] на квартирний облік до загальної черги на покращення житлових умов з 03.01.2002 року зі складом сім`ї 3 особи; - внести відповідні зміни в облікові документи щодо черги [PERSON] на отримання житла до списку військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов до [INFO] (військова частина [NUMBER] ), з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку, тобто з 03.01.2002 року. Свою позовну заяву обґрунтовував тим, що [PERSON] , з 01 серпня 1991 року був призваний до лав Збройних Сил України. У період з 05 червня 1995 року по 03 грудня 2019 проходив військову службу на офіцерських посадах в Державній прикордонній службі України. На підставі наказу Голови Державної прикордонної служби України від 25 листопада 2019 року №1204-ОС був звільнений з військової служби у запас за підпунктом «г» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання на службі). На підставі наказу Голови Державної прикордонної служби України від 03 грудня 2019 року №1239-ОС виключений зі списків особового складу. На початку серпня 2019 року позивач дізнався, що перебуває на квартирному обліку [INFO] (військова частина [NUMBER] ) з 03 серпня 2006 року. Позивачем було подано рапорт про перегляд дати постановки позивача разом з членами сім`ї на квартирний облік по м. Київ від 12.08.2019 року вихідний №190/ВН-488. 28 листопада 2019 оку відбулося засідання житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України на якому було прийнято рішення, оформлене протоколом від 28.11.2019 №82 про перенесення розгляду питання про поновлення дати зарахування [PERSON] на квартирний облік та детальне вивчення питання можливості і правомірності збереження дати зарахування на квартирний облік за попереднім місцем проходження служби в період до вступу в силу Постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №181 з урахування загальних правил застосування в часі норм права та порядку застосування іншими відомствами пункту 26 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями затвердженого вказаною постановою. 30 січня 2020 року відбулося наступне засідання житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України з розгляду питання щодо збереження дати зарахування на квартирний облік, з урахуванням періоду перебування на обліку до дати затвердження на квартирний облік. На даному засіданні житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України було прийнято наступне рішення: «попереднє рішення про зарахування на квартирний облік по Київському гарнізону Бобика Олександра (протокол №35 від 26.12.2008) з дати затвердження Кабінетом Міністрів України Порядку забезпечення військовослужбовців та членів х сімей житловими приміщеннями (з 03.08.2006 року) залишити без змін». Позивач вважає такі дії Адміністрації Державної прикордонної служби України протиправними та такими, що порушують його права на отримання житла. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями між 06.04.2020 матеріали цивільної справи було передано на розгляд судді Анциборенко Н.М. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2020 року матеріали цивільної справи було направлено до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю. Вказана ухвала суду було вмотивована тим, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Адміністрація Державної прикордонної служби України знаходить за адресою: [ADDRESS] , що територіально відноситься до Шевченківського району м. Києва, а відтак, з урахуванням ч.2 ст.27 ЦПК України справа підсудна Шевченківському районному суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями між 25.06.2020 матеріали цивільної справи було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2020 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 04 лютого 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до вказаного відзиву, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи це тим. Що застосування Адміністрацією Держприкордонслужби та житлової комісії Державної прикордонної служби України норм наказу Голови Державного комітету у справах охорони державного кордону України командуючого Прикордонними військами України від 20.01.96 №30 «Про затвердження тимчасового положення про порядок забезпечення жилою площею в Прикордонних військах України», який втратив чинність та поширення норм порядку, які набули чинність виключно з 03.08.2006 року, при вирішенні питання про зарахування Позивача на квартирний облік в 2008 році не відповідало б вимогам чинного законодавства України. Також представник вказує, що спільне рішення Адміністрації Держприкордонслужби та житлової комісії Державної прикордонної служби України від 30.01.2020 №83 не породило жодних прав чи обов`язків для сторін, а також наслідків, які б слугували підставою для відновлення порушеного права Позивача підстав для його скасування немає. 23 лютого 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. У вказаній відповіді на відзив позивач стверджує, що спільне рішення Адміністрації Державної прикордонної служби України та житлової комісії Державної Прикордонної служби України №83 від 30.01.2020 року позбавило позивача його конституційного права на отримання житла за часом взяття на первинний квартирний облік, а відтак просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні, яке відбулося 20 квітня 2021 року представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Мотивував заяву тим, що про результати засідання житлової комісії достеменно було відомо Позивачу, або ж Позивач міг знати про дату зарахування його на квартирний облік з вивішених для особового складу списків осіб, які користуються правом першочергового та позачергового одержання житлових приміщень чи офіційного вебсайту ще у 2008 році. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті. 12 травня 2021 року на адресу суду надійшли заперечення від позивача щодо заяви про застосування строків позовної давності. Позивач зазначив, що дізнався про порушення свого права у серпні 2019 року, у зв`язку з чим 12 серпня 2019 подав рапорт про перегляд дати постановки його разом з членами сім`ї а квартирний облік по м .Київ. 30 січня 2020 року на засіданні житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України йому було відмовлено, у зв`язку з чим у квітні 2020 оку звернувся з відповідним позовом до суду, а відтак вважає, що не пропустив строків звернення з позовом до суду. У судовому засіданні позивач разом зі своїм представником позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив суд відмовити. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Досліджуючи матеріали справи судом було встановлено наступне. З 01 серпня 1991 року [PERSON] був призваний до лав Збройних Сил України, а саме був зарахований курсантом Хмельницького вищого артилерійського командного училища. В подальшому, а саме з 30 грудня 1992 року по 05 червня 1995 року рахувався курсантом Хмельницького Інституту Прикордонних військ України. Після закінчення Хмельницького Інституту Прикордонних військ України проходив військову службу на офіцерських посадах: - в [INFO] (військова частина [NUMBER] ) з 05 червня 1995 року по 10 листопада 2001 року; - в [INFO] (військова частина [NUMBER] ) з 10 листопада 2001 року по 08 червня 2004 року; - в Північному регіональному управлінні (військова частина [NUMBER] ) з 08 червня 2004 року по 04 квітня 2008 року; - в [INFO] (військова частина [NUMBER] ) з 04 квітня 2008 року по 03 грудня 2019 року. Наведене підтверджується копією Витягу із послужного списку полковника [PERSON] . Під час проходження військової служби позивач був зарахований та перебував у вищезазначених військових частинах на квартирному обліку зі складом сім`ї 3-и особи ( [PERSON] , дружина [PERSON] , та дочка [PERSON] ): - в [INFO] (військова частина [NUMBER] ) з 03 лютого 1999 року по 31 жовтня 2001 року (підтверджується копіями довідок від 21.12.2019 №2389 та від 21.12.2019 №2390); - в [INFO] (військова частина [NUMBER] ) з 03 січня 2002 року по 06 серпня 2004 року (підтверджується копією довідки від 11.12.2019 №468 та витягом з протоколу №43 від 03 січня 2002 року засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] ); - в [INFO] (військова частина [NUMBER] ) з 03 січня 2002 року по 13 травня 2008 року (підтверджується копією рапорту від 16.08.2004 №294, довідкою від 11.12.2019 №704-247, довідкою від 16.05.2008 №614-29 та витягом з протоколу №5 від 06.12.2004 року засідання житлової комісії Житомирського гарнізону); - в [INFO] (військова частина [NUMBER] ) з 03 серпня 2006 року по теперішній час (підтверджується копією рапорту від 24.06.2008 року, довідкою від 02.03.2020 року №704/127-66) Під час проходження військової служби в [INFO] (військова частина [NUMBER] ), до якого позивач був переведений з Чернівецького прикордонного загону на підставі розпорядження Державного комітету у справах охорони державного кордону України від 20.10.2001 року № 8/11519 та наказу Південно-Східного напряму від 10.11.2001 року № 228-ос позивача було зараховано на квартирний облік. Датою зарахування на квартирний облік засіданням житлової комісії військової частини [NUMBER] постановлено зарахувати на квартирний облік з 10.12.2001 року, що підтверджується копіями витягів з протоколу від 03.01.2002 року № 43, наказу від 10.11.2001 року № 228-ос. З Чернігівського прикордонного загону до Північного регіонального управління позивач був переведений по військовій службі із правом постановки на квартирний облік за попереднім місцем служби, про що було зазначено в наказі начальника Північного регіонального управління від 08.06.2004 року № 51-ос. В Північному регіональному управлінні 11.08.2004 року [PERSON] написав рапорт про зарахування останнього на квартирний облік для одержання житлової площі у м. Житомирі зі складом сім`ї 3 чоловіка, вказане підтверджується копією рапорту від 16.08.2004 року вх. № 294. Рішенням житлової комісії Житомирського гарнізону від 06.12.2004 року, на підставі наказу начальника Північного регіонального управління від 08.06.2004 року № 51-ос, згідно Житлового кодексу УРСР, Тимчасового Положення про порядок забезпечення житловою площею в Прикордонних військах України, затвердженого наказом Державного комітету у справах охорони державного кордону України від 20.01.1996 року № 30 було вирішено зарахувати позивача зі складом сім`ї 3 особи на квартирний облік для отримання житлової площі у м. Житомир до загальної черги, як безквартирного з датою постановки за попереднім місцем служби з 03.01.2002 року, тобто з дати реєстрації протоколу № 43 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] м. Чернігів. Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 04.04.2008 року № 117-ос для подальшого проходження військової служби [PERSON] був переведений до [INFO] (військова частина [NUMBER] ). По прибуттю до Адміністрації Державної прикордонної служби України, рапортом від 24.06.2008 року позивач звернувся до Голови житлової комісії щодо зарахування його зі складом сім`ї 3 особи на квартирний облік по м. Києву з 03.01.2002 року, тобто із збереженням попереднього часу перебування на обліку - дати перебування на квартирному обліку в Північному регіональному управлінні. Спільним протокольним рішенням Адміністрації Державної прикордонної служби України та житлової комісії Державної прикордонної служби України від 26.12.2008 року №35 позивача було зараховано на квартирний облік у загальну чергу на покращення житлових умов по м. Київ зі складом сім`ї - 3 особи з 03.08.2006 року, тобто з дати прийняття Постанови Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями». На підставі наказу Голови Державної прикордонної служби України від 25 листопада 2019 року №1204-ОС був звільнений з військової служби у запас за підпунктом «г» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання на службі). На підставі наказу Голови Державної прикордонної служби України від 03 грудня 2019 року №1239-ОС виключений зі списків особового складу. На початку серпня 2019 року позивач дізнався, що перебуває на квартирному обліку [INFO] (військова частина [NUMBER] ) з 03 серпня 2006 року. Позивачем було подано рапорт про перегляд дати постановки позивача разом з членами сім`ї на квартирний облік по м. Київ від 12.08.2019 року вихідний №190/ВН-488. 28 листопада 2019 року відбулося засідання житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України на якому було прийнято рішення, оформлене протоколом від 28.11.2019 №82 про перенесення розгляду питання про поновлення дати зарахування [PERSON] на квартирний облік та детальне вивчення питання можливості і правомірності збереження дати зарахування на квартирний облік за попереднім місцем проходження служби в період до вступу в силу Постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №181 з урахування загальних правил застосування в часі норм права та порядку застосування іншими відомствами пункту 26 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями затвердженого вказаною постановою. 30 січня 2020 року відбулося наступне засідання житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України з розгляду питання щодо збереження дати зарахування на квартирний облік, з урахуванням періоду перебування на обліку до дати затвердження на квартирний облік. На даному засіданні житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України було прийнято наступне рішення: «попереднє рішення про зарахування на квартирний облік по Київському гарнізону Бобика Олександра (протокол №35 від 26.12.2008) з дати затвердження Кабінетом Міністрів України Порядку забезпечення військовослужбовців та членів х сімей житловими приміщеннями (з 03.08.2006 року) залишити без змін». Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування спільного рішення, а також зобов`язання зарахувати позивача на квартирний облікю, суд дійшов наступних висновків. Згідно з статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. статті 22 Конституції України зазначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Стаття 24 Конституції України передбачає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Статтею 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, засади регулювання праці і зайнятості визначаються виключно законами України. Відповідно до частини першої ст. 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Згідно із статтями 34 та 37 Житлового кодексу УРСР, потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання. Громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов а місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, відповідно до ст. 39 ЖК УРСР. Відповідно до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 1040 від 20.12.2007 р. «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членів їх сімей надається житло для постійного проживання. Так, як вбачається з витягу з Наказу Голови Державної прикордонної служби України від 03 грудня 2019 року № 1239-ОС про особовий склад відносно полковника [PERSON] , вислуга років на пенсію на 03 грудня 2019 року становить: календарна: 28 років 04 місяці 02 дні; пільгова: 05 років 06 місяців 26 днів; всього: 33 роки 10 місяців 28 днів. Згідно до п. 1.7 вищезазначеної Інструкції усі питання пов`язані із наданням та забезпеченням житловою площею військовослужбовців, вирішується з місцем проходження ними служби та перебування на обліку житловими комісіями органів Держприкордонслужби або в судовому порядку. Відповідно до п. 3.4 Інструкції, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії органу Державної прикордонної служби, яке затверджується начальником цього органу. У рішенні житлової комісії органу Державної прикордонної служби зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї , підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, у першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, які користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови у зарахуванні на облік підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Відповідно до п. 3.6 Інструкції датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією органу Державної прикордонної служби винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік. В свою чергу за п. 3.9 Інструкції військовослужбовці, які перебувають на обліку, разі переміщення по військовій службі, пов`язаному з переїздом в іншу місцевість, зараховуються на облік за новим місцем служби разом із членами їх сімей зі збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, які користуються правом першочергового або позачергового одержання житла. Крім того, на виконання положень ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінетом Міністрів України було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від 03.08.2006 р. за № 1081 де п. 26 визначено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість),зараховуються на облік за новим місцем служби разом із членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку. Представник відповідача у відзиві зазначає, що дата зарахування на облік позивача, вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік і це відповідає вимогам законодавства України. Разом з тим, беручи до уваги положення вищенаведених нормативно-правових актів з доводами представника Адміністрації Державної прикордонної служби України суд не змозі погодитися. Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. На час взяття позивача на квартирний облік порядок взяття на облік та отримання житла визначався Тимчасовим Положенням про порядок забезпечення житловою площею в Прикордонних військах України, затвердженого наказом Державного комітету у справах охорони державного кордону України № 30 від 20.01.1996 року (далі - Тимчасове положення від 20.01.1996 року). Згідно п. 2.2 Тимчасового положення від 20.01.1996 року: «На квартирний облік беруться військовослужбовці та члени їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов». В пункті 2.21 Тимчасового положення від 20.01.1996 року визначено, що при переміщенні військовослужбовців, що потребують одержання жилої площі, з однієї військової частини до іншої в межах одного гарнізону, їх облікові справи пересилаються в житлову комісію за місцем нової служби, яка приймає рішення про занесення цих військовослужбовців до списку черги зі збереженням дати їх постановки на облік у частинах, з яких вони прибули. Цим правом користуються також військовослужбовці, переміщені до нового місця служби з іншого гарнізону (місцевості) за ініціативою вищестоящого командування у зв`язку з службовою необхідністю при умові, що дата постановки на квартирний облік за попереднім місцем служби збережена за рішенням колегії Держкомітету (Військової ради напряму) чи наказом про переміщення. Наказ Державного комітету у справах охорони державного кордону України від 20.01.1996 року № 30 втратив чинність на підставі наказу Адміністрації Державної прикордонної служби від 14.03.2005 року № 189. На даний час діє Інструкція про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 року № 1040, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.01.2008 за № 16/14707 (далі - Інструкція від 20.12.2007 року). У пункті 3.9 Інструкції від 20.12.2007 року визначено: «Військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаному з переїздом в іншу місцевість, зараховуються на облік за новим місцем служби разом із членами їх сімей зі збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, які користуються правом першочергового або позачергового одержання житла. При цьому облікова справа направляється начальником органу Державної прикордонної служби до нового місця служби військовослужбовця разом з особовою справою, а в разі розформування органу Державної прикордонної служби - до військового комісаріату. Перебування військовослужбовця на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, які користуються правом першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, підтверджується довідкою про перебування на обліку за попереднім місцем служби та зняття з обліку, виданою відповідним органом Державної прикордонної служби. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем неправомірно перенесено дату зарахування позивача на квартирний облік з 03.01.2002 р. на 03.08.2006 р. Згідно зі ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України. За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. З урахуванням обставин встановлених в судовому засіданні, повноважень відповідачів, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині зобов`язання Адміністрації Державної прикордонної служби України зарахувати [PERSON] на квартирний облік до загальної черги на покращення житлових умов з 03.01.2002 року зі складом сім`ї 3 особи. Щодо позовних вимог в частині внесення відповідних змін в облікові документи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 22 Порядку облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах. Зазначена норма кореспондується з пунктом 3.1. Інструкції, якою визначено, що на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов, зараховуються військовослужбовці, які не забезпечувались постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей. Пунктом 3.7. Порядку визначено, що на кожного військовослужбовця, зарахованого на облік, оформляється облікова справа. Обліковій справі надається номер, що відповідає номеру в книзі обліку. Облікова справа є документом суворої звітності та зберігається за місцем перебування військовослужбовця на обліку, а після надання йому житла для постійного проживання - протягом п`яти років у виконавчому органі районної, міської, районної у місті ради, що видав ордер, а якщо ордер видано органом Державної прикордонної служби - в органі Державної прикордонної служби. Після закінчення зазначеного строку справа знищується в установленому порядку. Ведення інших облікових документів вищезазначеними актами не передбачено. В свою чергу суд звертає увагу, що позивач не уточнює, до яких саме документів необхідно внести зміни, а тому зазначена позовна вимога не підлягає задоволенню. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Встановивши, що 30 січня 2020 року засіданням житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України з розгляду питання щодо збереження дати зарахування на квартирний облік, з урахуванням періоду перебування на обліку до дати затвердження на квартирний облік відносно [PERSON] було порушено пункт 26 постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та пункт 3.9 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 року № 1040, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.01.2008 року за № 16/14707, що підтверджується матеріалами справи, а тому суд приходить до висновку, щодо необхідності визнати протиправним та скасувати спільне рішення Адміністрації та житлової комісії Державної прикордонної служби України, викладене у протоколі від 26.12.2008 №35, щодо зарахування [PERSON] на квартирний облік до загальної черги на покращення житлових умов з 03.08.2006 року зі складом сім`ї 3 особи, визнати протиправним та скасувати спільне рішення Адміністрації та житлової комісії Державної прикордонної служби України, викладене у протоколі від 30.01.2020 №83, щодо зарахування [PERSON] на квартирний облік до загальної черги на покращення житлових умов з 03.08.2006 року зі складом сім`ї 3 особи, а також зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України зарахувати [PERSON] на квартирний облік до загальної черги на покращення житлових умов з 03.01.2002 року зі складом сім`ї 3 особи. Одночасно з цим, оскільки позивачем в частині позовних вимог щодо внесення відповідних змін в облікові документи щодо черги [PERSON] на отримання житла до списку військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов до [INFO] (військова частина [NUMBER] ), з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку, тобто з 03.01.2002 року, не було зазначеного, а відтак не конкретизовано, до яких саме документів необхідно внести зміни, а тому зазначена позовна вимога не підлягає задоволенню. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [INFO] про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії є обґрунтованим та таким, що підлягає часткову задоволенню. Щодо застосування строків позовної давності, суд дійшов наступних висновків. За положеннями ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 ЦПК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. В свою чергу положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Представник відповідача зазначає, що є необхідність застосувати приписи ч. 4 ст. 267 ЦК України та у зв`язку із пропуском строку позовної давності відмовити у задоволенні позову. Суд не може погодитись з доводами представника Адміністрації державної прикордонної служби, оскільки як вбачається з матеріалів справи, з заявою про перегляд дати зарахування на квартирний огляд, а саме з 03.01.2002 р. позивач звернувся до голови відповідної житлової комісії у серпні 2019 р., а до суду з даним позовом у квітні 2020 р. За таких обставин підстави вважати, що позивачем пропущено строк для звернення до суду за захистом прав відсутні. Щодо судових витрат суд дійшов наступних висновків. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з наведеного, на підставі Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 4, 15,16 ЦК України, Постанови КМУ «Про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», Наказу Міністра оборони України від 06.10.2006 р. № 577, Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 року № 1040, Житлового кодексу УРСР,

Outcome: partial