Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

у липні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якій просила: - визнати дії відповідача в частині зазначення в скарзі щодо неналежної поведінки адвоката недостовірної інформації такими, що принижують честь, гідність та ділової репутації адвоката [PERSON]; - стягнути з [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 300 000 грн.; - зобов? язати[PERSON] шляхом подання до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області заяву-спростування за змістом, викладеним у резолютивній частині позовної заяви. В обґрунтування позову, позивачем зазначено, що вона є адвокатом згідно свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1933, виданого на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області від 24.09.2010 року. 20.07.2021 року [PERSON] дізналась про те, що [PERSON] подано до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області скаргу щодо неналежної поведінки адвоката, що зареєстрована за вхідним номером 885/0/7-21 від 08.07.2021 року, в якій зазначив, що адвокат [PERSON] в 2017 році надавала останньому правову допомогу з низки питань, пов?язаних із його трудовими відносинами з ТОВ «ТОНАР СИСТЕМС», а також щодо його сімейного та майнового стану. Останнім адвокату [PERSON] надано конфіденційну інформацію, що стосувалась питань взаємодії з ТОВ «ТОНАР СИСТЕМС», а також персональну інформацію, в тому числі і щодо стану здоров?я [PERSON] . Також, у вказаній скарзі відповідачем вказано, що адвокат [PERSON] використала в інтересах інших осіб отриману від [PERSON] конфіденційну інформацію, порушила принцип нерозголошення адвокатської таємниці (без письмової згоди [PERSON] ). Позивач [PERSON] зазначає, що нею ніколи не надавалась правова допомога [PERSON] , вона не отримувала від нього жодної інформації, в тому числі, конфіденційної, а також не отримувала від нього жодних документів. На переконання позивача, [PERSON] має на миті тиск на позивача, як на адвоката, оскільки останнього не влаштовують судові рішення, постановлені у справах, у яких приймала участь [PERSON] , як адвокат. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.08.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 09.09.2021 року від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій остання просила суд зменшити розмір моральної шкоди та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., інші позовні вимоги залишились незмінними. Відповідач не скористався процесуальним правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, та не подав відзив на позов. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків. Матеріали цивільної справи містять копію скарги [PERSON] , адресованої Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Одеської області, датованої 29.06.2021 року, в якій останній просив притягнути адвоката [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за вчинення нею дисциплінарних проступків; позбавити [PERSON] права на заняття адвокатською діяльністю. У вказаній скарзі [PERSON] , окрім іншого, зазначено про те, що адвокат [PERSON] в 2017 році надавала останньому правову (правничу) допомогу з низки питань, пов?язаних із його трудовими відносинами із ТОВ «ТОНАР СИСТЕМС», а також щодо його сімейного та майнового стану. При цьому, [PERSON] адвокату [PERSON] була надана конфіденційна інформація, що стосувалась питань матеріального заохочення в ТОВ «ТОНАР СИСТЕМС», побудови внутрішніх корпоративних відносин, а також персональна інформація [PERSON] , в тому числі, пов?язана із станом його здоров?я. На підставі домовленості з адвокатом [PERSON] [PERSON] за надану правову допомогу був сплачений гонорар, в тому числі і в безготівковому порядку на картковий рахунок. В жовтні 2020 року між [PERSON] та ТОВ «ТОНАР СИСТЕМС» виник спір, наслідком якого стали судові справи, у яких представництво інтересів ТОВ «ТОНАР СИСТЕМС» та [PERSON] здійснювала адвокат [PERSON], яка в порушення вимог, встановлених ст.ст. 21,22 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.ст. 9,10 Правил адвокатської етики, не зважаючи на прямий конфлікт інтересів [PERSON] з інтересами вказаних осіб, не зверталась та не отримувала від останнього передбаченого письмового погодження на здійснення такого представництва, а також використала в інтересах цих осіб отриману від [PERSON] конфіденційну інформацію, чим порушила принцип не розголошення адвокатської таємниці (без письмової згоди [PERSON] ). Адвокатом [PERSON] без письмової згоди [PERSON] була використана в інтересах іншого клієнта ( [PERSON] ), інтереси якого суперечать інтересам [PERSON] , та поширена конфіденційна персональна інформація щодо стану здоров?я останнього, що стала відомою їй при наданні правової допомоги. Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджує, що вказана вище інформація є недостовірною, не відповідає дійсності, а також принижує його честь, гідність та ділову репутацію як адвоката. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до статті 297 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За змістом статей 94, 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Відповідно до частин першої, другої статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Частиною першої статті 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. На підставі частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у постанові від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширена інформація, тобто, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто, позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто, такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто, або завдає шкоди особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Верховний Суд України у вказаній вище Постанові також наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд зазначає, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. В частині тез, що викладені у скарзі [PERSON] на адресу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області, та є предметом судового розгляду за позовом [PERSON] , суд зазначає, що такі тези [PERSON] містять його незгоду, критику та оцінку дій [PERSON] як адвоката. В ході судового розгляду не доведено факту вчинення відповідачем правопорушення, яке полягало саме у поширені інформації, яка у відповідності до вимог закону може бути визнана судом недостовірною, такою, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі позивача повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. У цьому конкретному випадку у розпорядженні суду не надано даних про те, що фактично зазначені в скарзідоводи спрямовані на поширення недостовірної інформації щодо позивача, приниження її честі, гідності та ділової репутації. При вирішенні даного спору, суд зазначає, що відсутні у своїй сукупності всі обставини, які утворюють юридичний склад правопорушення, з наявністю якого закон пов`язує можливість задоволення позовних вимог про визнання інформації недостовірною та зобов`язання її спр остування. Відтак, з урахуванням викладеного, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed