Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

У липні 2012 року прокурор Приморського району звернувся до суду в інтересах Приморської міжрайонної державної податкової інспекції з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих злочином у розмірі 189910 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вироком Приморського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2012 року [PERSON] було засуджено за ч. 2 ст. 367 КК України до двох років позбавлення волі з позбавленням права займати державні посади строком на 2 роки, зі штрафом 4 250 грн. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] було звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком 1 рік, цивільний позов прокурора задоволено. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2012 року скасовано вирок Приморського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2012 року в частині вирішення цивільного позову і в цій частині справу направлено на новий розгляд для вирішення в порядку цивільного судочинства. В зв'язку з чим прокурор звернувся до суду із тим самим позовом в порядку цивільного судочинства. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав та пояснив, що [PERSON], будучи посадовою особою Приморської МДПІ, внаслідок неналежного виконання своїх посадових обов'язків під час проведення комплексної документальної перевірки ТОВ «Петрівське», не відобразила в акті перевірки від 18.06.2008р. нецільове використання коштів зі спеціального рахунку в розмірі 189 910,00 грн., в результаті чого підприємству на вказану суму не донараховано податкове зобов'язання з ПДВ, чим спричинено шкоду державним інтересам. Зазначив, що внаслідок приховування цього факту відповідачкою, в силу ст. 102 ПК України ці кошти вже не можуть бути нараховані підприємству як податкове зобов'язання. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], позовні вимоги не визнали та пояснили, що вини відповідачки в тому, що підприємство перерахувало кошти зі спеціального рахунку не за цільовим призначенням немає, тому відповідати за дії його керівництва відповідачка не повинна, відповідальність за це порушення повинні нести керівники підприємств, а відшкодування шкоди покладається на підприємство, яке відповідає за правильність сплати обов'язкових платежів до бюджету. Посилаючись на Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» просили застосувати спеціальну позовну давність, встановлену цим законом у 1095 днів, тобто термін, протягом якого податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань. Просили суд відмовити в позові в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що вироком Приморського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2012 року [PERSON] було засуджено за ч. 2 ст. 367 КК України до двох років позбавлення волі з позбавленням права займати державні посади строком на 2 роки, зі штрафом 4 250 грн. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] було звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком 1 рік, цивільний позов прокурора задоволено (а.с.4-6). Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2012 року скасовано вирок Приморського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2012 року в частині вирішення цивільного позову і в цій частині справу направлено на новий розгляд для вирішення в порядку цивільного судочинства (а.с.7-8). Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 27 березня 2013 року (а.с.49), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09 липня 2013 року (а.с.91-93), позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь державного бюджету 189 910 грн. у відшкодування шкоди, заподіяної злочином та 1889 грн. 10 коп. судового збору. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2013 року рішення Приморського районного суду Запорізької області від 27 березня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 липня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.114-116). Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області, суддя Каряка Д.О. справу прийняв до свого провадження (а.с.152). Судом встановлено, що [PERSON] будучи посадовою особою Приморської міжрайонної державної податкової інспекції, внаслідок неналежного виконання посадових обов'язків під час проведення комплексної документальної перевірки ТОВ «Петрівське», не відобразила в акті коштів зі спеціального рахунку в розмірі 189 910 грн., в результаті чого підприємству на вказану суму не було нараховано податкове зобов'язання з ПДВ, чим спричинено шкоду державним інтересам. Згідно ч. 1 ст. 367 КК України, службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб - карається штрафом від двохсот п'ятдесяти до п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Скасовуючи вирок суду відносно [PERSON] в частині задоволення цивільного позову прокурора, заявленого в інтересах Приморської міжрайонної державної податкової інспекції, апеляційний суд Запорізької області в ухвалі від 17 грудня 2012 року зазначив, що при вирішенні цивільного позову не досліджено належним чином розмір збитків, заподіяних державі та не зазначено підстави задоволення позову, тому вказані обставини підлягають встановленню при новому розгляді справи в порядку цивільного судочинства. Проте, в судовому засіданні прокурор посилається тільки на висновок судово-економічної експертизи №243-12Б від 22.05.2012 року (а.с.40-42), покладеної в основу вироку, в якій містяться підстави для притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за службову халатність. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну податкову службу» завданням органів державної податкової служби є, поруч з іншим, здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством. Таким чином, не нарахування або неправильне нарахування податків посадовою особою державної податкової служби спричиняє шкоду отримувачу податкових платежів - бюджету відповідних рівнів, а не власне податковій інспекції, в якій такій працівник працює за трудовим договором. Стаття 1166 ЦК України, регламентує загальні підстави відшкодування шкоди, відповідно до яких обов'язок її відшкодування настає при завданні шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної чи юридичної особи, при яких дії заподіювача шкоди є неправомірним і між настанням шкоди та цими діями є причинний зв'язок. Прокурором при пред'явленні позову в інтересах Приморської державної податкової інспекції не враховано, що відповідно до ст. 130 та п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі прямої дійсної шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Проте, діями відповідача шкоди установі, з якої вона перебувала в трудових відносинах, з урахуванням завдань державної податкової служби, визначених вищезазначеним Законом, не спричинено. Натомість, пунктом 4 ст. 58 Податкового Кодексу України, передбачено, що у разі коли судом за результатами розгляду кримінальної справи про злочини, предметом якого є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, або винесено рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами, відповідний контролюючий орган зобов'язаний визначити податкові зобов'язання платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена рішенням суду, та прийняти податкове повідомлення-рішення про нарахування платнику таких податкових зобов'язань і застосування стосовно нього штрафних (фінансових) санкцій у розмірах, визначених цим Кодексом. Таким чином, донарахування та стягнення коштів, які не надійшли до державного бюджету в результаті скоєння злочину, передбаченого ст. 367 КК України, повинні здійснюватися не з особи, винної у скоєнні цього злочину у формі відшкодування шкоди, а винятково з платника податків, податкові зобов'язання якого не були сплачені, а таким платником за матеріалами справи є юридична особа - ТОВ «Петрівське». Тому в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі ст. 1166 ЦК України, ст. 58 Податкового кодексу України, ст. 2 Закону України «Про державну податкову службу», ст.ст. 130, 134, 135-1 КЗпП України,

Outcome: dismissed