Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом, [PERSON].) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, [PERSON].) про розподіл спільно набутого майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 22.07.2000 року по 19.06.2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. В період шлюбу сторонами було придбано квартиру [ADDRESS]. Позивач неодноразова звертався до відповідача з метою вирішення питання про розподіл спільно набутого майна, але [PERSON] відмовилась. Посилаючись на викладене, позивач просив суд здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS], шляхом виділу йому у власність ? частини квартири та виділу у власність [PERSON] ? частину квартири. Не погоджуючись із позовом, [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме автомобіля CHEVROLET LACETTI, 06.01.2007 року випуску та вартістю 138000,00 грн., шляхом його виділення їй з урахуванням інтересів малолітньої дитини, зменшивши в ньому частку [PERSON] Позовні вимоги за зустрічним позовом мотивовані тим, що сторонами за спільні кошти було придбано зазначений автомобіль. Проте, оскільки спільний із [PERSON] син [PERSON] проживає з [PERSON] та потребує догляду (відвідання позашкільних курсів, спортивних секцій тощо), вважала, що вказаний автомобіль має бути переданий їй судом. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник позов підтримали та просили суд про його задоволення. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник позов визнали частково та просили суд розподілити квартиру шляхом виділу у власність [PERSON] - 1/3 частини квартири, а [PERSON] - 2/3 частини квартири з урахування інтересів малолітнього [PERSON] Зустрічний позов просили задовольнити. В судовому засіданні свідок [PERSON], який є батьком [PERSON], пояснив суду, що сторони у справі придбали квартиру на вулиці Печенізькій, продавши квартиру на вулиці Вишняківській, яка купувалася за кошти [PERSON] Нова квартира купувалася з урахуванням інтересів дитини. При цьому, кошти для купівлі квартири на Печенізькій також надавав свідок. Окрім того зазначав, що машина купувалась для того, щоб возити дитину на заняття. Автомобілем керували позивач [PERSON] та свідок. В судовому засіданні свідок [PERSON], який є тренером малолітнього [PERSON], пояснив суду, що на тренування дитину привозив батько на автомобілі, тоді як за кремом [PERSON] він жодного разу не бучив. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог за первісним позовом та до часткового задоволення зустрічного позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON]. перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.07.2000 року по 19.06.2015 року (а.с. 5, 13). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). 08.07.2010 року між [PERSON], [PERSON] (за договором - продавці) та [PERSON] (за договором - покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], яка складається з двох жилих кімнат загальною площею 55,30 кв.м., жилою площею 30,20 кв.м. (а.с. 7-8). 04.03.2007 року [PERSON] було придбано автомобіль CHEVROLET LACETTI, 06.01.2007 року випуску (а.с. 45). У відповідності з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] та автомобіль CHEVROLET LACETTI, 06.01.2007 року випуску були придбані під час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, а тому є спільним майном подружжя. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Згідно із абз. 4 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Заперечуючи частково проти позовних вимог за первісним позовом, [PERSON] посилалась на те, що вона має на утриманні малолітню дитину, яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з нею та перебуває на її утриманні. Також зазначала, що грошові кошти на придбання квартири надавав її батько [PERSON] Разом із тим, стороною відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом не було надано суду належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що спірна квартира була придбана за кошти [PERSON], не обґрунтовано і джерело походження цих коштів. Не знайшли свого підтвердження ці обставини і в ході розгляду справи. Окрім того, рішення суду про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із матір'ю не приймалось. Слід зазначити, що ч. 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і обставини, на які посилається [PERSON] в зустрічній позовній заяві щодо виділення автомобіля з урахуванням інтересів дитини. Навпаки, із показань свідків, вбачається, що [PERSON] спірним автомобілем, в тому числі і для забезпечення потреб дитини, не користувалась та не користується. Тоді як [PERSON] використовував автомобіль, в тому числі, і для задоволення потреб малолітнього [PERSON] Згідно із п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК Україна щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі за № 6-37цс13: «при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п'ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду». За таких обставин, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] є спільним сумісним майном [PERSON], та [PERSON], а, відтак, в порядку поділу спільного сумісного майна слід виділити у власність [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині квартири кожному. Щодо поділу автомобіля, то суд, з урахуванням встановлених обставин, в зв'язку із відсутністю обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та тим, що жоден із подружжя не вчинив дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а автомобіль не може бути реально поділений між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON], підлягають частковому задоволенню. Визначаючи вартість майна подружжя суд приймає до уваги звіти про оцінку майна № 001-17092015 від 17.09.2015 року про оцінку квартири (а.с. 120-138) та про оцінку автомобіля (а.с. 139-154). Враховуючи викладене,

Outcome: partial