Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

У листопаді 2017 до Апеляційного суду м. Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 14.07.2017 підсудність вищевказаної позовної заяви у порядку ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено Святошинському районному суду м. Києва. Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування своїх позовних вимог Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» посилається на те, що між публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] було укладено Договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку у рамках зарплатного проекту №0332029603БН/2013-05 від 13.05.2013. Згідно з умовами Кредитного договору Позивачем було відкрито Відповідачу кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням платіжної картки (далі - Кредит) з лімітом заборгованості по Кредиту 15 000,00 грн. з кінцевою датою погашення 30.04.2015. Представник позивача зазначив, що станом на 30.06.2017 загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором становить 39 586,80 грн. (тридцять дев'ять тисяч п'ятсот вісімдесят шість гривень 80 копійок), з яких: 14 589,43 грн. - заборгованість за основним боргом; 16 878,01 грн. - заборгованість за процентами; 3 962,77 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 4 156,59 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.12.2016 у справі відкрито провадження. У судове засідання 28.07.2017 року представник позивача не з'явився, на адресу суду направив клопотання про розгляд справи у відсутність представника. Також, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно у судове засідання не з'явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, причини нявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, а тому, суд вважає за можливе проводити судове засідання у порядку ст.. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що позивач не заперечив щодо проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений відповідач свого представника в судове засідання не направив, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] було укладено Договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку у рамках зарплатного проекту №0332029603БН/2013-05 від 13.05.2013. Судом встановлено, що згідно з умовами Кредитного договору Позивачем було відкрито Відповідачу кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по Кредиту 15 000,00 грн. з кінцевою датою погашення 30.04.2015. Судом встановлено, щостаном на 30.06.2017 загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором становить 39 586,80 грн. (тридцять дев'ять тисяч п'ятсот вісімдесят шість гривень 80 копійок), з яких: 14 589,43 грн. - заборгованість за основним боргом; 16 878,01 грн. - заборгованість за процентами; 3 962,77 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 4 156,59 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У ст. 629 ЦК України зазначено про те, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається зі змісту ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Крім того, право на дострокове повернення коштів передбачено ст. 1050 ЦК України, зокрема, у ч. 2 цієї статті встановлено наступне: якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається зі змісту ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.ст. 550, 624 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Оскільки, судом було встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати судового збору, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved