Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дітей. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з листопада 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого має малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.07.2012 шлюб між сторонами розірвано. Вважає, що в інтересах дитини проживати саме з нею, адже в такому віці він потребує материнської опіки. Позивач може створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку сина, оскільки вона сумлінно ставиться до своїх батьківських обов`язків, доглядає за ним, бере активну участь у його вихованні. Посилаючись на викладене, просить суд визначити місце проживання малолітньогосина: [PERSON] , [INFO] , разом з нею за адресою: [ADDRESS] , та вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 10.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили їх задовольнити. Зазначивши також що відповідач часто посилається на те, що сину краще жити з ним а не з матір`ю. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Також суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, дійшов наступних висновків. 07.11.2007 між сторонами укладено шлюб. [INFO] в м. Києві народився [PERSON] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.07.2012 шлюб, укладений між сторонами, розірвано. За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА в м. Києві малолітній[PERSON] , [INFO], на теперішній час зареєстрован за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . У цій же квартирі зареєстрована позивач. Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов від 27.02.2019, складеного працівниками служби у справах дітей Оболонської РДА в м. Києві, у квартирі [ADDRESS] постійно проживають позивач та малолітній[PERSON] . У квартирі створені необхідні умови для всебічного розвитку, навчання, виховання та проживання дітей. На даний час малолітній[PERSON] навчається в школі І-ІІІ ступенів № 8 Оболонського району м. Києва (а.с. 13). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За приписами статті 161 СК України. якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Відповідач проживає окремо. Звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, позивач вказує на те, що його вихованням займається лише вона, а тому очевидно, що його місце проживання має бути визначено з матір`ю. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При вирішенні даної справи суд вважає доцільним звернутись до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дітей визначається за згодою батьків. Спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини у випадку відсутності такої згоди між батьками вирішується органом опіки та піклування або судом (ст.161 СК України). Аналіз вказаних положень національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч.2 ст.161 СК України. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду доказів наявності спору між батьками щодо місця проживання дітей. Таким чином, суд вважає, що спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній, підстав для судового захисту прав дитини шляхом визначення його місця проживання з матір`ю суд не вбачає та приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову. З викладеного,

Outcome: dismissed