overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначив, що перебувають з відповідачкою у зареєстрованому шлюбу, в якому спільних неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя між ними не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрату почуттів любові та взаємоповаги, що призвело до припинення шлюбних відносин. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення та про розгляд справи за його відсутності, заперечивши щодо можливості примирення сторін. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, позовні вимоги визнала заперечивши щодо можливості примирення сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 14.12.2013 року (свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане міським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Миколаївського МУЮ повторно 21.05.2014 р.) Сторони, за їх твердженням, спільних неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя між сторонами не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Подружжя не бажають проживати разом, шлюбні відносини між ними припинено, проти можливості примирення заперечують обидва з подружжя. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим і суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню із присвоєнням після розірвання шлюбу відповідачу дошлюбного прізвища.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначив, що перебувають з відповідачкою у зареєстрованому шлюбу, спільних неповнолітніх дітей не мають, подружні відносини між ними припинені, почуття поваги та любові втрачено з причин відсутності взаємопорозуміння. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, просив про розірвання шлюбу, заперечивши щодо можливості примирення сторін. Відповідач у судовому засідання проти задоволення позову не заперечувала, вказавши на те, що примирення між ними неможливо, оскільки вона вже вживала заходи до примирення із позивачем, що позитивних наслідків не мало. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 14.12.2010 року (свідоцтво про шлюб [NUMBER] видане 14.12.2010 р. ВДРАЦС Новоодеського РУЮ Миколаївської області). Неповнолітніх дітей сторони не мають. Подружнє життя між сторонами не склалося у зв'язку із відсутністю взаєморозуміння та поваги один до одного, Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Подружжя не бажають проживати разом, шлюбні відносини між ними припинено, проти можливості примирення заперечують обидва з подружжя. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим і суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню із залишенням після розірвання шлюбу відповідачу шлюбного прізвища.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] в Іллічівському районі м.Маріуполя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що він є власником вказаної квартири. Разом з тим, в квартирі була зареєстрована відповідачка, з якою він перебував в зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2005 року по 05 вересня 2013 року. У зазначеній квартирі відповідачка не проживає з 02 липня 2013 року. Позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у спірній квартирі, оскільки остання там не проживає тривалий час, її особистих речей в квартирі не має, вона не виконує зобов'язання, пов'язані з утриманням квартири. Позивач в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло від 28 червня 1993 року. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2005 року по 05 вересня 2013 року. Відповідачка [PERSON] була зареєстрована в зазначеній квартирі 06 жовтня 2005 року. Згідно акту та довідки №207 від 01 липня 2014 року КСН «Іллічовець» відповідачка дійсно зареєстрована в спірній квартирі, однак не проживає, її особистих речей в квартирі не має. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, оскільки відповідачка не проживає в спірній квартирі понад один рік без поважних причин, в зв'язку з чим втратила право користування житловою площею.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся з цим позовом до Києво-Святошинського районного суду Київської області до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує, посилаючись на те, що 19 липня 2013 року між товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» та громадянином України [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту АС № 007764, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать чинному законодавству України, та пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Тоуоtа», д/н [NUMBER]. 04 серпня 2013 року в м. Києві на пр-ті Перемоги, 37, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON], автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобіля [NUMBER], яким керувала [PERSON], автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], яким керувала [PERSON]. 22 серпня 2013 року постановою Солом'янського районного суду м. Києва було встановлено, що [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, під час руху не слідкував за технічним станом транспортного засобу, внаслідок чого ліве переднє колесо відокремилося від транспортного засобу, що спричинило зіткнення з автомобілями [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Даною постановою [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. 02 вересня 2013 року до ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування вх. № 15/04/9.01/2282.13 звернувся [PERSON] в зв'язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов договору страхування. 26 вересня 2013 року ТДВ «СК «ВіДі-Страхування», на підставі страхового акту № АС-006849 від 12.09.2013 р. з розрахунком суми страхового відшкодування до нього та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 11.11.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 11 155,56 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник не виконує належним чином зобов»язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту, не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим заборгованість станом на 30.04.2014 р. становить 11 155,56 грн.. Просив стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 155,56 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не відомі. За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом встановлено, що 11.11.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 11 155,56 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим заборгованість станом на 30.04.2014 р. становить 11 155,56 грн., яка складається з: - 4955,00 грн. - заборгованість за кредитом; - 3848,55 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; - 1344,60 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 500, 00 грн. - штраф (фіксована сума); - 507,41 грн. - штраф (процентна складова). За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 17.04.2008 р. між публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту № 1340003510ЕК/2008-04. Позичальник не виконує належним чином зобов»язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту, не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим заборгованість станом на 25.06.2014 р. становить 23 689,51 грн.. Просив стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Державного експортно-імпортного банку України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 689,51 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не відомі. За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Судом встановлено, що 17.04.2008 р. між публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту № 1340003510ЕК/2008-04. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим заборгованість станом на 25.06.2014 р. становить 23 689,51 грн., яка складається з: - 4 331,09 грн. - прострочена заборгованість за процентами; - 16 163,09 грн. - прострочена заборгованість за кредитом (основним боргом); - 364,23 - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; - 2 830,31 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом (основним боргом). За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 23.01.2009 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 526282,1 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник не виконує належним чином зобов»язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту, не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим заборгованість станом на 30.06.2014 р. становить 1518024,92 грн.. Просив стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1518024,92 грн.. В судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не відомі. За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом встановлено, що 23.01.2009 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на суму 526282,1 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим заборгованість станом на 30.06.2014 р. становить 1518024,92 грн., яка складається з: - 526282,10 грн. - заборгованість за кредитом; - 918979,71 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; - 500, 00 грн. - штраф (фіксована сума); - 72263,09 грн. - штраф (процентна складова). За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. Вимоги обгрунтовані тим, що 09.11.1991 року був укладений шлюб з відповідачем. Від подружнього життя сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у сторін не склалося, останні втратили один до одного почуття любові та поваги. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судові засідання двічі поспіль не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Як передбачено ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони уклали шлюб 09.11.1991 року, про що зроблено запис № 671, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Від подружнього життя сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Сімейне життя в сторін не склалося, останні втратили один до одного почуття любові та поваги. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. В обгрунтування позову послалась на те, що 23.06.2011 року був зареєстрований шлюб з відповідачем. Позивач зазначає, що відповідач зловживає спиртними напоями, часто влаштовує сварки, веде аморальний спосіб життя. Сторони в судове засідання не з'явились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згідний. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23.06.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с 3). Сімейне життя в сторін не склалося, позивач у позовній заяві вказує не негідну поведінку відповідача у шлюбі та сім'ї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України.

Outcome: approved