Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулась до суду з даним позовом. Посилалась на те, що 18 травня 1985 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, вони мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу вони придбали автомобіль марки KIA CERATO 2012 року випуску, для купівлі якого [PERSON] отримав в ПАТ «Укргазбанк» кредит в сумі 144 000 грн.. на підставі договору застави автомобіль був переданий у заставу банку, крім того, між нею, банком та [PERSON] був укладений договір поруки. Під час купівлі автомобіля вони з чоловіком внесли первісний внесок у сумі 16 000 грн., автомобіль зареєстрували на відповідача та спільно сплачували грошові кошти згідно кредитного договору, за період з 10 листопада 2012 року по 10 січня 2014 року сплатили 23 707,40 грн.. З 2013 року вони припинили спільне проживання, автомобіль залишився у неї, з лютого 2014 року відповідач перестав давати кошти на виплату кредиту, автомобілем став користуватись їх син [PERSON], а вона самостійно з власних коштів виплачувала кредит, з лютого 2014 року до часу подання позову сплатила 57 940 грн.. Періодично, за зверненням відповідача, вона надавала автомобіль у його користування, після чого через два чи три дні він повертав автомобіль. 13 листопада 2015 року відповідач за її згодою взяв автомобіль для користування в особистих цілях, але не повернув його. В добровільному порядку питання щодо розподілу майна ними не вирішено. Просила визнати автомобіль їх спільною з відповідачем сумісною власністю, визнати право власності на автомобіль за нею, розподілити між нею та відповідачем спільно сплачені суми початкового внеску вартості автомобіля в сумі 16 000 грн. та спільно сплачені за кредитом 23 707,40 грн.. Відповідач звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON], про визнання договору купівлі продажу квартири дійсним, поділ спільного майна подружжя. Зазначав, що крім автомобіля KIA CERATO вартістю 160 000 грн., під час шлюбу з [PERSON] вони придбали меблі та побутову техніку загальною вартістю 57 000 грн., а саме: телевізор діагоналлю 37 дюймів рідкокристалічний вартістю 5 000 грн., телевізор діагоналлю 21 дюймів рідкокристалічний вартістю 2 000 грн., пральну машину-автомат «Вірпул» вартістю 5 000 грн., піч комбіновану з газовими та електричними конфорками вартістю 4 000 грн., холодильник двохкамерний вартістю 2 000 грн., морозильну камеру обсягом 300 літрів вартістю 5 000 грн., компютер вартістю 5 000 грн., ноутбук вартістю 3 000 грн., мікрохвильову піч вартістю 800 грн., електроводонагрівач фірми «Горєньє» обємом 100 літрів вартістю 3 000 грн., пилосос вартістю 1 000 грн., витяжку для печі вартістю 500 грн., кондиціонер повітря вартістю 2 000 грн., мякий куточок вартістю 3 000 грн., софу вартістю 1 500 грн., кухонний гарнітур вартістю 4 000 грн., набір меблів (шафи) вартістю 5 000 грн., стіл компютерний вартістю 1 000 грн., компютерне крісло вартістю 500 грн., тумбу під телевізор вартістю 700 грн., набір меблів для коридору вартістю 5 000 грн.. Крім того, інформація щодо самостійної сплати позивачкою кредитних коштів за автомобіль не відповідає дійсності. В кінці лютого 2014 року він поїхав до міста Волгоград Російської Федерації, звідки регулярно пересилав кошти для на оплату кредиту. Гроші переказувала його співмешканка [PERSON], яка є громадянкою РФ і їй це було простіше зробити, грошові перекази відправлялись через систему «Золота Корона», в період з 24.02.2014 року по 24.02.2015 року було відправлено 7 переказів на загальну суму 103 500 російських рублів, що складає за курсами НБУ 35 186,87 грн., в березні 2015 року він віддав своєму синові [PERSON] банківську картку, на яку надходила його пенсія, з метою погашення кредиту, а в кінці листопада 2015 року він прибув на територію України і повністю погасив залишок заборгованості за кредитним договором в сумі 88 457,10 грн., що підтверджується відповідним банківським чеком та витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про припинення застави автомобіля, забрав автомобіль у [PERSON] та передав другому синові [PERSON], надавши йому 04.12.2015 року відповідну довіреність. Вартість автомобіля 160 000 грн. була оплачена наступним чином: 36% вартості - спільно в шлюбі за чеками, які знаходяться у відповідачки, та 10% вартості після розірвання шлюбу за чеками, які знаходяться також у відповідачки, 54% вартості сплачено після розірвання шлюбу ним особисто. Окрім автомобіля, побутової техніки та меблів, ним та його колишньою дружиною за рахунок їх спільних коштів в період перебування у шлюбі була придбана квартира за адресою: м. Димитров, мікрорайон Західний, 34/36. Договір укладено 30.10.1999 року між його дружиною [PERSON] та її рідною сестрою [PERSON] та зареєстровано на регіональній товарній біржі «Юго-Восток», реєстраційний № 414. Оскільки його колишня дружина не має наміру визнавати вказаний договір купівлі-продажу дійсним з метою уникнути поділу квартири як спільного сумісного майна подружжя, він вимушений звернутися до суду з вимогами про визнання дійсним договору купівлі-продажу вказаної вище квартири, яку віднести до обєктів спільного майна подружжя. Просив визнати дійсним договір купівлі-продажу двокімнатної квартири загальною площею 43,5 кв. м., в т.ч. жилою площею 29,7 кв. м., розташованої в м. Димитрів Донецької області мікрорайон Західний, 34/36, укладений 30.10.1999 року між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрований на регіональній товарній біржі «Юго - Восток» 30.10.1999 року, реєстраційний № 414; поділити спільне сумісне майно, набуте за час шлюбу, виділивши йому автомобіль марки KIA CERATO 2012 року випуску вартістю 160 000 гривень, а [PERSON] виділити двокімнатну квартиру, розташовану в м. Димитров Донецької області, мікрорайон «Західний», 34/36 вартістю 152 120 грн. та всю побутову техніку і меблі загальною вартістю 57 000 грн.. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2016 року замінено прізвище відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] на [PERSON]. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 9 вересня 2016 року позовні вимоги сторін задоволено частково. Визнано обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки KIA CERATO 2012 року випуску, номер шасі KNAFU411AD59990126, колір сірий, реєстраційний номер АН 6091 IB вартістю 160 000 гривень, а також майно на загальну суму 42 900 грн., а саме: телевізор 37 дюймів рідкокристалічний 5 000 грн., пральна машина-автомат з вертикальною загрузкою 5 000 грн., піч з газовими та електричними конфорками та електричною духовкою вартістю 4000 грн., холодильник двокамерний вартістю 2 000 грн., компютер вартістю 5 000 грн., мікрохвильова піч вартістю 700 грн., електроводонагрівач фірми «Горєнє» обсягом 100 літрів вартістю 3000 грн., витяжка для печі вартістю 500 грн., кондиціонер повітря вартістю 2 000 грн., мякий куточок вартістю 3 000 грн., софа вартістю 1 500 грн., кухонний гарнітур вартістю 4 000 грн., стіл компютерний вартістю 1 000 грн., компютерне крісло вартістю 500 грн., тумба під телевізор вартістю 700 грн., набір меблів вартістю 5 000 грн.. В порядку поділу майна подружжя виділено у власність [PERSON] автомобіль марки KIA CERATO 2012 року випуску, вартістю 160 000 гривень, а [PERSON] виділено у власність зазначене вище майно - побутову техніку та меблі вартістю 42 900 грн.. Стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] 58 550 грн.. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. У апеляційній скарзі відповідач просить змінити рішення суду, зменшивши суму, яка підлягає стягненню з нього на користь позивачки з 58 550 грн. до 6 900 грн., в іншій частині рішення залишити без зміни. Посилається на те, що рішення в частині стягнення з нього компенсації вартості різниці майна є невірним. При розрахунку компенсації суд виходив із того, що загальна вартість придбаного ним та позивачкою майна становить 202 900 грн. ( 160 000 грн. автомобіль та 42 900 грн. побутова техніка та меблі), відповідно частка кожного з подружжя складає 101 900 грн.. Однак, суд не врахував, що за рахунок спільних коштів ними оплачена лише частка вартості автомобіля, а саме 36% - 16 000 грн. первісний внесок та 40 700 грн. кредит, сплачений під час шлюбу, 10% вартості, що складає 15 600 грн. сплачено після розірвання шлюбу за рахунок його особистих коштів ( банківські перекази, пенсійна картка) позивачкою та їх сином [PERSON], та 54% вартості, що складає 86 000 грн. сплачено після розірвання шлюбу ним особисто в листопаді 2015 року, чек надано суду. Тобто поділу в грошовому виразі підлягає лише частка вартості автомобіля, сплачена за рахунок спільних коштів, тобто 56 700 грн.. Отже, вартість спільного сумісного майна, що підлягає розділу, становить 56 700 грн. ( частка вартості автомобіля, що сплачена у шлюбі) + 42 900 грн. ( інше майно) = 99 600 грн., вартість ? частки спільного майна подружжя при цьому складає 49 800 грн.. При цьому розмір компенсації вартості різниці вартості, що підлягає стягненню з нього становить 49 800 грн. 42 900 грн. = 6 900 грн.. В засіданні апеляційного суду представник відповідача [PERSON]- [PERSON] підтримувала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проти скарги заперечували та просили рішення залишити без зміни. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача [PERSON], позивача [PERSON] та відповідача [PERSON]В, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід змінити в частині розміру стягненої з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації вартості частки виділеного майна з наступних підстав. Задовольняючи частково позовні вимоги сторін суд обґрунтовано виходив із того, що обєктом спільної сумісної власності чоловіка та дружини є майно, придбане подружжям в кредит, а не кошти, витрачені на придбання майна та погашення кредиту та, встановивши, що спільно нажитим майном є автомобіль та побутова техніка і меблі, розділив це майно між сторонами, виділивши автомобіль відповідачу, а побутову техніку та меблі позивачці. З таким способом розділу майна сторони погодились. Однак, стягуючи з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію вартості її долі у спільному майні суд не врахував, що певна частина вартості автомобіля сплачена відповідачем за його кошти після припинення спільного проживання, що встановлено в судовому засіданні та судом приведені такі висновки у мотивувальній частині рішення. Суд же стягнув компенсацію вартості частки у спільному майні на користь позивачки виходячи із загальної вартості спільно нажитого майна: 160 000грн.- вартість автомобіля та 42 900 грн. - вартість побутової техніки та меблів та стягнув з відповідача на користь позивачки суму, що перевищує його долю у спільному майні 58 550 грн.. Так, у мотивувальній частині рішення зазначено наступне «Як встановлено в судовому засіданні, в шлюбі за рахунок спільних коштів було сплачено 73600 грн., що складає 46% вартості автомобіля після розірвання шлюбу, за рахунок особистих коштів [PERSON] сплатив 35186,87 грн. ( а. с. 88-92) за період з 24.02.2015 року по 03.03.2014 року ( а. с. 99-92), в подальшому з його банківської картки був погашений кредит [PERSON] та їх сином [PERSON] в сумі 15600 грн., тобто за особисті кошти [PERSON], що знайшло своє підтвердження поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], позивачки [PERSON], а також матеріалами справи ( а.с.86), а в кінці листопада 2015 року [PERSON] повністю погашено кредит у розмірі 88457,10 грн., з них 86021,47 грн. за кредитом ( а. с. 93-97).». Однак, перелічені судом суми разом складають 212 843,97 грн., що не є сумою, сплаченою за автомобіль чи окремо за погашення кредиту. Зокрема, суд не привів мотивів на підтвердження того, що за рахунок спільних коштів сплачено 73 600 грн.. На а.с.88 - 92 містяться відомості щодо грошових переказів, здійснених в системі «Золота корона грошові перекази» за період з 24.02.2014 року по 27.02.2015 року в сумі 103 500 рублів [PERSON] на користь [PERSON], а не 35 186,87 грн., як зазначив суд. Фактично, як вбачається з матеріалів справи, на придбання автомобіля сторонами витрачено 216 677,10 грн., а саме 16 000 грн. первісний внесок, що підтвердили обидві сторони та 200 677,10 грн. це сума, сплачена за договором кредиту від 18 жовтня 2012 року № 2203-317/04/69, що підтверджено банківською випискою з особового рахунку (а.с.93 -96). Із цієї суми особисто відповідачем після припинення шлюбних відносин сплачено 88 457,10 грн., що підтверджено квитанцією від 26.11.2015 року (а.с.97), а також за його особисті кошти з його банківської картки [PERSON] та їх сином [PERSON] було сплачено 15 600 грн., що, як зазначено в рішенні суду, знайшло своє підтвердження поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], позивачки [PERSON], а також матеріалами справи - випискою по картковому рахунку [PERSON], на який зараховується його пенсія (а.с.86). Позивачкою апеляційна скарга на рішення не подана, отже, вона погодилась із висновками суду. Таким чином, доведено, що із загальної суми, витраченої на придбання автомобіля - 216 677,10 грн., за кошти відповідача після припинення шлюбних відносин сплачено 104 057,10 грн. (88 457,10 грн. + 15 600 грн.) чи 48,02%, а спільних коштів сторін витрачено 112 620 грн.. (216 677,10 грн. - 104 057,10 грн.) чи 51,98%. Отже, при обчисленні компенсації, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача за перевищення його долі у спільному майні слід врахувати не всю вартість автомобіля 160 000 грн., а 51,98% від цієї суми, тобто 83 168 грн.. Таким чином, для обчислення компенсації слід врахувати 83 168 грн. частку у вартості автомобіля, що оплачена спільними коштами сторін та 42 900 грн. - вартість побутової техніки та меблів, що придбані у шлюбі, та з обсягом і вартістю яких погодились обидві сторони, всього 126 068 грн., 1/2 частина від цієї суми становить 63 034 грн.. Позивачці виділено майна на суму 42 900 грн., тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути 20 134 грн. (63 034 грн. - 42 900 грн.). З врахуванням викладеного, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду в частині стягнення грошової компенсації слід змінити та зменшити стягнену з відповідача на користь позивачки суму до 20 134 грн.. Згідно з п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для зміни рішення.

Outcome: partial