Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в якому вказувала, що з 07 серпня 1999 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. [PERSON] постійної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Враховуючи те, що відповідач матеріально сина не утримує, проте зобов'язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього, а тому позивачка просила суд стягувати з [PERSON] на свою користь на утримання дитини кошти (аліменти) в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 листопада 2014 року і до його повноліття. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Додатково пояснила, що вона не працює та жодних доходів ні вона, ні дитина не отримують. В той же час син [PERSON] має задовільний стан здоров'я. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Додатково пояснив, що має задовільний стан здоров`я, проте не працює, жодних доходів не отримує, інших осіб не утримує, в тому числі аліменти на користь інших осіб не сплачує. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Зокрема судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на утриманні останньої. Відповідач постійної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 та ст.183 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними в грошовій або натуральній формі, а в разі недосягнення між ними згоди - за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дітей присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні тощо (ч. 1 ст.182 СК України). За таких обставин, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, задовільний стан здоров'я відповідача, його матеріальне становище, а також те, що він аліменти на користь інших осіб не сплачує, інших осіб не утримує, враховуючи думку сторін з приводу позову, суд дійшов висновку, що останній може сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього у визнаному ним звичайному розмірі, що склався в судовій практиці при таких обставинах, а саме 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь бюджету 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved