Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

У квітні 2020 року Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради (надалі - ДСЗН) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] звернулась до ДСЗН із заявою про призначення вказаної щомісячної адресної допомоги та їй було призначено допомогу з 18.04.2018 року по 17.10.2018 року. При отриманні 30.05.2018 року з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної ради у м.Кривий Ріг, було встановлено, що [PERSON] отримувала вищевказану допомогу за попереднім місцем фактичного мешкання в м.Кривий Ріг та передчасно звернулась до ДСЗН Маріупольської міської ради з питання продовження виплати допомоги на наступний шестимісячний термін, тобто до закінчення терміну призначеної раніш допомоги (виплачено по 30.04.2018 року). На адресу фактичного місця проживання відповідачки неодноразово направлялися письмові повідомлення про виникнення переплати та суму переплати допомоги, проте, зайво виплачені кошти відповідачкою добровільно не повернуто, а тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідачки [PERSON] на свою користь, переплату вищевказаної щомісячної адресної допомоги в розмірі 1057,47 грн. та судові витрати по справі в розмірі 2102 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності від 02.01.2020 року, не з`явилась, в письмовій заяві на адресу суду підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та розглянути справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка у судове засідання не з`явилася з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином про час та місце розгляду повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Ухвалою суду від 02.07.2020 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи неодноразово належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, в той же час представник позивача не заперечувала проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: зокрема письмовими доказами, показаннями свідків. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Механізм призначення та виплати грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам регламентує Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505, зі змінами. Пунктом 10 цього Порядку встановлено, що уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Згідно з п. 11 Порядку, уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги (п.12 Порядку). Судом встановлено, що на підставі письмової заяви [PERSON] , остання взята на облік в Департаменті соціального захисту населення Маріупольської міської ради (Лівобережний район) як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідками №0000517338 від 18.04.2018 року та №0000586677 від 27.07.2018 року. Рішеннями Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (Лівобережний район) «Про призначення допомоги переміщеним особам на проживання» від 25.05.2018 року та 26.06.2018 року, призначено виплату допомоги переміщеним особам: [PERSON] (разом з неповнолітньою [PERSON] , [INFO] ) на проживання з 18.04.2018 року по 17.10.2018 року у розмірі 1442,00 грн., з 01.05.2018 року по 21.06.2018 у розмірі 1442,00 грн. Як вбачається з рішення Тернівського УПСЗН м.Кривий Ріг від 09.01.2018 року «Про призначення допомоги на проживання», розпорядження про перерахунок та атестату, [PERSON] (разом з неповнолітньою [PERSON] , [INFO] ) призначено виплату допомоги на проживання з 22.12.2017 року по 21.06.2018 року у розмірі 1326,00 грн., з 20.01.2018 року по 21.06.2018 року у розмірі 1442,00 грн., виплату проведено до 30.04.2018 року. Відтак відповідачка отримала переплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття виплат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за періоди з 18.04.2018 року по 30.04.2018 року. При цьому, на підставі наданих відповідачкою документів, за період з 22.06.2018 року по 31.07.2018 року їй також було надмірно виплачено кошти. Згідно рішення Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (Лівобережний район) від 26.06.2018 року та наданого розрахунку, сума надмір виплачених коштів за період з 18.04.2018 року по 30.04.2018 року та з 22.06.2018 року по 31.07.2018 року складає 2499,47 грн. Відповідно до протоколу змін 06.08.2018 року з особового рахунку [PERSON] (№ [NUMBER] ) були погашено переплату (з 18.04.2018 року по 30.07.2018 року) у розмірі 1442,00 грн., розмір залишку заборгованості складає 1057,47 грн. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень позивача про те, що отримана відповідачкою допомога в сумі 1057,47 гривень є такою, що отримана надміру. 11.07.2019 року та 14.02.2020 року відповідачці було повідомлено про виплату їй надмірної суми допомоги та запропоновано добровільно внести кошти на рахунок управління, але позивач зазначає, що сума переплати досі не сплачена. Повідомлення направлялось за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З приписів ч.2 ст.1214 ЦК України, глави 13 ЦК України (зокрема ст.ст.179, 181, 190, 192 ЦК України) випливає, що норми ст.1212 ЦК України повною мірою стосуються і випадків безпідставного набуття або збереження грошей. Таким чином, враховуючи, що відповідачка в добровільному порядку не повернула надміру виплачені кошти, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн., то у порядку передбаченому ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved