Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

У липні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районного у м.Полтаві ради про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]; стягнути із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходів). В обґрунтування позову зазначила, що познайомилася із відповідачем у 2007 році. Із 2008 року позивач та відповідач почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу. [INFO] року у сторін народився спільний син [PERSON]. Посилалася на те, що сімейні відносини між нею та відповідачем були дуже складними. Відповідач почав зловживати спиртними напоями та застосовувати по відношенню до позивача і дітей психологічне та фізичне насильство. Через свою безвідповідальність [PERSON] створив для сім'ї дуже великі проблеми, пов'язані із боргами в яких опинився відповідач. За час спільного проживання позивач та відповідач декілька разів припиняли шлюбні відносини. Також позивач вказала, що в наслідок втрати поваги, любові та дружби одне до одного, а також через те, що відповідач не займався вихованням сина [PERSON], їх сім'я остаточно зруйнувалася у 2012 році. На даний час шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо. Зазначила, що починаючи з 2012 року відповідач проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Відповідач не сплачує аліментів на утримання сина та не несе жодних додаткових витрат. В судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та додатково повідомила, що останній раз відповідач бачив сина та спілкувався із ним лише в грудні 2012 року. Із 2012 року і по цей час відповідач не виконує покладені на нього законом батьківські обов'язки по відношенню до сина [PERSON]. Жодного разу не звернувся до неї із проханням поспілкуватися із сином, не цікавився станом здоров'я сина чи його успіхами у навчальному закладі, добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Заявила клопотання про залишення без розгляду позовної заяви в частині стягнення із відповідача аліментів. В іншій частині наполягала на задоволенні позову. Представник позивача - [PERSON] надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснив, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON] не завдасть шкоди правам та інтересам дитини, оскільки батько не спілкується із сином не займається його вихованням, внаслідок чого існує відстороненість батька від сина, відсутність зв'язку між ними. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи через засоби масової інформації, в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не подав. Представник органу опіки та піклування Подільської районної у м.Полтаві ради пояснила, що орган опіки та піклування колегіально прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], про що було прийнято відповідний висновок від 13.09.2016 року, який подано в судовому засіданні. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України справу розглянув без участі відповідача на основі наявних у справі даних та доказів. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивача, представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районного у м.Полтаві ради, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач - [PERSON], та відповідач - [PERSON] проживали в цивільному шлюбі. [INFO] року у сторін народився спільний син [PERSON], що підтверджується серії [NUMBER], виданого Ленінським відділом РАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області. Згідно характеристики виданої Полтавським дошкільним навчальним закладом №36 «Школа здоров'я» на малолітнього [PERSON], дитина відвідувала навчальний заклад із 2013 року. За цей час до ДНЗ [PERSON] приводила і забирала мама - [PERSON] та няня [PERSON] Мама приймала активну участь ужитті дошкільного закладу та групи. Відвідувала свята. Батько дитини до навчального закладу не з'являвся та дитиною не цікавився. Згідно характеристики від 02.04.2016 року наданої на [PERSON] від [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON] проживав разом із дружиною і сином із 2010 по 2011 р.р. та за цей час неодноразово був помічений в пияцтві, сварках і бійках, зловживав алкогольними напоями, і як результат піднімав руку на позивача та дітей, не приймав участі у вихованні дітей, не допомагав матеріально. З 2011 року жодного разу не поцікавився станом здоров'я сина, не шукав із ним зустрічі. Згідно характеристики від 21.04.2016 року, виданої [PERSON] на позивача, остання характеризується як добропорядна, ввічлива людина, яка завжди прийде на допомогу, турботлива мама. Згідно пояснень свідка [PERSON] виховання сина [PERSON] позивач займається самостійно. Відповідач кілька років не займається вихованням сина, не турбується про стан здоров'я та не турбується із дитиною. Як вбачається із Консультаційного висновку щодо психоемоційних особливостей розвитку дитини [PERSON], психолог прийшла до висновку про відстороненість батька від сина, відсутність зв'язку між ними. Згідно характеристики на працівника [PERSON] від 27.01.2014 року, виданого директором ПП «Конвент сервіс», [PERSON] характеризується вкрай негативно. Конвенцією про права дитини ратифікованою Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 р., яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, статтею 18 передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані готувати дитину до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» та ч.4 ст. 155 СК України, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання покладених на нього законом обов'язків щодо виховання сина [PERSON], а саме: ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Таким чином, створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн.21 коп. та по оплаті витрат за опублікування оголошення засобах масової інформації - газеті «Зоря Полтавщини» у розмірі 120 грн.00 коп. відповідно до квитанції №55Р09365D. На підставі вищезазначеного та у відповідності до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 155, 157, 164 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved