Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

у листопаді 2013 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. В обґругнтування позовних вимог зазначила, що 01.08.2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та нею був укладений кредитний договір № ML-005/145/2008, відповідно до якого банк зобов»язався надати позичальнику кредит в розмірі 92000,00 доларів США. Позичальник зобов»язався прийняти кредит, використти його за цільовим призначенням (придбати нерухоме майно), сплатити плату за користування кредитом та повернути кредит банку частинами в розмірах, в порядку та строки, визначені кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між банком та позичальником було укладено договір іпотеки № PML-005/145/2008 від 01.08.2008 року. Договір іпотеки був укладений щодо майна, для фінансування якого було надано кредитні кошти позичальнику. У зв»язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов»язань за кредитним договором банком 10.09.2009 року кредитору була направлена досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором. 23.05.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис та зареєстровано за №3077. На початку жовтня 2013 року позичальник отримав листа без дати, з якого отримав інформацію про наявність боргу перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та запропоновано «вигідну фінансову пропозицію», якою позичальник мав скористуватися до 06.10.2013 року. 11.10.2013 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS]. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент його вчинення. Так виконавчий напис вчинено нотаріусом, не з»ясувавши безспірність заборгованості та у відсутності документів, що підтверждують її безспірність. Крім того, вважає, що письмова вимога направлялась позивачу 10.09.2009 року, строк давності якої сплинув 10.09.2012 року. Також позивач вважає, що банком порушено порядок відступлення прав за іпотечним договором, оскільки боржник не був повідомлений про відступлення прав за іпотечним договором. Зазначив, що дії відповідача протирічать нормам Конституції України, оскільльки ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. На підставі викладеного позивач заявив вимогу про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 25.05.2013 року, зареєстрований в реєстрі за номером 3077 таким, що не підлягає виконанню, стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Позивачка пояснила суду, шо змінила місце проживання, але заяву до банку про це не надавала і вважає, що про зміну її адреси банк міг би довідатись з наступних договорів, які вона укладала. Пояснила, що дійсно має борг перед банком і проживає постійно у придбаній за кредитні кошти квартирі, а тому позбавляти її житла банк не має права. Відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду письмові заперечення. Вважаючи себе неналежним відповідачем у справі, зазначила, що виконавчий напис здійснено нею на підставі вимог Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про іпотеку», Постанови КМУ від 29.06.1999 року № 1172 та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Просила в задоволенні позову відмовити. Представник відповідачів ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судовому засіданні проти позову заперечувала, надала письмові заперечення та просила в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи відділу державної виконавчої служби до суду не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності належним чином повідомленої третьої особи. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. 01.08.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № ML-005/145/2008. З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між банком та позичальником було укладено договір іпотеки № PML-005/145/2008 від 01.08.2008 року. Договір іпотеки був укладений щодо майна, для фінансування якого було надано кредитні кошти позичальнику. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного потрфелю, який сторонами не оскаржувався, від 27.06.2012 року та у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 01.08.2008 року №ML-005/145/2008. Статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов»язанні здійснюється без згоди боржника. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором №ML-005/145/2008 від 01.09.2008 року. 27.06.2012 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли сукупність прав за договором іпотеки. Позичальник порушив умови кредитного договору, а саме - не виконував належним чином, в обумовлені строки зобов»язання щодо оплати кредиту і відсотків, ПАТ «ОТП Банк» був вимушений звернутися до нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов»язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель реалізував своє право задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.3.1 договору іпотеки предметом іпотеки за цим договором є квартира [ADDRESS]. П.1.9.1 кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов»язань в цілому, або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником своїх зобов»язань за цим договором або умов договору іпотеки. Ст. 6 договору іпотеки передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги: -всі боргові зобов»язання, не сплачені боржником; -вимоги, стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцем його зобов»язань. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики,що залишилася, та сплати проценти, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», п. 283 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5,п.1 «Переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 року, передбачено, що виконавчі написи вчиняються після спливу 30-денного терміну з моменту отримання досудової вимоги. Відповідно до п.1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» нотаріусу банком були подані наступні документи: 1) копія кредитного договору № ML-005/145/2008 від 01.08.2008 року; 2) оригінал договору іпотеки № PML-005/145/2008 від 01.08.2008 року; 3) заява нотаріусу; 4) розрахунок заборгованості; 5) досудова вимога з доказами їїнаправлення; 6) договір про відступлення права вимоги від 27.06.2012 року в копії; 7) установчі документи ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Таким чином, розрахунок заборгованості за кредитним договором підтверджує безспірність заборгованості боржника. Згідно підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв»язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Відповідно до договору іпотеки від 01.08.2008 року адреса іпотекодавця [PERSON]зазначена: [ADDRESS], тому суд вважає, що обгрунтовано банком направлено досудову вимогу [PERSON] на адресу, зазначену в договорі іпотеки. Посилання позивачки на те, що в наступних договорах з банком нею зазначено іншу адресу і банк повинен був знати про зміну нею місця проживання, є необгрунтованим, оскільки саме позивачка була зобов»язана повідомити банк про зміну місця проживання або поштової адреси, чого вона не зробила. Досудова вимога про погашення заборгованості № 02042013/66 від 02.04.2013 року була надіслана ТОВ «ОТП Факторинг Україна» [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.6,7) - за адресою, зазначеною в договорі іпотеки. Розрахунок заборгованості [PERSON] станом на 02.04.2013 року, досудова вимога від 02.04.2013 року та виконавчий напис нотаріуса від 23.05.2013 року містять відомості про залишок заборгованості за кредитом 95410,66 доларів США та суму відсотків за користування кредитом - 19741,91 доларів США. Суд вважає необгрунтованим посилання позивача на те, що з інших договорів вбачається інша сума заборгованості, оскільки вона дійсно може змінюватися у зв»язку з нарахуванням відсотків, але на встановлення безспірності для нотаріуса значення не мають. Крім того, позивачкою не надано доказів, щоб спростовували розмір заборгованості. Виконавчий напис нотаріусом був вчинений 23.05.2013 року з дотриманням п.2.3 гл.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст. 35 Закону України «Про іпотеку», тобто після спливу 30 днів з моменту надіслання позивачеві письмової вимоги про усунення порушень. При вчинені виконавчого напису ПАТ «ОТП Факторинг Україна» надав нотаріусу достатні докази переходу до нього права звернення стягнення на заставлене нерухоме майно шляхом вчинення виконавчого напису: договір комісії від 27.06.2012 року, договір про відступлення права вимоги від 27.06.2012 року, укладені між ПАТ «ОТП Банк» та ПАТ «ОТП Факторинг Україна». Посилання позивача на порушення вимог ст. 47 Конституції України у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, в якій вона проживає, суд вважає безпідставними. На підставі виконавчого напису пропонується здійснити звернення стягнення на нерухоме майно боржника, а не про виселення з нього. Договір іпотеки є двостороннім і іпотекодавець [PERSON] погодилась на його умови, підписавши його. На підставі вчиненого виконавчого напису мешканцям житлового приміщення пропонується добровільно звільнити це приміщення. Якщо ця вимога не буде виконана добровільно, примусове виселення здійснюється виключно на підставі рішення суду відповіднодо положень ст. 47 Конституції України. Враховуючи викладене суд вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 23.05.2013 року зареєстрований в реєстрі за № 3077 здійснений у відповідності до вимог Конституції України, Законів України «Про іпотеку», «Про нотаріат», Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нтаріусами України», позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed