Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У липні 2014р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 27 лютого 2012р. він позичив [PERSON] грошову суму у розмірі 18000,00 доларів США, строком до 27 лютого 2013р. Згодом, 24 червня 2013р. [PERSON] позичив [PERSON] грошову суму у розмірі 12000,00 доларів США, строком до 24 червня 2014р. Позивач зазначав, що строки на які надавались позики вже минули, однак відповідачка грошові кошти не повернула. Через невиконання відповідачкою своїх зобов'язань за договорами позики позивач просив суд винести рішення яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договорами позики у розмірі 360083,45грн., з яких 210780,00грн. - основна сума боргу за угодою від 27.02.2012р.; 140520,00грн. - основна сума боргу за угодою від 24.06.2013р.; 8783,45грн. - 3% річних за прострочення виконання зобов'язань, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3600,83грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути поданий позов за його відсутності в порядку заочного провадження, у зв'язку з систематичною неявкою відповідача в судові засідання (а.с.42). Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не сповістила (а.с.26,29,38,43,). У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що 27.02.2012р. [PERSON] передав [PERSON] у борг 18000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату надання грошових коштів становило 144000,00грн., які позичальник зобов'язувалася повернути до 27.02.2013р., що підтверджується розпискою від 27.02.2012р. (а.с.15). Згодом, 24.06.2013р. [PERSON] передав [PERSON] у борг 12000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату надання грошових коштів становило 96000,00грн., які позичальник зобов'язувалася повернути до 24.06.2014р., що підтверджується розпискою від 24.06.2013р. (а.с.16). Позивач свої зобов'язання за договорами позики виконав та передав відповідачці у борг кошти в сумі 18000,00 доларів США та 12000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09.07.2014р. становить 210780,00грн. та відповідно 140520,00грн. Відповідачка вчасно борг не повернула і від виконання зобов'язань за договорами позики ухиляється. Строк повернення відповідачкою коштів за договором позики від 27.02.2012р. настав 27.02.2013р. Станом на 09.07.2014р. виконання зобов'язання прострочено відповідачкою на 497 днів. Строк повернення відповідачкою коштів за договором позики від 24.06.2013р. настав 24.06.2014р. Станом на 09.07.2014р. виконання зобов'язання прострочено відповідачкою на 15 днів. Будь-яких доказів виконання відповідачкою своїх зобов'язань, згідно умов договорів, та які передбачені ст.545 ЦК України, матеріали справи не містять. Розписки від 27.02.2012р. та від 24.06.2013р. з переліком суттєвих умов договору суд вважає як таку, що засвідчує виконання сторонами вимог закону щодо укладення договору позики у письмовій формі. Крім того, наявність розписок у позивача є доказом факту невиконання грошових зобов'язань з боку відповідачки. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу Відповідно до ст.1049ЦК України позичальник зобов'язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк. Згідно ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Суд вважає доведеним факт отримання відповідачкою від позивача коштів у сумі 18000,00 доларів США та 12000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09.07.2014р. становить 210780,00грн. та відповідно 140520,00грн., а всього 351300,00 грн., а також той факт, що борг у сумі 351300,00 грн. на момент розгляду справи нею не повернено у встановлений договором термін, розписка до цього часу знаходиться у позикодавця. Частиною1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої сумі, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За прострочення виконання зобов'язань за договорами позики позивач просить стягнути з відповідачки суму у розмірі 8786,45грн. Встановлено, що станом на 09.07.2014р. загальна сума заборгованості відповідача склала 360083,45грн. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 360083,45грн. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За такими обставинами, суд дійшов до висновку, що позов про стягнення заборгованості та судових витрат підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 3600,83грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved