Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом з вимогами до ПАТ «ДельтаБанк», ПАТ «Сведбанк», у якому, з врахуванням уточненої позовної заяви від 25.05.2016, просила визнати договір поруки № 2621/0408/72-088-Р-2 від 29.12.2011 припиненим з 14.05.2012, посилаючись на здійснення відповідачем зміни основного зобов'язання, яке забезпечене порукою - збільшення ПАТ «Сведбанк» в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитом до рівня 14,50% без згоди поручителя. Позивач у судове засідання не з'явилася, її представник, що одночасно є третьою особою у справі, у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Представники відповідачів не з'явилися у судове засідання, будуючи повідомленими належним чином про розгляд справи, заяви, клопотання або письмові заперечення не подавалися до суду. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їхній сукупності, заслухавши обґрунтування представника позивача, який є також і третьою особою у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 29.12.2011 між третьою особою [PERSON] та відповідачем ПАТ «Сведбанк» укладено додатковий договір про внесення змін і доповнень № 7 від 29.12.2011 до кредитного договору № 2621/0408/72-088 від 22.04.2008, яким кредитний договір було викладено у новій редакції та, згідно з умовами якого, [PERSON] прийняв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення грошових коштів, які надав йому банк у вигляді кредиту, сплати відсотків та інших платежів за користування кредитом /а. с. 10-14/. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем [PERSON] та ПАТ «Сведбанк» 29.12.2011 був підписаний договір поруки № 2621/0408/72-088-Р-2, відповідно до якого позивач зобов'язався перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих відповідачем третій особі у вигляді кредиту згідно з кредитним договором № 2621/0408/72-088 від 22.04.2008, у сумі 62068,64 доларів США, строком до 20.04.2033, з процентною ставкою 13,5 % річних за їхнє використання /а. с. 9/. Відповідно до погоджених умов за п. 1.3. кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 13,50 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому п. 8.4. цього договору /а. с. 10/. За пунктом 3.1.11. кредитного договору, у випадку зміни відсоткової ставки на підставах, передбачених п. 8.4. цього договору, сторони досягли взаємної згоди без укладення будь-якої додаткової угоди (правочину) до цього договору встановити наступний порядок зміни умов цього договору з відповідною зміною зобов'язань позичальника та прав банку за цим договором щодо розміру ануїтетного платежу, встановленого п. 3.1.1. договору. Про новий розмір ануїтетного платежу банк повідомляє позичальника шляхом направлення листа з повідомленням про вручення на адресу позичальника, вказану позичальником у реквізитах цього договору, або на адресу позичальника, повідомлену відповідно до п. 5.5. цього договору, не пізніше наступного дня після вступу в дію зміненої процентної ставки /а. с. 11/. Проте, незважаючи на виконання позичальником - третьою особою своїх зобов'язань, передбачених п.2.1., 5.6., 5.7. кредитного договору, відповідач ПАТ «Сведбанк» в односторонньому порядку здійснив підняття відсоткової ставки на 1 % відсоток, посилаючись на порушення позичальником зобов'язань за п. 2.1. кредитного договору. 02.02.2012 відповідач ПАТ «Сведбанк» направив на адресу третьої особи лист-повідомлення за вих. № 686 від 02.02.2012, яким повідомив, що у зв'язку із невиконанням останнім зобов'язань, передбачених п. 2.1. кредитного договору, процентна ставка, встановлена в п. 1.3. кредитного договору була підвищена й з 30.01.2012 встановлена на рівні 14,50 % річних, тому перераховано розмір ануїтетного платежу, встановленого п. 3.1.1. кредитного договору, який з 30.01.2012 становить 779,59 доларів США /а. с. 69/. Надалі, 17.05.2012 відповідач ПАТ «Сведбанк» направив на адресу третьої особи лист-повідомлення за вих. № 3160 від 17.05.2012, яким повідомив його, що у зв'язку із невиконанням останнім зобов'язань, передбачених п. 5.7. кредитного договору, процентна ставка, встановлена в п. 1.3. кредитного договору була підвищена та з 14.05.2012 встановлена на рівні 14,50 % річних, тому у зв'язку зі зміною процентної ставки було перераховано розмір ануїтетного платежу, встановленого п. 3.1.1. кредитного договору, який з 14.05.2012 становить 767,92 доларів США /а. с. 71/. 25.05.2012 між відповідачем ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого до останнього перейшли права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами іпотеки, договорами застави, укладеними ПАТ «Сведбанк». Внаслідок укладення договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» стало новим кредитором за кредитним договором № 2621/0408/72-088 від 22.04.2008, іпотечним договором № 2621/0408/72-088-Z-2 від 22.04.2008, договором поруки №2621/0408/72-088-Р-1 від 29.12.2011, про що банк повідомив лише третю особу - позичальника - листом за вих. № CDK/250512-4828/1 від 05.06.2015 /а. с. 17/. Порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори. Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Відповідно до положень ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною 1 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до змісту вказаних норм, внесення без згоди поручителя змін до кредитного договору про зміну зобов'язання, забезпеченого порукою, зокрема збільшення процентної ставки, що призвело до збільшення обсягу відповідальності як боржника, так і поручителя, є підставою для визнання поруки такою, що припинена. При цьому, припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. Вказані висновки були викладені у постановах Верховного Суду України від 21.05.2012 у справі № 6-88цс11, від 10.10.2012 у справі № 6-112цс12, від 20.02.2013 у справі № 6-172цс12. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, припинення поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому, обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. У договорі поруки № 2621/0408/72-088-Р-2 від 29.12.2011 не передбачено можливості зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Оскільки у вказаному договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Як встановлено судовим розглядом, 02.02.2012 та 17.05.2012 відповідач ПАТ «Сведбанк» повідомив позичальника - третю особу у справі листами-повідомленнями про підвищення процентної ставки, встановленої п. 1.3. кредитного договору з 13,50 % річних до 14,50 %, та перерахування розміру ануїтетного платежу, встановленого п. 3.1.1 кредитного договору, посилаючись на невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором - порушення останнім умов п. 2.1, 5.7 кредитного договору № 2621/0408/72-088 від 22.04.2008. Позивача як поручителя відповідачем не було повідомлено про зміну процентної ставки та згода на внесення вказаних змін до кредитного договору [PERSON] не надавалася. Відтак, договір поруки № 2621/0408/72-088-Р-2 від 29.12.2011 є припиненим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, у зв'язку із здійсненням без згоди поручителя зміни основного зобов'язання, яке забезпечене порукою, тобто збільшення ПАТ «Сведбанк» у односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитом до рівня 14,50 %. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року зазначено, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України). Згідно з ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved