Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що [INFO] помер чоловік [PERSON], який був батьком [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/16 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна № 5459 від 26.05.2000 р., зареєстрованого у представництві Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл, Одеської області. Умови вказаного договору купівлі-продажу було виконано сторонами, тому позивачі просили визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним. Спадкоємців, які мають право на обов'язкову частину спадщини, не має. Позивачі [PERSON] та [PERSON] були прописані і постійно проживали на момент смерті спадкодавця разом із ним, у зв'язку з чим прийняли спадщину відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України. Позивач [PERSON] 03.11.2011 р. подала до Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області заяву про прийняття спадщини, у зв'язку з чим також прийняла спадщину відповідно до вимого ст. 1269 ЦК України. Державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області в оформлені свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено у зв'язку з відсутністю державної реєстрації нерухомого майна. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Позивачі [PERSON], [PERSON] подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області проти задоволення позовних вимог не заперечувала, надала суду свої пояснення. Заслухавши представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] згідно свідоцтву про смерть серії [NUMBER], виданому [INFO], помер [PERSON] (а.с.4). Після його смерті відкрилася спадщина на наступне майно - 1/16 частини житлового будинку [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу 1/16 будинку [ADDRESS] було зареєстровано 26.05.2000 р. за № 5459 у представництві Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл Одеської області (а.с. 7-8). У виконання умов договору [PERSON] було сплачено за придбане нерухоме майно грошові кошти, а [PERSON] передано нерухоме майно спадкодавцю. Згідно запису у Договорі останній подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Станом на 2017 р. договір нотаріально не посвідчено. Згідно актовому запису про смерть № 1318 від 11.12.2007 р. [PERSON] [INFO] померла (а.с.72). Після смерті [PERSON] заяви від спадкодавців не надходили до нотаріусу, свідоцтва про спадщину не видавались. У відповідності до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.04.2012 р. позивач [PERSON] померлому [PERSON] була дружиною (а.с15). [PERSON] та [PERSON], згідно свідоцтвам про народження від 24.081990 р. та05.02.2010 р. є дочками спадкодавця (а.с.14,16). Як вбачається з заяви позивача [PERSON] від 03.11.2011 р. остання прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріусу. Позивачі [PERSON] та [PERSON] на час прийняття спадщини мешкали разом із спадкодавцем. Державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області в оформлені свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено у зв'язку з відсутністю державної реєстрації нерухомого майна (а.с.17). Відповідно до ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з вимогами норм ст. 1223 ЦК України у випадку відсутності заповіту право на спадкування за законом отримують особи, зазначені у ст.ст. 1261-1265. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або часткова виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved