Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.08.2012 року. В житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який з 2017 року не проживає за місцем своєї реєстрації, не сплачує комунальні послуги, майно та особисті речі відповідача в будинку відсутні. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим будинком. 23.04.2019 року ухвалою судді відкрите провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, належним чином та своєчасно був сповіщений судом про розгляд справи. Враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд ухвалює заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.08.2012 року. В житловому будинку зареєстрований [PERSON] - чоловік позивача, який з 2017 року не проживає за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актом про непроживання від 18.09.2018 року. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved