Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

У листопаді 2015 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] із уточненим в подальшому позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним, посилаючись на те, що вона з 23 вересня 1995 року перебувала у шлюбі з [PERSON], зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, актовий запис №1386 який був розірваний рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 16 червня 2015 року. Зазначала, що в період шлюбу за спільні кошти подружжя ними було придбане рухоме майно автомобіль марки «ВАЗ 2107», білого кольору, д/з 63101ОК та автомобіль марки «Toyota», сірого кольору, ВН3161ЕК, 2008 року виготовлення. Зазначені вище автомобілі були зареєстровані за відповідачем. Стверджувала, що відповідач не бажає добровільно поділити майно та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину автомобілів, в зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом. Вказувала, що автомобіль марки «Toyota», сірого кольору, ВН3161ЕК, 2008 року виготовлення був проданий відповідачем без її дозволу [PERSON] за 107300 грн., що підтверджується довідкою-рахунком серії ААЕ №076471 від 03 червня 2015 року, а 04 червня 2015 року [PERSON] продав спірний автомобіль матері відповідача [PERSON], за 104800 грн., що підтверджується довідкою-рахунком серії ААЕ №076473 від 04 червня 2015 року. 19 серпня 2015 року [PERSON] продала спірний автомобіль [PERSON], за 73800 грн., що підтверджується довідкою-рахунком серії ААЕ №342568 від 04 червня 2015 року. Зазначала, що її згода, як співвласниці вказаного автомобілю була відсутня, у звязку з чим позивач остаточно просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобілю; повернути сторони за договором купівлі-продажу автомобіля марки «Toyota», сірого коліру, ВН 3161 ЕК, 2008 року, укладений оформлений довідкою - рахунком серії ААЕ № 076471 від 03 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] в первісний стан. Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив суд її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, проти його задоволення заперечувала. Раніше надала до суду письмові заперечення проти позову та відзив, відповідно до яких вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що [PERSON] з 23 вересня 1995 року перебувала у шлюбі з [PERSON], зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, актовий запис №1386, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 16 червня 2015 року шлюб між сторонами був розірваний. Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Судом встановлено, що в період шлюбу сторонами було набуто спірне майно автомобіль марки «ВАЗ 2107», білого кольору, д/з 63101ОК та автомобіль марки «Toyota», сірого кольору, ВН3161ЕК, 2008 року виготовлення. Також, в період шлюбу 03 червня 2015року автомобіль марки «Toyota», сірого кольору, ВН3161ЕК, 2008 року виготовлення був проданий [PERSON] [PERSON] за 107300 грн., що підтверджується довідкою-рахунком серії ААЕ №076471 від 03 червня 2015 року. Встановлено, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року (справа № 521/7808/15-ц, 2/521/3842/15), яким шлюб між сторонами був розірваний не містить дати припинення шлюбних відносин, а стороною позивача не надано будь-яких доказів щодо дати припинення шлюбних відносин, тому спірний автомобіль слід вважати таким, що придбаний в період знаходження у шлюбі та проданий під час знаходження у шлюбних відносинах 03 червня 2015 року. Відповідно до вимог пунктів 2, 4 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Позивачем не були надані належні та допустимі докази встановлення рішенням суду факту відчуження автомобілю після припинення шлюбних відносин між сторонами, у тому числі без згоди [PERSON], а також дату припинення шлюбних відносин. 04 червня 2015 року [PERSON] продав спірний автомобіль матері відповідача [PERSON], за 104800 грн., що підтверджується довідкою-рахунком серії ААЕ №076473 від 04 червня 2015 року. 19 серпня 2015 року [PERSON] продала спірний автомобіль [PERSON], за 73800 грн., що підтверджується довідкою-рахунком серії ААЕ №342568 від 04 червня 2015 року Згідно правової позиції ВСУ України по справі №6-7цс15 від 08 квітня 2015року, законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна. Враховуючи викладене, доказів використання грошових коштів не на потреби подружжя стороною позивача не надано, тому слід виходити з презумпцій встановлених законом - майно було реалізовано під час знаходження в шлюбних відносинах зі згоди позивачки, а грошові кошти витрачені на потреби сім'ї. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до приписів ст.ст.12-13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. [PERSON] не надала суду докази порушення її прав відповідачем. І лише у разі порушення таких прав позивач може звернутися до суду за їх захистом, обравши відповідний ефективний спосіб захисту права. В даному випадку, позивач не надала суду належних, допустимих, переконливих доказів у обґрунтування своїх вимог в розумінні ст.ст.76,81 ЦПК України. Крім того, позивач при розгляді справи не надав суду докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги. Відтак, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed