Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, позивач зазначила, що 07 березня 2008 року у Тучинській сільській раді Гощанського району Рівненської області зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис №01. Від даного шлюбу мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Позивач, посилаючись на ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки між сторонами зникло взаєморозуміння, різне погляди на вирішення наявних проблем, що призвело до небажання підтримувати подальші сімейні відносини. Вказує, що тривалий час позивачі з відповідачем не підтримують сімейно-шлюбні відносини, шлюб існує формально. На переконання позивача, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, бажання примиритися у неї відсутнє. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Суд Гощанського районного суду Рівненської області своєю ухвалою від 16 липня 2021 року прийняв вказану вище позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, справу прийнято розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися. Позивач в судове засідання не з`явилась, в заяві на ім`я суду зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, просить справу розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, в заяві на ім`я суду зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просить справу розглянути без його участі. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07 березня 2008 року, судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] 07 березня 2008 року у Тучинській сільській раді Гощанського району Рівненської області зареєстрували шлюб, про що було зроблено актовий запис №01. Як вбачається з матеріалів справи, від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER] від 15 листопада 2008 року та [PERSON] [INFO] . Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено ч. 3 ст. 105 СК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - факту припинення між сторонами шлюбних стосунків, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх, що має істотне значення. При цьому судом враховуються аргументи позивачки, наведені нею в позові на підтвердження підстав для її задоволення, зокрема щодо фактичного припинення подружніх відносин через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки, втрату фізичних та духовних зв`язків, що призвело до втрати почуття поваги та любові, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд, не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. Приймається до уваги судом і та обставина, що сторони будь-якого бажання щодо примирення та збереження сім`ї не висловили, хоча мали таку можливість, зважаючи на перебування справи на розгляді в суді з червня 2021 року. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору стягнути на його користь з відповідача згідно приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України. За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю.

Outcome: approved