Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

У листопаді 2017 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про припинення договору поруки. У своєму позові з урахуванням уточнень позивач зазначив, що 24.04.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику 26\~100 доларів США строком до 24.04.2014 року. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором був укладений договір застави транспортного засобу. Також був укладений договір поруки між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». Крім цього 24.04.2008 року був укладений договір поруки між [PERSON] В.Л.10.12.2010 року автомобіль, який був предметом застави, було вилучено на користь банку і реалізовано за 82\~000 грн. 02.03.2016 року [PERSON] помер. 11.09.2016 року померла [PERSON] У вказаних правовідносинах позивач не правонаступником, а є лише поручителем. Також зазначає, що кредитор скористався можливістю погашення зобовязань за кредитними договором, реалізувавши предмет застави. Тому вважає, що у вказаному випадку договір поруки, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] має бути припиненим. Посилаючись на законодавство, просив визнати припиненим договором поруки № 2008-МК/24/1 від 24.04.2008 року. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, представник позивача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] проти позовних вимог заперечував, раніше надавав суду письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи та заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, надав заяву про розгляд справи без його участі. Таким чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у матеріалах справи доказами за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, з увагою на їх належність, допустимість і достовірність, суд виходить з наступного. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У судовому засіданні судом встановлено таке. 24.04.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № 2008 МК 24, відповідно до умов п. 1.2 банк надав боржнику 26\~100 (двадцять шість тисяч сто) доларів США зі строком повернення не пізніше 24.04.2014 року. 24.04.2008 між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» та укладено договір поруки № 2008 МК/24/1, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів пені та інших платежів, відшкодування збитків. 24.04.2008 року був укладений договір застави автотранспорту № 2008 МК-24, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] На виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, на підставі якого було видано виконавчий лист № 2 -4479 від 02.02.2011 року про стягнення з [PERSON] заборгованості, було проведено оцінку описаного та арештованого майна: автомобіля марки Мерседес Бенц, державний номер [NUMBER]. Відповідно до оцінки вартість автомобіля складає 125\~069,00 грн. Відповідно до протоколу № DNA231228 3530 03 про проведення аукціону від 30.03.2012 року, автомобіль продано за 82\~000 грн. 11.09.2016 року [PERSON] померла, про що [PERSON] Нижньодніпровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено актовий запис № 1636, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І КИ № 701567, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 12). З розрахунку заборгованості, наданого представником ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що за життя [PERSON] допустила порушення умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів. Заборгованість яка станом на 26.06.2017 року складає 78 3565,43 долари США, що еквівалентно 2\~039\~617,87 грн. (а.с. 36 41). Згідно із частиною третьою\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється в разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Відповідно до статей 1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов'язанні. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. На поручителів може бути покладено обов'язок щодо належного виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника, зафіксованої в тому числі й у договорі поруки як згоди відповідати за виконання зобов'язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов'язанням. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Частинами першою та другою ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. У справі, яка переглядається, суди встановили, що боржник (а відтак і поручитель) узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 29 липня 2023 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) у розмірі та строки, визначені у графіку платежів. Отже, поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, суд доходить до висновку, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оскільки у суду відсутні дані щодо спадкоємців, які прийняли спадщину, відсутній договір поруки, за умовами якого [PERSON] зобовязався за виконання боржником зобовязань перед кредитором, а також відповідачем не доведено свого звернення до поручителя з вимогою про виконання відповідної частини зобовязання у встановлений чинним законодавством (ст. 559 ЦК України) шестимісячний строк для предявлення вимог до поручителя, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 640 грн., сплату якого підтверджено квитанцією, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved