Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] пред`явила позов до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться по [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є наймачем кімнати за адресою [ADDRESS] . У даній кімнаті зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] , який з листопада 2018 року не проживає. Його прописка перешкоджає їй належним чином розпоряджатися та користуватися майном. Комунальні послуги вона оплачує самостійно. Відповідач ніякої участі в утриманні данного житла не приймає та ним не користується. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про визнання позову та просить справу слухати у його відсутності. Суд, дослідивши надані позивачем докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення зі слідуючих міркувань. Згідно договору найму житлового приміщення у гуртожитку, [PERSON] та членам її сім`ї надано у користування приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 61,4 кв.м. (а.с.5-9). Згідно довідки № 221 від 04 липня 2019 року, виданої Кременецькою обласною гуманітарно - педагогічною академією імені Тараса Шевченка, за адресою [ADDRESS] .Чернихівського,2 зареєстровані: позивач, відповідач та [PERSON] - син, [PERSON] - син (а.с.4). Згідно рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 17 січня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано(а.с.10). З довідки №222 від 04 липня 2019 року вбачається, що [PERSON] , проживає із 23 жовтня 2008 року в гуртожитку навчального закладу за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). З акту обстеження матеріально-побутових умов від 04 липня 2019 року вбачається, що в ході обстеження та зі слів сусідів встановлено, що у квартирі [ADDRESS] постійно проживає троє людей: [PERSON] , [PERSON] - син, [PERSON] - син. Колишній чоловік [PERSON] з листопада 2018 року за вказаною адресою не проживає, хоча і зареєстрований за даною адресою (а.с.16). В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до вимог ст. 72 Житлового кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи із аналізу зазначених правових норм член сім`ї наймача може бути визнаний таким, що втратив право користуватись житловим приміщення з підстав відсутності понад шість місяців у цьому житлі, якщо він був відсутній протягом усього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України. Положеннями ст. 9 ЖК визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуванні житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбачених Законом. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач з листопада 2018 року не проживає у житловому приміщенні та не сплачує комунальних платежів. Із скаргами до відповідних органів щодо усунення перешкод у користуванні житлом не звертався, вказане житло залишив добровільно. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, доведеною відсутність відповідача в спірному житловому приміщенні більше шести місяців без поважних причин, що згідно ст.71 ЖК України є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, позов визнаний відповідачем, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved