Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

У липні 2015 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], яким вони просять стягнути з відповідача суму неповернутої позики, на користь [PERSON] 8000,00 грн., на користь [PERSON] 18300,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2009 році відповідач звернувся до позивач з проханням надати йому гроші в позику. Позивачі таку позику надали: [PERSON] на суму 8000,00 грн. з умовою повернення по 200,00 грн. на місяць, починаючи з 01.01.2010 року, а [PERSON] на суму 18500,00 грн. з умовою повернення по 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.01.2010 року. Даний факт підтверджується розпискою, складеною [PERSON] 23.10.2009 року. Однак відповідач вязких на себе зобовязань не виконав, позику позивачам не повернув, та почав ухилятись від контактів з позивачам. У звязку з цим вони запідозрили в його діях ознаки шахрайства та звернулись до правоохоронних органів, кримінальне провадження відкрите не було. У жовтні 2013 року відповідач повернув позивачу [PERSON] грошову суму в розмірі 200,00 грн. та пообіцяв найближчим часом повернути всю суму позики, однак обіцянки своєї знову не виконав, у звязку з чим позивачі змушені звернутись до суду за захистом своїх прав. Під час розгляду справи в суді позивач [PERSON] свої вимоги підтримала повністю, пославшись на факти, викладені в позовній заяві. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала письмову заяву про підтримання своїх вимог та розгляд справи без її участі. Представник позивача [PERSON], [PERSON], позовні вимоги також підтримав повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання, в якому завершився розгляд справи, не зявився, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином. Перед тим розгляд справи неодноразово відкладався у звязку з його неявкою та подання ним клопотань про відкладення судового засідання. В судове засідання, призначене на 11.12.2015 року, зявився [PERSON], який на підтвердження своїх повноважень відповідача надав довіреність від 29.09.2015 року № 173-е, посвідчену директором ТОВ «Транс Інтернейшінал Компані» [PERSON], та копію перших двох розворотів трудової книжки АХ № 518479, де міститься запис про прийняття відповідача на роботу до цього підприємства водієм. Враховуючи обґрунтовані сумніви в достовірності наданих документів, судом були вжиті заходи з їх перевірки. Так, судом був зроблений безкоштовний запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців про надання відомостей про ТОВ «Транс Інтернейшінал Компані». Згідно отриманої інформації, керівником зазначеного підприємства, який має право представляти цю юридичну особу у відносинах з третіми особами, та вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, є [PERSON]. З урахуванням цього, а також з огляду на вимоги ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», суд дійшов висновку про відсутність підстав для допущення [PERSON] до участі у цій справі як представника відповідача [PERSON], оскільки довіреність посвідчена особою, повноваження якої не підтверджені в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши норми матеріального права, якими регулюються спірні відносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню повністю, з таких підстав. Судом встановлено, що 23.10.2009 року відповідач склав та підписав розписку про те, що він має борг перед [PERSON] в сумі 18500,00 грн., та перед «Агафоновою Тонею» в сумі 8000,00 грн. Цією ж розпискою відповідач зобовязався повернути позивачам борг шляхом сплати 1000,00 грн. на місяць із січня 2010 року, з яких 800,00 грн. в рахунок погашення боргу перед [PERSON], і 200,00 грн. в рахунок погашення боргу перед [PERSON] Даний факт підтверджується текстом розписки, копія якої знаходиться в матеріалах справи. Відповідач даний факт під час судового розгляду не оспорив, заперечень по суті позовних вимог не надав. У вересні 2013 року позивачі звернулись до Комунарського РВ ГУМВС України у м. Запоріжжя із заявою про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, однак розгляд питання був зупинений, що підтверджується Висновком про результати розгляду звернення громадянина від 21.09.2013 року. Мотивом такого рішення було те, що фактичне місце знаходження відповідача встановити не вдалось. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Оцінюючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що між кожним з позивачів та відповідачем виникли відносини позики на підставі усно укладеного договору, що підтверджується борговим документом, який відповідач надав позивачам на підтвердження факту отриманих в порядку позики грошей та зобовязання їх повернути в узгодженому сторонами порядку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання позивачів про звільнення їх від сплати судового збору з огляду на їх тяжке матеріальне становище, повязане з тим, що через похилий вік та стан здоровя, значну частину своїх доходів вони вимушені витрачати на ліки, а тому вони не в змозі нести судові витрати. Разом з тим, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 243,60 грн. у звязку в повним задоволенням позову. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved