Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив розірвати договір банківського вкладу «СТАНДАРТ» №SAMDNWFD0070035899200 від 16.12.2013 року та стягнути суму вкладу в розмірі 5297,81 доларів США, 9% річних за договором в сумі 1329 доларів США, три відсотки річних за несвоєчасне повернення суми вкладу в розмірі 291,74 доларів США, пеню в розмірі 3% річних за кожний день прострочення в сумі 106485,98 доларів США, а всього 113404,53 доларів США, а також просив розірвати договір банківського вкладу №SAMD8000740642972 від 14.02.2014 року та стягнути на його користь суму вкладу 2668,5 доларів США, 9 % річних за договором в сумі 619,5 доларів США, пеню за несвоєчасне повернення суми вкладу в розмірі 146,95 доларів США, пеню в розмірі 3% за кожний день прострочення в сумі 53636,85 доларів США, а разом 57071,80 доларів США, стягнути моральну шкоду в сумі 5000 грн. Позовні вимоги обгрунтував тим, що між позивачем та відповідачем було укладено вищевказані договори депозитного строкового банківського вкладу, відповідно до умов яких позивач передав банківській установі 5297,81 доларів США та 2668,5 доларів США, строком на шість місяців, з умовою сплати 9% річних за користування вкладом. Договори були укладені у відділеннях №9902, 99011 в місті Севастополь Автономна Республіка Крим, однак на вимогу позивача, відповідач не повернув позивачу вклади та відсотки за цими договорами, у звязку із несвоєчасним поверненням коштів, вважав, що з відповідача необхідно стягнути пеню, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов»язання. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що договори банківського вкладу «СТАНДАРТ» №SAMDNWFD0070035899200 від 16.12.2013 року та №SAMD8000740642972 від 14.02.2014 року, подані суду [PERSON], є нікчемними відповідно до ч. 2 ст. 1059 ЦК України, оскільки ці договори банківського вкладу не містять оригінального підпису уповноваженої особи ПАТ КБ «Приватбанк», мокрого відтиску печатки банку , квитанція до договору від 16.12.2013 року не містить необхідних реквізитів, передбачених Положенням та Інструкцією (відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ), крім того, до договору від 14.02.2014 року не наданий жодний касовий документ, який би підтверджував внесення позивачем грошових коштів до банку. Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Рішення суду першої інстанції не відповідає наведеним нормам процесуального права. Положеннями ч.2 ст. 1059 ЦК України передбачено, що у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Виходячи з наведеної норми закону, та враховуючи наявність у договорах факсимільного відтворення підпису Голови правління Банку, а також відтворення відтиску печатки Банку технічними печатними пристроями, без оформлення окремої письмової згоди сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, суд зробив висновок про нікчемність договорів строкового банківського вкладу «СТАНДАРТ» №SAMDNWFD0070035899200 від 16.12.2013 року на суму 5297,81 долар США та договору №SAMD8000740642972 від 14.02.2014 року, укладених між позивачем та відповідачем. Висновок суду про нікчемність договорів, всупереч приписам ст. 212, 213 ЦПК України, не узгоджуються з доказами, поданими сторонами та нормами права. Зокрема, положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграммах, якими обмінялись сторони. На підтвердження вчинення договорів саме у письмовій формі позивачем було представлено примірники договорів строкового банківського вкладу «СТАНДАРТ» №SAMDNWFD0070035899200 від 16.12.2013 року на суму 5297,81 долар США та договору №SAMD8000740642972 від 14.02.2014 року, укладених з відповідачем. Положеннями п. 20 договору банківського вкладу «СТАНДАРТ» №SAMDNWFD0070035899200 від 16.12.2013 року та п. 21 №SAMD8000740642972 від 14.02.2014 року пердбачено, що при укладанні договору Банком використовується факсимільне відтворення підпису та підпису Голови правління Банку, а також відтворення відтиску печатки Банку технічними печатними пристроями. Саме з такими умовами, передбаченими стандартною формою договору, підготовленого відповідачем , погодився позивач, яким було підписано спірні договори строкового банківського вкладу, що містять аналоги підписів Голови правління Банку. Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Виходячи з наведених обставин, слід зробити висновок про те, що подані суду договори є такими, що укладені з додержанням письмової форми договору, відтак відсутні підстави вважати такі договори нікчемними. Посилання суду першої інстанції на те, що суду не було надано доказів наявності письмової згоди сторін, в яких містяться аналоги власноручних підписів сторін, на думку апеляційного суду, не можна вважати обгрунтованим, оскільки зазначений висновок не персоніфікує особу, яка мала б подати зазначені докази. Зокрема, позивач, як слабка сторона у правовідносинах з банком не взмозі подати суду зазначені докази, а банк, є особою, якою безпосередньо було розроблено умови договору з включенням позиції про використання факсимільного відтворення підпису Голови правління Банку та відтворення відтиску печатки технічними печатними пристроями, вважав, що під час укладення такого договору було дотримано вимоги ч.3 ст. 207 ЦК України. На підтвердження зазначених обставин позивачем було представлено суду аналогічний договір, укладений з банком під час розгляду даної справи судом, 10 грудня 2015 року на суму 2 дол. США , в якому використано факсимільне відтворення підпису голови правління банку та відтворення відбитку печатки банку за допомогою технячних друкарських пристроїв (п. 13 договору) ) том 2, а.с. 6). Квитанція про внесення вкладу в сумі 2 дол. США не містить відтиску печатки банку. В письмових відповідях відповідача на імя позивача, які містяться в матеріалах справи ( а.с. 16, 17), зазначено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти факту укладення з позивачем зазначених вище договорів та внесення ним на рахунок банку грошових коштів, однак зазначає про необхідність зачекати для врегулювання спірного питання. Таким чином, вищезазначене свідчить про те, що договори надані позивачем є чинними і підлягають виконанню сторонами. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За умовами банківських вкладів позивача «СТАНДАРТ» № SAMDNWFD0070035899200 від 16.12.2013 року на суму 5297,81 доларів США, № SAMD8000740642972 від 14.02.2014 року на суму 2668,5 доларів США, їх було оформлено на строк шість місяців з нарахуванням 9 % річних за користування вкладами.. Положеннями ч.2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад, або його частину на першу вимогу вкладника. З матеріалів справи вбачається, що із заявами про видачу вкладів позивач звертався до банку після спливу строку вкладів ( шість місяців), а саме, 12.08.2014 року (а.с.16), відтак, на виконання умов договорів, приписів ч.2 ст. 1060, ч.1 ст. 1061 ЦК України, з відповідача має бути стягнуто на користь позивача за договором банківського строкового вкладу № SAMDNWFD0070035899200 від 16 грудня 2013 року заборгованість за вкладом в сумі 5297,81 дол. США, заборгованість за відсотками за 6 місяців в сумі 241 дол. США, а всього 5540 (п»ять тисяч п»ятсот сорок) доларів США , за договором № SAMDN80000740642972 від 14 лютого 2014 року заборгованість за вкладом в сумі 2668,5 дол. США, за відсотками за 6 місяців в сумі 121 дол. США, а всього в сумі 2700 ( дві тисячі сімсот )доларів США. Позовні вимоги про розірвання договорів строкового банківського вкладу , стягнення пені , річних за ст. 625 ЦК України , морального відшкодування задоволенню не підлягають, оскільки повернення вкладу за приписом ч.2 ст. 1060 ЦК України, в силу закону має бути здійснено на першу вимогу вкладника, тому розірвання договору при цьому законом не вимагається. Положення про стягнення 3% річних за ст. 625 ЦК України на спірні правовідносини не поширюються, оскільки зобовязання виникли з договорів, укладених з використанням іноземної валюти. Стягнення пені та морального відшкодування не передбачено умовами договорів. Положення ч.5 ст. 10 Закону України „Про захист прав споживачів в частині стягнення пені на спірні правовідносини не поширюються. Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції було постановлено без врахування всіх істотних обставин даної справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, воно підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: partial