Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулась з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП в сумі 134853,16 грн. та моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.05.2015 року о 12.45 год. на м. Патона в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota Rav 4», д.н. [NUMBER] та автомобіля «ВАЗ», д.н. [NUMBER]. Вина [PERSON] у вчиненні ДТП підтверджена постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 08.06.2015 року. Згідно звіту №15-00020 «Про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу автомобіля «Toyota Rav 4», д.н. [NUMBER], вартість матеріального збитку становить 183053,15 грн. Вартість експертного дослідження становить 800,00 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] за страхова в ПрАТ «Київський страховий дім» з максимальною сумою страхового відшкодування (покриття) 50000,00 грн. 23.06.2015 року позивач подала заяву до страхової компанії про виплату страхового відшкодування та дане питання ще вирішується страховою компанією. 30.06.2015 року позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 133000,00 грн. та моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. Однак, вказана вимога залишена відповідачем без уваги. Крім того, в страхові компанії позивача було повідомлено про те, що страхова виплата не буде включати розмір франшизи 1000,00 грн. У зв'язку з тим, що на даний час відповідачем не відшкодована матеріальна та моральна шкода, позивач просила позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, надіслала на адресу суду письмові пояснення в яких зазначила, що 20.07.2015 року з урахуванням наданих позивачем документів та зібраних страховиком було складено акт №712-2457/1 від 20.07.2015 року про виплату страхового відшкодування в розмірі 49000,00 грн. 23.07.2015 року на підставі наказу №712-2457/1/1 від 20.07.2015 року страховик здійснив виплату вказаної суми, що підтверджується платіжним дорученням №558 від 23.07.2015 року. Також, при ухваленні рішення покладалась на розсуд суду та просила справу розглядати без участі її представника. Суд, врахувавши заяву представника позивача, письмові пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.05.2015 року на м. Патона, в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля «Toyota Rav 4», д.н. [NUMBER], який належить позивачу та автомобіля «ВАЗ», д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 08.06.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. на користь держави. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем «ВАЗ», д.н. [NUMBER], внаслідок чого позивач понесла значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль «Toyota Rav 4», д.н. [NUMBER], який належить позивачу на праві власності. Цивільно - правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу, застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім». 05.05.2015 року позивач та відповідач звернулись до ПрАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнаною страховою. Згідно звіту №15-00020 «Про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу» - «Toyota Rav 4», д.н. [NUMBER] від 15.06.2015 року, вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу в результаті пошкодження складає 183053,16 грн. Вартість проведеного експертного дослідження становить 800,00 грн., та була оплачена позивачем, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №3221 від 15.05.2015 року. 23.06.2015 року позивач подала заяву до ПрАТ «Київський страховий дім» про виплату страхового відшкодування. Згідно полісу АЕ/3059682обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів максимальна сума страхового відшкодування складає 50000,00 грн. без урахування франшизи 1000,00 грн. Встановлено, що 20.07.2015 року з урахуванням наданих позивачем документів, ПрАТ «Київський страховий дім» було складено страховий акт №7122457/1 від 20.07.2015 року про виплату страхового відшкодування в розмірі 49000,00 грн. 23.07.2015 року на підставі наказу №712-2457/1/1 від 20.07.2015 року страховик здійснив виплату вказаної суми, що підтверджується платіжним дорученням №588 від 23.07.2015 року. В свою чергу, відповідач [PERSON] різницю в сумі 133053,16 грн. (без урахуванням франшизи) та франшизу в сумі 1000,00 грн. позивачу не відшкодував. Вимога [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди була залишена відповідачем без уваги. Позивач просила стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП в сумі 134853,16 грн. (з урахуванням франшизи та витрат за проведення дослідження), на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N 6 від 27.03.92р.: «Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них». Згідно вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 4 п. 4 Постанови). Відповідно до п. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Оскільки ПрАТ «Київський страховий дім» виплатила страхове відшкодування [PERSON] за пошкодження автомобіля «Toyota Rav 4», д.н. [NUMBER] в сумі 49000,00 грн. (за вирахуванням франшизи в сумі 1000,00 грн.), суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 134853,16 грн. Позивач також просила стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., на що слід зазначити наступне. Встановлено, що внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху, позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягала у страху за своє життя та здоров'я. Тривалий час, позивач не може реалізувати свої звичні бажання, наразі порушений її звичайний ритм життя. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 5000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 1391,00 грн. за відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди.

Outcome: approved