Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач [PERSON] в своїх інтересах, та в інтересах малолітнього сина [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, в якому постановлено питання про скасування двох постанов нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Марцинкевич Л.А. від 20 листопада 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом на 7/24 часток квартири [ADDRESS] кожному після померлої [INFO] року [PERSON]. Також позивач просив зобов'язати Першу Київську державну нотаріальну контору вчинити дії з видачі [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], які проживають в [ADDRESS] свідоцтва про право на спадщину за законом на 7/24 часток квартири [ADDRESS] кожному після померлої [INFO] року [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що [PERSON] померла [INFO] року. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23.04.2014 року по справі №761/23796/13-ц встановлено, що її малолітній син [PERSON] має право на обов'язкову частку в спадщині в розмірі 7/12 частки квартири [ADDRESS], а також 7/12 часток цієї квартири має чоловік померлої - [PERSON], що не було враховано нотаріусом при видачі 08.02.2013 року [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки зазначеної квартири. Вказане рішення у справі №761/23796/13-ц набрало законної сили 02.07.2014 року. Разом з тим, 20.11.2014 року нотаріус Першої Київської державної нотаріальної контори Марцинкевич Л.А. не врахувала зазначені обставини та безпідставно відмовила позивачу, та його малолітньому сину [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 7/24 часток спірної квартири [ADDRESS]. Посилаючись на те, що право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні обумовлене ст.50 Закону України «Про нотаріат», позивач звернувся до суду за захистом порушених прав. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову з підстав, викладених в ньому. У письмовому запереченні державний нотаріус Першої Київської державної нотаріальної контори Марцинкевич Л.А. пояснила, що оскільки померлий [INFO] року [PERSON] не отримував свідоцтва про право на частку спірної квартири [ADDRESS], як переживший з подружжя, після смерті дружини [PERSON], то правові підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину позивачеві відсутні. В судове засіданні відповідач свого представника не направив, про день , час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомлено. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, та перевіривши їх наявними доказами, суд встановив наступні обставини. Судом установлено, що [PERSON] померла [INFO] року, після її смерті спадкоємцями першої черги за законом є її чоловік [PERSON], та син [PERSON]. За життя [PERSON] звернулася в установленому порядку до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті батьків: матері [PERSON], яка померла [INFO] року, та батька [PERSON], який помер [INFO] року. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину за законом після смерті свого батька [PERSON] в розмірі 7/12 часток квартири [ADDRESS] тобто належну йому 1/2 частку в праві спільної сумісної власності подружжя, та успадковану ним за законом після смерті [PERSON] 1/12 частку зазначеної квартири, як обов'язкову частку в спадщині. Зазначені обставини встановлені рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23.04.2014 року по справі №761/23796/13-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 02.07.2014 року. Вказаним вище рішенням по цивільній справі №761/23796/13-ц визнано недійсним, в частині 3/12 часток, видане [PERSON] Першою Київською державною нотаріальною конторою 08.02.2013 року Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). В ході судового розгляду даної справи встановлено, що [PERSON] 20.06.2012 року звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] до Першої Київської державної нотаріальної контори від свого імені та імені свого малолітнього сина [PERSON] Оскаржуваними постановами державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Марцинкевич Л.А. від 20.11.2014 року відмовлено [PERSON] та [PERSON], відповідно, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 7/24 часток спірної квартири [ADDRESS], після померлої [PERSON]. При цьому, підставою для відмови зазначено те, що право власності на майно не виділено. Натомість, судовим рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23.04.2014 року по справі №761/23796/13-ц підтверджено, що [PERSON], разом із своїм малолітнім сином [PERSON], у рівних частках набули права на спадщину після смерті [PERSON] на 7/12 часток квартири [ADDRESS] тобто по 7/24 часток кожному (7/12 : 2 = 7/24). Водночас, згідно висловленої правової позиції Верховного Суду України у Пленумі «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №07, та п.11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 р., для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, оскільки позивачем та його малолітнім сином не отримано свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON], з огляду на те, що право власності на спірне майно не виділено, тому суд дійшов висновку, що права позивача підлягають захисту у судовому порядку.

Outcome: approved