Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], комунального підприємства «Міське управління житлово-комунального господарства» м.Іллічівська про зміну договору найму житлового приміщення та визначення порядку користування житловою площею. Позивач мотивує свої вимоги тим, що [PERSON] з 1996 року разом з матірю [PERSON] та братом [PERSON] були зареєстровані в 2-х кімнатній квартирі комунальної власності №14 по вул.Данченко, 21 в м.Іллічівську. 06.11.2010 року [PERSON] померла. Позивач вказує, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 11.01.2012 року скасовано рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04.02.2002 року про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №14 по вул.Данченко, 21 в м.Іллічівську. Також позивач зазначає в позові, що рішенням Іллічівського міського суду від 13.03.2012 року, яке набуло чинності 20.06.2012 року, визнано недійсною здійснену в 2003 року [PERSON] та [PERSON] приватизацію цієї квартири та договір відчуження ними в 2005 році вказаної квартири на умовах довічного утримання набувачу [PERSON] та прийнято рішення про вселення [PERSON] в указану квартиру. 16.03.2012 року [PERSON] разом із членами своєї сімї [PERSON]Є та [PERSON] зареєструвалися у спірній квартирі на підставі чинного на той час договору довічного утримання. 14.09.2011 року, з дозволу [PERSON], як власника квартири, в спірній квартирі зареєструвався [PERSON], однак його вселення у вказану квартиру не відбулося з фактичним перебуванням зазначених вище осіб в квартирі. Позивач стверджує, що рішенням Іллічівського міського суду від 12.12.2014 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.07.2015 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнано такими, що втратили право користування житловою площею вказаної квартири, прийнято рішення про їх виселення та вселення в квартиру [PERSON] На даний час квартира є комунальною власністю та позивач [PERSON] та [PERSON] є наймачами квартири, які не можуть добровільно визначити порядок користування житловою площею. У звязку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд змінити договір найму житлового приміщення квартири [ADDRESS] з встановленням порядку користування квартирою №14 по вул.Данченко, 21 в м.Іллічівську Одеської області, за яким виділити у відокремлене користування [PERSON] житлову кімнату площею 14.5 м.кв. з балконом 0.8 м.кв., а [PERSON] житлову кімнату площею 13.3 м.кв., залишивши в їх загальному користуванні кухню площею 7 м.кв., вбиральню та ванну кімнату площею 2.7 м.кв., коридор площею 7.4 м.кв. У судовому засіданні представники позивача підтримали позов в повному обсязі, просили його задовольнити. Відповідач заперечив проти задоволення позову, надав письмові заперечення проти позову (а.с.64-67), мотивуючи тим, що позов безпідставний. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, мотивуючи тим, що вона оскаржує попередні рішення судів і це може вплинути на права та обовязки сторін по справі. Заслухавши присутніх сторін по справі, вивчивши матеріли цивільної справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований в 2-х кімнатній квартирі комунальної власності №14 по вул.Данченко, 21 в м.Іллічівську (а.с.20). 06.11.2010 року [PERSON] померла (а.с.17). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11.01.2012 року (а.с.7-9) скасовано рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04.02.2002 року про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №14 по вул.Данченко, 21 в м.Іллічівську. Рішенням Іллічівського міського суду від 13.03.2012 року (а.с.10-12), яке набуло чинності 20.06.2012 року, визнано недійсною здійснену в 2003 року [PERSON] та [PERSON] приватизацію цієї квартири та договір відчуження ними в 2005 році вказаної квартири на умовах довічного утримання набувачу [PERSON] та прийнято рішення про вселення [PERSON] в указану квартиру. Рішенням Іллічівського міського суду від 12.12.2014 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.07.2015 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнано такими, що втратили право користування житловою площею вказаної квартири, прийнято рішення про їх виселення та вселення в квартиру [PERSON] Відповідно до ст.104 ЖК Української РСР, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. Згідно ст.63 ЖК Української РСР, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Відповідно до ст.48 ЖК Української РСР, жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Згідно до абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Відповідно до поверхового плану та журналу внутрішніх обмірів (а.с.22) квартира [ADDRESS], загальною площею 45,7 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м. складається з двої ізольованих житлових кімнат площею 13,3 кв.м. та 14,5 кв.м. з балконом 0,8 кв.м., кухні площею 7 кв.м., вбиральні та ванної кімнати площею 2,7 кв.м., коридору площею 7,4 кв.м. Суд вважає, що запропонований позивачем порядок користування квартирою, за яким виділити у відокремлене користування [PERSON] (21.02.1950р.н.)житлову кімнату площею 14.5 м.кв. з балконом 0.8 м.кв., [PERSON] (10.05.1945 р.н.) житлову кімнату площею 13.3 м.кв., залишивши в їх загальному користуванні кухню площею 7 м.кв., вбиральню та ванну кімнату площею 2.7 м.кв., коридор площею 7.4 м.кв. будуть відповідати часткам тієї житлової площі, яку вправі постійно і окремо використовувати наймачі для свого постійного проживання та проживання своїх сімей. Отже, частка кожного з наймачів складає 13,9 кв.м., тому на кожного із наймачів може бути вилічено в окреме користування по одній житловій кімнаті, що не тягне погіршення їх житлових умов та відхилення від ідеальної частки кожного на житлову площу на 0,6 кв.м. не є суттєвим. Можливість визначення такого порядку узгоджуються з загальними засадами цивільного законодавства щодо справедливості і розумності (ст.3 ч.1 п.6 ЦК України), та з нормами сімейного і житлового законодавства України. За ст.ст.4, 5 СК України кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя; держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, і створює умови для зміцнення сім'ї. Згідно ст.106 ЖК Української РСР, у разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Таким чином суд вважає, що позивач обґрунтовано звернувся до суду з даним позовом, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial