Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 25.10.2012 року між ним та [PERSON] укладений договір від 25.10.2012 року, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписами у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в зв`язку з чим, станом на 27.09.2015 року має заборгованість 135411,36грн., яка складається з: 46217,46грн. - заборгованість за кредитом, 80769,55грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1500грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн.- штраф (фіксована частина), 6424,35грн. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 135411,36грн. за кредитним договором від 25.10.2012 року та судовий збір в розмірі 2031,17грн. У лютому 2016 року банк уточнив позовні вимоги, і просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 135411,36грн. за кредитним договором від 25.10.2012року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 46217,46грн., 80769,55грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1500грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи 500грн. (фіксована частина), 6424,35грн. - процентна складова, судовий збір в розмірі 2031,17грн. Рішенням Димитровського міського суду від 20 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. З [PERSON] на користь банку стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 46217,46грн., в задоволенні інших вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення суду в частині відмови в стягненні заборгованості з процентів, пені, комісії та штрафів та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в цій частині в повному обсязі, в іншій - залишити без змін та стягнути судовий збір в сумі 2234,28 грн.,сплачений при подачі апеляційної скарги. Зазначив, що у відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 207,ст.ст.207,633, 634, 638 ЦК України, відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не ознайомлений з ними та не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Окрім того, згідно заяви відповідач зобов'язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті Приватбанку. Вказав, що суд першої інстанції не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість за договором, а отже визнав свої зобов'язання за угодою. В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмою, отриманою особисто [PERSON] та його представником-[PERSON], а також представником банку [PERSON] (а.с.60) та рекомендованим повідомленням про вручення повісток [PERSON] т а представнику Банку.Крім того, від представника Банку надійшла заява про слухання справи у відсутність представника. Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин. Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив із того, що відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв'язку із чим підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 46217,46 грн.. Рішення у цій частині не оскаржується. Відповідно до ст. 309 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення, або змінює рішення у разі невідповідності висновків суду обставинам справи. Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення процентів за користування кредитом у сумі 80769,55грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 1500грн., заборгованості по штрафу (фіксована частина) в сумі 500грн., заборгованості по штрафу (процентна складова) в сумі 6424,35грн., суд першої інстанції виходив з того, що жодних належних та допустимих доказів щодо встановлення процентів за користування кредитом, пені комісії, фіксованої частини і процентної складової штрафу суду не надано. Разом з тим, такий висновок суперечить встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст. 639 ЦК України). Тобто, уклавши на підставі вільного волевиявлення такий договір, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, що свідчить про виникнення між позичальником та Банком кредитних правовідносин. Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом першої інстанції встановлено, що 25.10.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, чим погодився з умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідно до умов цієї заяви, яка підписана позичальником та банком, відповідач погодився з тим, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами договору та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами разом є договором надання банківських послуг. У заяві також, зокрема, зазначено, що він згоден з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www. privatbank.ua. Він зобов'язується виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www. privatbank.ua. З розрахунку заборгованості за договором, вбачається, що користуючись кредитними коштами по картці відповідача, періодично сплачувалась заборгованість за наданим кредитом з урахуванням процентів за користування ним. З заявою про крадіжку чи втрату картки відповідач ні до банку,ні до правоохоронних органів не звертався. Таким чином, Банком відповідачеві були надані кошти, які відповідач своєчасно не повернув, тобто між сторонами у справі існують кредитні правовідносини, сторони погодили істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів. Із пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсотками за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів,позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+ 5% від суми позову. Оскільки [PERSON] свої зобов'язання відповідно до умов кредитного договору належним чином не виконував, то станом на 27.09.2015 року заборгованість за кредитним договором за розрахунками банку склала 135411,36 грн., із яких:сума заборгованості за кредитом -46217,46 грн.,загальний залишок заборгованості за відсотками -80769,55 грн.,заборгованість за комісією-1500 грн., фіксована частина штрафу-500 грн.,процентна складова штрафу-6424,35 грн.. Наданий Банком розрахунок заборгованості повністю або частково не спростовано. Таким чином, у позивача були законні підстави для нарахування процентів за користування кредитом. Виходячи із зазначеного вище, апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції не було законних підстав відмовляти позивачу у задоволенні позову у частині стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 80769,55грн.,оскільки такі виплати передбачені умовами договору. Тому, рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог . Згідно розрахунку заборгованості за договором від 25.10.2012 року, укладеним між Приватбанком та [PERSON] в рахунок погашення кредиту останній платіж було здійснено 25.07.2014 року. З позовними вимогами банк звернувся до суду 10.11.2015 року. Тобто строк для пред'явлення зазначеного позову не сплив. Разом з тим, перевіряючи законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо обґрунтування відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафів та пені, апеляційний суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» із змінами та доповненнями, внесеними Законами України від 12 лютого 2015 року №189-VIII, від 2 березня 2015 року №222-VIII, де зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 вказаного Закону розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. №1275-р визначений та затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. У пункті 8 цього додатку вказане місто Димитров (Димитровська міська рада). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у м.Димитрові Донецької області, а тому на виниклі правовідносини розповсюджується дія Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», і суд має застосувати вимогу наведеного вище Закону. З розрахунку комісії та пені, вбачається, що період її нарахування визначений по 27 вересня 2015 року. Враховуючи такий період нарахування, банк зобов'язаний скасувати зазначеним у ст. 2 наведеного вище Закону України особам, у тому числі [PERSON], пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами починаючи з 14.04.2014 року.Оскільки заборгованість нараховувалася і до 14.04.2014 року,то позовні вимоги в частині стягнення комісії та пені підлягають частковому задоволенню в частині заборгованості, нарахованої до 14.04.2014 року- в сумі 250 грн.. Суми комісії та пені,нараховані після 14.04.2014 року не підлягають стягненню, що відповідає положенням Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення штрафу. Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф нараховується при порушенні позивачем будь якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів та Банк має право нарахувати штраф у розмірі 500 грн. плюс 5 % від невиконаного зобов'язання, а як вбачається з матеріалів справи штрафи/ фіксована частина та процентна складова/ нараховані станом на 27.09.2015 року, тобто у період дії Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Доводи про те, що відсутні докази ,що між сторонами було укладено договір не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки спростовуються встановленими обставинами. Так,рішенням Димитровського міського суду від 17 лютого 2016 року, залишеним без змін рішенням Апеляційним судом Донецької області від 05 вересня 2016 року , відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON],ПАТ «комерційний банк »Приватбанк» про визнання договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що 25.10.2012 року між ПАТ «комерційний банк »Приватбанк» та її чоловіком [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку,за яким її чоловік отримав кредитний ліміт зі сплатою відсотків за користування 30% на рік на суму залишку боргу за кредитом . [PERSON] передав банківську картку своїй дитині від першого шлюбу. [PERSON] позовні вимоги визнав та пояснив, що дійсно кредитну картку передав своїй донці від першого шлюбу(а.с.143). Крім того,в письмових поясненнях до позовної заяви в справі,що розглядається,представник [PERSON]-[PERSON] зазначаючи, що наданий банком розрахунок заборгованості є незрозумілим,навів свій розрахунок і зазначив, що за цих умов можливо запропонувати банку укласти мирову угоду з виплатою 27000грн.(а.с.55зв.). Сам [PERSON],звертаючись до суду з позовною заявою до банку про захист прав споживачів,зазначав,що з банком він перебуває у кредитних відношеннях,оскільки отримав у користування кредитну картку з кредитним лімітом в 25000 грн., що викладено в описовій частині рішення апеляційного суду Донецької області від 05.09.2016 року(а.с. 157). Сумніваючись в тому, що укладався договір ,сам [PERSON] не оскаржив рішення місцевого суду про стягнення з нього на користь банку заборгованості за тілом кредиту. Таким чином, між сторонами існують договірні відносини. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи із положень закону та частини задоволених позовних вимог, підлягає стягненню з [PERSON] на користь Банку судовий збір в сумі 2028,73 грн.. Відповідно до положень ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,заявлених у суді першої інстанції. Оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення з [PERSON] на користь Банку заборгованості за кредитом в сумі 46217,46 грн. сторонами не оскаржувалось,то законність рішення в цій частині апеляційним судом не перевірялася.

Outcome: partial