Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

У липні 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.06.2017 між позивачем та відповідачем укладено договір позики № 205522 в електронній формі, строком на 14 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. В свою чергу, відповідач, зобов`язувався сплатити проценти за користування позикою в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою, 1,9% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, 1,9 %, додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.3 договору. Вказує, що термін повернення позики закінчився, проте відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, через що станом на 22 липня 2020 року у відповідачки перед ТОВ «Веллфін» виникла заборгованість у розмірі 41 704,90 грн., яка складається з: 950,00 грн. - основного боргу, 20 534,80 грн. - заборгованості за відсотками, 20 220,10 грн. - прострочених процентів, які просив стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.07.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи, 12 червня 2017 року між ТОВ «Веллфін» та відповідачем укладено договір позики № 205522, та у подальшому відповідачці на картковий рахунок було перераховано 950, 00 грн. в користування на 14 днів, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою, 1,9% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, 1,9 %, додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.3 договору. Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Веллфін» визначають порядок і умови надання ТОВ «Веллфін» грошових коштів у позику. Правила розміщені на веб-сайті ТОВ «Веллфін», вони є загальнодоступними та являють собою публічну оферту ТОВ «Веллфін» до укладення договору позики. Правила є невід`ємною частиною Договору позики. Відповідно до п. 11.7 Правил, за несвоєчасне повернення суми позики і сплати процентів за користування позикою більш ніж на три банківські дні, відповідач зобов`язаний сплатити ТОВ «Веллфін» разовий штраф у розмірі 5 % від суми позики, при цьому проценти за користування позикою нараховуються в розмірі 4,5 % в день від суми позики до дня повного погашення заборгованості включно, але у будь-якому випадку не більше 100 календарних днів. Відповідно до умов Розділу 4 Правил, відповідач акцептував оферту, здійснивши дії спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті ТОВ «Веллфін», із зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому відповідачу було перераховано грошові кошти. За положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Таким чином, за умовами укладеного між сторонами договору позики № 205522 від 12 червня 2017 року ТОВ «Веллфін» надало відповідачу суму позики, яку він зобов`язався повернути до 16 липня 2016 року, тобто строк кредитування був встановлений терміном в 30 днів, через що ТОВ «Веллфін» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 26.06.2017 року, а після закінчення строку його кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позову у повному обсязі та стягнення з відповідача на користь товариства заборгованості за відсотками у розмірі 20 534,80 грн. та заборгованості за простроченими процентами у розмірі 20 220,10 грн. Крім того, що розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по процентах за користування позикою в сумі 20 220,10 грн. включає період 1122 календарних дні, який виходить за межі строку кредитування. При цьому, позивачем не надано належного розрахунку заборгованості відповідача, що суперечить вимогам ст. ст. 76, 81 ЦПК України. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем ТОВ «Веллфін» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по основних та додаткових процентах за користування позикою за період після 26.06.2017 року є безпідставною та задоволенню не підлягає. Так, відповідно до п. 1.5.1. договору позики № 205522 від 12.06.2017 позичальник повинен сплатити 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою та 1,9% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, то з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 264,65 грн., виходячи з суми боргу за позикою у розмірі 950,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 61,22 грн.

Outcome: partial