Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

У квітні 2020 року позивач [PERSON] діючи в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Сновського районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] про визнання договорів дарування і договору купівлі продажу недійсними та просив визнати недійсними договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений 17 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] ; договір дарування земельної ділянки площею 0,1041 га, кадастровий номер 7425810100:03:002:0050, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої, для будівництва і облуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), укладений 17 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] ; договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0371 га, кадастровий номер 74258110100:03:002:0051, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, укладений 13 грудня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] . Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] обвинувачувався у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть матері позивачів [PERSON] , а також що спричинило неповнолітній [PERSON] середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до вироку Корюківського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2018 року, який набрав законної сили 05 серпня 2019 року після перегляду його судом апеляційної інстанції, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Позов [PERSON] в його та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди задоволено, та стягнуто на користь позивачів матеріальну та моральну шкоду . 22 серпня 2019 року Корюківським районним судом Чернігівської області на виконання вироку суду від 30.11.2018 року видано вісім виконавчих листів, які [PERSON] пред`явлено до виконавчої служби для примусового виконання. 04.09.2019 року та 06.09.2019 року були відкриті виконавчі провадження. У жовтні 2019 року позивачу стало відомо, що [PERSON] 17 квітня 2018 року подарував своїй дружині [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, У жовтні 2019 року позивачу стало відомо, що [PERSON] 17 квітня 2018 року подарував своїй дружині [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, загальною площею 0,1041 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої, для будівництва і облуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 7425810100:03:002: [ADDRESS] та земельну ділянку, загальною площею 0,1041 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 7425810100:03:002:0050. Згодом, після ухвалення судом першої інстанції вироку відносно відповідача [PERSON] яким задоволено і цивільні позови позивачів на значну суму, [PERSON] 13 грудня 2018 року відчужив за договором купівлі-продажу своїй колишній дружині [PERSON] земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0371 га., кадастровий номер 74258110100:03:002:0051. Позивач вважає, що договори дарування та купівлі - продажу вчинено з метою ухилення від виконання судового рішення про стягнення коштів в примусовому порядку, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цими договорами, з направленням дій сторін на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримала та пояснила, що відповідно до вироку Корюківського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Разом з цим, крім іншого, задоволено цивільні позови [PERSON] в інтересах його неповнолітніх дітей, зокрема стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. на користь [PERSON] , [INFO] , моральну шкоду у розмірі 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп., на користь [PERSON] , [INFO] , моральну шкоду у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. Також стягнуто [PERSON] на користь кожного з дітей щомісячно 930 грн. 75 коп. грошового відшкодування шкоди, завданої смертю [PERSON] до досягнення ними вісімнадцяти років. Аварія сталася [INFO] . Під час досудового розслідування та судового розгляду [PERSON] свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнавав повністю, заявлені цивільні позови також визнав повністю. Однак, під час виконавчого провадження батько дітей [PERSON] дізнався, що у [PERSON] відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення. Виявилося, що [PERSON] під час досудового розслідування подарував своїй дружині [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку, кадастровий номер 7425810100:03:002:0050, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а згодом після ухвалення вироку судом першої інстанції уклав договір купівля-продажу земельної ділянки, відповідно до якого продав [PERSON] земельну ділянку, кадастровий номер 74258110100:03:002:0051, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що оспорювані договори укладені, без наміру створення правових наслідків та з метою ухилення від виконання вироку суду в частині відшкодування шкоди, адже [PERSON] достовірно знав про свою винуватість у вчиненні ДТП та визнавав дану обставину як на досудовому рослідуванні, так і під час судового розгляду. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] , яка допитувалась, як свідок позовні вимоги не визнали і пояснили, що вимоги позивачів про фіктивний перехід права власності на нерухоме майно ґрунтуються тільки на припущеннях. Відповідач [PERSON] укладаючи правочини не міг припускати, що відносно нього буде вирок, оскільки позиція [PERSON] на досудовому слідстві була така, що керуючи транспортним засобом він втратив свідомість, тому взагалі він вважав, що відносно нього буде закрита кримінальна справа, тому не думав, що в майбутньому будуть цивільні позови. [PERSON] не перебував у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, на майно не було накладено обтяжень, тому заборони у відповідачів на відчуження майна не було. Вже з 2016 року відповідач [PERSON] мав намір переоформити майно на дружину, оскільки остання лікувала чоловіка спочатку від інсульта, а потім після ДТП мала великі борги у виді грошових коштів. Вони ходили до приватних нотаріусів, але [PERSON] захворіла, а [PERSON] ще не вела прийому громадян. Посилання представника позивача на судову практику Верховного Суду, зокрема цивільну справу № 369/11268/16 не зовсім відповідає спірній ситуації, тому не може бути прийнята судом. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З відзиву на позовну заяву вбачається, що позовні вимоги не визнає (а.с.60). У судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус [PERSON], вона ж допитувалася,як свідок позовні вимоги не визнала та пояснила,що дійсно у квітні 2018 року посвідчила договори дарування укладені між відповідачами житлового будинку та земельної ділянки. Відповідачі ще восени 2017 року неодноразово звертались до неї, щоб укласти зазначені договори, але в силу поважних причин: лікарняних, зупинення нотаріальної діяльності, нотаріальна контора стабільно не працювала. У квітні 2018 року [PERSON] знову звернулася з питання щодо переоформлення нерухомості, пояснивши, що її чоловік у дуже важкому стані і не може з`явитися до нотаріальної контори, тому нотаріусом було здійснено виїзд за місцем проживання відповідача [PERSON] де вона 11.04.2018 посвідчила довіреності на дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, разом з земельною ділянкою наданою для будівництва та обслуговування цього ж будинку за адресою: [ADDRESS] . У грудні 2018 року відповідач [PERSON] вже особисто звернувся за посвідченням договору- купівлі-продажу земельної ділянки дружині [PERSON] та 13.12.2018 року вона посвідчила відповідний договір. Ніяких перешкод для посвідчення договорів нотаріус не мала. Перед посвідчення договорів були отримані відомості відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не встановлено зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно. Свідок [PERSON] пояснив, що з відповідачами знайомий давно. [PERSON] у 2016-2017 потрапив до лікарні з інсультом і знаходився у дуже важкому стані. Його дружина [PERSON] позичила у свідка 50 000 грн на лікування чоловіка. Тоді подружжя домовилися, що слід подарувати дружині будинок аби там була її частка. [PERSON] повернула борг. Свідок [PERSON] пояснила, що її зять [PERSON] у 2017 році переніс інсульт. Зять просив матеріальної допомоги на лікування. Дочка [PERSON] позичила 50 000 грн. Вони з чоловіком віддали борг дочки [PERSON] , 50 000 грн. Після ДТП зять знову у важкому стані потрапив до лікарні і просив, щоб його «спасли», тому дочка позичила велику суму грошей, а взамін [PERSON] подарував майно дочці. Стосунки між подружжям були не зовсім нормальні, тому дочка розірвала шлюб з зятем. Взагалі подарувати будинок дочці [PERSON] мав намір ще з 2010 року. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідачі по справі є її сином і невісткою. ЇЇ син у 2016 році переніс інсульт. Стосунки у сім`ї були погані. Невістці було дуже важко з сином, тому вони прийняли рішення розлучитися. ЇЇ син [PERSON] у 2018 році потрапив у ДТП. Тяжка травма вимагала значних коштів на лікування сина і тоді знову невістка позичила 70 000грн, а взамін син поступив «по-мужски» подарувавши [PERSON] нерухоме майно. Свідок [PERSON] пояснив, що 01.03.2018 року [PERSON] позичила у свідка на лікування чоловіка [PERSON] 70 000 грн. На день розгляду справи йому повернуто борг 22 000 грн, залишок боргу складає 48 000 грн. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що були свідками при передачі 70 000 грн грошей від [PERSON] для [PERSON] . Це було у березні 2018 року. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює Приватним нотаріусом Сновського районного нотаріального округу Чернігівської області. У січні 2018 року до неї зверталися подружжя [PERSON] , щоб укласти договори дарування, але приміщення під нотаріальну контору тільки облаштовувалось. Свідок їх проконсультувала, але не змогла виконати нотаріальні дії, оскільки не відбулася сертифікація робочого місця та свідок ще не отримала реєстраційного посвідчення. Суд, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, третю особу, свідків які беруть участь у справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2018 року, який набрав законної сили 05 серпня 2019 року після перегляду його судом апеляційної інстанції, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Позов [PERSON] в його та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди задоволено, та стягнуто на користь позивачів матеріальну та моральну шкоду в розмірі 670008,71 грн. 22 серпня 2019 року Корюківським районним судом Чернігівської області на виконання вироку суду від 30.11.2018 року видано вісім виконавчих листів, які [PERSON] пред`явлено до виконавчої служби для примусового виконання. 04.09.2019 року та 06.09.2019 року були відкриті виконавчі провадження(а.с.12-26); 17 квітня 2018 року відповідач [PERSON] подарував своїй дружині [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, 17 квітня 2018 року відповідач [PERSON] подарував своїй дружині [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, загальною площею 0,1041 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 7425810100:03:002:0050 (а.с.27-28); [ADDRESS] та земельну ділянку, загальною площею 0,1041 га, що знаходиться за адресою: 17 квітня 2018 року відповідач [PERSON] подарував своїй дружині [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, 17 квітня 2018 року відповідач [PERSON] подарував своїй дружині [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, загальною площею 0,1041 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 7425810100:03:002:0050 (а.с.27-28); [ADDRESS] та земельну ділянку, загальною площею 0,1041 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 7425810100:03:002:0050 (а.с.27-28); область, [ADDRESS] , цільове призначення якої, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 7425810100:03:002:0050 (а.с.27-28); Згодом, після ухвалення судом першої інстанції вироку відносно відповідача [PERSON] яким задоволено і цивільні позови позивачів на значну суму, [PERSON] 13 грудня 2018 року відчужив за договором купівлі-продажу своїй колишній дружині [PERSON] земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0371 га., кадастровий номер 74258110100:03:002:0051 (а.с.30-31). Відповідно до вимоги ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і Відповідно до вимоги ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.. Відповідно до вимоги ст. 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або Відповідно до вимоги ст. 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно вимоги ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимоги ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників: свідомий намір невиконання зобов`язань договору, приховування справжніх намірів учасників правочину. Суд, давши оцінку зібраним доказам, прийшов до слідуючого висновку. На час укладання договорів дарування тривало слідство по кримінальній справі, відносно [PERSON] . Згідно вироку Корюківського районного суду Чернігівської області від 30.11.2018 року відомості про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України були внесені в ЄРДР 12 лютого 2018 року. На час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки вже був ухвалений 30.11.2018 року вирок судом першої інстанції, яким задоволено цивільні позови потерпілих до [PERSON] на значну суму, але останній 13.12.2018 року відчужив за договором купівлі-продажу своїй колишній дружині земельну ділянку. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Посилання відповідача та представника, що правочини на користь дружини були вчинені у зв`язку з поганим станом здоров`я власника майна [PERSON] , то суд зазначає, що дійсно матеріалі справи містять докази, які підтверджують незадовільний стан здоров`я [PERSON] , але такий стан існував, ще станом на березень 2016 року до вчинених правочинів. Тобто у відповідачів було достатньо часу для вчинення оспорюваних договорів до моменту скоєння [PERSON] кримінального правопорушення. Посилання відповідачів на те, що подружжя ще у 2017 році мало намір вирішити майнові питання шляхом укладення договорів дарування та покази нотаріусів, які були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що подружжя [PERSON] ще у 2017 та на початку 2018 року зверталися з питання оформлення договорів дарування, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачі та свідки у ході розгляду справи акцентували увагу на дуже поганий стан здоров`я [PERSON] , тобто питання укладення правочинів вимагали негайності, але чомусь оспорювані правочині були укладені лише 17.04.2018 року, вже після вчинення кримінального правопорушення. Неможливість укладення договорів із-за відсутності приватних нотаріусів не позбавляло можливості відповідачів звернутися до Державної нотаріальної контори, адже загальновідомим є той факт, що в Сновську є Державна нотаріальна контора, яка виконує ті ж функції, що і приватні нотаріуси. Про наявність у відповідача боргів у виді грошових коштів обґрунтовано не підтверджена борговими розписками, а тому покази свідків [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] не можуть бути розцінені як належні докази. Відповідачі були обізнані про трагічну загибель потерпілої і з огляду на це передбачали негативні наслідки для себе у випадку накладення стягнення на предмет договору дарування. [PERSON] подарував будинок дружині, але залишався деякий час проживати та був зареєстрований в будинку( п.10 Договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами від 17.04.2018 року а.с.27-28), що свідчить, що воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому вироку суду про стягнення грошових коштів з [PERSON] . З цих підстав суд критично оцінює покази свідка [PERSON] , щодо наміру укладення спірних договорів ще у 2016 році. Відповідач [PERSON] відчужуючи належне йому на праві власності нерухоме майно своїй дружині, був обізнаний про тяжкі наслідки ДТП, учасником якого він був. Розумів, що шкода навіть частково потерпілим невідшкодована отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно. Суд вважає, що вказані дії на позбавлення майна відповідачем [PERSON] були свідомо сплановані. Про це свідчить його активна поведінка спрямована на відчуження майже одразу після ДТП житлового будинку та земельної ділянки дружині, з якою в подальшому розлучилися, а й продав після розлучення ще одну земельну ділянку належну йому на праві власності. Сторони договору дарування нерухомого майна, які є подружжям, передбачали реальне настання правових наслідків, їх дії буди направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно саме до подружжя з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про відшкодування шкоди. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Аналогічна правова позиція була викладена ВСУ у справі за № 6-2690цс16. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, суд вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна із подружжям з метою приховання цього майна від звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення суми відшкодування, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і має бути визнаний судом недійсним. Отже, такі дії відповідачів є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частина 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказує, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Тому суд враховує висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові № 369/11268/16-ц від 03 липня 2019 року вказала, що не вбачає підстав для відступу від цих висновків та зробила висновок про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. На підставі викладеного та

Outcome: approved