Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

У листопаді 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення із відповідача 11979,24 грн. заборгованості по кредитному договору. У обґрунтування вимог вказано, що 08.10.2012 між сторонами укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднано до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якого позичальник отримала кредит у розмірі 8115,09 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 18 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 13.08.2014 грошові зобов'язання відповідач не виконала внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 11979,24 грн., яка складається із 7730,13 грн. заборгованості за кредитом, 2408,88 грн. - процентам та 1840,23 грн. штрафом. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Також пояснила, що після звернення банку до суду відповідач погасила заборгованість за винятком штрафу. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заяву про розгляд справи за своєї відсутності та письмових заперечень проти позову до суду не надала. У відповідності до статей 224, 225 ЦК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.06.2006 між сторонами у формі заяви укладено договір б/н відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 4500,00 грн. під три процента на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. 18.12.2008 сторони уклали кредитний договір № SNK020648SLF/20 відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. строком до 23.07.2009 за умов сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 55 відсотків від суми кредиту в момент надання кредиту. 08.10.2012 між сторонами укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, відповідно до умов якої зменшено розмір заборгованості [PERSON] до 8115,09 грн. та встановлено дату остаточного погашення заборгованості - 31.10.2015. За розрахунком позивача, станом на 13.08.2014 за відповідачем, яка порушила умови вказаної Генеральної угоди, рахується заборгованість в сумі 11979,24 грн., яка складається із 7730,13 грн. заборгованості за кредитом, 2408,88 грн. - процентів та 1840,23 грн. штрафу. У судовому засіданні представник позивача пояснила, що 23.12.2014 відповідач повністю погасила заборгованість по кредиту та процентам. У зв'язку із чим непогашеною залишилася заборгованість по штрафу в сумі 1840,23 грн., нарахування кого передбачено пунктом 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості. Письмову заяву про зміну ціни позову представник позивача до суду не надала. Згідно із статтею 526 ЦК Уукраїни зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, яким врегульовано відносини позики. Згідно частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Водночас, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні питання про зменшення неустойки необхідно враховувати конкретну ситуацію, інтереси обох сторін та їх майновий стан сторін, ступінь виконання зобов'язання, причини неналежного виконання зобов'язання та форму вини боржника, співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення. З цього приводу Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2013 N 7-рп/2013 зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Враховуючи наведене та те, що заборгованість відповідачем по кредиту і процентам погашена у ході розгляду справи судом, суд, зважаючи на інтереси обох сторін та такі засади цивільного судочинства як добросовісність і розумність, вважає за можливе зменшити розмір штрафу до 1 (однієї) гривні. У зв'язку із чим, позов підлягає частковому задоволенню

Outcome: partial