Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона відповідно до договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 20.09.2016 між нею та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Владимирським В.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №536 є власником вказаної квартири. Відповідно до довідки за формою №3 від 19.10.2016 №485 у вказаній квартирі з 04.06.1977 зареєстрована [PERSON], яка не є членом сім'ї позивача. Позивач зазначає про те, що відповідач у Квартирі не проживає з 03.10.2006, особисті речі відсутні, витрати за житлово-комунальні послуги не сплачує. Посилаючись на норми ст. 391 ЦК України, ст.72 ЖК України, позивач просить суд усунути [PERSON] перешкоди у праві користування та розпорядження вказаною квартирою шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі з підстав, викладених у ньому, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, направила через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові заперечення, згідно яких просила відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначила, що вказаною квартирою розпоряджалася та користувалася сім'я відповідача та сама відповідач, проте у зв'язку з неможливістю відповідачем реалізувати своє право на приватизацію, вказана квартира не була приватизована. В подальшому, невідомі особи заволоділи вказаною квартирою і по даному факту розпочате досудове розслідування, відомості про що 02.04.2016 Печерським УП ГУ НП у м.Києві внесені до ЄРДР. За вказаних обставин вважала позов безпідставним та необгрунтованим. Суд, на підставі ч.1 ст. 223 ЦПК України визнав можливим розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 20.09.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Владимирським В.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №536. (а.с. 7-8) Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вказана квартира станом на час розгляду даної справи зареєстрована за позивачем [PERSON] (а.с.10) Відповідно до Довідки Форми №3 з місця проживання про склад сім'ї від 19.10.2016 №485, виданої КП «УЖГ «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м.Києва» у вказаіій вище квартирі зареєстровані дві особи: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6) Як вбачається з актів про непроживання від 19.10.2016 та від 01.12.2016, складених уповноваженими особами КП Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м.Києва ЖЕД «Печерська брама», сусіди позивача, які проживають за адресою: [ADDRESS] та кв.[ADDRESS], підтвердили, що відповідач не проживає у квартирі з 03.10.2006. (а.с. 11) Також, у листі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м.Києва» ЖЕД «Печерська брама» від 13.12.2016 № 1273/4 зазначено, що зі слів сусідів вбачається, що [PERSON] взагалі ніхто не бачив та за адресою: [ADDRESS] вона ніколи не проживала. (а.с.29) Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Зі змісту ст. 405 ЦК України вбачається, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 №2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено та позивачем доведено факт не проживання відповідача, яка не є ні наймачем вказаної квартири, ні членом сім'ї позивача в квартирі №18 по бул.Приймаченко, 7 у м. Києві, і без поважних причин понад встановлені законом строки. Належних та достатніх доказів, які б спростовували факт не проживання відповідача у вказаній квартирі, або підтверджували поважність причин не проживання відповідача в цій квартирі суду не надано. Крім того, відповідач не сплачує витрати за житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 34 280 грн. 23 коп. (а.с.9) Доводи відповідача про те, що вказана квартира вибула з її розпорядження поза її волею суд не приймає до уваги, оскільки в силу ст.ст. 77, 80 ЦПК України належних та достатніх доказів того, що вказана квартира вибула з її розпорядження поза волею відповідача суду не надано. Інших доказів, які б підтверджували належність вказаної квартири, або перебування її в розпорядженні чи користуванні сім'ї відповідача, на що посилається у своїх запереченнях відповідач суду також не надано. Посилання відповідача на відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з проведенням Печерським УП ГУ НП у м.Києві в рамках ЄРДР №12016100060002478 досудового розслідування по факту заволодіння невідомими особами вказаної квартири є такими, що не можуть свідчити про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки належних, достатніх та достовірних доказів, які б підтверджували вказаний факт відповідач суду не надала. Крім того, суду не надано доказів, які б свідчили, що договір купівлі-продажу вказаної квартири від 20.09.2016, на підставі якого позивачу належить на праві власності означена квартира є недійсним, або підробленим. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, понесені останньою, які складаються із суми судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. Враховуючи наведене,

Outcome: approved