Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

У квітні 2019 року до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Л.В. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову вказано, що [INFO] померла [PERSON] , яка була бабою позивача по лінії батька [PERSON] . Дані про смерть зареєстровано Відділом реєстрації смерті у м. Києві, про що в книзі реєстрації смертей 01 грудня 2008 року, зроблено відповідний актовий запис за №23204 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Зазначено, що після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , яка складалась з однієї жилої кімнати, загальною площею - 31,38 кв.м., в тому числі жилою площею - 19,0 кв.м. та належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житла Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації 22 грудня 2006 року згідно з розпорядженням (наказом) від 22 грудня 2006 року №38120 та зареєстрованого КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 26 березня 2007 року та записаного у реєстрову книгу за № 3128. Згідно з заповітом, складеним 17.11.2007 та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапчук Н.В. (зареєстровано в реєстрі №758) - [PERSON] заповіла частину квартири [ADDRESS] на свого онука - [PERSON] . Позивач посилається на те, що після смерті [PERSON] , у встановлений законом для прийняття спадщини 6 місячний строк, звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою, якою прийняв спадщину. Однак, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем свідоцтво про право на спадщину за заповітом тоді не отримував. Неподання заяви про прийняття спадщини протягом тривалого періоду позивач пояснює тим, що 02.09.2011 був засуджений Солом`янським райсудом м. Києва за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, та відповідно до довідки про звільнення серії ХМЛ №02048 в період часу з 02.09.2011 по 22.05.2014 відбував покарання, а тому фізично не мав можливості звернутися до нотаріуса. Після звільнення, він не подавав заяви про прийняття спадщини за законом у встановлений законодавством строк через те, що тривалий час не мав постійного місця роботи та змушений був увесь час шукати заробітки. Також позивач зазначає, що у зв`язку із скрутним матеріальним становищем не мав грошових коштів на подачу заяви про прийняття спадщини за законом та кваліфіковану юридичну допомогу. У позові вказує, що спадкоємцем другої частини квартири [ADDRESS] (1/2 частини) за законом став батько позивача - [PERSON] , [INFO] - рідний син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (запис №3506 від 23.10.1965 в книзі реєстрації актів про народження). Зазначає, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] (ступінь кровного споріднення підтверджується свідоцтвом про народження - запис №2177 від 13.12.1988 в книзі реєстрації актів про народження ), про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві, в книзі реєстрації смертей 18.01.2013 зроблено відповідний актовий запис за №1283 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Також зазначає, що 24.03.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Лесею Василівною заведено спадкову справу №7/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] та в цей же день, тобто 24.03.2019 позивач звернувся із письмовою заявою про прийняття спадщини свого померлого батька. Вказує, що звернувся до П`ятої київської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири аз адресою: [ADDRESS] , однак отримав постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Зазначає, що 09.04.2019 звернувся до П`ятої київської державної нотаріальної контори, де державний нотаріус Коробанова О.В. посвідчила, що на підставі заповіту, посвідченого Остапчук Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 17 листопада 2007 року за реєстровим №411, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] є позивач. Йому було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом - частини квартири [ADDRESS] , яке зареєстровано в реєстрі за №1-49 від 09.04.2019. З огляду на викладене, позивач просить визначити додатковий строк для прийняття заяви про прийняття спадщини за законом після померлого батька [PERSON] , протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 19.04.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 02.08.2019 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обгрунтування відзиву вказано, що відповідач просить суд звернути увагу на наявність у матеріалах справ обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Зазначено, що як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 квітня 2019 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із пропущеним шестимісячним строку для прийняття спадщини. З огляду на вказане відповідач просить суд ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства та розглядати справу за відсутності представника Київської міської ради. 24.09.2020 протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 28.01.2021 подав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі та задовольнити заявлені позовні вимоги, вказав, що проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання уповноваженого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У судове засідання 09 лютого 2021 року сторони не прибули. Суд враховує, що сторони просили здійснювати судовий розгляд за їх відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, на яких вони ґрунтуються, дійшов такого висновку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України). Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 22 грудня 2006 року № [NUMBER] , виданого Відділом приватизації державного житла Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, квартира по [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис № 1283. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.04.2019, посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Коробановою О.В. вбачається, що до [PERSON] перейшла спадщина, яка складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 162824498 від 09.04.2019 [PERSON] вказано власником 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач є сином померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 13 грудня 1988 року, актовий запис № 2177. З наданої постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). У відповідності до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1268 Цивільного кодексу України передбачено право спадкоємця за законом чи заповітом прийняти спадщину або відмовитись від її прийняття. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, яка відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і для прийняття якої встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України). Стаття 1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У пункті 2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Також, вказано, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Крім того, у п. 2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що помилковою є практика судів, які визнають причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними із порушенням вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК, відповідно до якої обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, хвороба, перебування позивача-спадкоємця в іншому регіоні України у зв`язку із відрядженням, службовою необхідністю не можуть підтверджуватись лише показаннями свідків. Правила частини третьої 1272 Цивільного кодексу України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказує, що в період часу з 02.09.2011 по 22.05.2014 відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби, звідки звільнений ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14.05.2014. що підтверджується довідкою про звільнення серії ХМЛ №02048. Суд вважає причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними, оскільки встановлено, що позивач в період часу з 02.09.2011 по 22.05.2014 відбував покарання, а тому не мав можливості звернутися до нотаріуса для прийняття спадщини. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що причини пропуску позивачем строку є поважними та обґрунтованою є вимога про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Суд,

Outcome: approved