Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача КФ ПАТ «КБ «ПромекономБанк» із позовом про захист прав споживача та визнання кредитного договору № 01-2008-ф від 29 січня 2008 року недійсним, посилаючись на те, що 29 січня 2009 року між ними було укладено кредитний договір № 01-2008-ф про отримання кредитних коштів на придбання нерухомості в сумі 200 000 доларів США строком на 10 років, зі сплатою процентів у розмірі 14% річних. 30 січня 2008 року між сторонами було укладено іпотечний договір № 01-2008/ДЗ-і до кредитного договору, відповідно до якого банк надав [PERSON] вищезазначені кредитні кошти під забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору. В якості забезпечення відповідно до укладеного договору є двоповерховий будинок з надвірними спорудами площею 150,70 кв.м. та земельна ділянка площею 1170,00 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] зазначає, що при укладенні договору банком було порушено її законні права, кредитний договір за своїм текстом і змістом не відповідає законодавству України, інтересам та волі позичальника. Як зазначала [PERSON], кредитні кошти в іноземній валюті було їй надано в порушення вимог чинного законодавства. Що стосується споживчого кредиту, то таке зобов'язання має бути виражене в національній валюті України - гривні. [PERSON] наголошувала, що сторони не позбавлені можливості визначити грошовий еквівалент у іноземній валюті, проте в такому разі іноземна валюта не є предметом споживчого кредиту, оскільки договори, які передбачають отримання суми кредиту в іноземній валюті є такими, що суперечать закону навіть у тому разі, якщо у них визначений еквівалент у національній валюті. [PERSON] в обґрунтування своїх вимог зазначала, що договори споживчого кредитування в іноземній валюті за своєю природою не є кредитними договорами, а є прикладом договорів позики, предметом яких можуть бути як грошові кошти, так і інші речі, визначені родовими ознаками. А тому невідповідність договору споживчого кредиту вимогам закону в момент його укладення тягне за собою недійсність такого договору. Окрім того, [PERSON] посилалася на те, що при видачі кредитних коштів банк скористався необізнаністю позичальника, оскільки навіть у разі отримання банком ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій, Банк все одно не мав права видавати кредит фізичній особі, яка не має аналогічної ліцензії НБУ на отримання кредиту в іноземній валюті. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу можливе при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Також при визнанні недійсним договору споживчого кредиту в іноземній валюті втрачають своє правове значення й інші правочини, укладені на виконання недійсного договору. Також [PERSON] підкреслювала, що на момент укладення кредитного договору курс гривні до долару США становив 505,00 грн. за 100 доларів США. Про валютні ризики під час укладення договору банк не попередив позичальника, чим порушив право споживача на інформацію. Станом на день звернення до суду курс долару до гривні становить 1187,8272 гривень за 100 доларів США. Окрім того, [PERSON] наголошувала, що в повній мірі не була ознайомлена в повному обсязі про умови кредитування. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила суд визнати кредитний договір № 01-2008-ф від 29 січня 2008 року недійсним з моменту його укладення, та зобов'язати приватного нотаріуса виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки № 01-2008/ДЗ-і від 30 січня 2008 року, укладеного між [PERSON] та КФ ПАТ «КБ «ПромекономБанк», а саме двоповерхового будинку з надвірними спорудами площею 150,70 кв.м., та земельної ділянки площею 1170,00 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS], що належать [PERSON] В судовому засіданні 17 грудня 2014 року суд ухвалив залучити до участі у справі у якості співвідповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] поданий позов підтримав та просив його задовольнити. В судове засідання представник відповідача КФ ПАТ «КБ «ПромекономБанк» не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідач Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи у відсутності приватного нотаріуса. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 січня 2008 року між ВАТ КБ з іноземним капіталом «Промекономбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 01-2008-ф, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 200 000 (двісті тисяч) доларів США зі сплатою 14% річних та комісій, а позичальник зобов'язався повернути кредит у визначений строк та сплатити проценти і комісії за користування кредитом, а також виконати інші обумовлені договором зобов'язання. У кредитному договорі зазначено, що погашення здійснюється за графіком, який є додатком та невід'ємною частиною договору. Сплата відсотків здійснюється щомісяця до 25 числа, але не пізніше останнього робочого дня поточного місяця. Відповідно до п. 1.2. Договору у день надання кредиту позичальник сплачує комісію за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 1,5% від суми кредиту. Згідно з п. 1.3. кредитного договору його цільовим призначенням є придбання нерухомого майна. За правилами п. 1.5. Договору кредит надається шляхом видання грошових коштів готівкою. Відповідно до п. 1.6. Договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, штрафів та інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, позичальник укладає договір іпотеки № 01-2008/ДЗ-і від 30 січня 2008 року, та договір поруки № 01-2008/ДЗ-ф від 29 січня 2008 року. Так, [PERSON] надала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме двоповерховий будинок з надвірними побудовами площею 150,70 кв.м. та земельну ділянку площею 1170,00 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], що стане власністю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29 січня 2008 року та державної реєстрації. Відповідно до п. 2.1., п. 2.2. Договору видача кредиту проводиться з позичкового рахунку в КФ ВАТ КБ «Промекономбанк» в іноземній валюті готівкою через касу, і цей момент вважається моментом надання кредиту. За правилами п. 2.3. Договору моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на позичковий рахунок банку грошових коштів на повну суму кредиту. Пунктами 2.5. - 2.7. Договору передбачено, що проценти розраховують ся на суму залишку заборгованості за кредитом. Сплаті підлягають відсотки за кожен день користування кредитом. Сплата кредиту та відсотків за ним здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 25 числа, а також у день повернення заборгованості за кредитом відповідно до графіку погашення. За вимогами п. 2.8. Кредитного договору сплата комісій здійснюється у наступному порядку: сплата одноразової комісії за розрахунково-касове обслуговування здійснюється у гривні, а якщо кредит наданий в іноземній валюті - в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ в момент видачі кредиту. Сума одноразової комісії становить 3000 доларів США. За правилами п. 2.9. Договору у разі, якщо валюта позичальника відрізняється від валюти заборгованості, позичальник повинен придбати потрібну валюту в касі будь-якого банку за курсом, встановленим на дату обміну. Відповідно до встановлених п. 2.10. Договору умов, погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: заборгованість за простроченими процентами; заборгованість за нарахованими процентами; щомісячна прострочена комісія; щомісячна нарахована комісія; заборгованість за простроченими сумами кредиту; заборгованість за поточними сумами кредиту; неустойка (пеня, штраф). Згідно з правилами п. 2.11. Договору у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України Банк має право ініціювати зміну розміру процентів. Про намір змінити розмір процентів за надання кредиту Банк зобов'язаний будь-якими визначеними договором засобами зв'язку повідомити позичальника протягом семи календарних днів з дати зміни процентної ставки, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. У разі згоди позичальника із новим розміром процентів за кредитом він зобов'язаний підписати надану кредитором додаткову угоду та повернути її банку. У разі незгоди позичальника з новою процентною ставкою він зобов'язаний у 14-денний термін з дня отримання повідомлення повернути Банку існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та суму неустойки в повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія договору вважається припиненою. Відповідно до умов п. 3.1. Договору банк взяв на себе зобов'язання протягом одного робочого дня з дати набрання чинності договорами відкрити позичальнику позичковий рахунок та перерахувати з цього рахунку на поточний рахунок позичальника кредитні кошти; завчасно повідомляти позичальника про намір змінити проценту ставку тощо. Згідно з умовами п. 3.3. Договору позичальник має право достроково погашати кредит; достроково розірвати кредитний договір, цілком повернувши отриманий кредит і нараховані за фактичне використання кредиту відсотки; порушувати перед банком питання про перенесення строку погашення кредиту у разі виникнення тимчасових фінансових або інших труднощів з незалежних від нього причин тощо. Положеннями п. 3.4. Договору до зобов'язань позичальника віднесено, зокрема, повернення суми кредиту у встановлений строк у повному обсязі; сплата передбачених процентів; укладання передбачених договорів на забезпечення виконання своїх зобов'язань; щорічне надання банку підтвердження своїх доходів для оцінки фінансового стану тощо. Правилами розділу 4 Договору встановлено, що зміна умов договору оформляється додатковою угодою, що є невід'ємною частиною цього договору і набирає чинності з моменту підписання сторонами. Відповідно до умов п. 6.2. Договору сторонами погоджено, що будь-яка суперечка, що виникає у відношенні цього договору, підлягає передачі до розгляду й остаточного дозволу в постійно діючому Третейському суді пери асоціації «Жінка і бізнес», у процесі розгляду спору буде застосовуватись регламент цього суду. Істотними умовами вказаного третейського застереження сторони визначили розгляд справи у закритому засіданні з метою дотримання і збереження банківської таємниці; місцем проведення третейського розгляду є юридична адреса постійно діючого Третейського суду при асоціації «Жінка і бізнес»: 83055, м. Донецьк, вул. Артема, 84Б; розгляд справи здійснюється російською мовою; кількісний склад третейських суддів призначає Голова або Заступник Голови постійно діючого Третейського суду при асоціації «Жінка і бізнес». Згідно з розділом 7 Договору у разі невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, встановлених договором та чинним законодавством України. Також у вказаному розділі передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту підлягають сплаті відсотки з розрахунку 28 відсотків річних від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. При порушенні позичальником зобов'язань по сплаті відсотків та/або комісії за користування кредитом, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплачених відсотків за кожен день прострочення, чинної на момент порушення зобов'язання. Згідно з п. 8.3. Договору він набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами своїх зобов'язань. З пункту 8.10. Договору вбачається, що договір сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується власними підписами уповноважених представників сторін, які розуміють значення своїх дій, діють у повній відповідності з наданими їм повноваженнями та з повним розумінням предмета та змісту договору. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний догові укладається в письмовій формі. Згідно з вимогами ст. 1056.1. ЦК України процента ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 1056.1. ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до вимог п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчим кредитом є кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. За правилами п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Згідно з положенням п.п. 17, 19, 21 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продукцією є будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Роботою є діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. 30 січня 2008 року між ВАТ КБ з іноземним капіталом «Промекономбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 01-2008/ДЗ-і, відповідно до умов якого [PERSON] забезпечує виконання зобов'язання за кредитним договором від 29 січня 2008 року № 01-2008-ф та за будь-якими додатковими угодами до нього. В забезпечення виконання зобов'язань перед Банком по поверненню позичальником суми кредиту, процентів та можливих штрафних санкцій, [PERSON] надає в іпотеку земельну ділянку з будинком та надвірними побудовами, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальна площа земельної ділянки 1170 метрів квадратних, загальна площа садового будинку з надвірними побудовами 150,7 метрів квадратних, що стане власністю [PERSON] в майбутньому на підставі договорів купівлі-продажу з [PERSON]. При здійсненні державної реєстрації вказаних договорів та переходу до [PERSON] прав власності, вказане майно залишається предметом іпотеки до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Відповідно до умов п. 1.2. Договору іпотеки термін «Предмет іпотеки» для цілей цього договору означає одночасно як все перелічене майно, так і окремо будь-яку його частину. Предмет іпотеки передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями. Згідно з п. 1.3. Договору іпотеки загальна оціночна вартість предмету іпотеки становить 2 250 116 (два мільйони двісті п'ятдесят тисяч сто шістнадцять) гривень 52 копійки, а саме: вартість будинку з надвірними побудовами 1 314 280 (один мільйон триста чотирнадцять тисяч двісті вісімдесят) гривень 31 копійка, та вартість земельної ділянки 935 836 (дев'ятсот тридцять п'ять тисяч вісімсот тридцять шість) гривень 20 копійок відповідно до експертної оцінки. За угодою сторін загальна іпотечна вартість предмета іпотеки становить 1 800 094 (один мільйон вісімсот тисяч дев'яносто чотири) гривні, а саме: вартість будинку з надвірними побудовами становить 1 051 425 (один мільйон п'ятдесят одна тисяча чотириста двадцять п'ять) гривень 04 копійки, а вартість земельної ділянки складає 748 668 (сімсот сорок вісім тисяч шістсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок. Відповідно до п. 3.1. Договору іпотеки право іпотеки виникає з моменту підписання цього договору повноважними представниками сторін та його нотаріального посвідчення. Право іпотеки припиняється виконанням позичальником забезпечених іпотекою зобов'язань за кредитним договором. У разі часткового виконання позичальником забезпечених іпотекою зобов'язань за кредитним договором, іпотека зберігається у первісному обсязі. Після укладення цього Договору сторонами він був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 404/02, та у зв'язку з цим накладено заборону відчуження зазначеної в договорі земельної ділянки з будинком та надвірними побудовами, до припинення дії договору іпотеки. Вимогами ч. 1 ст. 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом. Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до припинення дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності. Вимогами ст. 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена під час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. За правилами ч.ч. 1, 3, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з вимогами ст. 204 ЦК України правочин є правомірними, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені цим Кодексом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За вимогами ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів поширюється на відносини, які виникають, зокрема, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків тощо). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним. Однак, з матеріалів справи вбачається, що договір про надання споживчого кредиту у валюті був укладений у 2008 році, тобто до набрання чинності Законом, який забороняє надання та отримання споживчих кредитів у валюті, а отже з боку банку не відбулося порушення законодавства про захист прав споживачів, на яке посилається [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог. Відповідно до правил ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видавався частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством. Як вбачається з матеріалів справи, в укладеному сторонами договорі про надання споживчого кредиту наявні достатні відомості, як того вимагає законодавство про захист прав споживачів. Окрім того, позивач [PERSON] підкреслювала значні валютні коливання з 2008 року по 2014 рік, що призводить до порушення її інтересів як позичальника, оскільки вона змушена повернути банку суму, що значно перевищує розмір отриманого нею кредиту. Однак, відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Посилання позивача [PERSON] на те, що при укладенні кредитного договору вона не була в достатньому обсязі ознайомлена з умовами надання кредиту, суд вважає безпідставними, оскільки в кредитному договорі наявні всі істотні умови, як того вимагає чинне законодавство, та наявна відмітка про те, що при підписанні договору сторони розуміють значення своїх дій, договір сторонами прочитаний та відповідає їхнім реальним намірам, тобто сам текст договору підтверджує вільне волевиявлення сторін та досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору. Кредитний договір між банком та споживачем укладено в письмовій формі, що відповідає вимогам закону для такого виду договорів. Щодо посилання позивача [PERSON] у позовній заяві на те, що кредитний договір має бути визнаний недійсним, оскільки ПАТ «Промекономбанк» не мав генеральної ліцензії НБУ на здійснення такого виду валютних операцій, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями. Згідно з п. 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління НБУ № 275 від 17 липня 2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема, операції з надання кредитів в іноземній валюті. За правилами ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вимогами ч. 2, ч. 4 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом. Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За вимогами ст.ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вивчивши подану позовну заяву та додані на її обґрунтування докази, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] не надала суду достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги в частині відсутності у ПАТ «Промекономбанк» ліцензії на здійснення валютних операцій. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним з моменту укладення у зв'язку з відсутністю встановлених законом підстав для встановлення такої недійсності. Щодо вимоги позивача [PERSON] про зобов'язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки, суд відмовляє у задоволенні такої вимоги з наступних підстав. У Іпотечному договорі № 01-2008/ДЗ-і від 30 січня 2008 року чітко зазначено, що при нотаріальному посвідченні вказаного договору було зареєстровано заборону відчуження предмета іпотеки на період дії іпотечного договору. Оскільки у позовній заяві позивач [PERSON] не ставить вимогу про визнання недійсним іпотечного договору, у зв'язку з укладенням та нотаріальним посвідченням якого було зареєстровано заборону відчуження іпотечного майна, суд вважає таку вимогу передчасною та такою, що не відповідає положенням укладеного між сторонами договору та вимогам чинного законодавства. Окрім того, іпотечний договір було укладено з метою забезпечення виконання позичальником [PERSON] своїх зобов'язань перед кредитором ПАТ «Промекономбанк» за кредитним договором. Як вбачається зі змісту укладених договорів, вони діють до повного виконання [PERSON] своїх зобов'язань. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. За правилами ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, встановлених законом. Як вбачається з матеріалів справи, відсутні встановлені законом умови для задоволення вимоги [PERSON] щодо виключення запису з реєстру іпотек та заборон відчуження, оскільки не закінчився строк дії кредитного договору як основного зобов'язання та іпотечного договору, а також у зв'язку з тим, що судом відмовлено у визнанні кредитного договору недійсним. Враховуючи, що запис в реєстр іпотек та заборон відчуження був внесений нотаріусом у зв'язку з укладенням договору іпотеки як форми забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, то виключити зазначений запис можливо лише за наявності однієї з наведених умов.

Outcome: dismissed