Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON], зареєстрований 02 лютого 2013 року Кулажинською сільською радою Броварського району Київської області, актовий запис №\~1, та стягувати із відповідача на її користь аліменти на дочку [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн., щомісячно, з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що з 02 лютого 2013 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON], від сумісного проживання мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося, оскільки між ними досить часто виникали сварки, інколи дуже серйозні конфлікти, у звязку з чим між ними склалися неприязні стосунки. Із вересня 2014 року подружніх відносин вони не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Відповідач виїхав до Автономної Республіки Крим, де проживає на даний час. Їхній шлюб носить суто формальний характер, примирення і подальше збереження шлюбу є неможливими та суперечить її інтересам. Спору про поділ спільного майна подружжя між ними немає. Їхня дочка [PERSON] проживає разом із нею. Відповідач [PERSON], будучи здоровою та працездатною особою, добровільно матеріальної допомоги дочці не надає. Інші діти на його утриманні не перебувають, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться, тому він має можливість надавати матеріальну допомогу дочці в розмірі 1300 грн. Домовленості щодо утримання дитини батьком між ними не досягнуто. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 02 лютого 2013 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Кулажинською сільською радою Броварського району Київської області, актовий запис №\~1. Від спільного сумісного проживання вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що із вересня 2014 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Їхня малолітня дочка [PERSON] проживає разом із матірю та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач є працездатною особою, добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки позивачу він не надає. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. Згідно із ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, тривалий час проживають окремо, примиритися не бажають, суд дійшов висновку, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок по утриманню батьками дитини до досягнення нею повноліття законом покладається на обох батьків у рівній мірі. За змістом ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ч. 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. За змістом положень ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить: з 01 січня 1492 грн., з 01 липня 1559 грн., з 01 грудня 1626 грн. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] матеріальної допомоги малолітній дочці [PERSON] не надає, домовленості щодо утримання дитини батьком між сторонами не досягнуто, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на дочку в розмірі 1300 грн. ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved