Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

У липні 2019 року Акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» (далі - АТ «ЕК Одесаобленерго») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідачка є споживачем послуг АТ «ЕК Одесаобленерго» за адресою: [ADDRESS] , із присвоєним особовим рахунком № [NUMBER] . Вказував, що згідно показань електролічильника №1119527 за особовим рахунок відповідачки, останньою спожито електроенергію за період із серпня 2016 року по грудень 2018 року (АТ «Одесаобленерго» проводилась поставка електроенергії на підставі ліцензії, котра втратила свою дію у 2019 році, саме тому заборгованість стягується із її виникнення включно по грудень 2018 року), згідно з деталізації нарахувань за спожиту електричну енергію нараховано заборгованість у розмірі 84 797,01 грн.. Боржником за вказаний розрахунковий період оплата здійснювалась частково. 02 квітня 2018 року [PERSON] звернулась до ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» із заявою про реструктуризацію заборгованості та між сторонами було укладено договір про погашення заборгованості №344138 від 05.04.2018 року, за яким відповідачка взяла на себе зобов`язання оплачувати згідно виставленого графіка заборгованості за спожиту електроенергію у загальному розмірі 75 172, 45 грн.. Проте, умови відповідного договору відповідачка належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 31.12.2018 року її заборгованість зросла та склала 84 797, 01 грн.. Оскільки відповідачка належним чином свої зобов`язання по сплаті коштів за надані комунальні послуги не виконує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити. За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляд судді Приморського районного суду міста Одеси [PERSON] та ухвалою суду від 26.07.2019 року було відкрито провадження у справі. На підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 29 серпня 2019 року № 22/0/15-19 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів сторін по справі, а також дотримання розумних строків розгляду справи, та на підставі службової записки помічника судді [PERSON] - [PERSON] здійснено перерозподіл справи. Матеріали справи надійшли до провадження судді Домусчі Л.В.. Ухвалою суду від 28.10.2019 року справу було прийнято до провадження та призначено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 21.11.2019р. У встановлений судом строк, відповідач відзив на позов не наддав, при цьому суд вбачає, що остання була сповіщена про відкриття провадження у даній справі належним чином. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 25.11.2019 року. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, ст. 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22 листопада 1999 року №1416 (далі - Методика) в редакція, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин. У листі щодо надання роз`яснень від 14.11.2004 року № 05-39-11/5420 Національна комісія, що здійснює регулювання у сфері електроенергетики Україні зазначено, що у разі, якщо сторони виконують умови договору, то договір вважається укладеним навіть у тому випадку, якщо йому не надано обумовленої законом форми. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку. Відповідно до пункту 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357, Побутовий споживач електричної енергії зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів; забезпечувати збереження засобів обліку і пломб на них у разі розміщення засобу обліку в квартирі або на іншому об`єкті побутового споживача; невідкладно повідомляти енергопостачальника про недоліки в роботі засобу обліку; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил та інші. При цьому користування електричною енергією - є споживання електричної енергії з дотриманням споживачем визначених відповідними договорами умов підключення електроустановок споживача до електричних мереж у точці приєднання, умов оплати купованої електричної енергії. Пунктом 19 правил передбачено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючим тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», п. 19,п.20, п.42 Правил користування електричною енергією передбачено, що поставлена/отримана електрична енергія повинна оплачуватися щомісячно на підставі показань приладу обліку та в повному обсязі. Суд встановив, що АТ «Одесаобленерго» постачає електричну енергію за адресою: [ADDRESS] , а споживач [PERSON] використовує електричну енергію для власних потреб та здійснює розрахунки з енергопостачальником за спожиту електроенергію по обумовленим тарифам (цінам), у передбачені терміни, відповідно до договірних правовідносин, що підтверджуються відкритим особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , та реєстрацією відповідача за вказаною адресою відповідно до виписки з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію № 1250 від 27.09.2018 року. Відповідач була власником квартири згідно договору купівлі-продажу від 30.11.2006р. Тобто вказана адреса є місцем виконання договору. Таким чином, фактично сторони перебувають у договірних правовідносинах. Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами; наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги; квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово -комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Пунктом 48 ПКЕЕН встановлено, що споживач несе відповідальність згідно з законодавством за: прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію, порушення правил користування електричною енергією, ухилення або несвоєчасне виконання рішень та приписів Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії, розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку, пошкодження приладу обліку, розукомплектування та пошкодження об`єктів електроенергетики, розкрадання майна цих об`єктів, насильницькі дії, що перешкоджають посадовим особам енергопостачальника виконувати свої службові обов`язки. Судом встановлено, що не спростовано належними та допустимими доказами, відповідачка як власник квартири та споживач послуг позивача належним чином їх оплату не здійснювала, у зв`язку з чим у неї станом на 05.04.2018 року виникла заборгованість у розмірі 75 172, 45 грн.. 02 квітня 2018 року відповідачка звернулась до позивача із заявою щодо реструктуризації заборгованості та між сторонами 05 квітня 2018 року було укладено договір про погашення заборгованості №344138, за яким [PERSON] взяла на себе зобов`язання оплачувати згідно виставленого графіка заборгованість за спожиту електроенергію у загальному розмірі 75 172, 45 грн. (а.с.13). Згідно п.3.2 договору, договір набирає чинності з дня його підписання та вважається дійсним до погашення заборгованості. Доказів щодо погашення такої заборгованості зі сторони відповідачки до суду не надано. Також, згідно позову, у зв`язку з несплатою вартості комунальних послуг заборгованість зросла та станом на грудень 2018 року включно склала загальну суму 84 797, 01 грн. ( 75 172, 45 грн. - за договором про погашення боргу №344138 від 05.04.2018 року та 9 654. 26 грн. - за спожиту електроенергію, що виникла після укладення вищевказаного договору). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. За приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, з урахуванням вищевикладеного та відсутності добровільної сплати боржником заборгованості, суд вважає, що вимоги АТ «Одесаобленерго» до відповідачки відповідають наведеним нормам чинного законодавства, проте підлягають частково задоволенню із урахуванням наступного. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.08.2019 року (а.с.28), право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , 12 червня 2018 року була за рішенням державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу Мельник Т.В. (індексний №41552883 від 12.06.2018року) було перереєстровано на ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп». Отже, суд вбачає, що з 12.06.2018 року відповідачка не є власником квартири, відносно якої позивачем надавались відповідні послуги, отже і підстав для стягнення заборгованості з цього часу з неї відсутні. За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути із відповідачки на користь позивача заборгованість у розмірі 75 172, 45 грн. - за договором про погашення боргу №344138 від 05.04.2018 року та 492,08 грн. - заборгованості нараховану по кінець травня 2018 року, отже на загальну суму 75 664, 53 грн.. Підстав для стягнення залишку заборгованості, нарахованого позивачем, саме з [PERSON] з червня 2018р. судом не встановлено. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір в загальному розмірі 1921,00 грн., тому стягненню з відповідачки підлягає сума судового збору у розмірі 1 714, 10 грн..

Outcome: partial