Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

У липні 2017 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння в порядку спадкування та вилучення частки у добросовісного набувача 17 липня 2017 року ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області залучено до участі у справі третіх осіб: Третю Кременчуцьку державну нотаріальну контору Полтавської області; Приватного нотаріуса Сапко Ольгу Борисівну. 10 жовтня 2018 року ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області замінено відповідача [PERSON] на [PERSON] . В своїй позовній заяві позивач вказувала, що вона являється спадкоємцем після померлої [INFO] матері [PERSON] . [PERSON] за час свого життя склала заповіт на її ім`я відносно свого майна, яке складалось з житлового будинку. Вона прийняла спадщину після неї фактично, так як проживала з нею разом у її житловому будинку на день її смерті та після її смерті та до смерті батька, тобто до грудня 2002 року. Вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але отримала письмову відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки на момент її звернення до нотаріуса майно вже успадковане іншою особою та продано громадянину [PERSON] . Враховуючи те, що її померла мати залишила заповіт від 17.06.1997 р. на її ім`я та ім`я її померлого брата, то при оформленні спадщини нотаріус повинна була її повідомити. Її брат, як видно з договору дарування на відповідача [PERSON] , отримав спадщину за заповітом на весь житловий будинок та отримав свідоцтво про право на спадщину від 06.12.2002 р. за № 8014, після чого уклав договір дарування з [PERSON] . Позивач вважає, що нотаріус, який по заповіту оформлював спадщину, повинен та зобов`язаний був врахувати те, що у реєстрі повинні були бути дані про заповіт відносно неї, раз він виявив що є заповіт відносно брата і повинен був оформити не всю, тобто одну цілу частину житлового будинку як спадщину, а 1\\2 його частину, або іншу. Таким чином, позивач вважає що спадщина від 06.12.2002 р. оформлена з помилкою і нотаріус не врахував те, що у померлих є донька, тобто позивач. Позивач вказувала, шо на день смерті матері [PERSON] , і на день смерті батька, [PERSON] , хоча була зареєстрована у м. Кременчуці, але фактично проживала у с. Омельник та доглядала за батьками і допомагала їм по господарству, так як вони вже не спроможні були самі жити, тому вона жила у с. Омельник разом з ними. Так, згідно акту від 22.05.2017 р. було встановлено, що вона проживала зі своїми батьками до грудня 2002 року. Таким чином, за діючим законодавством на той час, вона фактично прийняла спадщину та мала право на спадщину, як після померлої матері, так і після померлого батька. Позивач вважає, що спадщина була оформлена на її брата з помилкою. Нотаріус не залучив всіх спадкоємців до спадкування та оформив спадщину [INFO] на її брата [PERSON] невірно. Слід визнати дане свідоцтво про право на спадщину недійсним та скасувати. Оскільки свідоцтво про право на спадщину являється недійсним, то і договір дарування від її брата на громадянина [PERSON] , являється також недійсним і його, також, слід визнати недійсним. Так як їй стало відомо, мав місце договір купівлі - продажу, а не дарування. За цю угоду було отримано грошові кошти і була прихована істинність даної угоди. Вважає, що вона набула право власності на спадкове майно, у наслідок того, що вона прийняла його фактично, так як проживала разом з померлими, матір`ю та батьком. На підставі вищевикладеного, просила суд ухвалити рішення, яким: - встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після померлих батьків [PERSON] та [PERSON] , у наслідок спільного проживання з ними. - визнати договір дарування між - [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Сапко О.Б., 10.11.2003 р., недійсним; - визнати свідоцтво про право на спадщину видане на [PERSON] від 06.12.2002 р. за № 8014, посвідчене третьою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою недійсним - витребувати 1/4 частину житлового будинку у відповідача, як добросовісного набувача. - визнати за [PERSON] , право власності у порядку спадкування на 1/4 частину житлового буд. [ADDRESS] Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] \~та її\~представник [PERSON] \~в судовому\~засіданні заперечували\~проти задоволення\~позову.\~Крім цього,\~19\~квітня 2019\~року на\~адресу суду\~надіслали відзив\~на позов,\~в якому\~просили застосувати\~строк позовної\~давності,\~оскільки договір\~дарування між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] укладено\~10.11.2003\~року. Саме із дати укладення договору почав спливати термін позовної давності щодо будь яких претензій [PERSON] стосовно спірного майна. Позивач,\~яка стверджує,\~що «прийняла\~спадщину після\~померлих батьків»,\~не могла\~не знати\~про перехід\~належного їй\~(за\~її твердженням)\~майна у\~володіння,\~користування та\~розпорядження іншої\~особи.[PERSON] звернулася до суду тільки 17.07.2017 року. Таким чином вона пропустила без поважних причин загальних трирічний строк позовної давності. Третя особа\~Приватний нотаріус\~Сапко О.Б.\~в судове\~засідання не\~з`явилася.\~На адресу\~суду надіслала\~заперечення на\~позов,\~в яких\~вважала позовні\~вимоги незаконними,\~необґрунтованими та\~не підтвердженими\~належними доказами.\~Крім цього\~просила застосувати\~строк позовної\~давності,\~оскільки договір\~дарування між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] укладено\~10.11.2003\~року. Саме із дати укладення договору почав спливати термін позовної давності щодо будь яких претензій [PERSON] стосовно спірного майна. Позивач,\~яка стверджує,\~що «прийняла\~спадщину після\~померлих батьків»,\~не могла\~не знати\~про перехід\~належного їй\~(за\~її твердженням)\~майна у\~володіння,\~користування та\~розпорядження іншої\~особи.[PERSON] звернулася до суду тільки 17.07.2017 року. Таким чином вона пропустила без поважних причин загальних трирічний строк позовної давності. Представник Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Суд розглянувши матеріали справи, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] являється спадкоємцем після померлої [INFO] матері [PERSON] . [PERSON] за час свого життя, 18 червня 1997 року склала заповіт на позивача та на [PERSON] , на майно що виражається в 1/2 частині житлового будинку та господарських будівель, що розташований в селі Омельник, Кременчуцького району Полтавської області, та взагалі все те, що належатиме їй на день смерті, в рівних долях. Позивач вказувала, що вона прийняла спадщину після [PERSON] фактично, так як проживала з нею разом у її житловому будинку на день її смерті та після її смерті - до смерті батька, тобто до грудня 2002 року, та вважала необхідним застосувати норму ст.549 ЦК УССР. Ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так в матеріалах справи міститься акт обстеження від 22 травня 2017 року, складеного [PERSON] та [PERSON] , засвідчений секретарем виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Гнєдаш І.В., яким підтверджено дану обставину. Крім цього, для підтвердження вказаної обставини позивачем заявлялося клопотання про виклик свідків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні своїми показами не підтвердила факт проживання [PERSON] станом на день смерті [PERSON] разом з останньою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні своїми показами не підтвердив факт проживання [PERSON] станом на день смерті [PERSON] разом з останньою. Отже, з викладеного вище вбачається, що єдиним доказом, який підтверджує факт проживання [PERSON] у спірний період є акт про обстеження, але такий акт не є достатнім доказом у таких правовідносинах, оскільки з його тексту неможливо встановити на яких фактичних обставинах ґрунтується засвідчення факту, тобто чи особи, що засвідчують такий акт проживали як сусіди і могли знати про такі обставини, чи допомагали по господарству в той період, та інше. Навіть, якщо припустити, що такого акту достатньо для підтвердження вказаної обставини, але спірні відносини не можуть бути підтверджені фактом проживання зі спадкодавцем на час прийняття спадщини, оскільки відповідно до ст.549 ЦК УССР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Такі дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Прийняття спадщини шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може прирівнюватись до фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Для першого способу прийняття спадщини необхідними є два юридичних факти: позитивний (постійне проживання в одному житловому приміщенні із спадкодавцем на час відкриття спадщини) і заперечний (відсутність відмови від прийняття спадщини протягом встановленого законом строку). В той час, підставами застосування другого способу вимагає значно ширшу кількість юридичних фактів. При цьому сам по собі факт проживання спадкоємця зі спадкодавцем в одному житловому приміщенні недостатній для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу. Під вступом спадкоємця в управління або володіння спадковим майном розуміється будь-які активні дії, що свідчать про наявність фактичного волевиявлення спадкоємця, спрямованого на володіння, користування та розпорядження спадщиною. Зазначені дії можуть виражатися у підтриманні майна, що входить до складу спадщини, у належному стані, пред`явленні претензій до боржників спадкодавця, погашенні його боргів, сплаті податків та зборів, здійсненні за рахунок спадщини інших виплат, дозволених законом, та інше. Для безспірного визнання особи спадкоємцем необхідно, щоб перелічені вище дії здійснювались систематично і продовжувались до закінчення строку для прийняття спадщини. Отже, достатніх доказів на підтвердження того, що [PERSON] , відповідно до вимог ст.549 ЦК УССР, прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном суду не надано. Таким чином, [PERSON] є такою, що не прийняла спадщину в розумінні закону, що діяв на час виникнення вказаних обставин, за таких обставин єдиним спадкоємцем залишився [PERSON] який прийняв спадщину в повному обсязі, таким чином останній мав право розпоряджатися належним йому спадковим майном на власний розсуд. Отже, оскільки судом встановлено, що [PERSON] фактично не прийняла спадщину, в той час вирішення інших позовних вимог безумовно залежить від визнання [PERSON] такою, що прийняла спадщину, тому в решті позовних вимог також слід відмовити, оскільки фактично дії [PERSON] щодо розпорядження належним йому спадковим майном, жодним чином не порушують права [PERSON] .

Outcome: dismissed