Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ним та [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що подружні відносини між ним та відповідачем [PERSON] фактично припинені, сімейне життя не склалося через діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, спільне господарство сторонами не ведеться, проживають окремо. Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.09.2019 позовна заява була залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків, які були усунуті позивачем 27.11.2019. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.12.2019 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 18.05.2020 на 08:30 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав до суду письмову заяву в якій заявлені позовні вимоги підтримав та просить справу розглянути за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач причин неявки суду не повідомила, правом на подання відзиву не скористалась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням, яке міститься в матеріалах справи. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Із позовної заяви встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені та подальше їх спільне життя, як подружжя, і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Шлюб між сторонами зареєстрований 07.03.2019 Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №72, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Як вбачається із змісту позовної заяви, від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги статті 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (статті 110 СК України). Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн., про несення яких вказано позивачем у позовній заяві, то суд виходить з наступного. За правилами статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Проте, матеріали справи не містять детального опису робіт, які надавались адвокатом позивачу та жодного доказу витрат на їх оплату, здійснених позивачем. За такого, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved