Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

У листопаді 2013 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), посилаючись на те, що 08.12.2012 р. о 03. 45 год. у м. Ізмаїл [PERSON], керуючи належним йому позивачу, автомобілем «Сузукі», д.н.ВН 9455 ВВ, не обрав безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки (ожеледиця), чим порушив п. 12.1 ПДР, не впорався з керуванням та допустив виїзд за межі проїжджої частини вліво та наїзд на опору ЛЕМ та бордюрний камінь, внаслідок чого автомобілю було завдано механічні пошкодження. Розмір матеріальної шкоди, згідно висновку авто товарознавчого дослідження від 30.04.2013 р., склав 112 791,19 грн., суму якої позивач просив стягнути з відповідача. Остаточно уточнивши розмір позовних вимог, представник позивача на підставі висновку експерту нової судової автотоварознавчої експертизи № 5490 від 17.08.2015 р. просив стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобілю, 235 540 грн. (а.с.209). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні 20.03.2014 р. проти задоволення позовних вимог частково заперечував, вважав, що дослідження проведено з порушеннями, у відсутність відповідача. Крім того, вважає, що у тому, що сталась ДТП є і вина позивача, оскільки [PERSON] отримав дозвіл на керування автомобілем від неповнолітньої дочки позивача, якій, у свою чергу, дозволила керувати автомобілем її мати [PERSON] , дружина позивача (а.с.63-64). 18.01.2016 р. у судове засідання не зявився, подав заяву про відкладення розгляду справи за сімейними обставинами (а.с.228). В силу вимог частини пршої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене, необхідність розгляду справи у розумний строк, припинення повноважень представника відповідача за його заявами з 30.06.2015 р. по 30.11.2015 р. (а.с.160, 218), необхідності реалізовувати свої процесуальні права, як відповідача (представника відповідача) без будь-якого подальшого затягування розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи. Заслухавши представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.12.2012 р. о 03. 45 год. у м. Ізмаїл [PERSON], керуючи автомобілем «Сузукі», д.н.ВН 9455 ВВ, не обрав безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки (ожеледиця), чим порушив п. 12.1 ПДР, не впорався з керуванням та допустив виїзд за межі проїжджої частини вліво та наїзд на опору ЛЕМ та бордюрний камінь, внаслідок чого автомобілю було завдано механічні пошкодження. Згідно свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу ВНС030231 від 06.07.2007 р. власником автомобілю «Сузукі», д.н.ВН 9455 ВВ, є [PERSON] (а.с.39). В наслідок ДТП, відповідно до висновку експерту нової судової автотоварознавчої експертизи № 5490 від 17.08.2015 р. розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобілю «Сузукі», д.н.ВН 9455 ВВ, внаслідок ДТП, на дату проведення експертизи становить 235 540 грн. (а.с.179-191). Як вбачається з постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.04.2013 р., що залишена без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.05.2013 р., винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових споруд чи іншого майна, визнано відповідача [PERSON] (а.с.8-11). Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] згідно заяві від 14.12.2015 р. незгоден із висновком проведеної нової судової автотоварознавчої експертизи № 5490 від 17.08.2015 р., вважає, що протиріччя між висновком вказаної експертизи та висновком експертизи № 2204 від 07.08.2014 р. в частині розміру нарахованої суми матеріальної шкоди можна усунути шляхом проведення додаткової експертизи в іншій експертній установі (а.с.222). Судом у виконання ч. 4 ст.10 ЦПК України розяснено представнику відповідача право заявити відповідне клопотання про призначення експертизи із обґрунтуванням підстав для її призначення та розяснено наслідки незявлення відповідного клопотання про призначення експертизи, - розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів (чи їх відсутності) (а.с.227). Відповідне клопотання представником відповідача заявлено не було. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди у відповідності до ч.3 ст.386 ЦК України. Відповідно до положень ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Розмір таких збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна саме на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі. Згідно з розясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обовязку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у звязку із заподіянням шкоди майну. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Отже, суд вважає, що висновок експерту нової судової автотоварознавчої експертизи № 5490 від 17.08.2015 р., яким встановлено розмір матеріальної шкоди на дату проведення експертизи, є належним доказом по справі на підставі якого шкода, завдана неправомірними діями відповідача майну позивача підлягає відшкодуванню. Разом з тим, судом встановлено, що право керування транспортним засобом у день скоєння ДТП було надано жінкою власника [PERSON] їх неповнолітній дочці, якій і раніше іноді вони дозволяли керувати транспортним засобом, а остання у свою чергу, вже дозволила управління автомобілем у день скоєння ДТП відповідачу. Вказане підтверджується і допитаних у судовому засіданні показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо зменшення розміру матеріальної шкоди на 20 % на підставі чого сума матеріальної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача становить 188 432,59 грн. Судові витрати підлягають стягненню зі сторін відповідно ст.88 ЦПК України з урахуванням сплати позивачем при подачі позову 1 127грн.

Outcome: partial