Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 07.06.2019 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачеві 39000 грн, які [PERSON] зобов`язався повернути в строк до 07.10.2019 року, щомісячно сплачуючи по 9750 грн. Однак відповідач свій обов`язок щодо повернення боргу у строки, визначені договором позики, не виконав, від спілкування з [PERSON] ухиляється, на вимоги про повернення грошових коштів не реагує. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач звернувся до суду з даним та просить стягнути з [PERSON] на його користь суму борг в розмірі 39000 грн за договором позики, укладеним між сторонами 07.06.2019 року. Зокрема, просить стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 840,80 грн та витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в розмірі 5000 грн. Ухвалою судді від 14.09.2020 року у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 15 год. 30 хв. 03.11.2020 року, яке відкладене на 08 год. 20 хв. 08.12.2020 року у зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання позивач не з`явився, 03.11.2002 року подав до суду клопотання, у якому просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 26). Відповідач [PERSON] у судові засідання 03.11.2020 року та 08.12.2020 року не з`явився, повідомлений був належним чином, копію позовної заяви з копіями додатків до неї отримав 09.10.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 3840000420289 (а.с. 21, 30). Відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому ЦПК України, не подав, будь-яких заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Отже,\~за письмової\~згоди представника\~позивача суд\~ухвалює рішення\~при заочному\~розгляді справи,\~що відповідає\~вимогам ст. 280-281 ЦПК України. У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України\~передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором (ч.\~1\~ст. 1049 ЦК України). Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст. 1046,\~1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Cудом встановлено, що між сторонами існують зобов`язання за договором позики. На підтвердження укладення договору між сторонами є борговий документ, власноручно написаний відповідачем у формі розписки, складеної 07.06.2019 року. Згідно вказаної розписки відповідач [PERSON] , [INFO] , паспорт № [NUMBER] , отримав в борг грошові кошти в розмірі 39000,00 грн від позивача [PERSON] , паспорт [NUMBER] , які зобов`язався повернути в строк до 07.10.2019 року (а.с. 24). Отже, судом встановлено, що позивач свої обов`язки за розпискою, складеною 07.06.2019 року, виконав в повному обсязі, а саме, передав грошові кошти в розмірі 39000,00 грн. Відповідач же свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів в строки, встановлені вищевказаною розпискою, не виконав, будь-яких доказів, які б спростовували факт отримання цих коштів чи підтверджували виконання ним зобов`язання шляхом повернення грошових коштів [PERSON] , не надано Статтею 599 ЦПК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ст. 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Статтями 526, 530 ЦК України зазначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконує свої зобов`язання за розпискою, складеною 07.06.2019 року, та добровільно не погашає суму боргу, у зв`язку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~ З квитанції про сплату судового збору № 15-7669135/С від 15.07.2020 року вбачається, що позивачем [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн (а.с. 1). Враховуючи вищезазначене, та у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі [PERSON] в розмірі 840,80 грн на користь позивача [PERSON] . Також, позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені [PERSON] судові витрати у виді витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, в розмірі 5000 грн. Судом встановлено, що 10.07.2020 року між позивачем [PERSON] (далі - Клієнт) та [PERSON] (далі - Адвокат) укладено договір № 10 про надання професійної правничої допомоги (далі - Договір), згідно якого Адвокат зобов`язується надати Клієнту професійну правничу допомогу щодо стягнення у судовому порядку з [PERSON] на користь Клієнта заборгованості в розмір 39000,00 грн за договором позики від 07.06.2019 року, а клієнт зобов`язується оплатити послуги Адвоката на умовах, визначених цим Договором. Згідно з п. 2.1. Адвокат зобов`язується надати Клієнту правову допомогу, що включає в себе, зокрема: п. 2.1.1. ознайомлення з проблемою та документами Клієнта; п. 2.1.2. надання первинної консультації; п. 2.1.3. підготовку правового обґрунтування та пропозицій щодо захисту інтересів Клієнта в суді за результатами вивчення наданих ним документів, обговорення з Клієнтом алгоритму дій та можливих ризиків; п. 2.1.5. підготовку позовної заяви та додатків до неї. Пунктом 4.1. Договору встановлено, що послуги адвоката оплачуються Клієнтом наступним чином: за послуги, вказані в п. 2.1.1.-2.1.5. Договору - 4000 грн із 100% передоплатою (а.с. 5). В той же час, згідно копії розрахункової квитанції серії АААА № 0007, 15.07.2020 року Адвокат Куліш С.М. за послуги, надані Клієнту [PERSON] , відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги № 1 від 28 березня 2019 року, отримав оплату у готівковій формі в розмірі 3000 грн (а.с. 6). Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем, понесених ним судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правової допомоги, оскільки у даній справі [PERSON] надавалась правова допомога [PERSON] за Договором про надання професійної правничої допомоги № 10 від 15.07.2020 року, згідно якого вартість послуг за фактично проведену роботу у даній справі становить 4000 грн. В свою чергу розрахункова квитанція серії АААА № 0007 від 15.07.2020 року видана на підставі іншого договору, а саме, Договору про надання професійної правничої допомоги № 1 від 28.03.2019 року, зі змісту якого встановлено, що позивачем було сплачено адвокату Кулішу С.М. 3000 грн. Отже, у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача понесених [PERSON] судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити за недоведеністю. На підставі викладеного та,

Outcome: approved