Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

У липні 2014 р. позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, уточнивши позовні вимоги у листопаді 2015 р., просить стягнути з відповідача борг за договорами позики: - від 10.11.2012 р. в розмірі 12760 грн. (800 євро) - сума позики; щомісячні 2% по 255,20 грн. (16 євро) за кожен місяць утримання позики за період з 10.11.2012 р. по 10.10.2015 р. в розмірі 8932 грн.; 3% річних від суми боргу за період з 12.11.2012 р. по дату складання позовної заяви, тобто 12.10.2015 р. у розмірі 9378,60 грн.; - та від 20.08.2013 р. в розмірі 17565 грн. (1500 доларів США) сума позики; щомісячні 2% по 351,30 грн. (30 доларів США) за кожен місяць утримання позики за період з 20.08.2013 р. по 20.10.2015 р. в розмірі 10187,70 грн.; 3% річних від суми боргу за період з 20.08.2013 р. по дату складання позовної заяви, тобто 12.10.2015 р. у розмірі 8863,27 грн.; за завдану моральну шкоду 10000 грн.; витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 243,60 грн., - в первісному позові просив стягнути 2000 грн. за надання юридичної допомоги, а всього 79930,17 грн., посилаючись на те, що 10.11.2012 р. він надав відповідачу 800 євро (12720 грн.), які відповідач зобовязалася повернути через 3 місяці зі сплатою щомісячно відсотків в сумі 16 євро. 20.08.2013 р. він надав відповідачу ще 1500 доларів США (22500 грн.) на 3 місяці зі сплатою щомісячно відсотків в сумі 30 доларів США. Проте у зазначений час відповідач не виконала зобовязання і гроші не повернула. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутність та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не зявилася, будучи повідомленою належним чином про час і місце розгляду справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд перевіривши матеріали справи-докази: квитанцію про оплату юридичних послуг від 13.07.2014 р.; роздруківку курсу української гривні до іноземних валют; оригінали розписок від 10.11.2012 р., 20.08.2013 р. (а.с. 11, 54-55, 56, 57), вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 10.11.2012 р. позивач надав у позику відповідачу 800 євро, що на дату подачі позову складало 12761,45 грн., а відповідач зобовязалася повернути отриману суму позики зі сплатою 2% щомісячно до 10.02.2013 р., про що відповідачем була надана розписка. Також 20.08.2013 р. позивач надав відповідачу 1500 доларів США, що на дату подачі позову складало 17577,11 грн., а відповідач зобовязалася повернути отриману суму позики зі сплатою 2% щомісячно через три місяці, тобто до 20.11.2013 р. про що відповідачем була надана розписка. Згідно зі ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Проте, відповідач порушила умови договору позики щодо своєчасного повернення грошових коштів. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якою передбачено правові наслідки порушення договору позичальником, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Після дослідження та оцінки доказів у справі, надані позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України докази вважаються судом належними та допустимими згідно до ст. ст. 58-59 ЦПК України. Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем, яка складається з: -заборгованості за позикою від 10.11.2012 р. 12761 грн. 45 коп.; -два відсотки за кожен місяць утримання позики за період з 10.11.2012 р. до 10.11.2015 р. (12761,45 грн. х 2% : 100% х 36 міс.) =9188,24 грн.. Але, три процента річних від простроченої суми повинні рахуватися згідно до ст. ст. 611, 625 ЦК України, за період з 10.02.2013 р. до 10.11.2015 р. тобто за 33 місяці, так як кошти повинні були бути повернуті саме до 10.02.2013 р. та становить: 1052,82 грн. (12761,45 грн. х 3% : 12 місяців х 33 місяці : 100%). Загальна сума заборгованості за договором позики від 10.11.2012 р. становить 23002,51 грн.. Заборгованості за позикою від 20.08.2013 р. 17577,11 грн.; - два відсотки за кожен місяць утримання позики за період з 20.08.2013 р. до 20.11.2015 р. 9491,64 грн. (17577,11 грн. х 2% : 100% х 27 міс.).; - три процента річних від простроченої суми за період з 20.11.2013 р. до 20.11.2015 р. за 24 місяці становить: 1054,63 грн. (17577,11 грн. х 3% : 12 місяців х 24 місяці : 100%). Загальна сума заборгованості за договором позики від 20.08.2013 р. становить 28123,38 грн.; Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, але вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково в звязку з невірним розрахунком проведеним позивачем. Хоча й позивачем проведено невірний розрахунок сум, які підлягають стягненню, але враховуючи, що загальна сума стягнення за майновою вимогою не перевищує ціну позову, то стягненню підлягають розраховані судом суми відповідно до ст. 11 ЦПК України. Також, суд вважає, що хоча було порушено право позивача на користування грошовими коштами, що йому належать, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. Дійсно, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Але, у п. 2 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» такі вимоги підлягають розгляду по суті лише у випадках, коли право на таке відшкодування прямо передбачено Конституцією України, або закріплене законодавством, яке встановлює саме відповідальність за заподіяння моральної шкоди при тих правовідносинах які виникли між сторонами спору. Оскільки спірні правовідносини виникли з договору позики, тобто з договірних зобовязань, то регулюються положеннями параграфу 1 глави 71 ЦК України, а це законодавство не передбачає відповідальності за заподіяння моральної шкоди, то в цій позовній вимозі потрібно відмовити в повному обсязі. Вирішуючи питання відповідно до ст. ст. 79, 84, 88 ЦПК України про відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу суд, виходячи з положень ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», вважає можливим стягнути понесені витрати частково, у розмірі 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, що складає на дату прийняття рішення 1600 грн. за вчинення окремої процесуальної дії поза судовим засіданням, тобто лише за складання позову, так як особа, що надала правову допомогу, участі в судовому засіданні не брала. Тому стягненню підлягає 640 грн. на відшкодування витрат повязаних з наданням юридичної допомоги. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача: на користь позивача витрати, повязані зі сплатою ним при предявлені позову 243,60 грн. судового збору за вимогу майнового характеру. На підставі викладеного, ст. ст. 23, 525, 526, 530, 611, 625, 629, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial