Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

У листипаді 2020 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , встановити опіку на малолітньою, стягнути аліменти. Заявлені вимоги мотивовані тим,що позивачка є бабусею малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка народжена відповідачкою поза шлюбом. Відомості про батька в свідоцтві про народження дитини внесені відповідно до ч. ст. 135 СК України. Після народження дитини та виписки з пологового будинку відповідачка з дитиною жила разом з позивачкою. Протягом першого року життя дитини відповідачка не надавала їй належний догляд, вела розгульний образ життя, постійно залишала її на позивача. З лютого 2009 року відповідач пішла з дому та залишила дитину на позивача. 11.09.2009 року відповідачка уклала шлюб з [PERSON] . З часу укладання шлюбу відповідач піклуватися про [PERSON] , [INFO] перестала, її долею не цікавиться, допомоги у вихованні, розвитку та утриманні доньки не приймає, не проявляє до доньки батьківської турботи, не бажає займатися вихованням дитини. Посилаючись на ці обставини,позивач з підстав,передбачених ст.150,164 СК України просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , встановити опіку на малолітньою, стягнути аліменти. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 18.11.2020 р. Відповідно до ст.274 ч.4 п.1 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.03.2021 року підготовче провадження закрито, та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з*явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, в судове засідання не з*явився, подав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , та заяву про слухання справи без участі представника. Враховуючи,що відповідач належним чином повідомлений про дату,час і місце судового засідання,не з`явився в судове засідання без повідомлення причин,не подав відзиву,позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення,суд згідно ст.280-281 ЦПК України розглядає справу без участі відповідача на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення. Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з встановлених судом обставин,предметом поданого [PERSON] позову є позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно своєї доньки. Правовідносини,які виникли між сторонами,регулюються ч.1 п.2 ст.164 Сімейного України,згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З матеріалів справи суд встановив,що матір*ю дитини [PERSON] , [INFO] є [PERSON] . Відомості про батька в свідоцтві про народження дитини внесені відповідно до ч. ст. 135 СК України. [PERSON] , [INFO] від народження проживає разом із позивачкою, що підтверджено актами про обстеження житлових умов від 19.11.2009 р. 09.12.2010 р.,10.12.2010 р.,18.03.2013 р. Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р.передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини. Як встановлено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»(№2402-ііі від 26.04.2001 р.)виховання в сім*ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов*язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров*я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При розгляді справи суд встановив,що за підсумками розгляду матеріалів Районною адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району встановлено, що [PERSON] з 2009 року разом із донькою не мешкає. Позивач також зверталася до Шевченківського РВ ЗМУ України в Запорізькій області щодо встановлення місця знаходження [PERSON] , де за результатами постановою від 29.10.2008 р. відмовлено у відкритті кримінального провадження. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування від 04.03.2021 р., органом опіки та піклування встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов*язків щодо виховання та утримання доньки, покинута нею, не цікавиться її здоров*ям, життям та подальшою долею. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз*яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлені судом обставини переконують у тому,що відповідач як мати дитини,не виконує своїх обов`язків та свідомо ухиляється від піклування про фізичний і духовний розвиток доньки,її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу доньки,не створює умов для отримання дитною освіти. Фактично між дитиною та матір*ю не виникло родинних стосунків,притаманних сім*ї,між ними немає почуттів любові,емоційного зв*язку. Відповідач дитиною не цікавився, проживає окремо від нього,намірів в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків не висловлює,це вказує на те,що виховання дитини бабусею та самоусунення від участі у житті доньки є для неї зручним. Враховуючи тривалість часу,протягом якого відповідач без жодних об`єктивних перешкод не виконує своїх батьківських обов`язків відносно доньки,її небажання змінити ставлення до виховання дитини та піклуватися про неї,суд прийшов до висновку,що винна поведінка матері відносно доньки знайшла своє підтвердження доказами і до відповідача необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав,який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки,однак є повністю співмірним із характером поведінки матері відносно дитини та інших обставин справи. З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами. Вірішуючи вимоги в частині встановлення опіки та стягнення аліментів, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦК України орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. З урахуванням того, що обов*язок щодо встановлення опіки над малолітньою особою покладено на орган опіки та піклування, суд не вбачає підстав для задоволення вказаних вимог. При вирішенні питання щодо стягнення аліментів суд зазначає, що оскільки на теперішній час питання щодо встановлення опіки не вирішується, вимога щодо стягнення аліментів є передчасною, та може вирішуватись судом після встановлення опіки органом опіки та піклування. На підставі ст.ст. 150, 164, 165 СК України,ст.12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: partial