Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] , в особі представника - адвоката Мілетич О.О., звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] , за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», в якому просив визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Квартира [ADDRESS] відповідно до Ордеру на житлове приміщення № 26692 серії Б від 21.10.1987 була передана в користування наймачу [PERSON] та членам її родини - [PERSON] (чоловік), [PERSON] (донька), [PERSON] (син). Наймач квартири [PERSON] померла [INFO] . Утримання квартири здійснювалося її чоловіком [PERSON] , який [INFO] також помер. Після його смерті фактичне утримання квартири та проживання у ній здійснюється позивачем. Позивач та відповідачі перебувають у родинних відносинах. [PERSON] є сестрою позивача, а [PERSON] , [PERSON] племінниками. Вказана квартира перебуває у комунальній власності. Відповідачі квартирою не користуються понад шість місяців без поважних причин. Факт реєстрації відповідачів у квартирі збільшує фактичний розмір виставлених рахунків на квартиру для сплати комунальних послуг позивачем та оскільки відповідачі не підтримують контактів із позивачем на самоусунулися від користування та утримання квартири, для позивача також неможливо змінити договір найму та стати власником особового рахунку і наймачем квартири, оскільки така дія потребує обов`язкової згоди інших зареєстрованих у житлі осіб, що і стало підставою для подання позову. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Цимбал І.К. від 21.07.2020 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 07.12.2020 вказану справу прийнято до свого провадження, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання. Від представника [PERSON] - адвоката Бабенко Ю.С. 02.03.2021 надійшов відзив, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Виїхати з квартири, у якій зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] разом з чоловіком та дітьми були змушені у 1998 році у зв`язку із конфліктами з братом, який був проти їх спільного проживання і всіляко чинив перешкоди спокійному проживанню у квартирі своєю аморальною поведінкою. У 2008 році старша донька - відповідач [PERSON] повернулася проживати до квартири. Згодом у 2009 році народився [PERSON] , який також був зареєстрований у квартирі. У період з 2008 року по 2016 рік [PERSON] регулярно приїжджала до квартири, де проживали її родичі, проте користуватися квартирою тривалий період часу було неможливо у зв`язку з постійними скандалами зі сторони позивача та його дружини, які протягом всього періоду спільного з відповідачами користування квартирою були проти їхнього проживання в квартирі. Вона неодноразово була свідком сварок зі сторони дружини позивача з її донькою, оскільки дружині позивача постійно заважали коляски, дитячі речі малолітнього [PERSON] , та особисті речі [PERSON] . Позивач з дружиною чинили перешкоди у користуванні санвузлами, кухнею, не дозволяли [PERSON] здійснювати прибирання квартири миючими засобами. При цьому самі вони не здійснювали прибирання квартири. У 2016 році через постійні конфлікти із позивачем, який не припиняв всіма способами спокійно реалізовувати своє право на користування житлом, а також враховуючи негативний вплив таких співмешканців, постійних скандалів і дискомфорту для малолітнього сина, [PERSON] разом із сім`єю переїхала жити до квартири чоловіка. У цьому ж році позивач з дружиною змінили замки у квартирі, у зв`язку з чим відповідачі не могли туди потрапити. На прохання надати ключі від нового замка, відповідачі відповіли відмовою. 02.03.2021 та 25.05.2021 до суду надійшли клопотання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про розгляд справи без участі його представника, а рішення винести по наявним матеріалам справи та враховуючи норми чинного законодавства. 19.03.2021 надійшла відповідь на відзив. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та її представники заявлені позовні вимоги не визнали, вказували про те, що позивач чинив перешкоди відповідачам у користуванні квартирою, у зв`язку з чим вони були змушені залишити її. Відповідач [PERSON] заперечував проти позову. Пояснив, що проживав в спірній квартирі з батьками кілька місяців після народження. Його рідна сестра [PERSON] після закінчення університету проживала в квартирі, а потім одружилась народила дитину та продовжувала проживати в квартирі до 2016 року. При цьому [PERSON] та його дружина своєю поведінкою змусили сестру з родиною поїхати в іншу квартиру. Відповідач [PERSON] пояснила, що позивач та його дружина проживали в квартирі на постійній основі, а поряд знаходилась також квартира дружини позивача. Протягом періоду проживання [PERSON] , позивач та його дружина створювали нестерпні умови для її проживання разом з дитиною: взимку відкривали двері на балкон і зачинали двері до своєї кімнати, таким чином вона не мала можливості закрити двері на балкон, а в квартирі було через це дуже холодно, був протяг, їй доводилось підкладати речі під двері щоб не було протягу; також [PERSON] та його дружина в певний період часу зайнялись бізнесом з продажу риби, яку вони зберігали, солили та обробляли прямо в квартирі, через що в квартирі був нестерпний сморід, серед кухні стояли великі камери для заморозки риби, була повна антисанітарія; також позивач та дружина завели собаку великого розміру, за якою не дуже добре доглядали: залишали її закритою в кімнаті на довгий час, собака лаяла та скавчала, що могло продовжуватись по декілька днів. Такі умови проживання були нестерпними, [PERSON] та її дитині все це спричиняло сильний дискомфорт, а тому їм довелось переїхати до місця проживання чоловіка [PERSON] . Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника не повідомила. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] , допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. 21.10.1987 [PERSON] видано Ордер на житлове приміщення № 26692 серії Б на квартиру [ADDRESS] на сім`ю із чотирьох осіб: [PERSON] , [PERSON] (чоловіка), [PERSON] (доньку) та [PERSON] (сина) (а. с. 9). [INFO] [PERSON] померла (а. с. 12). [INFO] помер [PERSON] (а. с. 13). З відповіді КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» від 18.05.2020 за № 17-18-05/2020 вбачається, що уповноваженим власником особового рахунку № [NUMBER] , який відкрито для здійснення нарахування та оплати за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій по квартирі [ADDRESS] являється [PERSON] (а. с. 14). Відповідно до електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] (а. с. 46). Судом встановлено, що наймачем житла - квартири [ADDRESS] був [PERSON] , а позивач та відповідачі були зареєстровані за вказаною адресою, як члени сім`ї наймача, неповнолітній [PERSON] - вселений до своїх батьків, одночасно з цим набувши рівного з іншими членами сім`ї права користування цим жилим приміщенням, іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням не укладалося. Сторони [PERSON] та [PERSON] проживали разом за вказаною адресою щонайменше з часу отримання ордеру на вказану квартиру та реєстрації у передбаченому законом порядку. Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 65 ЖК Української РСР передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 № 2 зі змінами, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Необхідно зазначити, що статтею 71 ЖК УРСР визначено умови відповідно до яких особу, може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Аналіз статті 71 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутністю поважних причин для такого не проживання. Відтак, на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Вказаний висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 24.10. 2018 у справі № 490/12384/16-ц, від 09 вересня 2020 року у справі № 755/16152/16-ц. На підтвердження позовних вимог позивачем надано акти про кількість фактично проживаючих осіб від 03.03.2017, 05.01.2018, 05.06.2018, 05.01.2019, 05.07.2019 та 05.12.2019 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , там не проживають понад шість місяців (а. с. 15, 16, 17, 18,19,20). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка являється дружиною позивача, вказала про те, що після укладення шлюбу вона проживає у квартирі [ADDRESS] , при цьому має у власності кв. [ADDRESS] в цьому ж будинку де проживала до шлюбу. Відповідач [PERSON] проживала у квартирі до 1998 року, тобто десь через рік після смерті матері вона вийшла заміж, народила сина [PERSON] та переїхала жити до свого чоловіка [PERSON] . [PERSON] приїхала проживати до квартири десь у 2008 -2009 році, потім з`явився її наречений, вони одружилися, у них народилася дитина. Одного разу [PERSON] запропонувала купити їм з позивачем однокімнатну квартиру, однак запропонована квартира не підійшла. У 2016 році [PERSON] з родиною з`їхали з квартири. Вона з позивачем в той час були у відпустці, а коли повернулися сусіди повідомили, що [PERSON] з чоловіком купили собі квартиру, продали меблі та виїхали. Замки в квартирі ніхто не змінював. Був випадок коли у [PERSON] в замкові зламався ключ, тому вони були змушені змінити замок. Комунальні платежі відповідачі не платять. Свідок [PERSON] , яка являється сусідкою сторін про справі та проживає у квартирі [ADDRESS] пояснила, що років 15 не бачила відповідачів [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] не бачила в будинку років п`ять, відколи вона продала меблі її сестрі та виїхала з квартири. Судом встановлено, що відповідачі у спірній квартирі не проживають, що підтверджено показами свідків та актами про не проживання. На обґрунтування заперечень відповідач [PERSON] надала копії квитанцій на оплату утримання будинку та прибудинкової території, за централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води, відповідно яких частково проводиться оплата вказаних послуг до 2016 року (т. 1 а.с. 96-115) Допитаний в якості свідка [PERSON] , який являється чоловіком відповідача [PERSON] пояснив, що у 1998 році разом з дружиною та сином проживав місяців шість у спірній квартирі, потім змінили місце проживання у зв`язку з конфліктом, який виник з братом дружини, позивачем по справі. Однак дружина постійно відвідувала квартиру. Потім у ту квартиру переїхали проживати [PERSON] , її чоловік, у них народився син. [PERSON] з [PERSON] не давали спокійно там проживати, шантажували. [PERSON] в квартирі проживала з 2006 по 2016 рік. За період проживання вони з чоловіком зробили у квартирі ремонт, замінили вікна, переклеїли шпалери. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 1990-2000 проживала в квартирі за адресою: [ADDRESS] , оскільки [PERSON] взяла над нами с братом опіку. Після її смерті в 1995 році опікуном став [PERSON] . [PERSON] постійно конфліктував з її братом, тому як тільки появилась можливість вони переїхали жити окремо. При цьому свідок дружила з відповідачем [PERSON] та дуже часто її відвідувала. Пояснила, що неодноразово була очевидцем того, як взимку з кімнати [PERSON] тягнуло холодом, оскільки він залишав балкон відкритим, а двері від кімнати зачиняв на ключ та йшов до дружини в її квартиру. Від цього в квартирі було нестерпно холодно, що робило неможливим проживання. Був період коли, родина [PERSON] зберігала в квартирі велику кількість риби, в великих контейнерах, від якої був сильний запах. Були випадки, коли [PERSON] закривав в кімнаті собаку, сам йшов, собака лаяла та скулила. На зауваження [PERSON] не реагував. [PERSON] постійно скаржилась їй на те, що [PERSON] та його дружина навмисно вчиняють дії, щоб зробити її проживання неможливим. Після переїзду [PERSON] до іншого житла, вона приїжджала з нею до квартири забрати речі, але в квартиру не змогли увійти оскільки в двері були замінені замки. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приймає до уваги пояснення відповідача [PERSON] про неможливість мешкання з дитиною у спірній квартирі через неналежні умови проживання, оскільки ці доводи підтверджуються поясненням свідків [PERSON] та [PERSON] . Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідачі [PERSON] та її син [PERSON] у квартирі [ADDRESS] шосе більш ніж понад шість місяців не проживають, добровільно змінили місце свого проживання, а тому їх слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Належних доказів того, що їм чинилися перешкоди у користуванні вказаною квартирою, суду не надано. Що стосується позовних вимог про визнання [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщення, то суд вважає у їх задоволенні відмовити, оскільки в судовому засіданні достеменно встановлено що їм чинилися перешкоди у користуванні квартирою, створювалися неналежні умови проживання, у зв`язку з чим вони були вимушені залишити вказану квартиру. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачі [PERSON] та неповнолітній [PERSON] набули права власності або права постійного користування іншим житлом позивачем не надано. За викладених обставин суд вважає, що позов у частині позовних вимог до відповідача [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю факту неповажності причин не проживання у спірній квартирі. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем за подання позову за чотири немайнові вимоги сплачено судовий збір 840,80*4= 3363 грн. Також позивачем понесені витрати на правничу допомогу в розмірі гонорару адвокату 3 000 грн відповідно до Договору про надання правової допомоги від 28.04.2020, додаткової угоди до договору від 16.03.2021, що підтверджується актом-приймання-передачі від 16.03.2021 (а.с.140-144) Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме дві вимоги, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню судові витрати позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі (3363+3000) / 4 = 1590,80 грн з кожного.

Outcome: partial