Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якій просила розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] , який зареєстровано 30.04.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 97; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.04.2011 року між сторонами був зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 97. Від цього шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Проте, спільне життя у сторін не склалося, шлюбні відносини між ними припинені у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, втратою почуття любові та поваги один до одного, сторони спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Також позивач зазначила, що відповідач аліментів нікому не сплачує, стягнень по виконавчим документам з відповідача не має, а тому має можливість надавати допомогу на утримання дитини. На підставі викладеного, змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, разом з позовною заявою надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги повністю підтримала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, у тому числі через оголошення про його виклик на сайті суду, заяви про розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило, а тому суд, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. 11 жовтня 2019 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 30 квітня 2011 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження дитини сторони записані її батьками. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім`ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливим, за наявності таких обставин збереження цього шлюбу надалі є недоцільним, що є підставою для задоволення даного позову в частині вимог про розірвання шлюбу. Стосовно позовним вимог [PERSON] про стягнення аліментів судом зазначається наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, ч. 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. На підставі викладеного, суд вважає, що стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] з відповідача підлягає у розмірі ј частини від усіх видів доходу (заробітку), щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини, оскільки [PERSON] працездатний, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь держави підлягають стягненню судові витрати за позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 768, 40 гривень. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.

Outcome: approved