Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

у липні 2015 позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з метою придбання металопластикових ПВХ конструкцій у ФОП «[PERSON], 31.01.2015 вона уклала із відповідачем кредитний споживчий договір про отримання кредиту у розмірі 4914 грн. Однак, договір купівлі - продажу вказаних вище конструкцій з ФОП [PERSON] нею укладено не було з причин недосягнення згоди по його істотних умовах. . 02.02.2015 року вона звернулася до банківської установи з вимогою розірвати укладений кредитний договір, однак отримала відмову. Оскільки позивач кредитних коштів не отримала, ними не користувалася, замовлений товар їй доставлено не було, відповідач оформив кредитний договір у відсутність договору купівлі - продажу товару, остання просить суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту від 31.01.2015 року № ABHORX145350806, укладеного між нею та ПАТ «А-Банк» у розмірі 4914 грн. на продаж ФОП [PERSON] виробів із профілю ПВХ; стягнути із відповідача на її користь матеріальні витрати у сумі 142 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] просить суд позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача Забара В.М. заперечив проти задоволення позову та пояснив, що підстав для визнання недійсним кредитного договору немає, оскільки позивач є людиною освіченою, дієздатною, в момент укладання договору із банком будь - яких перешкод, які б заважали їй розуміти значення укладеного правочину не існувало. Відповідач в повному обсязі виконав свої договірні зобовязання, надавши кредитні кошти з метою задоволення споживчих потреб позивача та перерахував їх на рахунок ФОП [PERSON] Треті особи у судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного висновку: 31.01.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Акцент -Банк» укладено заяву позичальника № АВН0RX145350806 згідно якої позичальнику надано строковий кредит в розмірі 4914 грн. строком на 36 місяців ( з 31.01.2015 по 30.01.2018 включно) з відсотковою ставкою 0,12 % річних. Кредит позичальнику надано на оплату товару - вікон\\дверей конструкції ПВХ вартістю 6914 грн. шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] (а.с.7). Одночасно позичальнику надано довідку про умови кредитування А-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту, а також графік погашення кредиту. (зв.ст. а.с. 7,8). Із даних меморіального ордера від 31.01.2015 року відповідачем ПАТ «А-Банк» надано кредит у розмірі 4914 грн. та у відповідності до меморіального ордера від 02.02.2015 року на рахунок ФОП [PERSON] відповідачем ПАТ «А-Банк» перераховано 3380, 83 грн. (зв.ст. а.с. 14). Призначення платежів: оплата за ИНН [NUMBER] згідно рахунку - фактури № 5 від 31.01.2015 року. Із даних чека від 08.05.2015 року слідує, що позивач сплатила на рахунок відповідача 142 грн, з них 137 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитом. (а.с. 15). До матеріалів справи надано рахунок № Б-Н від 31.01.2015 року про те, що [PERSON] замовлено у ФОП [PERSON] вікна ПВХ вартістю 6914 грн., перший внесок 2000 грн., сума кредиту 4914 грн. (зв.ст.а.с.15). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, a також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, судом встановлено, що 31.01.2015 року між [PERSON] та ПАТ «А- Банк був укладений договір про надання строкового кредиту, про що свідчить підпис [PERSON] у заяві позичальника № АВН0RX145350806. В цей же день ПАТ «А-Банк» надав [PERSON] інформацію про умови кредитування та сукупну вартість споживчого кредиту, графік погашення кредиту, з якими остання була ознайомлена, про що свідчить її підпис. У п.13 заяви позивачальника вказано, що своїм підписом [PERSON] підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування в ПАТ «Акцент банк» (а також його місцезнаходження), а саме: мету, для якої кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями позичальника; тип відсоткової ставки ; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору (перелік усіх витрат,повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та державні субсидії, на які позичальник має право і відомості про те, від кого позичальник може одержати докладну інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Однак, позивач [PERSON] в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не надала доказів на підтвердження недійсності, укладеного кредитного договору. Таким чином, [PERSON] необґрунтовано посилалася на те, що банк порушив її права, уклавши споживчий кредитний договір без наявності договору купівлі - продажу товару. Так, при укладенні кредитного договору позивач ознайомилася із його умовами, не заперечувала проти них та погодилася на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання були вільним. При цьому кредитні кошти бралися саме на купівлю вікон ПВХ та сторони обумовили розмір наданих кредитних коштів. При цьому, 08.05.2015 року позивач добровільно сплатила на виконання умов договору 137 грн. в рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором. Окрім цього, суду не надано доказів щодо того, що представник ПАТ «А-Банк» Кобилко П.В. при укладанні кредитного договору була не уповноважена на вчинення даних дій. Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір - заява позичальника № АВН0RX145350806 від 31.01.2015 року зі сторони відповідача укладена Кобилко П.В., яка на підписання даного договору уповноважена довіреністю, а тому посилання позивача про укладення договору не уповноваженою особою є безпідставними. Таким чином, суд приходить до висновку, що кредитний споживчий договір про отримання позивачем кредиту у розмірі 4914 грн. на купівлю металоплатикових ПВХ конструкцій із відповідачем є укладеним на умовах та в порядку, визначеному чинним законодавством України, з дотриманням принципу свободи, а такожвимог Закону України «Про захист прав споживачів». З урахуванням викладеного, порушень зі сторони банку при укладенні кредитного договору не встановлено, а отже підстави для визнання його недійсним відсутні. На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що підстав для визнання кредитного договору недійсним не встановлено, вимога позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди до задоволення не підлягає. Таким чином, суд залишає позов без задоволення. Пунктом 1 частини 7 ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що повязані із порушенням їхніх прав. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed