Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , де третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення юридичних фактів та визнання права власності. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла мати її чоловіка [PERSON] - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] . За своє життя спадкодавець залишила заповіт, відповідно до якого спадкоємцями після смерті [PERSON] є її двоє дітей - [PERSON] (чоловік позивача) та [PERSON] Чоловік позивача [PERSON] прийняв спадщину у встановлений законом строк шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, оскільки на момент відкриття спадщини, постійно проживав у вказаному будинку, здійснював необхідні поточні ремонтні роботи, доглядав прибудинкову територію, сплачував комунальні платежі, отримував поштові відправлення на цю адресу. [INFO] [PERSON] раптово помер. За життя спадкодавець заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач та їх спільні діти - [PERSON] та [PERSON] . На момент смерті [PERSON] та [PERSON] , законодавством не передбачалася обов`язкова державна реєстрація права власності на нерухоме майно, а тому ні чоловіком, ані позивачем не було її здійснено. У зв`язку з необхідністю оформлення права власності на належну частку нерухомого майна, позивач звернулася до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, де їй було відмовлено, так, як на момент смерті [PERSON] , її син [PERSON] не набув права власності на спадкове майно. З урахуванням викладеного, позивач звернулася до суду і просила суд встановити факт прийняття [PERSON] , який помер [INFO] , спадщини після матері [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим нерухомим майном, а саме 1/2 частину домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на момент відкриття спадщини; встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим нерухомим майном, а саме 1/2 частину домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на момент відкриття спадщини; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння, а саме житлового будинку, загальною площею 67,4 кв.м., із господарчими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23 липня 2019 року прийнято справу до розгляду та визначено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори інформацію чи відкривалися спадкові справи після [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . (а.с.98). Ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.128). 14 листопада 2019 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов та просила його задовольнити з підстав викладених у ньому. Зокрема зазначила, що фактично прийняла спадщину після чоловіка [PERSON] , який в свою чергу прийняв спадщину після матері [PERSON] , оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживала в будинку за адресою: [ADDRESS] , здійснювала необхідні поточні ремонтні роботи, доглядала прибудинкову територію, сплачувала комунальні платежі, отримувала поштові відправлення на цю адресу, як на адресу свого проживання. Позивач досі проживає у спадковому будинку разом із сином, одна утримує його, а тому вважає, що успадкувала будинок в цілому. Представник позивача - адвокат Бабак Є.В. суду повідомив, що позивач в спірному домоволодінні проживає починаючи з 1977 року. Оскільки заявник не має можливості одержання іншого, окрім рішення суду, документу, який посвідчував би факт того, що після смерті [PERSON] її син - [PERSON] , фактично вступив у володіння та управління будинком [ADDRESS] , а також того, що після смерті останнього позивач, як його дружина, вступила в управління та володіння зазначеним будинком, тому єдиним способом підтвердження цих фактів на сьогодні є встановлення таких рішенням суду. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала. Зазначила, що [PERSON] , який є її рідним братом, дійсно проживав в спірному домоволодінні, фактично прийняв спадщину після смерті їх матері, але спадкові права за своє життя не оформив, оскільки раптово помер. Відповідач [PERSON] позов визнав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] підтримала наданий до суду відзив, в якому зазначила, що з моменту смерті батька [PERSON] , її мати - [PERSON] , фактично володіла та утримувала частку будинку, яка була нею успадкована після його смерті. На даний час мати продовжує володіти 1/2 частиною будинку [ADDRESS] , здійснює управління частиною будинку та прибудинковою територією, несе матеріальні витрати щодо побуту та сплати необхідних платежів за будинок.Позовну заяву визнала та проти її задоволення не заперечувала. Представник третьої особи Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, до суду надано заяву з прохання слухати справи у їх відсутність та винести рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до частин першої та третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом частин четвертої, п`ятої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Як роз`яснив у п.1 своєї постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права. Згідно із ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 561 ЦК УРСР та п.112 Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (549 ЦК УРСР ). Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (далі по тексту - Інструкція), яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (пункт 113 Інструкції). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.14). Відповідно до заповіту [PERSON] від 18.12.1985, який зареєстровано в спадковому реєстрі за № 1-89, все майно, яке їй належало, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, остання заповіла в рівних частках кожному зі своїх дітей: [PERSON] та [PERSON] . (а.с.17-18). Після смерті [PERSON] , [PERSON] прийняв спадщину у встановлений законом строк шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, а саме 1/2 частиною будинку [ADDRESS] , оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживав у вказаному будинку, здійснював необхідні поточні ремонтні роботи, доглядав прибудинкову територію, сплачував комунальні платежі, отримував поштові відправлення на цю адресу, як на адресу свого проживання. Дані обставини встановлені та підтверджуються наданими письмовими доказами та показами допитаних у суді свідків. Крім того, дані обставини визнані відповідачем [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.15). Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є дружина [PERSON] та їх спільні діти - [PERSON] та [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину у встановлений законом строк шляхом фактичного вступу у володіння та управління належної чоловіку 1/2 частини будинку [ADDRESS] , в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживала у вказаному будинку, здійснювала комунальні платежі, була зареєстрована у лікарні за цим місцем проживання, отримувала поштові послуги за цією адресою, доглядала будинок, вирішувала побутові питання родини у будинку, доглядала прибудинкову територію, та інше. Так, свідок [PERSON] пояснила, що є рідною сестрою позивачки, і часто бувала у них вдома. Зазначила, що коли [PERSON] вийшла заміж, то постійно проживала з чоловіком за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] повідомила, що позивачку знає починаючи з 1976 року, оскільки є її сусідкою. На момент смерті [PERSON] - [PERSON] зі своєю сім`єю проживав у спадковому будинку. Після смерті [PERSON] і до тепер [PERSON] проживає у будинку, утримує його. У зв`язку з необхідністю оформлення права власності на належну частку нерухомого майна, позивач звернулась до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, 02.11.2018 державним нотаріусом Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С., було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] , після [PERSON] , померлої [INFO] , спадкоємцем якої за заповітом був [PERSON] , який помер [INFO] . Підставою для відмови у зверненні, нотаріус визначила те, що на момент смерті [PERSON] , її син [PERSON] не набув права власності на спадкове майно (а.с.88). Також, нотаріус у своїй постанові посилалася на те, що відповідно до п. 23 Листа ВССУ, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Оскільки відповідачами по справі позов визнано в повному обсязі, позовні вимоги підтверджуються наданими письмовими доказами та показами допитаних свідків, суд приходить до висновку, що після померлої [PERSON] фактично спадщину отримали її діти - [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, кожний по 1/2 частці житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] . Судом встановлено і не заперечується сторонами по справі, що після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] фактично прийняла спадщину у встановлений законом строк шляхом фактичного вступу у володіння та управління належної чоловіку 1/2 частини будинку [ADDRESS] , в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживала у спірному домоволодінні. Підсумовуючи наведене, суд вважає позовну заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи результат розгляду справи, вимоги ст.141 ЦПК України та клопотання позивача залишити судові витрати на її рахунку, судові витрати розподілу не підлягають та їх слід залишити за позивачем.

Outcome: approved