Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] (надалі - Позивач) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до фізичної особи підприємця [PERSON] (надалі - Відповідач), в якій поставлено питання про розірвання договору купівлі - продажу, стягнення з відповідача на її користь коштів, отриманих Відповідачем, в розмірі 23 000,00 грн., пені в сумі 6 000,00 грн. та судових витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач фізична особа підприємець [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надсилав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся у встановленому порядку, причини не явки суду не відомі. На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку позивача, який не заперечив проти заочного розгляду справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що 12 травня 2014 року сторонами було укладено договір купівлі-продажу (наділ - Договір). Відповідно до п. 1.1, п. 2, п. 4.1 Договору продавець ФОПА кушко мав передати покупцю [PERSON] обладнання згідно переліку та базу даних напрацьованих клієнтів, а покупець [PERSON] мала заплатити продавцю ФОПА кушко 20 000,00 грн. з яких сторони домовились: 15 000,00 грн. за базу даних напрацьованих клієнтів та 5 000,00 грн. за обладнання згідно переліку п. 2 Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. На виконання умов Договору Позивач передала Відповідачу 12.05.2014 р. 10 000,00 грн., 11.06.2014 р. 3 000,00 грн., 19.10.2014 р. 10 000,00 грн., на загальну суму 23 000,00 грн., що підтверджується розписками (а.с. 5-7). Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Враховуючи наявні обставини та виходячи із зазначених вище положень Цивільного кодексу України, можна зробити висновок, що Відповідач свої зобов'язання за Договором купівлі-проваджу від 12.05.2014 р. не виконав. Відповідно до п. 6.4. Договору за порушення строків передачі товару Продавець платить пеню в розмірі 100,00 грн. за кожен день прострочення передачі. Відповідач повинен був передати обладнання 12.05.2014 р. З 12.05.2014 р. по 12.07.2014 р. становить 60 днів. Пеня дорівнює: 100,00 грн. х 60 днів = 6 000,00 грн. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Частинами 1-3 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його становлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 та 5 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання припиняються. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що Відповідач порушив умови договору у зв'язку з його невиконанням, тому такий підлягає розірванню із стягненням на користь Позивача сплачених коштів в розмірі 23 000,00 грн. та пені в розмірі 6 000,00 грн. Отже, вимоги Позивача підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved