Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що під час перебування у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем [INFO] у неї народилась дитина [PERSON]. 24 серпня 2007 року між сторонами був зареєстрований шлюб, [INFO] у них народилась дитина - донька [PERSON]. До вересня 2014 року [PERSON] та [PERSON] разом із доньками мешкали однією родиною в [ADDRESS]. У вересні 2014 року у зв'язку із проведенням на території Донецької області антитерористичної операції [PERSON] із дітьми переїхала до м. Києва, де була взята на облік як тимчасово переміщена особа. Відповідач від проживання з дружиною відмовився, адже є громадянином Російської Федерації та поїхав у невідомому напрямку. До грудня 2014 року позивач підтримував зв'язок із чоловіком виключно через мережу Інтернет, а тому встановити його дійсне місце проживання [PERSON] не вдається. Ще у 2012 році [PERSON] був знятий з місця реєстрації по останньому місцю проживання в м. Ставрополь Російської Федерації, всі наявні виконавчі провадження відносно відповідача закриті у зв'язку із неможливістю встановлення його місця проживання. [PERSON] самостійно утримує дітей, піклується про їх здоров'я, а також фізичний та моральний розвиток. Однак, відповідач з часу фактичного припинення шлюбних відносин участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, розвитком доньок не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, про своє місце проживання не повідомляє. Таким чином, [PERSON] чинить перешкоди позивачу у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дітей, їх фізичний та моральний розвиток. Зазначила, що старша дитина - [PERSON] часто хворіє на застудні захворювання, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Також донька страждає на перепади артеріального тиску та проходить стаціонарне лікування. Молодша дитина - [PERSON] страждає на вроджений порок серця та має статус інваліду з дитинства. Згідно із висновком Національного інституту серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова НАМН України, дитині необхідно провести операцію по усуненню пороку серця шляхом встановлення окклюдера. Оптимальний вік для подібних операцій - дошкільний. У разу виникнення ускладнень у вигляді значного скидання крові, при появі і наростанні симптомів серцевої недостатності операція повинна бути виконана у найкоротший термін. Наразі позивач разом із донькою чекають черги на проведення даної операції, але у разі довгострокової затримки може з'явитись необхідність у проведенні даної операції закордоном. Крім того, виїзд дітей закордон, вочевидь, на думку позивача, сприятиме розширенню їх світогляду та добре позначиться на їх інтелектуальному розвитку як особистостей. Через те, що [PERSON] заходження відповідача не відоме, вона не має змоги отримати від нього нотаріально завірений дозвіл на виїзд дітей за державні кордони України. У зв'язку із цим позивач був вимушений звернутися до суду та просив надати малолітнім [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], дозвіл на виїзд за межі України до Європи та країн Шенгенської візи, а також до Російської Федерації без згоди та супроводу батька [PERSON] до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] та [PERSON] - [INFO] та дозволити виготовити для цього всі необхідні проїзні документи. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих причин, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. 24 серпня 2007 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] у Відділі запису актів цивільного стану управління запису актів цивільного стану Ставропольського краю по місту П'ятигорську, запис акту про укладення шлюбу № 954, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 24.07.2007 року. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У відповідності до довідки про місце проживання та склад сім'ї, виданої 19.07.2016 року головою правління ЖБК «Супутник», [PERSON] у період з квітня 2009 року по вересень 2014 року постійно проживала без реєстрації за адресою [ADDRESS] разом із членами сім'ї: чоловіком [PERSON], доньками [PERSON] та [PERSON] Як вбачається із довідки № 3007004746, виданої 27.05.2015 року Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією, [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], та взята на облік в Подільському районі міста Києва разом із [PERSON], 2005 р.н., та [PERSON], 2008 р.н., як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Згідно довідок №№ 164/2016 та 165/2016, виданих 08.02.2016 року т.в.о. начальника ГУ ДМС України в м. Києві, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], набули громадянство України. Судом встановлено, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають спільно зі своєю матір'ю, позивачем по справі, яка через наявність у доньок хронічних захворювань з метою проходження дітьми лікування має намір тимчасово виїхати з ними за межі України до Європи та країн Шенгенської візи, а також до Російської Федерації, що вимагає для перетину кордону надання батьком дітей, відповідачем по справі, письмового дозволу на виїзд дітей за межі України. Дійсно, згідно витягу з історії хвороби [PERSON], 2005 р.н., № 3306, виданого Дитячою клінічною лікарнею № 6 Шевченківського району м. Києва, дитина у період з 19.11.2015 року по 01.12.2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні у ревмокардіологічному відділенні. У свою чергу, як вбачається із консультативного висновку № 241, складеному 04.02.2016 року ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова НАМН України», [PERSON] має діагноз вроджений порок серця. Також [PERSON] має статус інваліда з дитинства, що підтверджується відповідним посвідченням № [NUMBER], виданим Управлінням праці та соціального захисту населення Подільської районної у місті Києві державної адміністрації. [PERSON] як на підставу своїх позовних вимог посилається саме на життєву необхідність у проходженні дітьми лікування за межами України, а також сприяння розширенню їх світогляду та інтелектуальному розвитку як особистостей, а без дозволу на це батька вона позбавлена можливості виїхати разом із доньками за кордон. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права. Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно із ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У відповідності з п.п.2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Так, згідно паспортних даних позивача, [PERSON] є громадянкою України, її діти [PERSON] та [PERSON] набули громадянство України. Доньки проживають разом із матір'ю. Будь-якого зв'язку із відповідачем родина не підтримує, відповідач не цікавиться життям дітей та добровільно не надає дозволу на виїзд дітей, що суперечить інтересам дітей з огляду на існування у них важких захворювань, які в разі погіршення стану здоров'я у термінових випадках можуть потребувати невідкладного лікування за межами країни. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та оформлення паспорта/проїзного документа на дитину при відсутності згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом встановлено, що отримати у добровільному порядку від батька дітей дозволу на виїзд доньок за межі України, а також оформлення паспорту/проїзного документа не виявляється можливим, у зв'язку із тим, що позивачу не відоме його місце перебування. Згідно інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відомостей щодо перетину державного кордону України у період з 01.01.2014 року по теперішній час громадянином Російської Федерації [PERSON] в базі даних не виявлено. Дії кожного із батьків не повинні обмежувати права один одного та їх спільної неповнолітньої дитини щодо можливості сумісного тимчасового виїзду за межі України для організації оздоровлення дитини та відпочинку. Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на тимчасове вивезення дітей за кордон, а саме до країн Європи та Шенгенської візи, а також до Російської Федерації, для відпочинку або проходження лікування, узгоджується з його правами та обов'язками, покладеними на нього Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дітей сторін за кордон і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дітей. Будь-яких обмежень для реалізації права на тимчасовий виїзд за межі України малолітніх дітей сторін судом не встановлено. Разом з тим, суд вважає за необхідне зменшити період, на який слід надати дозвіл позивачу на виїзд спільних з відповідачем дітей за межі України, до двох років, у зв'язку із необґрунтованістю вимоги [PERSON] про надання такого дозволу до досягнення кожною донькою повноліття, що також може призвести до порушення прав відповідача.

Outcome: partial