Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову зазначено, що сторони по справі з 02 грудня 1967 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За період спільного проживання в шлюбі в них народилося двоє дітей, які на даний час досягли повноліття. Протягом тривалого часу сторони спільно не проживають, не спілкуються та не підтримують шлюбних відносин. Шлюб носить формальний характер. Просила шлюб розірвати. Ухвалою суду від 29 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивачка у судове засідання не прибула, направила на адресу суду письмове клопотання про слухання справи без її участі, на примирення не погоджується, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] не подав відзиву на позовну заяву, у судове засідання не прибув і про причину своєї неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився повторно, відзиву на позовну заяву не подав, суд за згодою позивача провів заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази, які надані лише позивачем, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 02 грудня 1967 року між [PERSON] та [PERSON] у районному бюро ЗАГС Івано-Франківської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 494. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 02 грудня 1967 року бюро ЗАГС Калуської районної ради депутатів трудящих Івано-Франківської області. За статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За статтею 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 СК України та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Також відповідно до вимог ч.4 ст.56 СК України суд не може примушувати дружину та чоловіка до збереження шлюбних відносин. Отже, з наведеного вбачається, що застосування строку для примирення є правом суду, а не його обов`язком. Вивчивши обгрунтування позову позивачки, яка просила не надавати строк для примирення, ту обставину, що між сторонами відсутні шлюбні відносини, неповнолітніх дітей на утриманні подружжя немає, суд прийшов до висновку, що застосування судом строку для примирення подружжя за наведених обставин суперечитиме інтересам позивачки. Згідно статті 112 СК України підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є з`ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки встановлено, що сторони не підтримують сімейні стосунки, позивачка заперечує щодо примирення, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам позивачки, що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заяви про відновлення дошлюбного прізвища позивачка не подала. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, а тому з врахуванням вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений нею за подання позовної заяви до суду судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved