Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення від права на спадкування та визнання права власності на частку будинку і земельної ділянки в порядку спадкування в якому вказувала, що з 29 липня 2003 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . 04 квітня 2016 року, тобто в період шлюбу, подружжя придбало 49/100 часток житлового будинку [ADDRESS] та 49/100 часток земельної ділянки, розташованої за цією ж адресою, призначеної для обслуговування вказаного житлового будинку. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 49/200 часток житлового будинку [ADDRESS] та 49/200 часток земельної ділянки, розташованої за цією ж адресою, призначеної для обслуговування вказаного будинку. Сторони, як спадкоємці першої черги за законом (позивачка - дружина, відповідачі - діти спадкодавця) прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Разом з тим, позивачка зазначала, що спадкодавець за життя був інвалідом 1-ої групи, хворів на цукровий діабет, йому було ампутовано обидві ноги, останній переніс інсульт, а тому потребував постійного стороннього догляду та допомоги, що в повному обсязі надавалася [PERSON] . В той же час відповідачі ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві, яку той потребував. [PERSON] , прийнявши спадщину, звернулася до нотаріуса з приводу її оформлення, проте нотаріус відмовив їй в посвідченні прав на все спадкове майно у зв`язку з наявністю інших спадкоємців, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, як єдиній спадкоємиці. Враховуючи вказані обставини, позивачка на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України просила усунути [PERSON] , [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] , а також визнати за нею право власності на 49/200 часток житлового будинку [ADDRESS] та 49/200 часток земельної ділянки, розташованої за цією ж адресою, призначеної для обслуговування вказаного будинку в порядку спадкування після смерті [PERSON] . В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала в повному обсязі. При цьому пояснила, що [PERSON] протягом останніх років життя знаходився у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, яку вона надавала в необхідному обсязі. Відповідачі періодично навідували батька, проте йому не допомагали, при цьому останній їх про це не просив. У 2013 році [PERSON] двічі виїжджала на заробітки на територію Російської Федерації. У зв`язку з виїздом просила відповідачів про допомогу батькові на період її відсутності. [PERSON] категорично відмовилася, а [PERSON] погодився на пропозицію, проте батька належним чином не доглядав та виконував свій обов`язок лише 7-10 днів (в іншому випадку - близько 20 днів), внаслідок чого позивачка була змушена повернутися із заробітків значно раніше. Вважала, що таке ставлення відповідачів до батька є підставою для усунення їх від права на спадкування після його смерті та визнання за нею права власності на усе спадкове майно. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. При цьому пояснили, що [PERSON] протягом останніх років життя дійсно знаходився у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, яку в необхідному обсязі отримував від дружини [PERSON] . Також вказували на те, що вони систематично навідували батька, надавали йому необхідну допомогу, в тому числі здійснювали догляд за батьком протягом періоду перебування позивачки на заробітках за кордоном, забезпечуючи його всім необхідним, а тому не вбачали підстав для задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, представника позивачки [PERSON] , показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що з 29 липня 2003 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . 04 квітня 2016 року, тобто в період шлюбу, подружжя придбало 49/100 часток житлового будинку [ADDRESS] та 49/100 часток земельної ділянки площею 0,048 га, розташованої за цією ж адресою, призначеної для обслуговування вказаного житлового будинку. Вказане майно було зареєстроване за [PERSON] (на той час - [PERSON] ). [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 49/200 часток житлового будинку [ADDRESS] та 49/200 часток земельної ділянки площею 0,048 га, розташованої за цією ж адресою, призначеної для обслуговування вказаного будинку. Сторони, як спадкоємці першої черги за законом (позивачка - дружина, відповідачі - діти спадкодавця) прийняли спадщину після смерті [PERSON] [PERSON] , прийнявши спадщину, звернулася до нотаріуса з приводу її оформлення, проте нотаріус відмовив їй в посвідченні прав на все спадкове майно у зв`язку з наявністю інших спадкоємців, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, як єдиній спадкоємиці. Чинний Цивільний кодекс України передбачає право спадкоємців за заповітом або законом отримувати у власність спадщину, тобто майно, що належало спадкодавцю на час його смерті (книга 6 ЦК України). Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). Разом з тим, законодавство України встановлює підстави за якими спадкоємець може бути усунений від права на спадкування. Зокрема, ч. 5 ст. 1224 ЦК України (на яку посилається позивачка) вказує на те, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Зі змісту зазначеної норми закону, роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п. 6 постанови Пленуму за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а також правових позицій Верховного Суду, викладених в постановах від 18 липня 2018 року у справі №390/1635/15-ц, від 08 серпня 2019 року у справі №127/26904/16-ц, від 18 вересня 2019 року у справі №760/21117/15-ц вбачається, що особа може бути усунена від права на спадкування лише в разі встановлення судом в сукупності ряду обставин, а саме: перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво; його потребу в отриманні сторонньої допомоги; відсутність такої допомоги з боку спадкоємців або осіб, що не входять до кола спадкоємців або ж недостатність такої допомоги в зв`язку з чим спадкодавець потребував додаткової допомоги з боку спадкоємця, про усунення від спадкоємства якого ставиться питання; звернення спадкодавця із проханням про надання допомоги до такого спадкоємця та відмова останнього від надання допомоги або іншим чином свідоме ухилення від її надання; фізична та матеріальна спроможність спадкоємця надавати допомогу спадкодавцеві. Зокрема, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим вона потребує догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується виключно умисною формою вини. При цьому підлягає врахуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. Відсутність хоча б однієї з вказаних обставин унеможливлює застосування наслідків положень ч. 5 ст. 1224 ЦК України. В судовому засіданні з пояснень сторін, показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи (а.с. 30-32) вбачається те, що за життя [PERSON] був інвалідом 1-ої групи, мав ряд тяжких захворювань, за своїм фізичним станом потребував постійного стороннього догляду та допомоги. Така допомога в повному обсязі надавалася дружиною спадкодавця - [PERSON] , яка з власної ініціативи взяла на себе обов`язок по догляду за чоловіком, забезпечувала його всім необхідним, у зв`язку з чим спадкодавець не потребував додаткової сторонньої допомоги, в тому числі від дітей (за винятком подій, що мали місце у 2013 році). Відповідачі навідували батька з різною періодичністю, відносини між цими особами мали мінливий характер. Як вбачається з пояснень сторін, протягом 2013 року [PERSON] двічі виїжджала на заробітки на територію Російської Федерації. У зв`язку з виїздом, на період її відсутності остання просила відповідачів про надання допомоги [PERSON] . Згідно пояснень [PERSON] (частково підтверджених показаннями свідка [PERSON] ), [PERSON] погодився надавати допомогу батькові та у період її відсутності здійснював догляд за батьком, проте такий догляд не забезпечував потреби [PERSON] в повному обсязі. В той же час інші свідки ( [PERSON] , [PERSON] ) в судовому засіданні надали суду показання виключно з приводу відносин між сторонами та спадкодавцем. В іншій частині пояснення сторін (зокрема й щодо надання (ненадання) допомоги батькові його донькою, обсягу такої допомоги, її необхідності за умови надання її іншими спадкоємцями) є суперечливими, не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. Проте, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування наявності передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України обставин для усунення спадкоємців від права на спадкування покладається на сторону позивача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт перебування спадкодавця в безпорадному стані, його потребу в отриманні сторонньої допомоги та надання такої допомоги дружиною спадкодавця в необхідному обсязі. В іншій частині обставини (події 2013 року) позивачкою доведено лише частково, а саме лише факт надання відповідачами допомоги батьку в обсязі, що не забезпечував усі потреби останнього, що не є тотожним ухиленню від надання допомоги спадкодавцю - уникненню від надання будь-якої необхідної допомоги останньому за наявності у спадкоємця можливості з її надання. Проте вказана обставина є суттєвою для вирішення питання про усунення спадкоємця від права на спадкування. Таким чином, стороною позивача не доведено усіх передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України обставин, що в сукупності дають підстави для усунення відповідачів від права на спадкування, а тому відсутні як підстави для усунення відповідачів від права на спадкування, так і підстави для визнання [PERSON] одноосібним власником усієї частки спадщини, що відкрилася після смерті її чоловіка. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, також не підлягають відшкодуванню витрати, понесені позивачкою при зверненні до суду.

Outcome: dismissed