Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 16.03.2012 року вони з віповілачем уклали між собою шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею і перебуває повністю на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного побуту та виховання малолітньої доньки. Відповідач протягом спільного проживання влаштовував скандали та сварки, в тому числі в присутності сторонніх людей, і що важливо в присутності малолітньої дочки, що не лише ображає її честь і гідність, а й негативно впливає на самопочуття та розвиток психіки доньки. Також, відповідач в присутності малолітньої доньки, не переймаючись її моральним станом та забороною лікарів хвилюватися, наніс позивачці тілесні ушкодження. Від постійних суперечок і сварок та тілесних ушкоджень погіршилося її самопочуття, вона перебуває в стані постійного стресі. При цьому відповідач не бере участі матеріально в житті сім'ї, незважаючи те, що працює та щомісяця отримує заробітну платню. Спільний побут не ведуть тривалий час, фактичні шлюбні відносини також припинені. Втрачені всі фізичні та духовні зв'язки між ними. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливе, в звязку з чим просить суд шлюб розірвати. На даний час відповідач проживає окремо і матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, її виховання та розвитком не займається, що ставить позивачку у вкрай скрутне матеріальне становище, тому також просить стягнути з нього аліментів на утримання малолітньої дитини. У судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, на задоволені позову наполягала. У судове засідання відповідач не зявився, надав заяву з прохання слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову заперечував частково в частині стягнення з нього аліментів, просив суд стягнути аліменти в розмірі ? частини його заробітку.. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 16 березня 2012 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії1-КИ №220463, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області , актовий запис №103. Від шлюбу вони мають дитину доньку [PERSON]»ю Олександрівну, [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені. Почуття любові та поваги один до одного між ними втрачено. Спільне господарство вони не ведуть. Заяв щодо застосування заходів до примирення сторони до суду не надали. Характер сформованих відносин у родині є таким, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам сторін та соціальній ролі сім`ї. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком дитини - [PERSON]»ї Олександрівни, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ №386972 від 11.07.2012 року, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, і, як батько дитини, відповідно до вимог Закону, зобовязаний надавати матеріальну допомогу на її утримання до досягнення ним повноліття. Враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, те, що відповідач визнав позов в частині безпосередньо стягнення аліментів, на утриманні інших дітей не має, інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини. При цьому, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти в частині від заробітку відповідача, а саме в розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, оскільки відповідач є офіційно працевлаштованим, що підтверджується наданою ним довідкою про доходи від 20 серпня 2015 року. Вирішуючи даний позов, суд також виходить з того, що відповідач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними та матеріальними правами, наслідки зазначеної процесуальної дії йому розясненні, визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За наведених обставин визнання позову відповідачем слід прийняти і позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~Таким чином з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений нею при зверненні до суду з даною позовною заявою, судовий збір у розмірі 243,60 грн. та 243,60 грн. до доходу держави судовий збір за звернення до суду з позовною вимогою щодо стягнення аліментів.

Outcome: partial