Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

У липні 2020 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. У підтвердження позовних вимог позивачка вказала, що є власником квартири [ADDRESS] , на підставі Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.05.2003 року за номером: 530 100, реєстраційний номер: 369 265, в якій зареєстрований відповідач. [PERSON] з 2005 року не проживає у квартирі [ADDRESS] . Відповідач не доглядає за квартирою, не сплачує комунальні послуги, власні речі відповідача в помешканні відсутні., що підтверджується свідченнями свідків - [PERSON] та [PERSON] . Актом депутата Сквирської міської ради Київської області підтверджено факт не проживання відповідача та відсутності його речей у квартирі позивачки. Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі його тимчасової відсутності немає. Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. З урахуванням наведеного, позивачка просить суд: Визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просить суд розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує, заяв та клопотань не має, просить не проводити фіксацію судового процесу технічними засобами (а. с. 25). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням та Оголошенням про виклик особи (а. с. 29,30,31,33). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.05.2003 року за номером: 530 100, реєстраційний номер: 369 265 (а. с. 9) та копією Договору дарування квартири від 25.03.2003 року (а. с.8). В вищевказаній квартирі зареєстровано відповідача, що підтверджується Актом депутата Сквирської міської Київської області від 15.07.2020 року (а. с. 21). [PERSON] з 2005 року не проживає у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується Актом депутата Сквирської міської Київської області від 15.07.2020 року (а. с. 21) та показами свідків судів позивачки - [PERSON] та [PERSON] (а. с. 11,12). Позивачка [PERSON] сплачує комунальні послуги за квартиру про, що свідчать копії квитанцій (а. с. 14 - 20), а відповідач не доглядає за квартирою, не сплачує комунальні послуги, власні речі відповідача в помешканні відсутні. Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі його тимчасової відсутності немає. Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою. Згідно з вимогою ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч 1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд вважає, що право позивачки, як власниці майна, дійсно порушується тим, що в квартирі, яка належить їй на праві приватної власності, зареєстровано відповідача, який не належним чином виконує обов`язки наймача квартири, а тому останній втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , оскількине проживає в ньому без поважних причин з 2005 року. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved