Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

У липні 2012 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, витребування майна з чужого незаконного володіння. У позові зазначала, що 08 серпня 2008 року вона та відповідач зареєстрували шлюб. Зважаючи на те, що під час шлюбу вони з відповідачем придбали два автомобіля та інше майно, тому просила суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 16 липня 2013 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, залучено ПАТ «Фідокомбан». Відповідач [PERSON] у червні 2014 року подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання спільним зобов'язання по кредитному договору, поділ кредитного зобов'язання, стягнення 1/2 частини сплачених коштів по кредиту. У позові вказував, що під час шлюбу з [PERSON] в кредит придбано автомобіль «Нісан Альмера Класік». Зважаючи на те, що виникла заборгованість по кредитному договору просив задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 17 червня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, витребування майна з чужого незаконного володіння об'єднано в одне провадження із зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання спільним зобов'язання по кредитному договору, поділ кредитного зобов'язання, стягнення 1/2 частини сплачених коштів по кредиту. Ухвалою суду від 26 червня 2014 року прийнято відмову позивача за первісним позовом [PERSON] в частині позовних вимог до [PERSON] про витребування дитячої гойдалки та дитячого ліжка, а провадження в цій частині позовних вимог закрито. 25 червня 2014 року до участі у справі залучено ПАТ «Фідобанк» як правонаступника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, ПАТ «Фідокомбанк». Позивач за первісним позовом [PERSON] підтримала позовні вимоги за первісним позовом та не визнала позовні вимоги по зустрічному позову. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його адвокат [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом визнали частково, а позовні вимоги зустрічного позову підтримали. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, ПАТ «Фідобанк» [PERSON] в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог первісного позову в частині поділу автомобіля «NISSAN ALMERA CLASSIC», оскільки даний автомобіль, як заставне майно, у зв'язку із наявністю боргу по кредитному договору виставлений на продаж, тому не може бути поділений між подружжям. Представник третьої особи також просив суд відмовити у задоволенні вимог зустрічного позову, оскільки кредитор ПАТ «Фідобанк» заперечує щодо переведення частини боргу на [PERSON] У останнє судове засідання представник Банку не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про день і час розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи суду не надав. За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справи за відсутності представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу та, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги первісного та зустрічного позову підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 08 серпня 2008 року, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 30 липня 2013 року. У судовому засіданні сторони по справі підтвердили, що вони шлюбні відносини припинили з 08 травня 2012 року. Вирішуючи позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] в частині витребування у відповідача [PERSON] її особистих речей, суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] суду пояснив, що у нього немає речей, які позивач [PERSON] просить у нього витребувати, а саме холодильника «Indesit», пральної машини LG, комбайну RHILIPS. Вказані речі позивач [PERSON] уже забрала. Зважаючи на те, що позивач за первісним позовом [PERSON] та її адвокат не надали суду доказів того, що вказані вище речі на час розгляду справи перебувають у володінні відповідача [PERSON], тому позовні вимоги в частині витребування у відповідача цих речей задоволенню не підлягають. Позовні вимоги первісного позову в частині поділу наступного майна: котла обігріваючого Hermann Habital, альтанки , шафи купе, душевої кабіни, ванни, умивальника, унітазу, вхідних металевих дверей, металопластикових вікон та дверей, дерев'яних дверей задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У судовому засіданні було встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що до реєстрації шлюбу - до 08 серпня 2008 року ними придбано посудомийну машину «Indesit» вартістю 2299 грн. 00 коп., варочну поверхню «Аriston» вартістю 615 грн. 00 коп., духову шафу «Аriston» вартістю 707 грн. 00 коп., витяжку для кухні вартістю 800 грн. 00 коп., кран-змішувач для душу у комплекті вартістю 140 грн. 00 коп., душеву кабіну вартістю 805 грн., котла обігріваючого Hermann Habital вартістю 4000 грн. Зважаючи на те, що позивач не заявляла позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з листопада 2006 року по 07 серпня 2008 року та визнання вказаного вище майно спільною власністю та його поділу, тому у суду відсутні підстави для визнання цього майна спільної власністю сторін та його поділу як спільного сумісного майна подружжя, тому позовні вимоги в частині поділу зазначеного майна задоволенню не підлягає. У судовому засіданні відповідач по справі [PERSON] суду пояснив, що ванна була непридатна до використання, а умивальник розбила їх спільна з позивачем донька, тому дані речі викинуто. Отже, вказані речі не можуть бути поділені між сторонами, а відтак позовні вимоги первісного позову в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пункт 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 рок N 11 передбачає, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначала, що вартість альтанки становить 600 грн. 00 коп., шафи купе 4000 грн. 00 коп., унітазу - 300 грн. 00 коп., вхідних металевих дверей - 1178 грн. 00 коп., металопластикових вікон та дверей - 4360 грн. 00 коп., дерев'яних дверей - 1350 грн. 00 коп. У судовому засіданні відповідач [PERSON] суду пояснив, що позивач [PERSON] завищила вартість вказаних речей та наполягав, що у зв'язку з тим, що вказані речі були у використанні, тому їх вартість значно нижча. Зважаючи на те, що сторони по справі не досягли згоди щодо вартості вказаного майна, з клопотанням про призначенням по справі судової товарознавчої експертизи для визначення дійсної вартості даного майна на час розгляду справи, право на яке роз'яснено судом, не звернулись, за відсутності вказаних даних суд позбавлений можливості вирішити питання щодо поділу вказаного майна між сторонами по справі, а відтак приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги первісного позову в частині поділу легкового автомобіля «NISSAN ALMERA CLASSIC», вантажного асенізаційного автомобіля ГАЗ 5372, супутникової антени, кондиціонера, телевізора та позовних вимог зустрічного позову, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя і інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсними та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що під час шлюбу ними придбано наступне майно: легковий автомобіль «NISSAN ALMERA CLASSIC», вантажний асенізаційний автомобіль ГАЗ 5372, супутникову антену, кондиціонер, телевізор. Під час розгляду справи сторони не надали суду докази на підтвердження існування обставин, які згідно ч. 2 ст. 70 СК України є підставою для відступу від засад рівності часток подружжя, тому суд приходить до висновку, що частки позивача та відповідача у праві власності на на вказане майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, є рівними - [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частині зазначеного майна. Згідно судової автотоварознавчої експертизи № 060213 від 14 лютого 2013 року ринкова вартість вантажного асенізаційного автомобіля ГАЗ 5327 КЛ-503, реєстраційний номерний знак [NUMBER] становить 20882 грн. 16 коп., а автомобіля «NISSAN ALMERA CLASSIC», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] - 43900 грн. 00 коп. Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 23 від 15 березня 2013 року ринкова вартість супутникової антени становить 480 грн. 00 коп., кондиціонера «SAMSUNG» - 1975 грн. 00 коп. Отже, суд при поділі вказаного майна за основу бере вартість речей, яка зазначена у висновках експерта. Сторони по справі за погодженням між собою визначили вартість телевізора LG в сумі 4133 грн. 80 коп., а тому судом при поділі вказаного майна бере до уваги вартість даних речей, яка визначена сторонами по справі. Таким чином, між сторонами по справі підлягає поділу майно на загальну суму 71370 грн. 96 коп., тому кожному повинно бути виділено майна на 35685 грн. 48 коп. Сторони по справі у судовому засіданні не заперечували, що автомобіль «NISSAN ALMERA CLASSIC», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ними придбаний за кредитні кошти в інтересах сім'ї та на час розгляду справи існує заборгованість по поверненню кредиту, сплаті процентів за користування коштами, пені. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», 30 жовтня 2008 року уклали договір застави транспортного засобу, згідно умов якого для забезпечення укладеного ними кредитного договору № 014/3731/5/24487 від 13 жовтня 2008 року, за умовами якого [PERSON] зобов'язувався перед Банком у строк до 12 жовтня 2013 року повернути кредит у сумі 12500 доларів США 00 центів, сплатити проценти за його користування в розмірі 12,49%, комісію в розмірі 0,99% одноразово від суми кредиту та інші платежі, передбачені кредитним договором, [PERSON] передав у заставу автомобіль «NISSAN ALMERA CLASSIC», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Вказаний договір застави внесено до державного реєстру обтяжень рухомого майна. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала факт, що автомобіль придбаний в інтересах сім'ї, а вказані кредитний договір та договір застави транспортного засобів укладені в інтересах сім'ї, дійсність зазначених договорів в судовому порядку не оскаржувала. 18 травня 2013 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] зроблено виконавчий напис, згідно якого у зв'язку з наявністю у [PERSON] заборгованості перед Банком у розмірі 4034 долари США 25 центів, що в перерахунку на національну валюту України по курсу НБУ (1 долар США = 7,993 грн.) становить 32245 грн. 76 коп., звернуто стягнення на заставне майно, а саме на автомобіль «NISSAN ALMERA CLASSIC», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 27 травня 2013 року на виконання вказаного виконавчого напису заступником начальника Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ відкрито виконавче провадження. 30 травня 2013 року державним виконавцем складено акт опису й арешту майна, а саме автомобіля «NISSAN ALMERA CLASSIC», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. У судому засіданні представник третьої особи ПАТ «Фідобанк» суду пояснив, що Банк заперечує проти переведення частини боргу з [PERSON] на [PERSON] Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти переведення з [PERSON] на неї частини боргу по кредитному договору. Згідно ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Зважаючи на те, що кредитор ПАТ «Фідобанк» заперечує проти переведення частини боргу по кредитному договору з [PERSON] на [PERSON], тому позовні вимоги зустрічного позову в частині поділу між [PERSON] та [PERSON] зобов'язання щодо сплати залишку суми заборгованості по кредитному договору від 13 серпня 2008 року задоволенню не підлягають. Стаття 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, виходячи з аналізу вказаної норми боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір, тому борг перед Банком в сумі 4034 долари США 25 центів є спільним майном подружжя, який підлягає врахуванню при поділі іншого майна подружжя, а відтак позовні вимоги зустрічного позову в частині визнання боргу спільним частковим по 1/2 частині за кожним зобов'язанням [PERSON] та [PERSON]. по сплаті кредиту, відсотків, пені та інших платежів за кредитним договором № 014/3731/5/24487 від 13 жовтня 2008 рок, що складає 4034 долари США 25 центів, що в перерахунку складає 32245 грн. 76 коп., підлягають частковому задоволенню та борг по вказаному кредитному договору підлягає визнанню спільним майном подружжя та повинен бути врахований при поділі іншого майна. Згідно виписки по кредиту за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року та копій квитанцій від 08 травня 2012 року, 14 червня 2012 року, 13 липня 2012 року, 15 серпня 2012 року, 14 вересня 2014 року, 18 жовтня 2012 року та 13 листопада 2012 року після 08 травня 2012 року (дата припинення шлюбних відносин між сторонами по справі) [PERSON] за власні кошти сплатив кредит в сумі 1909 доларів США, що еквівалентно 15257 грн. 31 коп. Дану обставину позивач у судовому засіданні не заперечувала. Отже, [PERSON] сплатив власні кошти в рахунок погашення спільної заборгованості за кредитним договором, в тому числі частину за позивача [PERSON] в сумі 7628 грн. 65 коп., а відтак вказана сума підлягає врахуванню при поділі іншого майна подружжя. Враховуючи, що сума, яка сплачена [PERSON] в рахунок погашення кредитного зобов'язання після припинення шлюбних відносин з [PERSON], враховується при поділі майна, тому позовні вимоги зустрічного позову в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] частини сплачених коштів по кредитному договору 7633 грн. задоволенню не підлягають. Беручи до уваги, що автомобіль «NISSAN ALMERA CLASSIC», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] придбаний в кредит, підстав для переведення 1/2 частини боргу на позивача за первісним [PERSON] не має, враховуючи при цьому принцип справедливості, розумності та доцільності, приймаючи до уваги інтереси обох сторін, суд вважає за можливе покласти на [PERSON] обов'язок по одноосібному погашенню боргів згідно кредитного договору № 014 /3731/5/24487 від 13 жовтня 2008 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та провести поділ іншого майна з урахуванням боргу за вказаним кредитним договором . Зважаючи на те, що зобов'язання по кредитному договору є спільними майном подружжя [PERSON] та [PERSON], яке підлягає врахуванню при поділі іншого їх майна, тому при покладенні на [PERSON] обов'язку самостійно погасити залишок заборгованості по сплаті кредиту, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 20 червня 2014 року (том 3 а.с. 101) становить 2781 долар США 93 центів, що в перерахунку складає 32965 грн. 53 коп., з яких ним буде сплачено за [PERSON] 16482 грн. 76 коп., а також враховуючи суму 7628 грн. 65 коп., яка сплачена [PERSON] за [PERSON] після припинення сімейних стосунків, суд враховуючи при цьому принцип справедливості, розумності та доцільності, приймаючи до уваги інтереси обох сторін, вважає за можливе виділити [PERSON] із спільного сумісного майна подружжя, що підлягає поділу, майна на 24111 грн. 41 коп. більше, ніж позивачу [PERSON], тобто [PERSON] підлягає виділенню майна на 59796 грн. 89 коп. (35685 грн. 48 коп. (вартість 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя)+ 16482 грн. 77 коп. (1/2 частина спільного зобов'язання подружжя, яке буде виконуватись відповідачем самостійно) + 7628 грн. 65 коп. (сума погашеного відповідачем спільного зобов'язання подружжя після припинення шлюбних відносин за [PERSON]), а [PERSON] майна на суму 11574 грн. 07 коп. (35685 грн. 48 коп. (вартість 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя) - 16482 грн. 77 коп. (1/2 частина спільного зобов'язання подружжя, яке буде виконуватись відповідачем самостійно) - 7628 грн. 65 коп. (сума погашеного відповідачем спільного зобов'язання подружжя після припинення шлюбних відносин за [PERSON]). У позовній заяві позивач [PERSON] запропонувала варіант поділу спільного сумісного майна подружжя, згідно якого відповідачу [PERSON] повинно бути відділено частину майна значно більшу за частину у майні, що повинна бути виділена їй, у зв'язку з цим позивач [PERSON] просила суд стягнути на її користь з колишнього чоловіка різницю вартості часток розподіленого майна у сумі 88148 грн. 00 коп. Суд не погоджується з варіантом розподілу майна, запропонованим позивачем, та приходить до висновку про інший порядок його розподілу, враховуючи при цьому принцип справедливості, розумності та доцільності, приймаючи до уваги інтереси обох сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність проведення наступного розподілу майна подружжя, враховуючи при цьому вимогу про рівність часток кожного з подружжя у майні та спільне боргове зобов'язання подружжя. Позивачу за первісним позовом [PERSON] із спільного сумісного майна подружжя підлягає виділенню кондиціонер «SAMSUNG» вартістю 1975 грн. 00 коп. Відповідачу за первісним позовом [PERSON] із спільного сумісного майна подружжя підлягає виділенню наступне майно: автомобіль «NISSAN ALMERA CLASSIC», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] - 43900 грн. 00 коп.; - супутникову антену вартістю 480 грн. 00 коп.; - телевізор LG вартістю 4133 грн. 80 коп.; на загальну суму 48513 грн. 80 коп. При такому поділі вказаного майна позивачу [PERSON] необхідно виділити ще майна на суму 9599 грн. 07 коп., а відповідачу [PERSON] майна на суму - 11283 грн. 09 коп. Пункт 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року передбачає, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи, що позивачу [PERSON] необхідно ще виділити на її 1/2 частину із спільного майна ще майна на суму 9599 грн. 07 коп., а відповідачу [PERSON] - 11283 грн. 09 коп., автомобіль ГАЗ 5327 КЛ-503, реєстраційний номерний знак [NUMBER], вартість якого становить 20882 грн. 16 коп. (половина вартості якого становить 10441 грн. 08 коп.), є неподільною річчю, жодна із сторін по справі у судому засіданні не повідомила про свою згоду на отримання грошової компенсації та попередньо ніхто не вніс відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, при виділенні даного автомобіля одній із сторін порушиться рівність часток при поділі майна, тому суд вважає за необхідне визначити ідеальні частки кожної із сторін в цьому автомобілі без його реального поділу і залишити автомобіль у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] При такому поділі майна позивачу за первісним позовом [PERSON] буде виділено майна на загальну суму 12416 грн. 08 коп., що на 842 грн. 01 коп. більше від вартості майна, яке підлягає виділенню їй із спільного сумісного майна подружжя, а відповідачу за первісним позовом [PERSON] буде виділено майна на загальну суму 58954 грн. 88 коп., що на 842 грн. 01 коп. менше від вартості майна, яке повинно бути виділено йому в рахунок його поділу, тому вказана сума підлягає стягненню з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування різниці у вартості майна яке виділено сторонам по справі. Вирішуючи питання в частині розподілу судових витрат між стронами по справі суд виходить з наступного. З огляду на зміст ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивач за первісним позовом [PERSON] надала суду оригінал квитанції № 32 від 25 червня 2012 року, згідно якої проведено оплату послуг адвоката [PERSON] в сумі 600 грн. Квитанцій на оплату послуг адвоката [PERSON] позивач суду не надала. Отже, суд в даному випадку при розрахунку витрат позивача [PERSON] на правову допомогу бере до уваги участь у судових засіданнях адвоката [PERSON] Згідно журналів судових засідань адвокат [PERSON] брала участь у судовому засіданні, яке відбулося 17 червня 2014 року, тому враховуючи граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за участь представника визначений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 267 грн. 96 коп. ( 33 хвилини/ 60 хвилин * 1218 грн. (мінімальна заробітна плата) * 0,40%). Позовні вимоги первісного позову задоволено частково тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає сплачений при подачі позову судовий збір пропорційно задоволеним позовних вимогам в сумі 959 грн. 84 коп. (71370 грн. 96 коп. (сума задоволених позовних вимог) *100% / 102592 грн.(ціна позову) = 69,57% (задоволено позовних вимог [PERSON]), ( 1379 грн. 67 коп. (сплачений судовий збір) * 69,57 % ( відсоток задоволених позовних вимог) /100 % = 959 грн. 84 коп. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 1227 грн. 80 коп. (267 грн. 96 коп. (витрати на правову допомогу) + 959 грн. 84 коп. (судовий збір). Зважаючи на, що позовні вимоги зустрічного позову [PERSON] задоволено в частині визнання боргового зобов'язання спільним майном подружжя, тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 243 грн. 60 коп. Судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial