Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, уточнивши який, мотивувала тим, що 23 травня 1981 року вона вперше уклала шлюб з [PERSON], шлюб зареєстровано у Русанівській сільській раді Липоводолинського району Сумської області за актовим записом № 06. У шлюбі від [PERSON] нею народжено двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Між ними склалися відносини, що притаманні подружжю, які полягали у тому, що спільно проживаючи разом, вони були пов'язані спільним побутом, тобто вели домашнє господарство, мали взаємні права та обов'язки, які полягали у прийнятті участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. 20 жовтня 2011 року шлюб між ними розірвано, а [INFO] її чоловік помер, не залишивши заповіту. Спадкоємцями першої черги за законом, є їхні спільні діти: [PERSON] та [PERSON] За період спільного проживання в шлюбі позивачка з [PERSON] за їхні спільні кошти побудували у 1983 році житловий будинок з погосподарськими будівлями по [ADDRESS], де тривалий час і проживали разом. Але як виявилося пізніше вони належним чином не оформили право власності на житловий будинок, а оскільки її колишній чоловік помер, відповідно на даний час неможливо виготовити правовстановлюючі документи. Після смерті [PERSON] позивачка позбавлена права розпоряджатися майном, яке було придбане ними за час шлюбу, і яке відповідно до чинного законодавства за таких підстав є їхньою спільною сумісною власністю. Оформити право на домоволодіння з господарськими спорудами в нотаріальній конторі позивачка не може, так як за свого життя вона та її колишній чоловік не оформили та не зареєстрували в органах БТІ своє право власності на спірний об'єкт нерухомості з отриманням відповідних правовстановлюючих документів. Уточнивши позов, просила суд встановити факт належності їй та її померлому чоловікові на праві спільної сумісної власності житлового будинку та погосподарських споруд, розташованих за адресою в [ADDRESS] (як набуті під час спільного проживання у шлюбі з [PERSON]), визначити розмір її частки у спільному сумісному майні в обсязі 1/2, визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної будівлі із господарськими спорудами, розташованої по [ADDRESS]. Представник позивачки за дорученням [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність на підставі поданих нею доказів. Відповідачі, [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, але в своїх письмових заявах позов визнали в повному обсязі, просили суд розглянути справу без їх присутності. Приватний нотаріус Липоводолинського нотаріального округу Сумської області [PERSON], в суд не з'явилася, але в письмовій заяві не заперечувала проти позову, просила справу розглянути без її участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін та третіх осіб, відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази зібраній у ній, суд вважає заявлений позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає відповідно частковому задоволенню, з огляду на нижченаведене. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з 23 травня 1981 року по 20 жовтня 2011 року позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.7,8). На підставі рішення виконавчого комітету Липоводолинської районної ради народних депутатів Сумської області від 16 серпня 1983 року № 191 за підписом її керівника [PERSON] - [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на три кімнати, житловою площею 37,3 кв.м., загальною площею 51,6 кв.м., і господарських приміщень для особистого підсобного господарства загальною площею 36,0 кв.м. в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,07 га, виділеній рішенням загальних зборів членів колгоспу (збори уповноважених) наказом дирекції радгоспу «Липоводолинський» № 88 від 27 травня 1983 року. Також, на підставі даного рішення, 02 вересня 1983 року складені акт про відведення земельної ділянки в натурі та план закладки фундаментів забудовнику [PERSON] площею 0,07 га в [ADDRESS] (а.с.13,14). За даними технічної документації вищевказаний будинок зведений у 1990 році складається з трьох житлових кімнат загальною площею 49,7 кв.м., житловою площею 34,0 кв.м, і розташований по [ADDRESS], його загальна вартість станом на 25 вересня 2013 року разом з прибудованою кухнею та передпокоєм літ.«а», коридором літ.«а1» складає 103926 грн. 00 коп. Погосподарські споруди: два сараї під літ. «Б», «Д», погріб під літ. «Г», гараж під літ. «В», ганок під літ. «кр» зведені у 1992 році, їх загальна вартість становить 23030 грн. 00 коп. (а.с. 10-12, 15, 16-18). [INFO] в смт. Липова Долина у віці 53 роки [PERSON] помер (а.с.9). 05 серпня 2013 року за заявою сина [PERSON] у приватного нотаріуса Липоводолинського нотаріального округу Сумської області [PERSON] заведена спадкова справа № 70/2013. Останній є єдиним спадкоємцем за законом першої черги спадкування, оскільки [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті його батька. Заповіти за життя [PERSON] не оформлялися (а.с. 43). При вирішенні даної справи суд виходить з наступних норм законів та висновків, а саме: Відповідно до ч.1,2 ст. 22 Кодексу про шлюб та cім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. При цьому, кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно з ч.1 ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Частиною 1 ст.17 Закону України «Про власність» також визначає презумпцію спільної власності громадян, якщо таке майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї. Отже, збудований у період шлюбу позивачкою та її чоловіком [PERSON] на відведеній для цього земельній ділянці житловий будинок з двома прибудовами і господарськими спорудами, належав цьому подружжю на праві спільної сумісної власності, а поскільки останній на день розгляду даної справи в суді є померлим і відповідно не може бути носієм цивільних прав та учасником відносин щодо спільної власності, то в судовому порядку підлягає встановленню факт належності наведеного вище майна вказаним особам, як подружжю. Згідно зі ст. 100 ЦК УРСР в особистій власності громадян можуть перебувати житлові будинки і предмети підсобного домашнього господарства. Як визначено ч. 1 ст. 105 ЦК УРСР, який також діяв під час завершення будівництва спірного нерухомого майна, громадянин, який збудував жилий будинок без встановленого дозволу, або без належного затвердженого проекту, або з істотним відхиленням від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком (продавати, дарувати, здавати в найм тощо). Як вбачається з матеріалів справи, зведений подружжям [PERSON] житловий будинок із господарськими спорудами і прибудовами не містить порушень будівельних норм, є побудованими на відведеній для цієї мети місцевою радою земельній ділянці та введений в експлуатацію з моменту виготовлення місцевим БТІ відповідної технічної документації будинок з господарськими спорудами станом на 25 вересня 2013 року має 23% зносу. У матеріалах справи відсутні дані про наявність угод чи інших правочинів, вчинених за життя [PERSON] та [PERSON] щодо визначення часток у вказаному вище нерухомому майні із припиненням режиму спільної сумісної власності на нього. Оскільки у матеріалах технічної документації, виготовленої як у 1990-1992 роках, так і у 2013 році і відомостях БТІ, відсутні дані про розподіл чи визначення часток у праві на вказаний будинок з господарськими спорудами і прибудовами, й виходячи із презумпції рівності часток у праві спільної власності подружжя, за позивачкою підлягає визначенню її частка в спільному сумісному майні в розмірі 1/2. Ураховуючи те, що на 1/2 частину зазначеного вище нерухомого майна, яке належало за життя чоловіку позивачки, є спадкоємець за законом (син позивачки [PERSON]) та з метою повноцінного захисту прав позивачки, як колишньої дружини [PERSON], на її половину у вказаному майні, за останньою необхідно визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку (з двома прибудовами) та погосподарськими спорудами як набуте нею в період шлюбу з [PERSON] З приводу виключення частки позивачки у вищевказаному нерухомому майні зі спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON], суд зазначає наступне. За змістом ст. ст. 1218,1220 ч.2 ЦК України з моменту смерті фізичної особи (з часу відкриття спадщини) усі права та обов'язки спадкодавця включаються до складу спадщини. У силу презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя, що має місце у даній справі, та вимог ст. 1261 ЦК України після смерті спадкодавця спадкоємці останнього за законом успадковують права саме на частку померлої особи будь-якого без ущемлення прав іншого співвласника вказаного нерухомого майна, тобто позивачки по справі. З урахуванням цього та приймаючи до уваги невстановлення судом факту порушення чи обмеження з боку відповідачів цивільного права позивачки, як співвласниці спільного майна, у задоволенні цієї вимоги слід відмовити. Крім цього, для даного спору захист права позивачки у спосіб виключення її частки зі спадкового майна є неналежним і таким, що не передбачений законом, оскільки у спосіб визначення розміру її частки і через визнання за нею права власності на вказане вище майно її права є достатньо захищеними в судовому порядку.

Outcome: partial