Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів, посилаючись на те, що 03 березня 2016 року він уклав договір лізингу № 002641 з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто». Згідно умов вказаного договору ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» зобовязався придбати предмет лізингу у вигляді автомобіля Skoda Fabia та передати його у користування [PERSON], а він у свою чергу зобовязався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі згідно з графіком в розмірі 534,19 доларів США щомісячно. Договір фінансового лізингу передбачає право отримати автомобіль у власність за умови повної сплати його вартості та інших витрат. На виконання вимог умов договору фінансового лізингу, 03 березня 2016 року він сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» авансовий платіж у розмірі 35\~000 грн. однак йому було відмовлено у передачі предмету лізингу, посилаючись на те, що договором передбачено його передачу в користування лізенгоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів, з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу, адміністративного платежу та комісії за передачу предмету лізингу, а сплачена сума в розмірі 35\~000 грн. є адміністративним платежем. Позивач зазначив, що в договорі лізингу № 002641 від 03 березня 2016 року не визначено індивідуальні ознаки предмету лізингу та не зазначено відомості про продавця товару. Не встановлено у грошовому виразі розмір фінансових активів, якими є обсяг фінансування та винагорода лізингодавця, та не встановлений строк їх сплати. Позивач [PERSON] зазначає, що у договору наявні несправедливі умови, які призводять до дисбалансу договірних прав і обов'язків сторін договору, а самі умови договору є несправедливими. При цьому позивач вказує, що вона не отримувала достовірної і повної інформації про фінансові послуги. У відповідності до вимог ст. ч. 1 ст. 220, ч. 2 ст. 215 ЦК України позивач [PERSON] вважає, що договір № 002641 від 03 березня 2016 року є нікчемним, оскільки він не був нотаріально посвідченим. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив визнати недійсним Договір фінансового лізингу № 002641 від 03 березня 2016 року, стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на його користь 35350 грн. та понесені судові витрати. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, в якій позов підтримав та просив його задовольнити. У судове засідання представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Оскільки позивач у поданій до суду заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного судочинства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Судом встановлено, що 03 березня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладений Договір фінансового лізингу № 002641, відповідно до умов якого предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, зазначений у даній статті та у Специфікації (додаток № 2 договору), а саме транспортний засіб марки «Skoda Fabia». Умовами п. 1.2. договору фінансового лізингу передбачено, що вартість предмету лізингу на момент укладання даного договору зазначається у даному договорі, розмір авансового платежу вказується у даному договорі та в Додатку № 1 до даного договору, який є невідємною його частиною. Відповідно до умов п. 1.3. договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства. Відповідно до\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізінгоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов(непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату(лізингові платежі). Договір фінансового лізингу № 002641 від 03 березня 2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» є договором непрямого лізингу. Згідно вимог ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно достатті 628 ЦК України. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно вимог ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. З викладеного вбачається, що договір фінансового лізингу № 002641 від 03 березня 2017 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню, що здійснено при його укладенні не було. Відповідно до п. 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року за № 9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбаченої законом. У разі, якщо під час розгляду про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством вважати такий правочин нікчемним, суд вказуючи на нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки нікчемного правочину. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спірний договір не був нотаріально посвідчений у відповідності до вимог ст. 799 ЦК України. Порядок нотаріального посвідчення договору лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи передбачений також п. 3.12 Глави 5 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Оскільки спірний договір № 002641 від 03 березня 2016 року в порушення вимог ст. 799 ЦК України нотаріально не посвідчений, тому у відповідності вимог ст. 220 ЦК України він є нікчемним. Крім того, судом також встановлено, що\~умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими, виходячи з наступного.\~\~\~\~\~\~ Відповідно до вимог ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, або договорів у цілому, що обмежують права споживача. Відповідно до вимог Договору фінансового лізингу № 002641 від 03 березня 2016 року позивач сплатив на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» 35\~350 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 0.0.515138122.1 від 03 березня 2016 року. Згідно умов п. 8.2 договору фінансового лізингу сторони погодили, що вартість предмета лізингу, на момент укладання договору, за цим договором становить 12820,51 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного договору. На дату укладання цього договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 350\~000,00 грн. з ПДВ. Згідно п. 9.1 договору авансовий платіж складає частину вартості предмета лізингу в розмірі 50 % від вартості предмета лізингу, зазначеного в даному договорі та у специфікації. На виконання умов договору на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» [PERSON] сплатив комісію за організацію по договору, що підтверджується копією квитанції, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно до п. 8.3 договору\~гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця. \~Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. \~Відповідно до пункту 10.4 договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобов'язання до купівлі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається. Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача. \~Дослідивши умови договору, суд дійшов висновку про те, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Відповідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у справі № 6-330цс16 від 08.06.2016 р. та у справі № 6-3020цс15 від 11.05.2016 р., аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Зі змісту спірного договору фінансовго лізингу № 002641 від 03 березня 2016 року, вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, специфікацій та умов, графіку сплати лізингових платежів згідно з додатками № 1, 3 до договору, на які робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак такі додатки до договору позивачем та відповідачем не підписувались і не складались. Оскільки суд дійшов висновку, що умови договору фінансового лізингу № 002641 від 03 березня 2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» є несправедливими, а договір недійсним, тому з лізингодавця на користь лізингоодержувача [PERSON] необхідно стягнути грошові кошти в розмірі 35\~000 грн., які були сплачені нею згідно квитанції № 0.0.515138122.1 від 03 березня 2016 року. Разом з тим слід зазначити, що за змістом статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та вимог ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» було внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону № 2664-ІІІ та доповнено пунктом 111, відповідно до якого фінансовими послугами вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, як уповноважений державний орган, 09 жовтня 2012 року затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах». Згідно з пунктом 1.2 розділу І Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, обєднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Згідно з пунктом 1.5 Ліцензійних умов фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії\~Нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов. Однак, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» має ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах та зареєстрована як фінансова установу у встановленому законом порядку. Суд, зясувавши дійсні обставини справи, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог [PERSON] до ТОВ «Ваш Авто»\~ про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved