Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Броварський заводобудівельний комбінат» (далі ( ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат») та [PERSON] про визнання договору новації недійсним, стягнення грошових коштів. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 1998 року по 2010 рік вона перебувала у шлюбі з [PERSON], який розірвано 31 серпня 2010 року. 30 березня 2005 року [PERSON] і інтересах сім'ї уклав з ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» договір б/н про пайову участь (інвестування) у будівництво трикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 111,97 кв.м. у будинку [ADDRESS] вартістю 487 070 грн., за умовами якого частково було сплачено кошти в сумі 173 000 грн. Вказані кошти рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2012 року визнані спільним сумісним майном подружжя і у порядку поділу майна подружжя за нею визнано право власності на 86 500 грн. Оскільки умови вказаного договору виконані не були і решта коштів не перераховувалася, 30 грудня 2008 року між відповідачами укладено договір про новацію, згідно з яким ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» зобов'язалося збудувати та передати у власність [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 60,33 кв.м. за адресою [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язався сплатити її вартість у сумі 422 310 грн. Грошові кошти у сумі 173 000 грн. зараховані у рахунок виконання зобов'язання за даним договором. Позивач вказувала, що договір про новацію є недійсним, а внесені кошти, які є спільним сумісним майном подружжя, підлягають поверненню, оскільки на момент укладення спірного договору сторонами не додержано визначеної законом форми договору, а саме щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору. Також у порушення вимог ст. 65 СК України вона згоди на розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, не надавала та нотаріально заяву не посвідчувала. Вважала, що вказаний договір порушує її інтереси та законні права, тому вона відповідно до вимог закону має право на звернення до суду з таким позовом. У вересні 2013 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив розірвати договір про новацію від 30 грудня 2008 року, укладений між ним та ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат», на підставі п.п. 4.2 та 4.3, у зв'язку з невиконанням іншою стороною умов договору, та просив зобов'язати ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» перерахувати на його користь 86 500 грн., сплачених за договором про пайову участь (інвестування) у будівництві житла від 30 березня 2005 року та договором про новацію від 30 грудня 2008 року №30/12/08 та сплачений судовий збір. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, частково не заперечувала проти зустрічних позовних вимог. Співвідповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] первісний позов визнав частково, свій підтримав повністю. Представник відповідача ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» Миколаєнко В.М. визнав позовні вимоги в частині визнання недійсним договору про новацію, в іншій частині первісного позову так і проти зустрічних позовних вимог заперечував. Пояснив, що дійсно предметом новації була купівля - продаж нерухомого майна, тому договір мав бути посвідчений нотаріально, проте цього зроблено не було. В той же час недійсність вказаного договору не тягне за собою недійсності договору про пайову участь, який на час його укладення, відповідав вимогам закону. Визнання договору новації не дає [PERSON] права на грошові кошти у порядку реституції, оскільки вони сплачувалися у рамках інших договірних зобов'язань. Вказував, що сплачені [PERSON] грошові кошти в розмірі 173 000 грн. є інвестиційними платежами, повернення яких пов'язане з припиненням чи виконанням договору про пайову участь. Крім того, додав, що дійсно 24 листопада 2008 року ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» направило на адресу [PERSON] листа та акт від 18 листопада 2008 року про розірвання Договору №б/н про пайову участь (інвестування) у будівництво житла від 30 березня 2005 року. Також лист аналогічного змісту від 05 листопада 2009 року та акт від 29 жовтня 2009 року про розірвання договору про пайову участь (інвестування) у будівництві житла №б/н від 30 березня 2005 року направлялися [PERSON]. Тому він, представник відповідача, вважає, що Договір б/н про пайову участь (інвестування) у будівництво житла від 30 березня 2005 року, був розірваний у односторонньому порядку 29 жовтня 2009 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. У період перебування у шлюбі, а саме 30 березня 2005 року між [PERSON], який діяв в інтересах сім'ї, та ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» було укладено договір про пайову участь (інвестування) у будівництві житла: 3 - кімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 111,97 кв.м. по [ADDRESS] вартістю 487 070 грн. Відповідно до умов вказаного договору на рахунок ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» [PERSON] перераховано 173 000 грн. 30 грудня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» укладено договір про новацію за №30/12/08, за умовами якого сторони домовились про те, що зобов'язання яке виникає на підставі цього договору, змінює собою зобов'язання, що виникло на підставі договору б/н про пайову участь (інвестування) у будівництві житла від 30 березня 2005 року і змінюється на зобов'язання продавця продати квартиру [ADDRESS] загальною площею 60,33 кв.м. за адресою [ADDRESS] покупцю, яка буде збудована у майбутньому. Частина 2 ст. 604 ЦК України визначає, що зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). З вищенаведеного вбачається що, фактично між сторонами укладено в заміну попереднього зобів'язання договір купівлі - продажу квартири. Згідно з положеннями ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ст.. 656 ЦК України). Стаття 657 ЦК України визначає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Як з'ясовано в судовому засіданні та підтверджено сторонами, договір про новацію №30/12/08 від 30 грудня 2008 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» про зобов'язання продавця продати покупцю квартиру [ADDRESS] загальною площею 60,33 кв.м. за адресою [ADDRESS], нотаріально не посвідчувався. Крім того, усупереч вимогам ст. ч. 3 ст. 65 СК України [PERSON] не надавала письмової нотаріально завіреної згоди на укладення такого договору її чоловіком [PERSON] Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилами ст.. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Вимогами ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зважаючи на все вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про визнання договору про новацію №30/12/08 від 30 грудня 2008 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» недійсним. Судом також встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2012 року визнано за [PERSON] право на 86 500 грн., що складає 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя внесених в розмірі 173 000 грн. згідно з договором б/н від 30 березня 2005 року про пайову участь (інвестування) у будівництві житла, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат». Також даним рішення визнано й за [PERSON] право на 86 500 грн., що складає 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя внесених в розмірі 173 000 грн. згідно вищезазначеного договору. Відповідно до вимог ст.. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або розірвання договору. За правилами ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або у повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Як зазначалося вище, 30 березня 2005 року між [PERSON], який перебував у шлюбі з [PERSON] та діяв в інтересах сім'ї, та ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» було укладено договір про пайову участь (інвестування) у будівництві житла: 3 - кімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 111,97 кв.м. по [ADDRESS] вартістю 487 070 грн. Відповідно до умов вказаного договору на рахунок ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» [PERSON] перераховано 173 000 грн. Відповідно до п.5.1 та п.5.4. вказаного договору даний договір може бути розірвано однією із сторін при невиконанні зобов'язань другою стороною. Взаємовідносини сторін припиняються шляхом складання окремої угоди або акту про розірвання договору. Судом встановлено, що 24 листопада 2008 року ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» направило на адресу [PERSON] листа та акт від 18 листопада 2008 року про розірвання Договору №б/н про пайову участь (інвестування) у будівництво житла від 30 березня 2005 року. Також лист аналогічного змісту від 05 листопада 2009 року та акт від 29 жовтня 2009 року про розірвання договору про пайову участь (інвестування) у будівництві житла №б/н від 30 березня 2005 року направлялися [PERSON] ( а.с.39- 42). Представник ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» вказав, що вважає договір розірваним з 29 жовтня 2009 року - дати складання останнього акту. У акті від 18 листопада 2008 року (а.с. 40) ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» зазначив що, забудовник повертає перераховану Пайовиком суму оплати пайової участі по договору на банківські реквізити, інформацію про які зобов'язаний надати Пайовик протягом 30 днів з дати отримання акту, або поштовим переказом ( у разі ненадання реквізитів пайовиком у передбачений актом строк). З наведеного вбачається, що ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» фактично визнавав за [PERSON] право на повернення йому внесеної частини грошових коштів за договором про пайову участь (інвестування) у будівництві житла №б/н від 30 березня 2005 року, у зв'язку з розірванням договору. Як з'ясовано у судовому засіданні, вказані кошти за погодженням сторін не повернуті [PERSON], а були зараховані за зобов'язанням ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» продати [PERSON] квартиру, що буде збудована у майбутньому за договором про новацію №30/12/08 від 30 грудня 2008 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат», та який визнається недійсним. Відповідно до вимог ст.. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи всі вищенаведені обставини в їх сукупності, ту обставину, що договір про новацію є недійсним, а також враховуючи вищезгадане рішення суду, яким за [PERSON] та [PERSON] визнано право на 86 500 грн. за кожним, що були ними, як сім'єю, сплачені ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат», суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат» на їх користь вказаних коштів. Позовні ж вимоги в частині розірвання договору про новацію від 30 грудня 2008 року за №30/12/08, суд вважає безпідставними, оскільки вказаний договір визнається недійсним. Також на підставі вимог ст.. 88 ЦПК України підлягає й стягненню на користь [PERSON] та [PERSON]. судовий збір у розмірі 865 грн. на користь кожного.

Outcome: partial