Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

У квітні місяці 2014 року позивач [PERSON] звернувся із заявою в суд, який мотивує, що 11 червня 1992 року у кімнаті [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON], 1949 року народження, що підтверджується копією картки реєстрації форми 16. Вказаний гуртожиток перебував на балансі ВО «Новатор». Однак спільне рішення адміністрації та профкому щодо надання зазначеного житлового приміщення відповідачеві не приймалось, ордер на нього не видавався. [PERSON] в трудових відносинах з ДП «Новатор» ніколи не перебував, на означену житлову площу він не вселявся, і ніколи в кімнаті №220 не проживав, не сплачував комунальних послуг та не брав участі в його утриманні. Згідно протоколу спільного засідання адміністрації та профкому ВО «новатор» від 27.08.1992 року №50-А кімнату [ADDRESS] було надано для проживання йому із членами його сім»ї та на підставі даного протоколу було видано ордер №275 від 08.09.1992 року на вселення в дану кімнату. 17.09.1992 року відділом внутрішніх справ було здійснено реєстрацію його та членів його сім»ї у вказаній кімнаті. Згідно протоколу спільного засідання та адміністрації та профкому ВО «Новатор» №30 від 17.12.1996 року позивачу та членам його сім»ї було надано кімнату №219 площею 11 кв.м., що знаходиться у одній секції із кімнатою №220. Просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на житло. В свою чергу третя особа ДП «Новатор» на стороні позивача звернулася із самостійними вимогами до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування у кімнаті [ADDRESS], котрий о»бєднаний у одне провадження із первісним позовом. Заявлений позов мотивує тим, що відповідач був зареєстрований у кімнаті [ADDRESS] 11.06.1992 року, хоча в трудових відносинах із підприємством не перебував, спільне рішення адміністрації та профкому не приймалось, ордер [PERSON] на вселення не видавався, у гуртожитку він зовсім не проживав. Просить задовольнити позов. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримав, позов ДП «Новатор» підтримує. Суду пояснив, що Відповідач-позивач [PERSON] та його представник заявлений ним позов підтримали, позову матері [PERSON] не визнали та суду пояснили, що з часу реєстрації шлюбу він до 2009 року у будинку матері по [ADDRESS] не проживав, хоча був зареєстрованим у ньому з 2006 року. Не заперечує, що з часу укладання шлюбу проживав у батьків дружини, винаймали з дружиною житло, згодом отримали квартиру по [ADDRESS]. Однак після розірвання шлюбу він був позбавлений житла, позаяк квартиру придбану із дружиною у шлюбі залишив дітям та дружині, постійного місця проживання не мав, проживав у друзів та матері. Стосунки з матір»ю погіршились, і він під час сварки вивіз свої речі та майно з будинку. Вносив плату за електроенергію. Допомагав матері придбавати ліки та продукти харчування, не проживав у будинку близько трьох місяців. Колишня дружина продала спільну квартиру сторонній особі, однак він проживає в ній разом із дружиною та дітьми, позаяк іншого житла не має. Заявлений позов про вселення підтримали, просять його задоволити, обґрунтовує його тим, що у будинку матері періодично з 2009 року проживав, користувався гаражем з дозволу матері, побудований в свій час батьками, придбавав щебінь для влаштування подвір»я. Ключів від будинку він ніколи не мав. Після розірвання шлюбу проживав у друзів, потім через місяць проживав у матері неділю чи дві. Представник ХМВ УМВСУ у Хмельницькій області у судове засідання не з»вився, повідомлений про час і місце судового розгляду у встановленому законом порядку. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши доводи та заперечення позивача-відповідача [PERSON] та її представника, заперечення та доводи поданого позову [PERSON] та його представника, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а позов [PERSON] відхиленню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що відповідно до договору дарування, укладеного 11 липня 2011 року державним нотаріусом Першої міської нотаріальної контори [PERSON] отримала у дар будинковолодіння [ADDRESS] зареєстрованого у встановленому законом порядку Хмельницьким БТІ. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю для обслуговування жилого будинку земельна ділянка площею 0,05 га належить [PERSON] За час шлюбу із чоловіком у 1987 році повністю побудували новий будинок, переобладнали старий будинок під сауну, побудували гараж. В даний час означений будинок прийнято до експлуатації. Цих обставин сторони не заперечують. Відповідно до домової книги у будинку 07 лютого 2006 року за заявою [PERSON] зареєстрований син [PERSON], але з 1995 року у будинку за місцем реєстрації не проживає. Таких обставин [PERSON] у судовому засіданні не заперечував, підтвердив свої пояснення дані ним у травні місяці 2011 року стосовно постійного місця проживання із сім»єю по [ADDRESS]. 17 травня 2011 року у синів з матір»ю виник спір щодо того, яка частка має належати кожному із синів. Судом достовірно установлено факт не проживання [PERSON] у будинку його матері [PERSON], що по [ADDRESS] з часу одруження з 1995 року. Таких обставин у судовому засіданні не заперечував і сам [PERSON] та підтвердив свої пояснення дані ним у травні місяці 2011 року стосовно постійного місця проживання із сім»єю по [ADDRESS]. Крім того, [PERSON] не брав та не бере участі в утриманні будинку власних речей та майна у ньому не зберігає. Означені обставини підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], що [PERSON],, як до так і після розлучення у будинку не проживав, в даний час продовжує проживати у будинку по [ADDRESS] разом із сім»єю, проживають та відпочивають разом, оскільки будинки знаходяться майже поряд, і цей факт є очевидним. Свідок [PERSON] показав, що він із братом домовлялися про продаж будинку, що належить матері аби проживати кожен окремо. Матері, котра спочатку погодилась на такий варіант, мали придбати квартиру, однак пізніше вона від нього відмовилась. Вони повністю узгоджуються з матеріалами справи та наданими поясненнями в ході судового розгляду сторонами. Однак до його показів в частині проживання [PERSON] у будинку матері, зберігання ним своїх речей у будинку слід відноситись критично, оскільки конфлікт обох синів із матір»ю, як і власне питання вселення у житло [PERSON], виник унаслідок так званого «спору» про поділ будинку без згоди його власника. Так, свідок [PERSON] суду підтвердив факт наміру поділу будинку у травні 2011 року, котрий закінчився зверненням [PERSON] до правоохоронних органів про погрози фізичною розправою, як наслідок відсутності згоди матері на це. Це налаштувало його до того, щоб він покинув проживати у ньому. Пояснення щодо часу проживання [PERSON] та користування житлом у спірному будинку є непослідовними та до уваги судом не беруться. Так із рапорту дільничного інспектора щодо розгляду заяви [PERSON] вбачається, що із слів молодшого брата [PERSON], [PERSON] у будинку не проживає з 1996 року та має намір його продати. З цього приводу у нього з матір»ю виникла суперечка стосовно заперечень продажу будинку. Такі пояснення повністю узгоджуються із показами позивача - [PERSON] та [PERSON] Суд критично оцінює та не бере до уваги показань свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо факту постійного проживання у будинку матері [PERSON]по [ADDRESS]. Згідно положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником. Протягом тривалого часу відповідач спірним житловим приміщенням не користується, не приймав і не приймає участі у сплаті комунальних та інших платежів, послуг водопостачання і енергопостачання, витратах на управління, утримання та збереження нерухомого майна. Постійно проживаючи разом із дружиною та доньками, відповідач [PERSON] з'являвся до спірного житла не як до свого власного, а відносини кореспондувалися як матері і сина, він не цікавився ним як житлом та не свідчить про ведення спільного господарства та спільного проживання. [PERSON] не довів, а суд відповідно не установив, наведених обставин. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами не був визначений порядок користування жилим приміщенням, [PERSON] з матрі»ю не вели спільного господарства, він не сплачував комунальних послуг, а його покази щодо прийняття участі у таких витратах є голослівними, не надав в судовому засіданні будь - яких доказів того, що є майно, котре знаходиться у спірному приміщенні, наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням. [PERSON] є єдиним власником будинку, та має право розпоряджатися, володіти та користуватися ним на власний розсуд. Крім того з матеріалів справи було встановлено, що [PERSON] не проживав та не проживає в спірному будинку з 1995 року без поважних причин. Витрат по утриманню будинку не несе, а надані пояснення стосовно оплати вартості комунальних послуг, витрат газопостачання є голослівними та не підтверджені будь-яким об»активними доказами. Порядок користування житловими приміщеннями з власником житла не складався. Крім того він не є членом її сім»ї матері, оскільки припинив такі стосунки у зв»язку із одруженням у 1995 році та не поновив їх, вибув на інше постійне місце проживання, а тому втратив право користування житловим приміщенням. Не може бути підставою для вселення [PERSON] у жилий будинок, належний матері той факт, що відповідач юридично не має іншого житла, оскільки будинок належить на праві приватної власності [PERSON], яка, відповідно до ст. 41 Конституції України, має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і її право власності є непорушним. Так, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в с. 2 ст. 64 ЖК України, тобто дружина, їхні діти і батьки, а також інші особи. Виходячи з положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку (квартири) користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири) і втрачають таке право лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником. За таких обставин, слід зобов'язати Хмельницький МВ УМВС України у Хмельницькій області зняти з реєстраційного обліку відповідача [PERSON] із вказаного будинку. На підставі наведеного суд не вбачає підстав для задоволення позову щодо вселення у жиле приміщення. На підставі наведеного та

Outcome: approved