Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що 01 листопада 2018 року між ним та [PERSON] було укладено в усній формі договір позики. На підтвердження укладення даного договору та отримання коштів, відповідач написав відповідну розписку, згідно з якою він отримав від позивача 11 500,00 доларів США, що еквівалентно 318 969,75 грн. Відповідно до умов договору позики, відповідач зобов`язався в строк до 01 листопада 2019 року повернути позивачу гроші. Після закінчення строку повернення сум боргу, тобто після 01.11.2019 року, відповідач борг не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 11 500 доларів 00 центів США, 7 266,00 грн. - 3 % річних та судовий збір у розмірі 3262,27 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року матеріали вказаної справи передані за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2021 головуючим суддею у справі визначено Головчака М.М. Ухвалою суду від 01.04.2021 року провадження у справі відкрите та розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов, заяву про розгляд справи у його відсутності до суду не надав. Згідно із статтею 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи й ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 01 листопада 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено в усній формі договір позики. На підтвердження укладення даного договору та отримання коштів, відповідач написав відповідну розписку, згідно з якою він отримав від позивача 11500,00 доларів США. Відповідно до умов договору позики, термін виконання зобов`язання один рік, тобто відповідач зобов`язався в строк до 01.11.2019 року повернути позивачу гроші. Після закінчення строку повернення суми боргу, тобто після 01.11.2019 року, відповідач борг не повернув. Таким чином, строк дії договору сплив, до теперішнього часу відповідач зобов`язання не виконав, що призвело до порушення прав позивача. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 545 ЦК України визначено, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що відповідачем не виконано зобов`язання щодо повернення суми боргу за розпискою від 01 листопада 2019 року у розмірі 11500,00 доларів США. Отже, сума боргу позивачу не повернута, оригінали розписки відповідача наданий до суду представником позивачем та долучений до матеріалів справи, написи про повернення боргу у повному обсязі відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У своєму рішенні Великою Палатою Верховного Суду № 340/385/17 від 27.11.2019 року залишаючи в силі рішення судів попередніх інстанцій зроблено висновок, що позикодавець за договором позики в іноземній валюті має вільно обрати валюту стягнення, або визначену у договорі позики (розписці) або у національній одиниці гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім цього, згідно ст. 625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України в розмірі 7266,00 грн. Суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не сплатив борг за договором позики, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, в силу ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3262,67 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved