Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

У квітні 2020 року до суду надійшла позовна заява АТ «КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/п від 03.05.2011 року у розмірі 11662,98 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 03.05.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банку стало відомо, що [INFO] [PERSON] помер. У зв`язку з тим, що [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на дату смерті, а саме на 05.03.2015 року мав заборгованість у сумі 11662,98 грн., з яких: 7633,41 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3752,71 грн. - заборгованість за відсотками, 276,86 грн. - заборгованість з комісії та пені. Згідно ст. 1218, 1219 ЦК, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Згідно відомостей, отриманих від нотаріуса, на претензію кредитора, свідоцтво про право на спадщину після померлого [PERSON] отримав [PERSON] . Таким чином, Відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого Позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ст.1269 ЦК України. 09.10.2019 року до спадкоємця - відповідача, було направлено лист-претензію, згідно якої Позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою суду від 27.04.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 27.04.2020 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Банком 29.07.2020 року було надано клопотання про долучення письмових доказів, на підтвердження заборгованості та її розміру. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним. Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 03.05.2011 року відповідно до Умов та правил надання банківських послуг [PERSON] , підписавши заяву, отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 7900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.14). У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.03.2015 року позичальник [PERSON] помер, про що було зроблено актовий запис 2113 від 11.03.2015 року (а.с.40). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 11.03.2015 року становить: 11662,98 грн., з яких: 7633,41 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3752,71 грн. - заборгованість за відсотками, 276,86 грн. - заборгованість з комісії та пені (а.с.10-13). Згідно ч.2-4 ст.1281 ЦК України, в редакції чинній на час відповідних правовідносин, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань. Згідно правової позиції висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 522/407/15-ц, сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців, які за своєю природою, є відмінними від строків позовної давності, має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань (припинення його цивільного права), а отже й неможливість вимагати в суді його захисту. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2020 року у справі №127/10925/17, додатково зазначивши, що встановлені статтею 1281 ЦК України строки, які є присічними (преклюзивними) - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності. Банк в порядку ст.1281 ЦК України, 18 січня 2016 року звернувся до Другої ДДНК з претензією кредитора (а.с.43,45). Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гуніною І.О, листом № 670/02-14 від 08.08.2018 року, отриманого позивачем 28.08.2018 року, було повідомлено кредитора, що 08.08.2018 року ним було видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] , після смерті [PERSON] (а.с.46). В свою чергу, Банк, 09.10.2019 року направив лист-претензію вих.№ SAMDN50OTC004299315 на адресу відповідача, з вимогою про погашення заборгованості спадкоємцем боржника (а.с.47-50). Отже кредитодавець з 28.08.2018 року знав про отримання спадкоємцем [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, проте позивач вимогу про погашення боргу надіслав спадкоємцю лише 09.10.2019 року, тобто пропустивши строки, визначені статтею 1281 ЦК України. Вказане позбавляє позивача права відповідної вимоги до спадкоємця та має наслідком відмову у задоволенні позову. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову було відмовлено, судові витрати слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed