Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та примусово зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 06 липня 2017 року та Витягом з Державного реєстру правочинів № 913588006 липня 2017 року. Вказуває, що відповідач в спірній квартирі не проживає з 2004 року, не сплачує комунальні послуги з утримання житла, позивач у свою чергу будь-яких перешкод по користуванню квартирою не чинить. Крім того, позивач стверджує, що відповідач з 2005 року перебуває у розшуку. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Адвокат позивача Кальонов Д.Г. подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача в порядку спрощеного позовного провадження. Щодо заочного розгляду справи не заперечував. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. Третьою особою було подано пояснення на позовну заяву, згідно з якими юридична особа не заперечує щодо розгляду справи за їх відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подали. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири на праві приватної власності на підставі договору дарування 2/3 часток квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Н.В. 06 липня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1406, та свідоцтва про право власності на житло від 18.08.1993 року, виданого Комісією по приватизації житлового фонду Мінекономіки України. Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 40715693 від 25.06.2019 року про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] станом на 25 червня 2019 року зареєстрованими є: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Відповідач [PERSON] з 2004 року не проживає за даною адресою, не сплачує будь-які комунальні послуги, не веде з позивачем спільного господарства та вони не пов`язані спільним побутом, що підтверджується актом обстеження квартири від 29.05.2019 року, що складений комісією ДП «Еко». Відповідно до відповіді т.в.о. Начальника Печерського УП ГУ НП у м. Києві Дуброва А.М. за № 398-аз-/125/52/01-19 від 21.06.2019 року, [PERSON] перебуває у розшуку. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] слід відмовити. Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази відповідачем не спростовані, він не скористався своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік і доказів про поважність причин такої відсутності суду не надано, що відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України є правовою підставою для зняття його з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved