Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 14.07.2014 року, просить: стягнути солідарно з відповідачів на його користь 18075,82 грн. заборгованості відшкодування шкоди, завданої його здоров'ю внаслідок профзахворювання за період з 01.04.2001 року по 30.06.2014 року, збільшивши цю суму за рахунок коригування відшкодування шкоди за березень-червень 2014 року на коефіцієнт підвищення страхових виплат, що мав бути встановлений станом на 01.03.2014 року, та 9588,62 грн. інфляційних втрат на вищевказану заборгованість, з врахуванням коригування відшкодування шкоди з 01.03.2014 року на коефіцієнт підвищення страхових виплат, що мав бути встановлений станом на 01.03.2014 року; зобов'язати Фонд з 01.07.2014 року сплачувати на його користь відшкодування шкоди, завданої професійним захворюванням у розмірі 1987,61 грн., виходячи з відкоригованого середньомісячного заробітку машиніста-механіка, з коригуванням цієї суми на коефіцієнт підвищення страхових виплат, що мав бути встановлений станом на 01.03.2014 року. На обґрунтування позову послався на те, що він є пенсіонером-шахтарем. Внаслідок зайнятості на підземних роботах за професією машиніста вугільного комбайну на шахті № 5 «Великомостівська» з 01.09.1960 року по 18.09.1967 року у нього розвинулося професійне захворювання (силікоз), що спричинило втрату ним 60 % працездатності, у зв'язку з чим у 1968 році йому було встановлено II групу інвалідності. Після звільнення з шахти він до 04.06.1984 року працював на роботах, не пов'язаних із підземними роботами, а з 04.06.1984 року по 24.04.1985 року - на посаді підземного електрослюсаря на шахті № 4 «Великомостівська». Відповідно до висновку Львівської ЛТЕК від 13.06.1991 року йому встановлено 80 % втрати професійної працездатності та II група інвалідності. У 1995 році знову встановлено 60 % втрати профпрацездатності, а в 2010 році МСЕК встановлено безтерміново 80 % втрати професійної працездатності. Первинно відшкодування шкоди у зв'язку з втратою працездатності йому було призначено за час роботи на шахті № 5 «Великомостівська», а коли перейшов на роботу електрослюсаря на шахту № 4 «Великомостівська», відшкодування шкоди було розподілено між шахтами пропорційно його стажу на них, а саме: 60 % із шахти № 5 «ВМ», 40% - із шахти № 4 «ВМ». У 2001 році справи стосовно відшкодування позивачеві шкоди внаслідок професійного захворювання було передано до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області. Вважає, що Фонд усупереч ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виплачує йому страхові виплати як із середньомісячного заробітку за час роботи як на посаді машиніста-механіка шахти № 5 «ВМ», так і зі середньомісячного заробітку електрослюсаря шахти № 4 «ВМ», оскільки профзахворювання у нього виникло лише за час роботи на шахті № 5 «ВМ». Підстав вираховувати відшкодування шкоди виходячи не із середньомісячного заробітку, що позивач мав до ушкодження здоров'я (1968 року), а пропорційно відповідно до його стажу на різних шахтах - немає. Тому, на його думку, розрахунок повинен бути наступним: розмір відкоригованого середньомісячного заробітку позивача на посаді машиніста-механіка х 80% втрати професійної працездатності. Відповідно до розрахунку Фонду (станом на 2011 рік) розмір щомісячного відшкодування шкоди становило 1290,35 грн., в той час, як виходячи з визначеного Законом розрахунку повинно було становити 1470,94 грн., а станом на 2014 рік - 1987,61 грн. Таким чином, зважаючи на те, що з 2001 року Фонд виплачує йому відшкодування шкоди у заниженому розмірі, виникла заборгованість у розмірі 18075,82 грн. Посилаючись на п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, вважає, що сума відшкодування шкоди в частині, що не була виплачена, становить 9588,62 грн. Позивач неодноразово звертався до Фонду з проханням провести перерахунок відшкодування шкоди, однак такого перерахунку проведено не було. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та пояснили, що МСЕК встановлено 80% втрати у позивача професійної працездатності. Позивач отримав професійне захворювання, працюючи машиністом-механіком на шахті № 5 «Великомостівська», тому Фондом повинні виплачуватися позивачеві страхові виплати, виходячи із середньомісячного заробітку за час роботи на посаді машиніста-механіка шахти № 5 «ВМ». Просять позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ВВДФСС у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що ВВДФСС позивачеві з 2001 року виплачуються страхові виплати. Провести перерахунок розміру страхових виплат позивачеві внаслідок профзахворювання Фонд не може, як не може припинити виплати по одній з професій, оскільки приписів Інспекції праці при передачі справ не було. Просить відмовити у задоволенні позову. ДП «Львіввугілля», будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судові засідання двічі підряд явку представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Судом установлено, що позивач у період 01.09.1960-15.09.1967 років працював на шахті № 5 «Великомостівська» на посаді машиніста вугільного комбайну. У період 04.06.1984-24.04.1985 роки позивач працював на посаді електрослюсара підземного ІV розряду. Відповідно до наказу ім. XXV з'їзду КПРС (шахта № 4 «Великомостівська») від 30.03.1990 року № 28-о, де [PERSON] працював підземним електрослюсарем, йому було призначено відшкодування шкоди у зв'язку з професійним захворюванням (на силікоз). З того часу до 27.10.1993 року відшкодування шкоди позивачеві визначалося та здійснювалося шахтою № 4 «Великомостівська», виходячи зі середньомісячної заробітної плати підземного електрослюсаря. Згідно з наказом № 839-П «Шахти № 5 «Великомостівська» Західно-Українського виробничого об'єднання по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля» від 27.10.1993 року позивачеві встановлено відшкодування шкоди у зв'язку з профзахворюванням, при нарахуванні відшкодування збитків з 01.04.1993 року застосовано коефіцієнт відшкодування збитків для машиніста гірничовиймальних машин. Пропорційно проробленому стажу шахта № 5 «ВМ» взяла на себе 60% вини. Отже, відшкодування шкоди у зв'язку з втратою позивачем працездатності було розподілено між шахтами: 60% з шахти № 5 «ВМ» та 40% з шахти № 4 «ВМ». У зв'язку з ліквідацією шахти № 5 «Великомостівська» справу для продовження виплати відшкодування шкоди було передано до Західно-Української дирекції з ліквідації шахт, а у 2001 році - Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області. Вперше втрату у позивача професійної працездатності, згідно з актом освідування ВО ВТЕК, встановлено 03.02.1990 року, із зарахуванням періоду втрати працездатності з 01.02.1988 року. Відповідно до висновку МСЕК від 14.10.2010 року позивачеві безтерміново встановлено 80 % втрати професійної працездатності. Починаючи з 2001 року і по даний час позивач отримує відшкодування шкоди, завданої втратою професійної працездатності. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року № 1105-ХІV факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці». Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Як видно з дослідженого у судовому засіданні акта розслідування професійного захворювання (отруєння) від 24.01.1990 року (а.с. 61-62 справи № 1327/788/2012), складеного шахтою ім. XXV з'їзду КПРС (шахта № 4 «Великомостівська»), на якій позивач працював підземним електрослюсарем у період 04.06.1984-24.04.1985 років, у ньому зазначена лише одна професія - підземний електрослюсар. Згідно з чинним рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26.12.2013 року, ухваленим у справі № 1327/788/2012 за позовом [PERSON] до Відділення до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Червонограді Львівської області, з участю третіх осіб - ДП «Львіввугілля», ДК «Вуглеторфреструктуризація», про перерахунок розміру відшкодування шкоди у зв'язку з профзахворюванням, встановлені у якому обставини не підлягають доказуванню згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, встановлено, що професійне захворювання, яке за словами позивача отримане ним під час роботи на шахті № 5 «Великомостівська» за спеціальністю машиніста-механіка вугільного комбайна, взагалі ніким не розслідувалося та акт розслідування професійного захворювання не складався. За таких обставин акт розслідування професійного захворювання (отруєння) від 24.01.1990 року не може бути підставою для коригування заробітної плати позивача на посаді машиніста-механіка вугільного комбайна та, відповідно, не може бути підставою для оплати йому страхових виплат з такого коригованого заробітку. Наведене є підставою для відмови у задоволенні позову повністю.

Outcome: dismissed