Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 5833, 91 (Долар США), що за курсом 22,08 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.08.2015 року складає 128 812 гривень 73 копійки. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.09.2002 року між представником позивача, який діяв за довіреністю, з однієї сторони, та відповідачем, з другої сторони, був укладений кредитний договір №209-А від 24.09.2002 р.. Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 9180, 00 (Долар США) на термін до 24.09.2005 року, а відповідач зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Банк виконав умови кредитного договору та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі. Разом з тим, відповідач умови договору належним чином не виконує і станом на 19.08.2015 року заборгував позивачу кошти у сумі 30 629,38 (Долар США). Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 24795,47 (Доларів США) яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2013 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», різниця становить - 5833,91 (Долар США). Отже заборгованість до стягнення становить 5833,91 (Долар США), що за курсом 22,08 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19 серпня 2015 року складає 128 812 (сто двадцять вісім тисяч вісімсот дванадцять) гривень 73 копійки. За вказаною позовною заявою Дарницьким районним судом м.Києва 15.12.2015 року було постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено. Разом з тим, за заявою відповідача [PERSON] про скасування заочного рішення, ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 14.09.2016 року вказане заочне рішення було скасовано, а справу призначено до розгляду у загальному порядку. Після призначення справи до розгляду у загальному порядку представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Педставник відповідача у судове засідання з'явився, позовних вимог не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову з огляду на пропуск строку позовної давності, про що подав відповідну письмову заяву. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.09.2002 року між представником позивача, який діяв за довіреністю, з однієї сторони, та відповідачем, з другої сторони, був укладений кредитний договір №209-А від 12.09.2002 року. Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 9180, 00 (Долар США) на термін до 24.09.2005 року, а відповідач зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав умови згаданого кредитного договору та надав відповідачу у кредит грошові кошти. Також судом встановлено, що відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 19.08.2015 року заборгувала позивачу кошти у сумі 30 629,38 (Долар США). Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 24795,47 (Доларів США) яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2013 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», різниця становить - 5833,91 (Долар США). Отже заборгованість до стягнення становить 5833,91 (Долар США), що за курсом 22,08 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19 серпня 2015 року складає 128 812 (сто двадцять вісім тисяч вісімсот дванадцять) гривень 73 копійки. При зверненні до суду з позовом щодо майнових вимог за 2006 рік позивач посилався на заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24.04.2013 року та розрахунок, де на 19.07.2006 року вказано відсутність заборгованості за тілом кредиту, тобто вважає, що відповідач у 2006 році порушив права позивача. Однак, ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07.10.2013 року вказане судове рішення - скасоване, ухвалою від 11.12.2013 року (а.с.71) позов залишено без розгляду. Надавши не підтверджений первинними документами бухгалтерського обліку розрахунок де на 19.07.2006 року вказано загальний залишок заборгованості за процентами 4743,07 (Долар США), позивач не надав доказів неможливості захисту свого порушеного або оспорюваного права. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Разом з тим, з огляду на заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Згідно з приписами ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Додатковою угодою №1 від 24.09.2002 року до договору від 12.096.2002 року передбачено строк повернення кредиту - 24.09.2005 року, тоді як позовну заяву до суду банком пред'явлено лише 11.11.2015 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду та є поза межами трирічного строку позовної давності. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивач не просив суд поновити строк позовної давності, поважних причин його пропуску не наводив, доказів зупинення або переривання перебігу позовної давності суду не надав, тому у зв'язку із заявою відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed