Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 19 липня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Броварського міського управління юстиції Київської області, актовий запис №\~275. В обґрунтування позову зазначав, що з 19 липня 2002 року він перебуває у шлюбі із [PERSON], від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. На початку сімейного життя відносини між ними були нормальними, але близько півтора роки тому його стосунки із дружиною почали погіршуватися. Виявилося, що вони мають різні погляди на організацію сімейного побуту та обовязки кожного у шлюбі. Через необґрунтовані претензії та образи зі сторони відповідача між ними часто виникали сварки. Із жовтня 2016 року подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Між ними втрачено почуття любові і поваги, відновлювати сімейні відносини ні він, ні відповідач не бажають. Вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливим. Також вказував на те, що він й надалі буде спілкуватися зі своїми дітьми, брати участь у їхньому вихованні та утриманні. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у суді позов визнала, проти розірвання шлюбу із позивачем не заперечувала. Сплачений судовий збір із відповідача просила не стягувати. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 19 липня 2002 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Броварського міського управління юстиції Київської області, актовий запис №\~275. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що сторони із 24 жовтня 2016 року подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved