Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

У листопаді 2013р. [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. З урахуванням заяви від 25.03.2014 р., якою на підставі збільшення курсу НБУ по відношенню до долара США, позивач просив стягнути з відповідача 2.075.240,00 грн., що еквівалентно 200 тисяч доларів США. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.03.2008р. він передав [PERSON] аванс в розмірі 200 тисяч доларів США для придбання нежитлового приміщення в м.Києві для закритого акціонерного товариства «Вента» за договором комісії від 14.01.2008р. між [PERSON] та ЗАТ «Вента». Водночас, позивач посилався на те, що в рішенні Шевченківського районного суду м.Києва від 01.10.2013 р. у справі №761/13026/13-ц установлено, що розрахунок між [PERSON] та ЗАТ «Вента» щодо передавання авансу не відбувся, оскільки аванс був отриманий не підприємством, а його директором [PERSON], як фізичною особою, тобто, позивач стверджував про те, що саме з рішення суду йому стало відомо про знаходження його коштів у володінні відповідача, як фізичної особи. Таким чином, позивач просив визнати причини пропуску ним строку позовної давності поважними. Отже, позивач вказував, оскільки кошти, отримані відповідачем за розпискою від 03.03.2008р., до цього часу йому не повернуті, то вони мають бути стягнуті з відповідачки на користь позивача як безпідставно набуте майно, що зумовило звернення до суду з вказаним позовом. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечує мотивуючи тим, що договір комісії від 14.01.2008р. між [PERSON] та ЗАТ «Вента» укладено без мети досягнення передбачених ним наслідків, а грошові кошти в сумі 200 тисяч доларів США належали не [PERSON], а групі компаній, засновниками та керівниками яких були [PERSON] та [PERSON] При цьому, за твердженням відповідачки, вказані грошові кошти реально були передані [PERSON] для організації придбання приміщень для групи компаній, засновниками та керівниками яких були [PERSON] та [PERSON] Натомість, [PERSON] протиправно заволоділа цими коштами і до цього часу не повернула, що підтверджено вироком суду. Крім того, заявою від 20.12.2013 р., сторона відповідача просила застосувати позовну давність до спірних правовідносин, оскільки позивач [PERSON] станом на 2008 р. обіймав посаду фінансового директора ЗАТ «Вента» і йому достеменно було відомо про те, що грошові кошти, про які йдеться мова в розписці від 03.03.2008 р., не були оприбутковані підприємством. Таким чином, посилання позивача на те, що обставини про фактичне отримання коштів за вищевказаною розпискою не ЗАТ «Вента», а директором підприємства [PERSON], по що йдеться в рішенні Шевченківського районного суду м.Києва від 01.10.2013 р., є безпідставними. Тобто, оскільки станом на 2013 р. строк позовної давності для звернення до суду за виконанням зобов'язання, що виникло у 2008 р. минув, відповідач вказував, що це також є підставою для відмови в позові. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, пояснили суду, що 03.03.2008р. позивач передав [PERSON] під розписку 200 тисяч доларів США для придбання нежитлового приміщення в м.Києві для закритого акціонерного товариства «Вента» за договором комісії від 14.01.2008р. між [PERSON] та ЗАТ «Вента». Відповідачка грошові кошти отримала особисто, у підприємстві не оприбуткувала і не повернула, тому вони мають бути стягнуті як безпідставно набуте майно. Відповідачка та її представники в судовому засіданні позов не визнали, пояснили суду, що грошові кошти в сумі 200 тисяч доларів США належали не [PERSON], а групі компаній, засновниками та керівниками яких були [PERSON] та [PERSON], були передані [PERSON] для організації придбання приміщень для групи компаній, засновниками та керівниками яких були [PERSON] та [PERSON] Між тим, [PERSON] протиправно заволоділа цими коштами і до цього часу не повернула. Просили застосувати позовну давність до спірних правовідносин. Допитаний в суді в якості свідка позивач [PERSON] дав показання про те, що він мав намір у 2008 р. придбати для себе нерухомість, та в подальшому передати її для потреб бізнесу. Підтвердив, що він дійсно в кабінеті, що знаходиться у м.Києві на вул.Малиновського, 34, передав [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 350 тисяч доларів США. Свідок вказав, що він здогадувався про те, що сума коштів не була оприбуткована підприємством, а у серпні 2012р. відповідач взагалі відсторонила його від спільного бізнесу. Допитана в якості свідка відповідач [PERSON] показала, що вони з позивачем починаючи з 2007 року спільно займалися бізнесом, який фактично розділили у 2011 році. Вона була виконавчим директором підприємства, а позивач - фінансовим директором. Про договір комісії відповідачу стало відомо у 2013 році, коли позивач звернувся до ЗАТ «Вента» з листом-вимогою про повернення коштів в розмірі 200 тисяч доларів США. Щодо цих коштів, то відповідач стверджувала, що [PERSON] одержала аванс для виконання зобов'язань по купівлі через тендер нерухомості, однак своїх зобов'язань не виконала і грошей не повернула, а це були спільні кошти позивача та відповідача від здійснення бізнесу. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він виступав поручителем від іменні Венти при придбанні приміщень, за що взялася [PERSON] Також, свідок показав, що на засіданні засновників було вирішено, що гроші на придбання нерухомості має забезпечити позивач. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були засновниками ЗАТ «Вента», [PERSON] директором а [PERSON] заступником директора з фінансових питань цього підприємства. Крім того, вони опосередковано володіли та управляли ТОВ «Консулткомм», ДП «Кентавр», СУБ ТОВ «ХМЕСІЛ лтд». 14.01.2008р. між [PERSON] та ЗАТ «Вента» в особі [PERSON] укладено договір комісії №1 на придбання нежитлового приміщення в м.Києві. Рішенням [PERSON] та [PERSON], як засновників ЗАТ «Вента», ТОВ СП «ХМЕСИЛ лтд» від 29.02.2008р. визначена необхідність в придбанні приміщень для цих підприємств, з внесенням за організацію такого придбання відповідно 200 тисяч та 150 тисяч доларів США. Уповноважено [PERSON] від імені ЗАТ «Вента» вчинити необхідні дії для виконання цих рішень. Згідно розписки від 03.03.2008р., директор ЗАТ «Вента» [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 200 тисяч доларів США для виконання зобов'язань за договором комісії №1 від 14.01.2008р. між [PERSON] та ЗАТ «Вента». 03.03.2008р. між [PERSON] та ЗАТ «Вента» в особі [PERSON] укладено договір доручення на придбання за конкурсом нежитлового приміщення в м.Києві. У порядку виконання договору доручення від 03.03.2008р. [PERSON] від імені ЗАТ «Вента» передав [PERSON] 200 тисяч доларів США. Вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 09.02.2012р. у справі №1-35/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 21.12.2012р. №11/2690/2200/12, [PERSON] засуджено за ст.190 ч.4 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна за те, що 03.03.2008р. вона отримала від представника ЗАТ «Вента» [PERSON] 200 тисяч доларів США для придбання нерухомості для ЗАТ «Вента», шляхом обману заволоділа цими коштами, використала їх на свій розсуд. Наведене вище підтверджується поясненнями сторін та їх представників, показаннями свідків, наданими у справу сторонами та їх представниками, копіями договорів, розписок, заяв, витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, вироку Шевченківського районного суду м.Києва від 09.02.2012р. у справі №1-35/11 та ухвали Апеляційного суду м.Києва від 21.12.2012р. №11/2690/2200/12, протоколів допиту на досудовому слідстві [PERSON], [PERSON] [PERSON] Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд вважає відповідаючими дійсності доводи відповідачки та її представників про те, що грошові кошти в сумі 200 тисяч доларів США за розпискою від 03.03.2008 року відповідачкою фактично не отримувались за договором комісії від 14.01.2008р. між [PERSON] та ЗАТ «Вента», так як це повністю підтверджується поясненнями відповідачки та її представників, рішенням [PERSON] та [PERSON] як засновників ЗАТ «Вента» та ТОВ СП «ХМЕСИЛ лтд» від 29.02.2008р. про порядок фінансування придбання приміщень, набувшим чинності вироком суду від 09.02.2012р. у справі №1-35/11 відносно [PERSON], співпадінням в датах та сумах передання коштів 03.03.2008р. від ЗАТ «Вента» до [PERSON], протоколом допиту [PERSON] на досудовому слідстві у кримінальній справі відносно [PERSON], який отримав належну оцінку набувшим чинності судовим рішенням у кримінальній справі. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, перевіривши їх відповідність вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, з наведених вище підстав, суд дійшов висновку, що доводи позивача та його представника про безпідставне отримання відповідачкою 200 тисяч доларів США за розпискою від 03.03.2008 року не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, суд вважає обґрунтованими доводи відповідачки та її представників про пропуск позивачем встановленого для захисту цивільних прав строку позовної давності, так як всі обставини оформлення розписки від 03.03.2008 року про передання грошових коштів в сумі 200 тисяч доларів США були відомі позивачу з 03.03.2008 року, він був засновником і заступником директора з фінансових питань ЗАТ «Вента» і мав доступ до всіх прийнятих засновниками рішень та фінансових справ підприємства, знав про джерела виникнення та спрямування власних коштів та коштів ЗАТ «Вента», тобто мав можливість звернутись за захистом свого права починаючи з 03.03.2008 року, і поважних причин пропуску строку позовної давності суду не повідомив. Разом з тим, вирішуючи спір про стягнення з відповідача на користь позивача коштів сумі 200 тисяч доларів США за курсом НБУ на час прийняття рішення, суд відмовляє у позові з підстав недоведеності позовних вимог. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 257, 533, 1212 ЦК України та

Outcome: dismissed