Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

У липні 2020\~р. [PERSON] звернулась з позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] , який там не проживає з 2015\~р. [PERSON] своєї позиції щодо позову у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомив. Судом з`ясовано, що [PERSON] є власником житла за адресою: [ADDRESS] (а.\~с.\~12, 13). Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , який є колишнім чоловіком [PERSON] (а.\~с.\~15, 17, 30). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи на встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON] на користуванням житлом за адресою: [ADDRESS] (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім`ї власника цього житла [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 19.03.2020\~р. Бердичівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Хмельницький), актовий запис №\~33, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.\~с.\~15). Таким чином [PERSON] з 19.03.2020\~р. перестав бути членом сім`ї власника житла за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] . Пунктом 4 частини першої статті 406 Цивільного кодексу України визначено, що сервітут припиняється у разі: припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Оскільки [PERSON] перестав бути членом сім`ї власника житла за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , то припинилась обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту (права користуванням житлом), а відтак цей сервітут припинився, тобто [PERSON] втратив право користування цим житлом. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З наведених раніше положень статей 401 і 405 Цивільного кодексу України та положення статті 150 Житлового кодексу Української РСР випливає, що особи, які не є членами сім`ї власника житла (будинку, квартири), мають право на користування цим житлом лише за умови наявності відповідного договору з власником цього житла (будинку, квартири). Доказів наявності такого договору не подано, а зі змісту позовної заяви вбачається, що такий договір відсутній. Крім того, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2015\~р. (а.\~с.\~17, 18). Судом не\~встановлено обставин,\~які б\~вказували на\~те,\~що [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS] ,\~з 2015\~р., відсутній з 2015\~р. з поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд вважає, що [PERSON] втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Зважаючи на це, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 840,80\~грн.

Outcome: approved