Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

У квітні 2019 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення боргу за договором позики в загальному розмірі 511 996 дол. США. До початку розгляду справи по суті позивач змінив предмет позову, заявивши вимоги про стягнення боргу в національній валюті України за курсом Національного банку України становить на 26.06.2019 в загальному розмірі 13 409 175,24 грн., що включає: основний борг - 10 620 045 грн., відсотки - 1 990 440 грн., три відсотки річних від простроченої суми - 798 690,24 грн. На обґрунтування позову вказав, що 07.09.2016 між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав у власність відповідачу кошти в сумі 405 500 дол. США. Відповідач взяв на себе зобов`язання до 31.09.2016 повернути зазначену суму боргу, а також до кінця 2016 р. повернути 76 000 дол. США відсотків. В зазначений в розписці строк відповідач не повернув ні суму основного боргу, ні відсотки за договором позики. Спроби позивача домовитись з відповідачем про повернення грошових коштів добровільно позитивного результату не принесли, відповідач почав переховуватися та уникати зустрічей з позивачем. Оскільки відповідач порушив зобов`язання, він відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України повинен сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми. Ухвалою від 29.08.2019 суд відкрив провадження у справі та призначивсправу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. 18.11.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. До початку судового засідання представник позивача [PERSON] подав заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] зареєстроване місце проживання якого невідоме, викликався в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте до суду він не з`явився, відзив на позов не подав. За таких обставин суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 405 500 дол. США, зобов`язавшись повернути зазначену суму боргу до 31.09.2016, а також до кінця 2016 р. повернути відсотки в розмірі 76 000 дол. США, що підтверджується власноручною розпискою відповідача від 07.09.2016 (а.с. 7). Судом встановлено, що [PERSON] не повернув позику у встановлений строк, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки. Правовідносини, які випливають з договору позики, врегульовані нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України. Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. За приписом частини 1 статті 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 статті 1048 цього Кодексу позикодавцю надано право на одержання від позичальника процентів від суми позики за умови, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з приписами частини 1 статті 533 цього Кодексу грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. В даному випадку сторони договору визначили грошовий еквівалент позики в іноземній валюті - доларах США. Станом на 26.06.2019 офіційний курс гривні щодо долара США становить 26,19 грн., а тому суд визнає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення основного боргу та процентів за договором позики в загальному розмірі 481 500 дол. США (405 500 + 76 000) х 26,19. За період з 01.10.2016 по 04.04.2019 включно прострочення виконання основного грошового зобов`язання. На підтвердження розміру вимог в частині стягнення 3% річних позивачем надано розрахунок, відповідно до якого розмір 3% річних за вказаний період становить 30 496 дол. США. Станом на 26.06.2019 офіційний курс гривні щодо долара США становить 26,19 грн., а тому суд визнає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення 3% річних від простроченої суми в розмірі 798 690,24 грн. (30 496 х 26,19). Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірною формулою, з урахуванням даних про офіційний курс гривні щодо долара США за період прострочення та не спростований відповідачами. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України присуджує позивачу з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 9 605 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved