Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача[PERSON] , третя особа Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК», про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив, що з відповідачем він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2003 року. Шлюб між сторонами не розірвано. За час перебування сторін у шлюбі, 28.09.2007 року, була придбана квартира [ADDRESS] , котра була зареєстрована на відповідача - його дружину. Вищезазначена квартира була придбана за ціною 127541,00 гривень, що підтверджується п.2.1 Договору купівлі-продажу, посвідченого 28.09.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованого в реєстрі за №11433. Квартира придбана частково за рахунок спільних грошових коштів подружжя у розмірі 37 746,00 грн., частково за рахунок Кредитних коштів наданих Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» в розмірі 15 000,00 доларів США, що є еквівалентом на дату укладання кредитного договору 75750,00 гривень, кредитний договір був укладений відповідачем та частково за рахунок особистих коштів позивача у розмірі 14045,00 гривень, які були отримані ним за продаж квартири [ADDRESS] , яка була його особистою власністю. Вважає, що його частка на спірну квартиру повинна бути збільшена пропорційно розміру сплачених ним коштів, які належали йому особисто. Просив суд: в порядку поділу майна подружжя визнати за: [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 61/100 частину квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 39/100 частину квартири [ADDRESS] , припинивши право спільної сумісної власності на квартиру. Судові витрати покласти на відповідача. УхвалоюІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2018 року позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження в цивільній справіта її призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. УхвалоюІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2018 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів. УхвалоюІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2019 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2019 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. 21.08.2019 року від [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2019 року заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2019 року скасовано і справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. При новому розгляді справи позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з наведених в позові підстав та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру, однак вважає що частки є рівними по 1/2 частка кожного. Вказав що в матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували спільну сумісну власність подружжя. Представник третьої особи Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» в судове засідання не з`явився. Відповідно до заяви просили суд розглядати справу за відсутності представника третьої особи та прийняти рішення за наявними в матеріалах справи доказами. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15 листопада 2003 року. В період шлюбу сторонами було набуто наступне майно: квартира [ADDRESS] . Відповідно до Договору купівлі-продажу від 28 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Бондар І.М., зареєстрованого в реєстрі за №11433, [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п.2.1 договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 127541 грн. Згідно з Договором іпотеки №11223852000/11224900000/2/З від 28.09.2007 року укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) в забезпечення виконання грошового зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту №11223852000 від 28.07.2007 року в розмірі 15000 доларів США, що на день укладання Кредитного договору складало 75750,00 гривень. Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, квартиру [ADDRESS] . Відповідно до листа Акціонерного товариства «УкрСиббанк» №13-3-05/383 від 03.04.2019 року кредитний договір №11223852000 від 28.07.2007 року достроково погашено 15.09.2009 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №112701380 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] ( реєстраційний номер [NUMBER] ). Відповідно до ч. 5 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім`ї. За Сімейним кодексом України встановлена та діє презумпція спільності майна подружжя (ст.60 цього Кодексу), суть якої полягає у тому, що якщо майно було набуте за час шлюбу, то передбачається (презумується), що воно є спільним. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження спільною сумісною власністю (ст.63 СК України). Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положення даної статті поділ майна може бути здійснений за домовленістю між співвласниками, у зв`язку з чим діє презумпція рівності часток. Разом з тим, чинне законодавство передбачає можливість відступу від рівності часток у випадку поділу майна, що знаходиться в спільній сумісній власності. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК). Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 10.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д., зареєстрованого в реєстрі за №2556, [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] . Продаж вчинено за 14045 грн. Вказана квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Ужва Т.М. 25.05.2007 року за р.№1-2948, 1-2946 та зареєстрованого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 15534425 від 09.07.2007 року. Всі допитані в судовому засіданні свідки:[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вказали, що кошти отримані від продажу належної [PERSON] на праві особистої власності квартири [ADDRESS] було витрачено на придбання спірної квартири. Так, свідок [PERSON] , батько позивача вказав, що син віддав йому на збереження кошти від продажу спадкової квартири в розмірі 43000 дол. США та коли сім`я сина купувала спірну квартиру він під розписку віддав гроші його дружині [PERSON] Спірна квартира була придбана частково за особисті кошти сина, частково за кошти його сім`ї та кредиту банку. Свідок [PERSON] , рідна сестра позивача, розповіла про те, що на кошти від продажу спадкової квартири була придбана спірна квартира, яка була оформлена на дружину брата. Свідок [PERSON] , який знайомий з позивачем з 1979 року та з відповідачем з 2001 року, розповів про те, що їх сім`я проживала разом з батьками. Після отримання в спадщину [PERSON] однокімнатної квартири, вона була продана та через місяць придбана трикімнатна квартира. Свідок [PERSON] , знайомий позивача зі школи, розповів про те, що спірна квартира була придбана частково за рахунок коштів отриманих від продажу спадкової квартири. Згідно ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто. Отже, як вбачається із матеріалів справи, спірна квартира була придбана за ціною 127541,00 грн. та була придбана за рахунок як спільних коштів подружжя, в тому числі кредитних коштів, так і коштів, які особисто належали [PERSON] , а саме: 113496,00 грн. з яких: спільні грошові кошти подружжя в розмірі 37746,00 грн., кредитні кошти 75750,00 грн. та 14045,00 грн. сплачено особисті кошти [PERSON] . Отже за рахунок спільних коштів подружжя сплачено 113496,00 гривень та за рахунок особистих коштів позивача [PERSON] сплачено 14045,00 гривень, що відповідно становить 11/100 частини спірної квартири. Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача за позовом знайшли своє підтвердження в судовому засіданні законні і підлягають задоволенню та його частка на спірну квартиру підлягає збільшенню пропорційно розміру сплачених ним коштів, які належали йому особисто. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки позовні вимоги позивача задоволені, то з відповідача на його користь підлягає сплачений судовий збір в розмірі 5657 грн. 43 коп.

Outcome: approved