Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

У липні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] до Новомиргородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління юстиції про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. Посилаючись на ст. 344 ЦК України, заявник просить суд визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований по вул. Щорса, № 31 у м. Новомиргороді, Кіровоградської області. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи позивач, її представник, представники відповідача (Новомиргородської міської ради) і третьої особи (Головного управління юстиції) у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви: представника позивача [PERSON] від 12.08.2015 р., він просить суд розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі; представника відповідача від 05.08.2015 р., він просить суд розглянути справу в його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вище згаданих учасників судового розгляду на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких міркувань. За правилами ч. 4 ст. 130, ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання представником відповідача (Новомиргородської міської ради) позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно зясовано, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 грудня 1998 року [PERSON] придбала у власність житловий будинок № 31 по вулиці Щорса в місті Новомиргороді, Кіровоградської області та зареєструвала право власності на вказаний будинок у Новомиргородському БТІ. [PERSON], починаючи з 1998 року та по 2001 рік, проживала у вказаному будинку, а в кінці 2001 року переїхала в с. Крупське, Новомиргородського району Кіровоградської області, де стала жити по день смерті 31 березня 2009 року. За життя [PERSON] та позивач [PERSON] досягли спільної домовленості, що заявник [PERSON] передає кошти в сумі 2.000 грн. у рахунок придбання вищезазначеного будинку, а [PERSON] зобовязується передати у власність [PERSON] належний їй будинок. У подальшому вони мали намір оформити договір купівлі-продажу будинку у нотаріуса, бо на той час коштів у покупця на оплату послуг з приводу посвідчення вказаного договору не вистачало. На виконання вказаних домовленостей [PERSON] передала позивачу ключі від будинку та оригінал правовстановлюючого документу (попередній договір купівлі-продажу будинку), підтвердивши такими діями відмову від подальшого права на житло. Після цього [PERSON] з дозволу [PERSON] у серпні 2004 року вселилася до будинку № 31 по вулиці Щорса у місті Новомиргороді, де і проживає по даний час. [PERSON] на момент оформлення розписки про отримання нею коштів за продаж будинку, тобто у 2004 р., проживала самотньо у житловому будинку в селі Крупське на території Коробчинської сільської ради Новомиргородського району, перебувала у похилому віці (на 76 році життя), тривалий час хворіла, кошти, які вона отримала від позивача, витрачала переважно на власне лікування і після тривалої хвороби 31 березня 2009 року померла, не встигнувши оформити договір купівлі-продажу вищезгаданого будинку. Смерть [PERSON] зробила неможливим виконання взятих на себе зобовязань по нотаріальному посвідченню договору купівлі-продажу та його державній реєстрації. Після її смерті спадщину ніхто не приймав ні шляхом звернення із заявою до нотаріуса, ні фактично, бо на час смерті спадкодавець проживала самотньо. Факт неприйняття спадщини будь-якими спадкоємцями покійної [PERSON] підтверджується витягом зі спадкового реєстру (по спадковим справам) про відсутність заведених спадкових справ після її смерті. Відповідно довідці Новомиргородської міської ради № 2245 від 12 червня 2015 року позивач [PERSON], починаючи з серпня 2004 року та по даний час, проживає в житловому будинку № 31 по вулиці Щорса у м. Новомиргороді, тобто проживає у вищезгаданому домоволодінні більше 10 років. Позивач [PERSON] за час свого проживання у вищевказаному домоволодінні привела до належного стану сам будинок, встановила нові вікна, впорядкувала двір та господарські споруди, побудувала вбиральню, провела за власні кошти водопостачання до будинку з центрального водогону. Окрім цього, вона щорічно займає та використовує за призначенням присадибну земельну ділянку для вирощування сільськогосподарських культур, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов життя позивача. Таким чином, позивач дійсно добросовісно заволоділа вищевказаним будинком, відкрито та безперервно володіє ним із серпня 2004 р., тобто понад 10 років та продовжує ним володіти по сьогоднішній день. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України (пп. 9-13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Окрім наведених доказів у справі, ці ж обставини підтверджуються: особистими документами заявника, договором купівлі-продажу будинку, технічним паспортом, свідоцтвом про смерть попереднього власника, висновком експерта-оцінювача, іншими матеріалами справи. Таким чином, у судовому засіданні безспірно встановлено, що у даному випадку в наявності є усі передбачені законом підстави для визнання за позивачем права на майно у порядку набувальної давності. Ураховуючи наведене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 344 ЦК України,

Outcome: approved