Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом до [PERSON] на предмет визнання за нею права власності в цілому на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після матері [PERSON] , оскільки з березня 2018 року та по день відкриття спадщини [INFO] мати проживала не за місцем своєї реєстрації в квартирі [ADDRESS] , а разом з нею в квартирі [ADDRESS] , де отримувала медичну допомогу, уклала декларацію з сімейним лікарем, стала отримувати пенсію, де позивач здійснювала за нею постійний догляд і де врешті решт спадкодавець померла, проте, не зважаючи на спільне проживання спадкодавця і позивача на час відкриття спадщини і на те, що інший спадкоємець за заповітом відповідач у справі, проживаючи окремо від спадкодавця, заяву про прийняття спадщини не подавав, спадщину не прийняв, державний нотаріус постановою 27 лютого 2021 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав пропуску строку прийняття спадщини, тому позивач просила суд встановити факт постійного проживання в квартирі за місцем своєї реєстрації разом з матір`ю на день відкриття спадщини та визнати право власності на спадкову квартиру матері в цілому. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу розподілено 05 квітня 2021 року судді Колесніченко О.В. Ухвалою суду від 23 квітня 2021 року після приведення позовної заяви за формою і змістом у відповідність до вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України відкрито провадження в загальному порядку та призначене підготовче засідання, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка з обміном учасниками справи змагальними заявами по суті справи з витребуванням за ухвалою суду у нотаріуса спадкової справи в копії. Відповідач, отримавши копію позовної заяви, свій відзив не подав, а 19 травня 2021 року подав заяву про визнання позову в повному обсязі. Третя особа - державний нотаріус П`ятої державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мануйленко А.О. пояснень на позовну заяву не подавала, направивши на виконання ухвали суду від 14 травня 2021 року копію спадкової справи після [PERSON] . В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі, наполягаючи на його задоволенні з наведених у позовній заяві підставі, а також вимагаючи проведення повного судового розгляду з допитом свідків та дослідженнями доказів у справі. Відповідач визнав позов, пояснивши, що дійсно він певний час проживав з бабусею, потім став проживати окремо, а за бабусею останній час здійснювала догляд позивач, тому він претензій на спадкову квартиру не має. Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула та 17 травня 2021 року клопотала про розгляд справи у її відсутності. Свідок [PERSON] , будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що з 1965 року знайома з сім`єю [PERSON] , проживає поряд, в будинку по [ADDRESS] , тому їй відомо, що близько трьох років тому, однак не пізніше 2018 року мати [PERSON] , маючи досить похилий вік, переїхала до неї в квартиру, після чого вони з [PERSON] постійно спілкувалися телефоном і періодично бачилися. Вона переоформила отримання пенсії у відділенні пошти за місцем фактичного мешкання в квартирі [ADDRESS] , медичну картку завела в лікарні за місце фактичного мешкання і разом з дочкою жила до самої смерті. Інших родичів, крім дочки і онука не мала. Свідок [PERSON] , будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що є давньою сусідкою [PERSON] з квартири [ADDRESS] , тому їй відомо, що після смерті свекрухи [PERSON] [PERSON] , до них з чоловіком в квартиру переїхала мати [PERSON] , оскільки вона остання похилий вік, і як вона розповідала за життя, їй було дуже самотньо одній в своїй квартирі. Останні роки, щонайменше з 2018 року, [PERSON] прожила з дочкою разом, інших родичів окрім онука та дочки не мала, а остання забезпечила їй належний догляд і лікування та врешті поховала. Суд, заслухавши усні пояснення сторін, дослідивши зібрані докази, враховуючи визнання позову відповідачем, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що двокімнатна квартира [ADDRESS] з 20 листопада 2007 року зареєстрована на праві власності за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 20 листопада 2007 року (а.с.21), зареєстрованого в КП «ДМБТІ» 25 листопада 2007 року (а.с.22). [PERSON] у віці 85 років померла [INFO] , про що Центральним районним у місті Дніпрі відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 19 березня 2020 року вчинено актовий запис № 136 та цього ж дня видано свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.9). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 14 листопада 2013 року державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г., зареєстрований в реєстрі за № 3-1626, в якому заповіла належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частці кожному (а.с.15). Вказана квартира згідно ст. 1218 ЦК України увійшла до складу спадщини і на день відкриття такої - 18 березня 2020 року. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За визначенням ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За життя [PERSON] була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . Однак, за даними лікарського свідоцтва про смерть № 10 від 18 березня 2020 року смерть [PERSON] настала за місцем мешкання - в квартирі [ADDRESS] (а.с.18). За даними декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-М68М-6600 від 27 вересня 2019 року, укладеної [PERSON] з сімейним лікарем КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» ДМР (м. Дніпро, вул. М.-М. Шнеєрсона, 19) [PERSON] пацієнт [PERSON] фактично проживає по [ADDRESS] (а.с.19). Згідно довідки голови ОК «ЖБК-42» (і.к. 23077063) [PERSON] від 26 березня 2021 року [PERSON] в період з 05 вересня 2018 року по 18 березня 2020 року мешкала за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю дочкою [PERSON] (а.с.20). Також на підставі даних свідоцтва про народження позивача встановлено, що остання є дочкою спадкодавця [PERSON] (а.с.12). За даними Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 11 травня 2021 року № 6/5-1373 (а.с.47) [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 12 грудня 2006 року по день надання інформації, що узгоджується з даними паспорта громадянина України серії [NUMBER] позивача (а.с. 10-11) Зважаючи на встановлені обставини, приймаючи до уваги показання свідків, суд приходить до висновку, що з березня 2018 року і до 18 березня 2020 року [PERSON] мала постійне місце проживання у квартирі [ADDRESS] , тобто за місцем реєстрації і проживання позивача у справі, а тому, позивач в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину після матері з підстав постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Разом з тим, постановою державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Мануйленко А.О. від 05 лютого 2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] після [PERSON] згідно поданої 27 лютого 2021 року заяви з підстав пропуску строку прийняття спадщини, оскільки спадкоємець не була зареєстрованою разом зі спадкодавцем за однією адресою і у шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини не подавала (а.с.65-зворот). Одночасно за даними спадкової справи, копія якої долучена до матеріалів справи, встановлено, що інших спадкоємців, окрім дочки [PERSON] та онука [PERSON] у [PERSON] не було, і з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, натомість позивач звернулася 27 лютого 2021 року з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а відповідач звернувся 27 лютого 2021 року з заявою в якій вказав про те, що у шестимісячний строк спадщину після смерті баби спадщину не прийняв (а.с.61, 59). Так само, не подавав в порядку ст.1277 ЦК України заяви відносно спадщини орган місцевого самоврядування. Відповідно, Ѕ частка спадкової квартири, яку спадкодавець заповідала [PERSON] залишилася неприйнятою, тому ця частка за правилами ч.2 ст. 1223 ЦК України спадкується на загальних підставах згідно ст.ст.1261-1265 ЦК України. Таким чином, оскільки позивач прийняла спадщину в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України, то Ѕ частка спадкової квартири, що спадкодавець заповідала позивачу належить їй з часу відкриття спадщини за ч.5 ст. 1268 ЦК України в порядку спадкування за заповітом, а інша Ѕ частка, яка залишилася неприйнятою іншим спадкоємцем за заповітом прийнята позивачем в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України як спадкоємцем першої черги згідно с .1261 ЦК України, тобто як дочкою, з огляду на те, що інших спадкоємців першої черги спадкодавець не мала. Відповідно до норм ч. 3 ст. 1296 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, оскільки позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після матері [PERSON] , то її право власності як спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності згідно з ст. 392 ЦК. Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, оцінивши показання свідків та зібрані докази кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв`язку на предмет належності, допустимості, достатності, суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після матері та набула право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частку спадкової квартири і як спадкоємець першої черги на іншу Ѕ частку цієї спадкової квартири, що сукупно складає право власності на квартиру в цілому, у зв`язку з чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог. За правилами ст. ст. 141, 142 ЦПК України суд вважає за можливе з урахуванням клопотання позивача судові витрати залишити на її рахунок.

Outcome: approved