Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, у якій, просила суд: - скасувати запис державної реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру адреса: [ADDRESS] , визнати протиправним та скасувати рішення Приватного нотаріуса Павловської Ганни Олегівни від 23.01.2019 року індексний номер 45182552, на підставі якого 22.01.2019 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис - 29975411 про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 878051312101, за [PERSON] на підставі договору іпотеки 1697 від 03 грудня 207 року; - поновити право власності на нерухоме майно, а саме квартиру адреса: [ADDRESS] за [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що згідно договору іпотеки від 03.11.2017 року між [PERSON] та [PERSON] іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку квартиру [ADDRESS] , з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договору позики від 03.11.2017 року. Однак, договору позики від 03.11.2017 року на момент підписання договору іпотеки не існувало. \~ \~ \~ \~04.11.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, датований 03.11.2017 року, згідно якого позикодавець нібито надав у власність, а позичальник нібито прийняв грошові кошти в сумі 754 040 грн., що становить еквівалент 28 000 доларів США строком до 03.11.2018 року. Насправді грошові кошти [PERSON] не передавала, а [PERSON] не отримувала, оскільки відповідний договір було укладено шляхом введення в оману [PERSON] та з метою, начебто, забезпечення інших зобов`язань. \~ \~ \~ \~19.12.2018 року позивач отримала письмову вимогу від [PERSON] про усунення порушення зобов`язань за договором позики від 03.11.2017 року. Розуміючи, що відповідні дії з боку [PERSON] направлені на заволодінням майном позивача, остання звернулася до суду з вимогами про визнання відповідних договорів недійними. Позовна заява подана до суду 20.12.2018 року, тобто до вчинення нотаріусом відповідних реєстраційних дій. Крім того, позивач звернулася до правоохоронних органів з метою встановлення обставин відповідних дій [PERSON] . При цьому, [PERSON] знала про відповідні дії з боку позивача щодо оскарження підстав (договору позики, іпотеки) для реєстрації права власності. На адресу боржника, що вина кошти [PERSON] - [PERSON] , жодних повідомлень про стягнення боргу, не надходило. Немає їх і в матеріалах нотаріальної справи, чим було порушено норми Постанови КМ України від 25 грудня 2015 р. № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2020 року було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зєнікова М.С., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська Г.О., [PERSON] , [PERSON] , орган опіки та піклування Чечелівської районної у м. Дніпрі ради про визнання договорів позики та іпотеки недійсними, скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності, визнання договору позики неукладеним. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01.07.2020 рішення суду першої інстанції залишено без змін. При цьому, як суд першої інстанції так і апеляційний суд визнали відповідні правовідносини правовідносинами поруки перед третьою особою, без розгляду питання про недійсність (неукладеність чи припинення відповідних правовідносин). Тим самим, підтверджуючи факт не отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів по договору займу, оскільки таких коштів не було. Підставою для здійснення запису державної реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , прийняття рішення Приватного нотаріуса від 23.01.2019 року індексний номер 45182552, на підставі якого 22.01.2019 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис - 29975411 про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 878051312101, за [PERSON] на підставі договору іпотеки 1697 від 03 грудня 2017 року, переоформлення відповідного об`єкту іпотеки з іпотекодавця на іпотекодержателя відбулося саме з подання відповідачем інформації нотаріусу про наявність заборгованості [PERSON] до [PERSON] за договором займу. Це ж саме повідомлення про повернення заборгованості, саме в рамках договору займу, [PERSON] надала нотаріусу. Таким чином, [PERSON] ще й ввела в оману нотаріуса, надавши їй вимоги про стягнення заборгованості за неіснуючим договором займу. Отже, [PERSON] знаючи, що відповідної заборгованості по договору займу не існує, подала хибну інформацію, нотаріус Павловська Г.О. не переконавшись в дійсності боргових зобов`язань, не переконавшись, що на час здійснення реєстрації існує спір про відповідну заборгованість, при фіктивності наданої вимоги про стягнення заборгованості, здійснила дії щодо перереєстрації права власності на об`єкт іпотеки. Позивач вважає, що відповідні дії нотаріуса вчинені з грубими порушеннями порядку, і, як наслідок, призвели до незаконного та необґрунтованого переходу предмету іпотеки, що належить позивачу на праві власності, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, які зазначені в позовній заяві. В судове засідання відповідач Приватний нотаріус дніпровського міського нотаріального округу Павловська Ганна Олегівна повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Судом відповідно до ч.4 ст.223, ст.ст.280, 281 ЦПК України ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] адвокат Бевз Микола Олександрович заперечував проти задоволення позовної заяви в повному обсязі, так як державним реєстратором приватним нотаріусом Павловською Г.О. рішення про державну реєстрацію права власті прийнято відповідно до вимог чинного законодавства. В судове засідання через канцелярію суду третьою особою [PERSON] подано письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позивача підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вислухавши заперечення представника третьої особи [PERSON] , ознайомившись з письмовою заявою третьої особи [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 листопада 2017 року [PERSON] та [PERSON] підписано договір про надання позики, відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язувався повернути грошові кошти у визначений договором строк. Сума позики за договором складає 754040 грн., що становить еквівалент 28000 доларів США. Відповідно до п. 2.1. договору позичальник надає позикодавцю в іпотеку об`єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] (арк.с.16-18). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2020 року, яке набрало чинності 01 липня 2020 року, встановлено, що 03 листопада 2017 року між сторонами замість спірного договору про надання позики в дійсності було укладено договір поруки в забезпечення виконання позивачем певних грошових зобов`язань третьої особи [PERSON] (арк.с.35 зворот). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 03 листопада 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом дніпровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С., відповідно до якого іпотекодавець передала в іпотеку об`єкт нерухомого майна, який значиться згідно з правовстановлюючим документом, як квартира [ADDRESS] , з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договору позики від 03 листопада 2017 року, за умовами якого [PERSON] зобов`язана повернути позику в розмірі 754040 грн, що становить еквівалент 28000 доларів США, зі строком повернення не пізніше 03 листопада 2018 року (арк.19-24). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С. внесено запис про іпотеку №23177193 та запис про обтяження №23177642 (арк.с.26). 21 листопада 2018 року [PERSON] надіслано на адресу [PERSON] письмову вимогу про усунення порушення зобов`язань за договором позики від 03 листопада 2017 року (арк.с.28-29, 30). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 22 січня 2019 року квартира [ADDRESS] , зареєстрована на праві власності приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Ганною Олегівною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45182552 від 23 січня 2019 року, за відповідачем [PERSON] . Підстава виникнення права власності: договір іпотеки, серія та номер:1697, виданий 03 листопада 2017 року, видавник приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зєнікова М.С., про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно також внесено запис про право власності №29975411 від 22 січня 2019 року на дану квартиру (арк.с.25). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 5355 від 19 березня 2019 року за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї входять: [PERSON] (незареєстрований власник) (арк.с.12). Відповідно до довідки ДП «ДПІ» від 18.04.2019 року за адресою: [ADDRESS] , мешкають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (арк.с.13). Відповідно до Акту від 17.10.2019 року, складеного [PERSON] , [PERSON] , затвердженого заступником директора ДП «ДПІ», [PERSON] не мешкає та не мешкала за адресою: [ADDRESS] , особисті речі та ознаки, які б вказували на мешкання останньої в квартирі, відсутні (арк.с.14). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2020 року, яке набрало законно сили 01 липня 2020 року у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зєнікова Марина Сергіївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська Ганна Олегівна, [PERSON] , Орган опіки та піклування Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, [PERSON] про визнання договорів позики та іпотеки недійсними, скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності, визнання договору позики неукладеним відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2020 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 серпня 2020 року залишено без змін (арк.с.31 -37, 38-42). Відповідно до ст. 15 ЦК України\~ кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що даний спір виник з приводу порушення права власності позивача на квартиру внаслідок дій [PERSON] щодо реєстрації права власності за нею. Позивачем заявлено вимогу до нотаріуса, яка діяла як державний реєстратор. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що відповідає вимогам ч. 4 ст.263 ЦПК України. Відповідно до висновків, викладених у постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. У даному випадку спір пов`язаний з реалізацією іпотекодержателем своїх прав на предмет іпотеки, процедура якої передбачає їх здійснення лише за участі нотаріуса (державного чи приватного) або державного реєстратора, дії якого оскаржуються опосередковано через неправомірність дій іпотекодержателя. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року, ухваленій у справі №755/10947/17 , колегія суддів звернула увагу суду першої інстанції на необхідність при розгляді цієї справи врахувати правові висновки, викладені у справах в аналогічних правовідносинах у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року в справі № 11-404апп18 щодо суб`єктного складу, де вказано, що належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності. Отже, зміст і характер відносин між учасниками справи, що встановлені судом засвідчують, що спір виник саме між позивачем і [PERSON] з приводу порушення права позивача на квартиру внаслідок дій [PERSON] щодо реєстрації за нею такого права. Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Отже, можливість інших суб`єктів, брати участь у цивільному процесі в якості позивачів і відповідачів у цивільному процесі обмежена. Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача, що відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Повноважень для заміни неналежного відповідача з власної ініціативи у суду не має. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 12\~грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з позовом відповідачем визначив Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Павловської Ганни Олегівни. Відповідно до ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.\~Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, у задоволенні позовної заяви слід відмовити в повному обсязі, у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно вимог ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Встановлено, що при розгляді справи були вжиті заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження, реалізації або здійснення будь яких інших дій з нерухомим майном, в саме: квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, у зв`язку з ухваленням рішення про повну відмову у задоволенні позову, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову по цивільній справі необхідно скасувати, що повністю узгоджується з положеннями ч.9 ст.158 ЦПК України. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем необхідно віднести на рахунок позивача. Розглядаючи клопотання представника третьої особи [PERSON] адвоката Бевза Миколи Олександровича про стягнення з позивача [PERSON] витрат на правову допомогу, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 12 ст. 141 ЦПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги. 10 березня 2020 року між адвокатським об`єднанням «ІСТЕЙТ» та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги № 05/20-1-АО, відповідно до умов якого виконавець прийняв на себе зобов`язання здійснити захист, представництво ао надання інших видів правової допомоги клієнту, а клієнт зобов`язався оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином, для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. В судовому засіданні на підтвердження понесених третьою особою [PERSON] витрат на правничу допомогу було надано договір про надання правової допомоги від 10.03.2020 року; Додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 10.03.2020 року, яким встановлено строк надання послуги, тарифи з надання послуг адвокатської діяльності; Акт наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 10.03.2020 року, від 08.12.2020 року; розрахунок витрат на правничу допомогу; квитанцію відповідно до якої [PERSON] сплатила АО Істейт вартість послуг за договором №05/20-1-АО у сумі 10400 грн. Таким чином, суд вважає, що третьою особою документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у розмірі 10400 грн., та вказані витрати мають бути стягнуті з позивача на користь третьої особи [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved