Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Миляновичівської сільської ради Турійського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов обгрунтований тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на земельні ділянки площею 1.3529 га, та 2.9424 га, що розташовані на території Миляновичівської сільської ради Турійського району Волинської області. За життя [PERSON] склала заповіт від 16 листопада 2011 року, яким усе своє майно заповіла позивачу [PERSON] Вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва на спірне спадкове майно, однак постановою нотаріуса від 28 жовтня 2016 року їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1.3529 га, розташовану на території Миляновичівської сільської ради Турійського району Волинської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]; земельну ділянку площею 2.9424 га, розташовану на території Миляновичівської сільської ради Турійського району Волинської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак у заяві від 17 листопада 2016 року вказала, що позов підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити і розглядати справу без її участі. Представник відповідача - Миляновичівської сільської ради Турійського району Волинської області у судове засідання не з'явився, хоч був вчасно і належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав. За відсутності заперечень позивача та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововолинського міського управління юстиції у Волинській області, [INFO] померла [PERSON] Після її смерті залишилося спадкове майно, зокрема, земельні ділянки площею 1.3529 га та 2.9424 га, розташовані на території Миляновичівської сільської ради Турійського району Волинської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Належність вищевказаного майна спадкодавцеві [PERSON] підтверджується копіями державних актів на право власності на земельну ділянку, витягами з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а. с. 11-14). Відповідно до заповіту від 16 листопада 2011 року [PERSON] усе своє майно заповіла позивачу [PERSON], яка є дочкою померлої, що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], та постійно проживала із спадкодавцем на день її смерті, що стверджується рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 30 вересня 2016 року. Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). З матеріалів справи слідує, що 28 жовтня 2016 року позивач звернулася до приватного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Постановою приватного нотаріуса від 28 жовтня 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Інших спадкоємців за заповітом, за законом, чи таких, що мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], немає, що підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи №71/2016 до майна померлої [PERSON] За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин між сторонами, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на спадкування після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за нею права власності на спадкове майно. На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1223, ч. 1 ст. 1261, ч. 1 ст. 1297 ЦК України, та

Outcome: approved