Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

у липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «Галицька» про стягнення страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відшкодування витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, відшкодування витрат на транспортні послуги (евакуатор), стягнення пені та судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 07.05.2018 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Fiat Doblo» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та його автомобіля «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 04.06.2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 05.10.2018 року, [PERSON] визнаний винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Fiat Doblo» д.н.з. [NUMBER] була застрахована ПрАТ «СК «Галицька» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АМ/0500212 зі строком дії з 18.08.2017 року до 17.08.2018 року. 08.05.2018 року ним було повідомлено страхову компанію про ДТП та 24.10.2018 року направлено заяву про виплату страхового відшкодування. Однак, ПрАТ «СК «Галицька» не здійснив виплату страхового відшкодування та не прийняв вмотивованого рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. В зв`язку з порушенням відповідачем обов`язків по виплаті страхового відшкодування позивач просив стягнути з відповідача не лише суму страхового відшкодування в розмірі 46 744,25 грн., але і пеню за період з 20.06.2019 року по 18.07.2019 року в розмірі 1 547,83 грн., а також 1 200,00 грн. витрат за послуги визначення матеріального збитку, 970,00 грн. витрат за послуги евакуатора та 768,40 грн. судового збору. Ухвалою від 23.07.2019 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 41-42). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Позивач подав до заяву те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 11-12). Судом встановлено, що 07.05.2018 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Fiat Doblo» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля позивача - «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 04.06.2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 05.10.2018 року, [PERSON] визнаний винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 13-15). Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Fiat Doblo» д.н.з. [NUMBER] була застрахована ПрАТ «СК «Галицька» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АМ/0500212 зі строком дії з 18.08.2017 року до 17.08.2018 року. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Судом встановлено, 08.05.2018 року позивачем було повідомлено страхову компанію про ДТП та 24.10.2018 року направлено заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 16-19). Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. З наданого суду звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, № 01.06.2018, складеного СПД « [PERSON] », вбачається, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ««Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] , становить 46 744,25 грн. (а.с. 20-31). Станом на день звернення до суду вказана сума виплачена не була, докази на підтвердження виконання обов`язку, передбаченого Законом, щодо виплати страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу в матеріалах справи також відсутні. Тому, суд. надходить доведеною позицію відповідача з огляду на викладене вище щодо стягнення зі страхової компанії 46 744,25 грн., а також 970,00 грн., сплачених за послуги евакуатора (а.с. 36). Крім того, згідно п. п. 34.2., 34.3. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). З матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що останнім представника для визначення розміру збитків направлено не будо, з огляду на що суд вважає обґрунтованою вимог про стягнення 1 200,00 грн., сплачених позивачем за складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, № 01.06.2018 (а.с. 34). Відповідно до положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за наявності документів, передбачених ст. 35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Оскільки страхова компанія не виконала у належний строк та в належному розмірі своїх зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування, відповідач повинен сплатити позивачу пеню за прострочення виплати страхового відшкодування. Звертаючись до суду позивач просить стягнути пеню з 20.06.2019 року по 18.07.2019 року в розмірі 1 547,83 грн. Проведений позивачем розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства щодо розрахунку пені, і не спростований відповідачем. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження, є доведеними, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у справі, сплачений позивачем при зверненні до суду, в розмірі 768,40 грн. (а.с. 9). На підставі викладеного,

Outcome: approved