Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-30 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом після уточнення якого 20.10.2021 просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зобов`язати департаменту з надання адміністративних послуг зняти відповідача з реєстрації місця проживання за адресою квартири. Як на підставу позовних вимог вказала, що на праві власності їй належить квартира [ADDRESS] , де вона зареєстрована та постійно мешкає. Разом із нею зареєстрований та проживав до 2014 року її син [PERSON] , [INFO] , який виїхав до Росії у 2014 році та має намір там лишитися на простійне місце проживання. Вказала, що вона є пенсіонером та отримує мізерну пенсію, що унеможливлює оплату комунальних послуг, особливо в зимовий період, а також на її утриманні знаходиться дитина з інвалідністю, а відповідач матеріальної та іншої допомоги їй не надає, участі у оплаті комунальних послуг не приймає. Так як через реєстрацію відповідача, який самостійно з реєстрації не знімається їй відмовляють в отриманні субсидії, вона вимушена звернутися до суду. Представник виконавчого комітеті Миколаївської міської ради 10.09.2021 надав відзив на позов в якому вказав, що вказана позивачем у позові (первісній редакції) третя особа Виконавчий комітет Миколаївської міської ради Інгульського району м.Миколаєва Центр надання адміністративних послуг з питань реєстрації місця проживання, перебування, зняття з реєстраційного обліку, є зовсім різними юридичними особами, до яких не віднесено зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі документів через орган реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг), яким є Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради. Крім того, зняття з реєстрації місця проживання в здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на чи житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про її розгляд повідомлені належним чином, в тому числі і шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному сайті судової влади. Позивач надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та просила задовольнити позовні вимоги. Направлена на адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України та те. що позивач проти ухвалення заочного рішення не запресувала, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи \~і оцінивши\~наявні в\~ній докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що позивач на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданому 27.03.2003 Фондом комунального власності Миколаївської міської ради, квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого на запит суду 12.07.2021, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , частка якої 1/1. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб, виданої ОСББ «Троїцький комплекс» 30.06.2021 [PERSON] в квартирі зареєстровані позивач [PERSON] (наймач) та [PERSON] (син), який не проживає за даною адресою більше трьох років. Факт реєстрації сторін за адресою квартири позивач підтвердила також копіями свого паспорту та паспорту відповідача, що також підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва «Про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні» сформованого 12.07.2021 на запит суду. Як вбачається довідки ОСББ «Троїцький комплекс» відповідач в квартирі не проживає останніх три роки та як зазначає позивач її син виїхав в 2014 році до Росії, де має намір залишитися на постійне місце проживання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що відповідач за\~адресою місця\~реєстрації \~не проживає\~понад один\~рік,\~ з\~доводів позивача\~виїхав з\~квартири з\~власної волі\~та участі\~в їх\~триманні не\~приймає,\~ а\~його реєстрація\~за адресою\~квартири перешкоджає\~позивачу в\~оформленні субсидії,\~що покладає\~на \~неї як\~пенсіонерку додатковий\~тягар по\~утриманню нерухомого\~майна та\~ позбавляє можливості у повній мірі використовувати своє право власності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Щодо зобов`язання департаменту з надання адміністративних послуг зняти відповідача з реєстрації місця проживання за адресою квартири така вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна або припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Зі змісту статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що підставою для зняття з реєстрації є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Наявність судового рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою є підставою для вчинення відповідними особами дії щодо зняття з реєстрації відповідача із спірної квартири. Такий висновок наведено Верховним Судом у постанові від 28.01.2019 у справі № 512/10548/16-ц. Також слід вказати, що позивач просить зобов`язати вчинити певні дії, поклавши такий обов`язок на третю особу, що не передбачено процесуальним законодавством.

Outcome: partial