Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

У листопаді 2013р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним державний акт на землю, визнати за ним право спільної часткової власності на земельну ділянку в загальному розмірі 117/200 частки, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що йому на праві спільної часткової власності на підставі рішення Заводського районного суду м.Миколаєва та досягнутої домовленості з відповідачем належить 117/200 частки земельної ділянки для обслуговування індивідуального житлового будинку, але у зв'язку з тим, що в державному акті на право спільної власності на землю містяться виправлення, він не може реалізувати своє право на реєстрацію вказаної земельної ділянки. У січні 2014р. відповідач заявила зустрічні вимоги про визнання дійсним державного акту та про визнання права спільної часткової власності на 83/200 частини земельної ділянки для обслуговування індивідуального житлового будинку, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що з урахуванням рішення Заводського районного суду м.Миколаєва та досягнутої домовленості з позивачем за первинним позовом її частка земельної ділянки у праві спільної часткової власності складає 83/200, але у зв'язку з тим, що в державному акті на право спільної власності на землю містяться виправлення, вона не може реалізувати своє право на реєстрацію вказаної земельної ділянки. У судовому засіданні сторони були відсутні, надали заяви про розгляд справи без їх участі, про підтримку своїх вимог та визнання вимог іншої сторони. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що за рішенням виконкому Миколаївської міської ради №559 від 25.09.1998р. [PERSON] та [PERSON] передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 825кв.м (0,0825га) для обслуговування індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] та на їх ім'я 15.10.1998р. був виданий державний акт на право спільної власності на землю за реєстраційним №2309. [INFO]. помер [PERSON] - батько позивача та право останнього як спадкоємця на частку спірної земельної ділянки визнано рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 16.08.2013р. Також, за домовленістю співвласників були визначені частки, але без урахування всієї площі земельної ділянки, що виключає можливість державної реєстрації прав на нерухомість. Відповідно до п.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до п.2 ст.372 ЦК України за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. З урахуванням рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 16.08.2013р. та досягнутої домовленості між сторонами про рівний поділ 0,0091га земельної ділянки, їх частки будуть складати: [PERSON] - 117/200 ((11/100:2)+53/100), що складає 0,04845га ((0,0091га:2)+0,0439га), [PERSON] - 83/200 ((11/100:2)+36/100), що складає 0,03405га((0,0091га:2) + 0,0295га). За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторін в частині визнання за ними права спільної часткової власності на відповідні частки земельної ділянки, підлягають задоволенню. Відповідно до змісту ст.ст.3,4,15,16 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, у певний спосіб, передбачений нормами ЦК, закону, договором. Те, що вимога сторін про визнання дійсним державного акту на право спільної власності на землю, є таким способом захисту, що передбачений нормами ЦК, закону, договором, сторонами не доведена. Тому підстав задовольнити цю частину позову не має.

Outcome: partial