Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь 30000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок хронічного професійного захворювання. На обґрунтування своєї вимоги послалась на те, що 17.07.1968 року прийнята бетонувальником II розряду. 20.08.1969 року звільнена з роботи за власним бажанням. 01.09.1969 року прийнята на роботу зважувальником. 04.11.1969 року звільнена у зв'язку із закінченням сезону. 11.11.1969 року прийнята на посаду контролера. 31.03.1973 року звільнена у зв'язку з переходом на іншу роботу. 09.04.1973 року прийнята тимчасово на посаду контролера. 20.09.173 року призначена на посаду контролера. 05.06.1975 року звільнена з роботи за власним бажанням. 26.05.1977 року зарахована робочою на звіроферму. 24.01.1980 року звільнена з роботи згідно угоди. 17.11.1981 року прийнята учнем на шахту № 9 «Великомостівська» апаратчика в котельню. 18.03.1982 року звільнена по ст.. 38 КЗпП УССР за власним бажанням. 24.05.1982 року прийнята на роботу учнем пробовідбірника тимчасово. 02.07.1982 року переведена пробовідбірником II розряду. 01.09.1988 року переведена контролером продукції збагачення III розряду відділу технічного контролю. 17.11.1989 року переведена пробовідбірником II розряду відділу технічного контролю. 04.11.1993 року переведена контролером продукції збагачування III розряду. 18.05.2001 року переведена на філію ЦЗФ «Червоноградська» ЗАТ ЛСЄ контролером продукції збагачення III розряду. 12.11.2004 року звільнена з роботи по стану здоров'я, п.2 ст.40 КЗпП України. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 009013 від 16.02.2005 року позивачу встановлено безтерміново 40 % втрати професійної працездатності. Вказує, що моральні страждання, які вона отримала в результаті хронічного професійного захворювання, полягають у фізичному болю та стражданнях, достроковій втраті працездатності, що призвело до погіршення матеріального становища, втраті соціальних зв'язків, неспроможності ведення домашнього господарства та виконання домашніх обов'язків. Все це змушує позивача докладати додаткових фізичних та моральних зусиль для організації повноцінного способу життя. Представник відповідача подав заперечення на позовну заяву, в якій зазначає, що відповідно до наказу МОЗ № 212 від 22.11.1995 року на МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Також вказав, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Позивачем не надано жодного медичного висновку та доказу про те, що саме від професійного захворювання він терпить моральні і фізичні страждання, а не від загальних захворювань. Просить відмовити позивачеві у задоволенні позовної заяви. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, вказаних у позовній заяві. Позивач пояснила, що на даний час не працює. Унаслідок професійного захворювання у неї виникли задишка, бронхіт, в побуті їй важко нагинатися. Знала про шкідливі умови праці. Один раз на рік стаціонарно лікується. Просять позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на обставини, викладені у запереченні на позовну заяву. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з трудовою книжкою позивача остання 17.07.1968 року прийнята бетонувальником II розряду. 20.08.1969 року звільнена з роботи за власним бажанням. 01.09.1969 року прийнята на роботу зважувальником. 04.11.1969 року звільнена у зв'язку із закінченням сезону. 11.11.1969 року прийнята на посаду контролера. 31.03.1973 року звільнена у зв'язку з переходом на іншу роботу. 09.04.1973 року прийнята тимчасово на посаду контролера. 20.09.173 року призначена на посаду контролера. 05.06.1975 року звільнена з роботи за власним бажанням. 26.05.1977 року зарахована робочою на звіроферму. 24.01.1980 року звільнена з роботи згідно угоди. 17.11.1981 року прийнята учнем на шахту № 9 «Великомостівська» апаратчика в котельню. 18.03.1982 року звільнена по ст.. 38 КЗпП УССР за власним бажанням. 24.05.1982 року прийнята на роботу учнем пробовідбірника тимчасово. 02.07.1982 року переведена пробовідбірником II розряду. 01.09.1988 року переведена контролером продукції збагачення III розряду відділу технічного контролю. 17.11.1989 року переведена пробовідбірником II розряду відділу технічного контролю. 04.11.1993 року переведена контролером продукції збагачування III розряду. 18.05.2001 року переведена на філію ЦЗФ «Червоноградська» ЗАТ ЛСЄ контролером продукції збагачення III розряду. 12.11.2004 року звільнена з роботи по стану здоров'я, п.2 ст.40 КЗпП України. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач була змушена звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 009013 від 16.02.2005 року позивачу встановлено безтерміново 40 % втрати професійної працездатності. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження її здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою хронічне професійне захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан її здоров'я, оскільки така має задишку, бронхіт, у зв'язку із професійними захворюваннями зазнає незручності в побуті, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у її житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, 40% обсягу втрати позивачем працездатності унаслідок хронічних профзахворювань: хронічна попереково-крижова радикулопатія та хронічне обструктивне захворювання легень ІІ ст., дифузний пневмосклероз. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 8000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 30000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Посилання представника відповідача на те, що для встановлення факту наявності моральної шкоди, позивачу слід звернутись на обстеження у МСЕК, судом до уваги не беруться, оскільки відповідно до п. 2 Наказу МОЗ України № 420 від 05.06.2012 року «Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров»я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2012 року визнано таким, що втратив чинність наказ МОЗ України від 22.11.1995 року, яким затверджено Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», у п. 3.8 якого передбачалося, що на МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Решта доводів представника відповідача стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду. Суд покладає обов'язок відшкодувати спричинену позивачеві моральну шкоду саме на відповідача, а не на роботодавця, оскільки на день встановлення позивачеві втрати професійної працездатності вперше відповідальним за відшкодування шкоди був саме відповідач на підставі частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial