Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту спільного проживання, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом, в якому просив встановити факт спільного проживання однією сім'єю спадкодавця [PERSON], який помер [INFO], із [PERSON], в період часу з 11.06.1992 року до [INFO] та визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що [PERSON] та його маги, [PERSON], [INFO], з 1984 року проживали разом в кооперативній квартирі [ADDRESS] на підставі Рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 28.05.1984р за № 486/4. 01.08.1986р. мати позивача [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] Після укладення шлюбу мати позивача [PERSON], сам позивач [PERSON] та [PERSON] почали проживати однією сім'єю за вказаною вище адресою, хоча [PERSON] був зареєстрований за вищевказаною адресою: з 28.06.1988 року [INFO] померла мати позивача [PERSON] [INFO] помер [PERSON] Оскільки позивач [PERSON] завжди вважав його за рідного батька, та подав заяву про прийняття спадщини до відповідного Державного нотаріуса Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини. Проте, у нотаріуса постало питання про те, що позивач [PERSON] не може успадкувати майно після смерті [PERSON] через те, що не існує ніякого офіційного документу, який би слугував підтвердженням того факту, що між ними існують родинні стосунки. Задля оформлення свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку з метою подальшої реєстрації своєї власності у встановленому законом порядку позивач [PERSON] звернувся до суд в порядку окремого провадження задля встановлення в судовому порядку факту, що має юридичне значення - факту спільного проживання однією сім'єю спадкодавця. [PERSON], який помер [INFO], із позивачем, [PERSON], в період часу з 11.06.1992 року до [INFO]. Стало відомо про те, що до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини окрім [PERSON] також звернулися [PERSON] та [PERSON] Встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем для позивача [PERSON] має юридичне значення, оскільки від цього залежить виникнення у останнього права на спадкування за законом у четверту чергу. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засідання відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась в установлено законом порядку. Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], його батьками є [PERSON] - батько, [PERSON] - мати, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим Палацом новонароджених 15 жовтня 1971 року (а.с.7). 01 серпня 1986 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с 12). Згідно ордеру № 043854 серії Ж на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 28.05.1984р за № 486/4 [PERSON] надано право на заняття та вселення в квартиру [ADDRESS] (а.с 10). Встановлено та підтверджується матеріалами цивільної справи, а саме довідкою ЖБК «Кристал-10), вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає з 11.06.1992 року разом з [PERSON] до її смерті та з [PERSON]( який зареєстрований з 28.06.1988 року0 до його смерті за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Крім того, у судовому засідання встановлено, що [PERSON] під час спільного проживання разом у спільній квартирі брав участь у спільних витратах з оплати комунальних послуг протягом 2010-2015 років. [INFO] померла [PERSON] [INFO] помер [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 14). Встановлено, що заяви про відмову від спадщини позивач не подавав. Згідно наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що [PERSON] був зареєстрований та проживав по день смерті [PERSON] року за адресою: [ADDRESS] однією сім'єю разом. В процесі розгляду справи в якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON] Вказані свідки пояснили суду, що протягом тривалого часу знайомі з позивачем [PERSON] та покійним [PERSON], які проживали разом з 1988 року однією сім'єю. Померлий [PERSON] доводиться отчимом позивача [PERSON]Також свідки пояснили, що позивачем сплачені усі витрати по захороненні померлого. Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки не заінтересовані в справі і підстав для неправдивих свідчень немає, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи, тому і підстав для сумніву у правдивості пояснень позивача [PERSON] про спільне проживання однією сім'єю з [PERSON] у суду немає. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам статей 203, 275 ЦПК. Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, вказані принципи щодо обов'язковості доведення тих чи інших обставин є обов'язковими при з'ясуванні обставин справи по суті. Зважаючи на викладене вище, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, а також з врахуванням показів свідків, судом достовірно встановлено факт постійного проживання [PERSON] однією сім'єю з [PERSON], з 1992 року по день смерті [PERSON], а саме до [INFO], а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про визнати за [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом до спадщини, слід зазначити наступне. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Як достовірно встановлено вище, [PERSON] проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] більше п'яти років. За умовами частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Таким чином, оскільки позивач [PERSON], як спадкоємець, постійно проживав разом із [PERSON], як спадкодавцем, понад п'ять років, то згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України позивач як спадкоємець померлого [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для задоволення позовних вимог..

Outcome: approved