Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими спорудами: по [ADDRESS] Львівської області», укладений 13 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Дмитришин С.К., реєстровий №1004 та визнання за нею право власності на: житловий будинок з господарськими спорудами по по [ADDRESS] Львівської області, загальною площею 288,4кв.м, житловою площею 140,2кв.м. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач є пенсіонером за віком, проживає разом з дочкою [PERSON] - відповідачем у справі та внуками у житловому будинку по вул.Наливайка 25 «а» у м. Бориславі Львівської області. Позивач зазначає, що багато років тяжко працювала закордоном щоб добудувати будинок і коли оформила право власності на нього почувалася вже недобре, почала хворіти. Дочка почала вмовляти зробити з документами на майно порядок, оскільки пізніше, після її смерті буде дуже дорого, а вона завжди буде мене доглядати і піклуватися про неї, так як є диною дитиною. Відтак позивач вирішила укласти з нею договір довічного утримання, повідомила це дочці та доручила їй зайнятися цією справою. При укладенні договору дарування житлового будинку з господарськими спорудами по по [ADDRESS] Львівської області», укладений 13 вересня 2006 року позивач була впевнена, що укладає договір відповідно до якого дочка зобов'язується її доглядати, а власницею будинку стає після її смерті. В силу своєї юридичної необізнаності, довіри до своєї дитини, впевненості у її порядності, поганої самопочуття я підписала договір наданий нотаріусом. З урахуванням викладеного вважає, що оспорюваний договір був вчинений позивачем під впливом помилки. Тому, враховуючи вищевикладене, просить суд заявлені позовні вимоги задоволити. Позивач [PERSON] у судовому засіданні не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила, хоча належним чином повідомлялася судом про час та місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 11 липня 2016 року у судовому засіданні не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов [PERSON] задоволити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не з'явилась, про причину неявки суд не повідомила, хоча належним чином повідомлялася судом про час та місце розгляду справи. Третя особа, приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Дмитришин Степан Констянтинович в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, суд у відповідності до ст. ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснювалось через неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та подані стороною письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ж ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Бориславської міської ради 31 серпня 2006 року згідно рішення Бориславської міської ради від 18 серпня 2006 року №329, зареєстрованого в Дрогобицькому державному комінальному міжміському бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 31 серпня 2006 року №4002 належав житловий будинок з господарськими будівлями, що до нього відноситься за [ADDRESS] 13 вересня 2006 року між позивачем [PERSON] та її донькою [PERSON] - відповідачем у справі укладено договір дарування зазначеного житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Дмитришином С.К., зареєстровано в реєстрі за №1004 (а.с.4-6). Відповідно до витягу № 11843847 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.09.2006 року була проведена реєстрація права власності відповідача [PERSON] вказано житлового будинку (а.с.7). Відповідно до відмітки у паспорті позивача [PERSON] (зв.а.с.8), позивач зареєстрована та проживає [ADDRESS] «а». Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Із роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Судом встановлено, що оспорюваний договір дарування не відповідає інтересам позивача, оскільки як зазначено у позовній заяві, наміру дарувати квартиру не мала, а мала намір укласти договір довічного утримання, оскільки у силу похилого віку та за станом здоров'я потребує сторонньої допомоги і догляду, наявність у позивача спірного житла як єдиного, відсутність фактичної передачі спірного житлового будинку за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному, оскільки позивач продовжує проживати у спірному будинку за адресою м.Борислав, вул.Наливайко, 25 «а» після укладення договору дарування, а також продовжує сплачувати комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями про сплату послуг з газопостачання та електропостачання за період 2005-2016 роки. Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору дарування житлового будинку з господарськими спорудами: по [ADDRESS] Львівської області», укладений 13 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Дмитришин С.К., реєстровий №1004 знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог про визнання за позивачем [PERSON] права власності на: житловий будинок з господарськими спорудами по по [ADDRESS] Львівської області, загальною площею 288,4кв.м, житловою площею 140,2кв.м. в цій частині позовних вимог слід відмовити в силу приписів вимог ст.ст.215,216 ЦК України, оскільки правочин, визнаний недійним, не створює юридичних наслідків. Визнання недійним договору дарування житлового будинку з господарськими спорудами: по [ADDRESS] Львівської області», укладений 13 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] поновлює право власності позивача [PERSON] на спірний житловий будинок з господарськими спорудами. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, з огляду на зазначене з відповідача слід стягнути на користь позивача 551 гривень 20 копійок судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial