Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

у листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третьої особи Першої львівської державної нотаріальної контори, в якому просить постановити рішення, яким визнати її власником 1/2 ідеальної частини двокімнатної квартири площею 50,6кв.м. №25 в будинку №24 по вул. Клепарівській у м. Львові в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 12 квітня 2016 року. В обгрунтування своїх вимог зіслалася на те, що вона, [PERSON], є спадкоємцем першої черги до майна її чоловіка [PERSON], який помер 12 квітня 2016 року. Крім неї, іншими спадкоємцями першої черги до майна її чоловіка є двоє їх дітей : [PERSON] та [PERSON]. Ними не подавались заяви про прийняття спадщини та вони не претендують на зазначене спадкове майно. Мати її чоловіка - [PERSON], була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [INFO]. Зазначена квартира була приватизована і належала на праві приватної власності співвласникам - [PERSON] (матері її чоловіка) та [PERSON] ( брату її чоловіка і відповідачу). 03 жовтня 2002 року мати її чоловіка склала заповіт у Третій львівській державній нотаріальній конторі, яким заповіла сину - [PERSON] належну їй на праві приватної власності частку квартири. [PERSON] померла 31 січня 2011 року. Після смерті матері її чоловік звернувся у встановлений законом строк в Третю львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Через шість місяців він мав намір оформити спадщину, однак нотаріус відмовив йому у цьому, так як у нього не було оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру. Це свідоцтво забрав відповідач [PERSON], а на його вимогу віддати свідоцтво для оформлення спадщини жодним чином не реагував, навпаки він ще з травня 2011 року уникав її чоловіка, не дзвонив та не відповідав на телефонні дзвінки. В нотаріальну контору відповідач [PERSON] з'явився після декількох письмових запрошень, але оригінал свідоцтва про право власності на квартиру нотаріусу так і не надав. Саме через такі дії відповідача у її чоловіка була відсутня можливість реалізувати своє право на отримання спадщини нотаріальним шляхом, тому він змушений був звернутись до суду. 22 лютого 2016 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова по справі № 466/9481/15-ц визнано право власності на 1/2 частину вищезгаданої квартири за її чоловіком. На підставі вищезазначеного рішення Шевченківського районного суду вона звернулась у Першу львівську державну нотаріальну контору про оформлення свідоцтва про право на спадщину. 13 жовтня 2016 року її повідомили, що їй потрібно звернутися для вирішення зазначеного питання в суд, оскільки право власності виникає з моменту державної реєстрації, яку не встиг здійснити її чоловік. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання, яке було призначено на 31 травня 2017 року о 14.00 год., не зявились, хоч про час і місце розгляду справи повідомлялись в установленому порядку. Від представника позивача [PERSON] на адресу суду поступила заява, в якій він просить позовні вимоги задовольнити та проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання, яке було призначено на 31 травня 2017 року о 14.00 год., не зявились, хоч повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи в установленому порядку. Представник Першої львівської державної нотаріальної контори в судове засідання жодного разу не зявився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку та скерував до суду лист, з якого вбачається, що він просить проводити розгляд справи у його відсутності. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у відсутності відповідачів, представник позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Відповідно до ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання 31 травня 2017 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії I CГ № 387287 від 03 грудня 1977 року [PERSON] та [PERSON] одружилися 03 грудня 1977 року. Після одруження дружині присвоєно прізвище «Климович» ( а.с.5). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 12.09.1995 року, виданого виконкомом Львівської міської ради народних депутатів, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності (а.с.13). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2012 року було визнано, що до спадкового майна, згідно заповіту, після смерті [PERSON], померлої 31 січня 2011 року належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] (а.с. 10). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2016 року за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину квартири №25 у будинку №24, що по вул. Клепарівській у м. Львові в порядку спадкування за заповітом, після смерті його матері [PERSON], яка померла 31 січня 2011 року (а.с.11-12). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] помер 12 квітня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.4). З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON] є його дружина [PERSON], син [PERSON] та донька [PERSON] У спадковій справі №297 за 2016 рік містяться заяви [PERSON] та [PERSON], з яких вбачається, що вони відмовляються від належної їм частки спадщини після смерті їх батька в користь своєї матері [PERSON] (а.с.18 (зворот) та а.с. 20 спадкової справи №297/2016). Судом встановлено, що позивач [PERSON] зверталася у Першу львівську державну нотаріальну контору для оформлення свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено, оскільки не проводилася державна реєстрація права власності на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2016 року. В силу ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положеннями ст. ст. 391, 392 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved