Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

У квітні 2021 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до Губиниської селищної ради про визначення часток у спільній сумісній власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Згідно уточнених позовних вимог позивач просить визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] і [PERSON] , померлого [INFO] земельну ділянку площею 0,058 га з цільовим призначенням - для ведення садівництва, що розташована території на території с/т «Дружба» діл. 423 Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області; визначити частки у праві спільної сумісної власності на вказану ділянку рівними; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вищезазначеної в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних посилається на те, що\~ [INFO] помер [PERSON] , який позивачу доводився чоловіком. У період шлюбу за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] придбали земельну ділянку площею 0,058 га з цільовим призначенням - для ведення садівництва, що розташована території на території с/т «Дружба» діл. 423 Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Договір купівлі-продажу було оформлено на ім`я [PERSON] , який встановленому порядку не оформив своє право власності на земельну ділянку та не отримав державного акту. Після смерті [PERSON] , позивач, як спадкоємець за законом першої черги, звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Проте, позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2021 року провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. При відкритті провадження задоволено клопотання позивача про витребування спадкової справи. Представник позивача [PERSON] адвокат Городецька С.М. у підготовче засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача Губиниської\~ селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справу без його участі. В поданій заяві зазначив, що вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 02 грудня 1961 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. На підставі договору купівлі продажу від 14 березня 2001 року, укладеному\~ [PERSON] , як продавцем з однієї сторони та [PERSON] , як покупцем з другої сторони,\~ було придбано\~ земельну ділянку площею 0,058 га з цільовим призначенням - для ведення садівництва, що розташована території на території с/т «Дружба» ділянка № [NUMBER] , Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Зазначений договір посвідчено 14 березня 2001 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Шевченко Г.В., зареєстровано в реєстрі за №2-876. Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Оскільки спірну земельну ділянку придбано у період перебування у шлюбі та презумпцію спільної сумісної власності не спростовано, суд приходить до висновку, що земельна ділянка є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За життя [PERSON] частки подружжя, як співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не виділені. У суду відсутні підстави вважати, що між подружжям були наявні будь-які домовленості з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності. Оскільки принцип рівності часток подружжя, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, суд приходить до висновку, що частки кожного із них, як співвласників земельної ділянки є рівними, і позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частка спірної земельної ділянки, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. З огляду на встановлені вище обставини, до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] увійшла 1/2 частина спірної земельної ділянки. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За приписами ст. 1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкоємство згідно із законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] , який помер [INFO] , за життя заповіту не складав, про що свідчать матеріали спадкової справи. Як вбачається з наданої суду спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернулась позивач як спадкоємець першої черги. Інші спадкоємці першої черги діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса з заявами про відмову від частки спадщини на користь [PERSON] . Позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на грошові внески. Постановою нотаріуса від 05 червня 2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Підставою відмови нотаріусом зазначено те, що право власності на земельну ділянку за померлим не зареєстровано у встановленому законом порядку. Так, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №260113048, сформованої 05 червня 2021 року, право власності на земельну ділянку площею 0,058 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстрована. У відповідності до\~ ст. 1225 ЦК України та згідно п.10 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки спадкодавець на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу правомірно набув право власності на земельну ділянку, йому належала 1/2 частина спірної земельної ділянки як частка у спільній сумісній власності, проте у встановленому порядку він не зареєстрував право власності на неї шляхом отримання державного акта, та враховуючи що позивач є спадкоємцем першої черги, інші спадкоємці першої черги відмовилися від прийняття спадщини, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Крім того, суд приймає положення ч.4 ст.206 ЦПК України, відповідно до яких у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки представником відповідача подано заяву, у якій він вказує, що вважає позов таким, що підлягає задоволенню, зміст заяви свідчить про визнання позову та для задоволення позову наявні законні підстави, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved