Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша [PERSON] державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності на спадкове майно, в якому просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0608 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер 1212400000:03:006:0101, яка розташована по вул. Разіна, 13 у місті Павлограді Дніпропетровської області. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що 17 грудня 2004 року між нею та її матір'ю [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого право власності на будинок № 13 по вул. Разіна у м. Павлограді переходить до неї. На момент оформлення договору земельна ділянка, яка знаходиться за тією ж адресою не була приватизована. У 2008 році її мати отримала на своє ім'я державний акт на право власності на земельну ділянку. 05 квітня 2009 року її мати [PERSON] померла. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 0,0608 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер 1212400000:03:006:0101, яка розташована по вул. Разіна, 13 у місті Павлограді Дніпропетровської області. Після її смерті вона не зверталася у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як на момент смерті матері вона фактично проживала з нею та фактично прийняла спадщину. 09 листопада 2017 року вона звернулася до Першої [PERSON] державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про фактичне прийняття спадщини після померлої матері, одна державним нотаріусом Першої [PERSON] державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, у звязку з тим, що 17.09.2009 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини завернулася її рідна сестра [PERSON]. 08 квітня 2015 року [PERSON] померла та не встигла належним чином зареєструвати своє право власності. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Представники третьої особи Першої [PERSON] державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним\~\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 17 грудня 2004 року між [PERSON] та її матір'ю [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передає, а [PERSON] отримує у власність житловий будинок № 13 із господарчими спорудами по вулиці Разіна у місті Павлограді Дніпропетровської області. 17 грудня 2004 року державним нотаріусом Першої [PERSON] державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] накладено заборону відчуження зазначеного в договорі житлового будинку № 13 по вулиці Разіна у місті Павлограді Дніпропетровської області, який належить [PERSON] до припинення договору довічного утримання. На момент оформлення договору земельна ділянка, яка знаходиться за тією ж адресою не була приватизована. У 2008 році [PERSON] Савіна отримала державний акт на право власності на земельну ділянку по вулиці Разіна, 13 у м. Павлограді Дніпропетровської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 1212400000:03:006:0101. 05 квітня 2009 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 0,0608 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер 1212400000:03:006:0101, яка розташована по вул. Разіна, 13 у місті Павлограді Дніпропетровської області. Після смерті [PERSON] позивач не зверталася у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як на момент смерті матері вона фактично проживала з нею та фактично прийняла спадщину. 09 листопада 2017 року позивач звернулася до Першої [PERSON] державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про фактичне прийняття спадщини після померлої матері, одна державним нотаріусом Першої [PERSON] державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено, у звязку з тим, що 17.09.2009 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини завернулася рідна сестра позивача [PERSON]. 08 квітня 2015 року [PERSON] померла та не встигла належним чином зареєструвати своє право власності. Земельна ділянка площею 0,0608 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер 1212400000:03:006:0101, яка розташована по вул. Разіна, 13 у місті Павлограді Дніпропетровської області, продовжує бути зареєстрована за померлою [PERSON]. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), як зазначено у статті 1216 ЦК України. Стаття 1217 ЦК України встановлює, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1256 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У частині 2 статті 1274 ЦК України зазначено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Стаття 1296 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Стаття 1297 ЦК України встановлює обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved