Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «МЖК-1» про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, мотивуючи вимоги тим, що з 06.04.2010 року по 24.05.2013 року він працював у ТОВ «МЖК-1» на посаді арматурника, 3-го розряду, звідки його було звільнено за згодою сторін. Законом передбачено, що в день звільнення працівника власник зобов`язаний надати працівнику належно оформлену трудову книжку та провести з ним повний розрахунок. Проте, на день подачі позову до суду розрахунок за всі невикористані дні щорічної відпустки з позивачем не проведено, тому він має понести відповідальність за несвоєчасний розрахунок у вигляді інфляційних втрат та 3%-річних, що на день звернення до суду становить 5 029,08 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги змінила, оскільки після звернення до суду відповідач сплатив [PERSON] компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки, а тому представник просила стягнути з відповідача суму середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 88 307,03 грн., та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 3 263,33 грн. Змінені позовні вимоги представник підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.55). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести заочний порядок розгляду справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON], 06.04.2010 року на підставі наказу №36-П від 06.04.2010 року його було прийнято на роботу до ТОВ «МЖК-1» арматурником 3-го розряду (а.с.9) та 24.05.2013 року на підставі наказу №72-П від 24.05.2013 року звільнено за згодою сторін. При звільненні працівника, згідно до ст. 116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Однак, відповідач при звільненні [PERSON] не здійснив з ним повного розрахунку. Приписами ст. 117 Кодексу законів про працю встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пункт 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.99 визначає, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Пункт 21 вищезазначеної постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 ( 100-95-п ) (з наступними змінами і доповненнями). Ч. 3 п. 2 Розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 визначає, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Як вбачається з індивідуальної відомості застрахованої особи, наданої Пенсійним фондом України [PERSON], його заробітна плата за останні два місяці роботи в товаристві становила 3 045 грн./місяць (а.с.11). Таким чином, середньоденна заробітна плата становить 148,54 грн., виходячи із розрахунку (2 640 грн. + 3 450 грн.) / (20 дн. (березень) + 21 дн. (квітень)) = 148,54 грн., середньомісячне число робочих днів становить 20,5 днів, відповідно до розрахунку (20 дн. (березень) + 21 дн. (квітень)) / 2 = 20,5 днів. Отже, середній заробіток за час затримки становить: 29 місяців (за період з 24.05.2013 року по 20.11.2015 року * 20,5 днів) х 148,54 грн. = 88 307,03 грн. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Частина 2 ст. 2 вищезазначеного Закону роз'яснює, що під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та ін. Відповідно до ст..1 ЗУ «Про оплату праці» від 24.03.1995 заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Згідно ст. 2 вищезазначеного Закону структуру заробітної плати складають: Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Оскільки, компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки належить до додаткового фонду заробітної плати, а відповідач сплатив [PERSON] компенсацію за невикористані дні відпустки після звернення до суду останнім, тим самим відповідач визнав порушене ним право позивача, тому на користь [PERSON] підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Для обчислення суми компенсації необхідно обрахувати приріст індексу споживчих цін за період невиплати доходу на основі даних Держстату щодо індексів споживчих цін. Приріст індексу споживчих цін за період невиплати доходу обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу за даними Держстату, без урахування індексу у місяць, за який виплачується дохід. Згідно розрахунку, наданого позивачем, розмір компенсації за втрату частини доходів, у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, за період з червня 2013 року по жовтень 2015 року, розмір компенсації становить 3 263,33 грн. (а.с.34) та підлягає стягненню на користь позивача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 915,70 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 94, 115, 116, 117 КЗпП України, постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»,

Outcome: approved