overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

У листопаді 2016 р. позовом Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (далі - Департамент) звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в сумі 9724 грн. В обґрунтування зазначив, що відповідач був отримувачем адресної грошової допомоги та отримав її на вказану суму, проте у дійсності були обставини, які виключали отримання адресної допомоги, оскільки відповідач мав у власності житловий будинок. В судовому засіданні представник Департаменту просив позов задовольнити. Відповідав з представником [PERSON] проти задоволення позову заперечували. Відповідач пояснив, що за договором в простій письмовій формі житловий будинок був ним відчужений задовго до звернення за адресною допомогою. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові, встановив такі обставини. Відповідач звернувся у липні 2015 р. до Департаменту за отримання щомісячної адресної допомоги, особам які переміщують з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО для покриття витрат на проживання. Таку адресну допомогу він отримував по червень 2016 р. на суму 9724 грн., що ним не заперечувалося. Згідно Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМ України від 01 жовтня 2014 р. № 505. У відповідності до абз. 2 п. 6 даного Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сімї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Згідно довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно за результатами перевірки встановлено, що у власності відповідача перебуває житловий будинок по вул. лісова, 1 в с. Софіївка, Первомайського району, Миколаївської області згідно свідоцтва про право на спадщину від 01 жовтня 2004 р. Розписки про переоформлення будинку на інших осіб, суд не вважає достатнім доказом відчуження будинку відповідачем, оскільки за ст. 657 ЦК України формою договору купівлі- продажу житла є виключно нотаріальна. Тож відповідач не мав права на отримання адресної щомісячної допомоги і повинен її повернути рахунки позивача. Враховуючи пояснення відповідача про розмір пенсії (3500 грн), відсутність родинних завязків в м. Миколаєві, найом за рахунок пенсії житла, утримання непрацюючої дружини та онука, суд вважає за можливе розстрочити сплату боргу на 36 місяців. Згідно ст. 88 ЦПК України через несплату позивачем судового збору, його слід стягнути за рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

У листопаді 2016 р. Терещенко (попереднє прізвище Кормич) [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визнати дійсним договір, укладений 12 серпня 1996 р. на Південній товарній біржі, за яким вона обміняла належну їй квартиру [ADDRESS] на належну [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Позов обґрунтований тим, що всі умови договору виконані. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала. Відповідач в судове засіданні не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Представник Південної товарної біржі в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про необхідність позов задовольнити. Відповідно до копії договору купівлі-продажу №5160 оформленого 12 серпня 1996 р. Південною товарною біржою, Кормич (на теперішній час Терещенко) [PERSON] обміняла належну їй квартиру [ADDRESS] на належну [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Договір нотаріально не посвідчувався, але сторонами фактично виконаний і право власності Кормич (на теперішній час Терещенко) [PERSON] на квартиру [ADDRESS], зареєстровано БТІ за реєстровим № 18559 від 20 вересня 1996 р., згідно реєстраційного посвідчення до договору купівлі-продажу. Кормич (на теперішній час Терещенко) [PERSON] згідно копії паспорту, зареєстрована у [INFO]. Відповідно до ст. 47, 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу нерухомості, що не посвідчений нотаріально, може бути визнаний судом дійсним, якщо однією стороною він виконаний повністю або частково, а друга сторона ухиляється від його нотаріального оформлення. З наведених обставин вбачається, що умови договору купівлі-продажу виконані повністю, претензій одна до одної з приводу його виконання сторони не мають, а тому, позов можливо задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

У листопаді 2017 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22.08.1998 Виконкомом Безуглівської сільської ради Згурівського району Київської області. Подружжя має двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] Проте одруження виявилося невдалим. Відповідач не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, взаємоповагу один до одного та виховання дітей. З травня 2013 р. сім'я сторін остаточно розпалась, спільне господарство не ведеться. Останні кілька років відповідач мешкає з іншою жінкою та виховує її дитину. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення. Позивач подала клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте до суду він не з'явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав. За таких обставин суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши надані позивачем письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22.08.1998 року Виконкомом Безуглівської сільської ради Згурівського району Київської області. Подружжя має двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] З позовної заяви вбачається, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на життя, шлюб, сім'ю та подружню вірність сторони втратили почуття взаємної любові та поваги і, як наслідок, припинили шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання. Після припинення шлюбно-сімейних відносин діти залишилися з матір'ю. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення... Зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач жодних заперечень проти позову не надав, суд дійшов висновку, що має місце стійкий розлад подружніх стосунків сторін, а відтак подальше збереження шлюбу, який існує лише формально і не базується на засадах добровільності, суперечить інтересам позивача. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

У листопаді 2017 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01.03.2014 Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 215. Подружжя має дочку [PERSON], [INFO] Впродовж останніх років сімейне життя сторін поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони виявили, що у них різні характери і погляди на життя, через що вони не можуть порозумітися, втратили почуття любові та поваги один до одного, всі фізичні та духовні зв'язки. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, намірів щодо збереження сім'ї ні у позивача ні у відповідача немає, примирення неможливе, а тому шлюб необхідно розірвати. У них відсутні суперечки про місце проживання дитини. Позивач подав заяву про підтримання позовних вимог, а відповідач - про визнання позову. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд відповідно до положень частини 3 статті 200 ЦПК України вбачає підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Оскільки від обох учасників справи надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову вбачається, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на життєві і сімейні цінності сторони втратили почуття взаємної любові та поваги і, як наслідок, припинили шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

У листопаді 2017 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 02.08.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 566. Подружжя має сина [PERSON], [INFO] Спільне життя у сторін не склалося. Виявилося, що у них різні погляди та шлюб та сім'ю, зникло почуття взаєморозуміння. З 2014 р. сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Відтак на сьогоднішній день шлюб існує лише формально, а тому його подальше збереження буде суперечити інтересам сторін. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з матір'ю. Позивач подав заяву про підтримання позовних вимог, а відповідач - про визнання позову. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд відповідно до положень частини 3 статті 200 ЦПК України вбачає підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Оскільки від обох учасників справи надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову вбачається, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на життєві і сімейні цінності сторони втратили почуття взаємної любові та поваги і, як наслідок, припинили шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

У листопаді 2017 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06.09.2011 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 730. Подружжя має дочку [PERSON], [INFO] Впродовж останнього часу сімейне життя сімейне життя сторін поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб і сім'ю, між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає дитина, що негативно впливає на її психічний стан. Зважаючи на викладене сторони зрозуміли, що краще залишитися друзями і в належній атмосфері виховувати дитину. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з відповідачем. Позивач подав заяву про підтримання позовних вимог, а відповідач - про визнання позову. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд відповідно до положень частини 3 статті 200 ЦПК України вбачає підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Оскільки від учасників справи надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову вбачається, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на життєві і сімейні цінності сторони втратили почуття взаємної любові і, як наслідок, припинили шлюбно-сімейні відносини. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

У листопаді 2017 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28.01.2011 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 48. Подружжя має сина [PERSON], [INFO] Впродовж останніх кількох років сімейне життя сторін поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У сторін виявилися різні погляди на шлюб та сім'ю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними виникають сварки, свідком яких нерідко стає дитина, що негативно впливає на її психологічний стан. Крім того відповідач веде вільний спосіб життя. З листопада 2016 р. вони не ведуть спільного господарства, а з березня 2017 р. проживають окремо. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з позивачем. Позивач подала заяву про підтримання позовних вимог, а відповідач - про визнання позову. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд відповідно до положень частини 3 статті 200 ЦПК України вбачає підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Оскільки від обох учасників справи надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову вбачається, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на життєві і сімейні цінності сторони втратили почуття взаємної любові та поваги і, як наслідок, припинили шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

У листопаді 2017 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17.05.2016 Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 643. Подружжя має сина [PERSON], [INFO] сумісне життя у сторін не склалося, з січня 2017 р. їх шлюбні відносини фактично припинилися, з цього часу вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, спільних інтересів, окрім дитини, не мають. Спроби відносити сімейні стосунки виявилися невдалими. Відтак примирення і подальше збереження шлюбу неможливі, а тому шлюб необхідно розірвати. Сторони домовились, що після розірвання шлюбу дитина буде проживати з матір'ю. Позивач подала заяву про підтримання позовних вимог, а відповідач - про визнання позову. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд відповідно до положень частини 3 статті 200 ЦПК України вбачає підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Оскільки від обох учасників справи надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову вбачається, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на життєві і сімейні цінності сторони втратили почуття взаємної любові та поваги і, як наслідок, припинили шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

У листопаді 2017 р. [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 05.08.2005 р. У шлюбі у сторін дітей не має. Позивач зазначив, що з відповідачем разом не проживають, не приймають участі у житті один одного, не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Зазначив, що стосунки з відповідачем не склалися через різні характери та протилежні погляди на життя. Тому враховуючи вищевикладене, позивач просив суд розірвати шлюб. Ні позивач ні відповідач в судове засідання не з'явились, до початку розгляду справи надіслали суду заяви щодо розгляду справу без їх участі та підтримки позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче. Як з'ясовано судом, 05.08.2005 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського РУЮ м. Києва, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]., а/з № 1042.(а.с. 6). Сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, не приймають участі у житті один одного, позивач не має наміру зберігати сім'ю. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що примирення між сторонами неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому, суд приходить до висновку про задоволення позову, як законного та обґрунтованого. Тому враховуючи викладене та

Outcome: approved