Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля DAEWOOLANOS, номерний знак [NUMBER],2009 року випуску, від 12 травня 2011 року між нею та відповідачем та визнання за нею права власності на зазначений автомобіль. В грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на частку автомобіля та визнання недійсним договору купівлі продажу автомобіля. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2016 року позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частку автомобіля та визнання недійсним договору купівлі продажу автомобіля прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля та визнання права власності на автомобіль; вимоги за позовом третьої особи із самостійними вимогами обєднані в одне провадження з первісним позовом. Ухвалами Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2017 року та від 25 травня 2017 року до участі в справі було залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Покровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та [PERSON]. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 9 березня 2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля та визнання права власності на автомобіль, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Покровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, - за заявою позивачки було залишено без розгляду. В обґрунтування уточнених позовних вимог третя особа із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] зазначила, що в листопаді 2016 року до неї зателефонувала незнайома особа та попросила надати дозвіл на відчуження автомобіля, який був придбаний її колишнім чоловіком у шлюбі із нею, на що вона відмовила, посилаючись на те, що на вказаний автомобіль накладено арештПокровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів на її користь на утримання дітей, і наявністю у відповідача на теперішній час заборгованості по аліментам в розмірі більше 300000 грн. Про існування спільно нажитого автомобіля вона дізналась 20 квітня 2016 року з відповіді Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Виходячи з відповіді органів ДАІ автомобіль DAEWOOLANOS, TF69Y3YU, номерний знак [NUMBER], був придбаний ними 12 травня 2011 року у шлюбі. У звязку з тим, що спірний автомобіль, який вона оцінює у 100000 грн., був проданий без її згоди, вона просить стягнути зі [PERSON] 50000 грн. половину вартості автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя, набутого за час шлюбу. Третя особа із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності. В судовому засіданні представник третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій позовні вимоги не визнав, просив справу розглянути за його відсутності за участю його представника [PERSON], врахувати його письмові заперечення проти позову. В запереченнях проти позову послався на те, що спірний автомобіль був придбаний в зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] в кредит на початку 2009 року в віто салоні м. Красноармійська та зареєстрований 23 січня 2009 року МРЕВ м. Красноармійська. 12 травня 2011 року х відома та за згодою [PERSON] він продав зазначений автомобіль [PERSON], передавши їй технічний паспорт на автомобіль та ключі від замка запалювання, а вона передала йому гроші в сумі 57000 грн. В цей же день ним був погашений кредит в банку, що підтверджується довідкою банківської установи. На погашення кредиту було витрачено приблизно 37000 грн., а інші 20000 грн. залишилися в банківському бюджеті. Того ж дня 12 травня 2011 року він віддав [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на право користування та розпорядження автомобілем. Однак вона своєчасно не зняла автомобіль з обліку з його імені, тому і виникла дана справа. Шлюб між ним та [PERSON] було розірвано за рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2012 року, але і після розірвання шлюбу вони проживали разом до 2014 року. Інформація [PERSON] про те, що про існування спірного автомобіля вона дізналась 20 квітня 2016 року з відповіді Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, не відповідає дійсності, оскільки вся їх родина, і [PERSON] в тому числі, користувались автомобілем з 2009 року по день його продажу 12 травня 2011 року. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнала з підстав, викладених в запереченнях проти позову, просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала і суду пояснила, що тривалий час разом із своїми чоловіком та дочкою [PERSON] копили гроші на придбання автомобілю. 12 травня 2011 року вона купила у [PERSON] автомобіль DAEWOOLANOS, номерний знак [NUMBER], за 50000 грн., які передала особисто [PERSON], а той в свою чергу видав їй нотаріально посвідчену довіреність на керування та розпорядження вказаним автомобілем і передав автомобіль, який в подальшому ви- користувався нею та [PERSON] Частину переданих нею грошей [PERSON] в той же день витратив на погашення кредиту, про що банк видав йому довідку. У жовтні 2016 року від працівників ДПС вона дізналась про те, що придбаний нею автомобіль знаходиться під арештом у звязку із наявністю боргу у [PERSON] по аліментам перед [PERSON], після чого вона зателефонувала [PERSON] для зясування ситуації, що склалася. [PERSON] же висловив мені невдоволення з приводу того, що вона до теперішнього часу не зняла автомобіль з реєстрації та не зареєструвала його на своє імя, на що вона повідомила, що раніше не мала на це грошей і до того ж настали важки часи ведення АТО, що також вплинуло на процедуру зняття та постановки нею на облік автомобіля. В березні 2017 року вона в Сервісному центрі вона від імені [PERSON] уклала договір купівлі-продажу спірного автомобіля зі своєю дочкою [PERSON], яка не передавала їй гроші за нього, а лише надала гроші, повязані з оцінкою автомобіля та постановкою на облік. Зазначена в договорі купівлі-продажу автомобіля ціна продажу є нічим іншим як його оціночною вартістю. Тобто фактично вона купила автомобіль у [PERSON] у 2011 році, а юридично його оформили у 2017 року. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала письмові заперечення проти позову, в яких послалась на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. По-перше, ухвалою суду від 9 березня 2017 року первісну позовну заяву про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля було залишено без розгляду. По-друге, під час видачі довіреності [PERSON] [PERSON] була присутня його дружина [PERSON], про що зазначено у першому абзаці довіреності про наявність в паспорті [PERSON] відмітки про реєстрацію юридичного шлюбу з [PERSON] Також відповідно до п.36 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріус зобовязаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. По-третє, у додатках до позову [PERSON] знаходиться відповідь ГТУЮ у Донецькій області від 20.04.2016р. про накладення арешту на спірний автомобіль. Однак згідно постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження арешт з майна [PERSON] знято на підставі ст.ст.39, 40 Закону України «Про виконавче провадження». На підставі виданої [PERSON] довіреності вона здійснила продаж вказаного автомобіля. Отже вона не може бути відповідачем по справі, оскільки автомобіль як предмет спору не належав їй особисто, а тільки перебував у її користуванні з правом продажу. На підставі наведеного просила в задоволенні позовних вимог до [PERSON] відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] в судове засідання не зявилась, не повідомила про причину неявки. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2005 року по 11 грудня 2012 року, який було розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2012 року, яке набрало законної сили 11 грудня 2012 року (а.с.145). Між подружжям [PERSON] шлюбного договору не укладено. Обставиною, визнаною сторонами, а тому такою, що відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України не підлягає доказуванню, є те, що автомобіль DAEWOOLANOS, номерний знак [NUMBER], 2009 року випуску, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] і до 1 березня 2017 року був зареєстрований 23 січня 2009 року в РЕВ м. Красноармійська УДАІ ГУМВС України в Донецькій області за [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.7). Згідно ч.ч.1, 2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. ст.70 ч.1, 71 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка і рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з розяснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.19 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. № 11, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках розпорядження майном, шо є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Згідно абз.1, 2 п.30 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. 1 березня 2017 року між [PERSON] в особі [PERSON], яка діяла на підставі довіреності продавця, та [PERSON] в Територіальному сервісному центрі МВС 1444 РСЦ в Донецьку було укладено договір купівлі-продажу № 1444/2014/351727 автомобіля DAEWOO LANOS, номерний знак [NUMBER], 2009 року випуску. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу склала 86272 грн. Цього ж числа за заявою [PERSON] спірний автомобіль було перереєстровано на неї на підставі заяви № 113313835 від 01.03.2017р. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] здійснив відчуження автомобіля, який навіть після розірвання шлюбу належить колишньому подружжю [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя, проти волі третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON], а тому вартість автомобіля, яку [PERSON] отримав внаслідок його продажу [PERSON], має бути врахована судом при поділі автомобіля. Враховуючи, що ціна спірного автомобіля за договором його купівлі-продажу за домовленістю сторін склала 86272 грн., - підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] 43136 грн. Суд не може погодитись з позицією відповідачів про те, що насправді договір купівлі-продажу автомобіля між [PERSON] та [PERSON] відбувся ще 12 травня 2011 року в період перебування [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить довіреність [PERSON] на імя [PERSON] на керування та розпорядження належним йому автомобілем та його ж розписка про отримання от [PERSON] грошових коштів в сумі 57000 грн. з огляду на наступне. Згідно п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Положеннями ст.210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Постановою КМУ від 7 вересня 1998 року № 1388 у редакції постанови КМУ від 23 грудня 2009 року № 1371 затверджений Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, який є обовязковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. (далі Порядок). Згідно п.3 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Надана суду копія довіреності [PERSON] від 12 травня 2011 року, посвідчену приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстровану в реєстрі за № 1599, якою він уповноважив [PERSON] користуватись та розпоряджатися належним йому автомобілем, не може бути взята судом до уваги для підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу автомобіля у період шлюбу [PERSON], так як має іншу правову природу, оскільки відповідно до ч. 3 ст.244 ЦК України є письмовим документом, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (а.с.132). З тих підстав, що в судовому засіданні не було надано належних доказів укладення між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу 12 травня 2011 року, - розписка [PERSON] про отримання грошових коштів від [PERSON] також не може бути взята судом до уваги для підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу автомобіля у період шлюбу [PERSON] (а.с.9). Довідка Красноармійського відділення Донецької обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» від 12.05.2011р. № 59/0012-147 про повне погашення кредиту на придбання автомобіля DAEWOO FSJ LANOS, номерний знак [NUMBER], 2009 року випуску, який належить [PERSON], за думкою суду, підтверджує лише сам факт виконання боржником взятих на себе кредитних зобовязань перед банківською установою, і не говорить про джерело походження грошових коштів у боржника, а тому не заслуговує на увагу (а.с.131). Суд не може погодитись з думкою представника відповідача [PERSON] про те, що при оформленні та видачі довіреності [PERSON] на імя [PERSON] була присутня його дружина [PERSON], так як посилання в першому абзаці зазначеної довіреності на наявність в паспорті довірителя відмітки про реєстрацію ним юридичного шлюбу з [PERSON] зовсім не означає про присутність при видачі довіреності самої [PERSON] та її обізнаність про наміри чоловіка розпорядитись належним їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, які становлять половину його вартості, задоволенню не підлягає, так як вона не є субєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON], а виступила особою, яка від імені власника автомобіля [PERSON] уклала із [PERSON] договір купівлі-продажу транспортного засобу 1 березня 2017 року і не порушувала законних прав та свобод третьої особи із самостійними вимогами. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України у звязку із частковим задоволенням позову підлягають присудженню з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору пропорційно до суми задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля судом не розглядались і задоволені позовні вимоги складають 86,27%, - підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь третьої особи із самостійними вимогами судовий збір в розмірі 475,52 грн. (86,27% х 551,20 грн. : 100%). Відповідно до ст.372 ЦК України, ст. ст.61, 69-71 СК України,

Outcome: partial