Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] пред'явив до КП «Комунсервіс» позов про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позову він зазначав, що з 02.03.2009 року по 22.03.2013 року він працював у відповідача на посаді доглядача кладовища, 22.03.2013 року був звільнений з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. В день звільнення відповідач не провів з ним повного розрахунку належних виплат в сумі 12020,11 грн.. 13.05.2013 року відповідач виплатив частково заборгованість в сумі 813,12 грн., 01.10.2013 року - 8193,89 грн. На час звернення до суду залишилося невиплаченою заробітна плата в сумі 3826,22 грн.. В зв'язку з затримкою розрахунку за період з грудня 2012 року по 01 липня 2014 року відповідач повинен виплатити йому середню заробітну плату в сумі 65343,20 грн. Крім того, в зв'язку з невиплатою заробітної плати вказує, що йому спричинена моральна шкода яку він оцінює в 5000 грн.. Посилаючись на зазначені обставини, просив задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивач уточнив їх, просив стягнути тільки середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду, так як 04.07.2014 року з ним повністю підприємство розрахувалося по заробітній платі. Представник відповідача позов не визнав. Свою позицію обґрунтував відсутністю вини підприємства, оскільки з 2008 року кошти підприємства були арештовані на підставі постанови державного виконавця. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать від підприємства, установи організації проводиться в день звільнення, якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У пункті 20 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцю вимоги про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином, відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні можлива лише при наявності його вини. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] з 02.03.2009 року по 22.03.2013 року працював у відповідача доглядачем кладовища. 02.03.2009 року був звільнений з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. При звільненні з позивачем не був проведений повний розрахунок. Викладене підтверджується ксерокопією трудової книжки. Відповідач мав заборгованість перед позивачем на день розрахунку в сумі 12020,11 грн.. Дану заборгованість він виплатив позивачу частинами, остання виплата 04.07.2014 року, в сумі 3826,22 грн., на момент розгляду справи розрахунок з позивачем проведено повністю. Дані обставини сторони підтримали в суді, та підтвердили видатковим касовим органом від 04.07.2012 року. Із повідомлення відділу ДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції вбачається, що 10.09.2008 року розпочато зведене виконавче провадження № 8983051 про стягнення з КП «Комунсервіс» боргу, 85 виконавчих проваджень на загальну суму 4669525,05 грн.. До складу зведеного виконавчого провадження входять виконавчі провадження (в тому числі) про стягнення заборгованості по заробітній платі. В порядку ст. 357 Закону України «Про виконавче провадження винесена постанова про арешт майна та арешт на його кошти на рахунках». Враховуючи викладене, на думку суду, відсутня вина відповідача у невиплаті позивачу заборгованості по заробітній платі, оскільки арешт на його кошти на рахунках був накладений, ще до звільнення позивача, у зв'язку з чим відповідач не мав можливості сплатити йому заробітну плату у належні строки. Тому позовні вимоги в цій частинв не підлягають задоволенню. З цих підстав не можуть бути задоволені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed