Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

У липні 2011 року товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська фірма «Мрія» звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], СГІРФО Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував наступним: гуртожиток по [ADDRESS], знаходиться на обслуговуванні та балансі позивача. Кімнати №[NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] вказаного гуртожитку займають відповідачі. Спеціальний ордер на вселення в гуртожиток їм не видавався, договір найму жилого приміщення з ними не укладався, у трудових відносинах з позивачем не перебувають, проте за місцем проживання відповідачі зареєстровані. Також, відповідач [PERSON] має у власності квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Зважаючи на те, що позивач не може забезпечити житлом своїх робітників, що працюють на підприємстві, чим порушує їх права та соціальні гарантії, позивач просив суд виселити відповідачів з кімнат №[NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] без надання іншого жилого приміщення, в тому числі в гуртожитку. А також, зобов'язати СГІРФО Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Крім того, позивач просить стягнути на його користь з відповідачів сплачені судові витрати. 06 вересня 2011 року по справі було ухвалено заочне рішення, відповідно до якого вирішено позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська фірма «Мрія» задовольнити. У січні 2014 року відповідачі звернулися з заявою про перегляд заочного рішення суду від 06 вересня 2011 року, яка, відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року, була задоволена, скасовано заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та призначено вказану цивільну справу до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов. Відповідачі та представника відповідачів позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. СГІРФО Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області свого представника в судове засідання не надало, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наївність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними с докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що гуртожиток по [ADDRESS], знаходиться на обслуговуванні та балансі позивача на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 9). Кімнати №[NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] вказаного гуртожитку займають відповідачі. Правовідносини, які виникли між сторонами по даній цивільній справі врегульовані нормами Цивільного кодексу (ЦК) України, Житлового кодексу (ЖК) України. Суд вважає позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська фірма «Мрія» до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації, не обґрунтованими, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, не заборонених законом, а згідно ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Відповідно до ст. 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Згідно зі ст. 129 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до ч. 1 ст. 132 ЖК Української РСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Відповідно до ч.2 ст. 132 ЖК Української РСР інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» якщо гуртожиток надано у зв'язку з роботою, слід з'ясовувати вид трудового договору, укладеного між позивачем і відповідачем, і за яких підстав він був припинений, маючи на увазі, що згідно зі ст.132 ЖК без надання іншого жилого приміщення можуть бути виселені сезонні, тимчасові працівники, які припинили роботу, особи, які працюють за строковим трудовим договором, а також інші працівники, які звільнилися за власним бажанням без поважних причин, або звільнені за порушення трудової дисципліни чи вчинення злочину. Відповідно до п. 9, 10 Примірного положення про гуртожитки жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. Згідно письмових пояснень відповідачів (а.с.91-94) відповідач [PERSON] в гуртожитку проживає разом з сином - [PERSON]; в 1996 році повторно отримала ордер на жилу площу в гуртожитку на підставі рішення адміністрації і профсоюзного комітету підприємства від 16 лютого 1996 року. Рішенням адміністрації та профсоюзного комітету підприємства від 24 березня 1995 року відповідачу [PERSON] було видано ордер на жилу площу в гуртожитку. Відповідачу [PERSON] рішенням адміністрації та профспілкового комітету КП ДФ «Мрія» від 27 листопада 2003 року було видано ордер на жилу площу в гуртожитку. Відповідач [PERSON] проживає в гуртожитку згідно ордера на жилу площу в гуртожитку від 16 липня 2003 року, виданого його сестрі [PERSON], для проживання з братом. Відповідач [PERSON] проживає в гуртожитку на підставі ордеру на жилу площу в гуртожитку м№ 274 від 21 грудня 2004 року. Отже, посилання позивача про те, що ордер на вселення в гуртожиток відповідачам не видавався, є необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи містяться копії ордерів на жилу площу в гуртожитку, виданих на ім'я відповідачів. Також є необґрунтованим посилання позивача на безпідставність займання кімнати в гуртожитку [PERSON] оскільки вона має в приватній власності квартиру. Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги всі належні та допустимі докази по справі, обґрунтування сторін, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed