Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON]Ш.М.І. звернувся до суду з позовом до прокуратури Запорізької області, Управління Служби Безпеки України в Запорізькій області ( далі УСБУ в Запорізькій області), третя особа Державна казначейська служба України, який в подальшому у січні 2017 року уточнив ( т.1, а.с.158161), та остаточно просив суд стягнути за рахунок Державного бюджету України на свою користь моральну шкоду у розмірі 100 000, 00 гривень. Позовну вимогу мотивував тим, що в провадженні ОВС СВ УСБУ в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження № 22015080000000102 від 5.08.2015 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 332, ч.1 ст. 364 КК України. З фабули кримінальних правопорушень вбачається, що 22.08.2015 року невстановлені службові особи Ленінського РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області, незаконно оформили та видали іноземцям паспорти громадянина України, нібито в обмін на зіпсовані паспорти. У подальшому іноземці зверталися з вказаними паспортами до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з метою отримання відповідних паспортів для виїзду за кордон, з метою їх подальшого використання для незаконного переправлення через державний кордон України. До організації незаконного переправлення вказаних іноземців через державний кордон України безпосередньо причетний заявник, громадянин [PERSON] [PERSON] [PERSON]. 22.12.2015 року в рамках вказаного кримінального провадження за клопотаннями слідчого Скрипки О.В., в провадженні якого знаходиться провадження, слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надані дозволи на проведення обшуків за місцем знаходження ТОВ «ДУБАЙ ДІДЖИТАЛЗ» ( м. Дніпропетровськ, пр.. Гагаріна, 115, оф.24), « Міжнародне агентство «Баракат» (м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, 115, оф.47), ТОВ « [PERSON] І ПАРТНЕРИ» ( м. Дніпропетровськ, пр.Гагаріна,115 , оф. 23-А), ТОВ « НЬЮТРЕЙДТЕХНОЛОЖЖІ» та кафе «Сезам» (м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна,165). Під час проведення обшуків у заявника було вилучено компютерну техніку та документацію, що унеможливило подальше ведення господарської діяльності очолюваних ним підприємств. 10.02.2016 року постановою прокуратури Запорізької області з матеріалів кримінального провадження № 22015080000000102 від 5.08.2015 року були виділені матеріали в нове кримінальне провадження № 22016080000000009 від 10.02.2016 року стосовно заявника. 15.02.2016 року слідчий Скрипка О.В. направив йому повідомлення про підозру на електронну скриньку. 16.02.2016 року слідчий Скрипка О.В. звернувся до суду з клопотанням про дозвіл на його затримання з метою приводу до суду для вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ухвалою слідчого судді від 16.02.2016 року клопотання задоволено, яку слідчий Скрипка О.В. в супроводі співробітників СБУ В Запорізькій області і понятих з м. Запоріжжя приїхав виконувати в неробочий час, 19.50 годин, до м. Дніпропетровська і затримав заявника в приміщенні готелю, де він знаходився після лікування в медичній установі. 17.02.2016 року слідчий Скрипка О.В. вручив йому узгоджене з прокуратурою Запорізької області клопотання про застосування запобіжного заходу стосовно заявника у вигляді тримання під вартою від 16.02.2026 року з додатками. Під час затримання заявника, у нього згідно з протоколом затримання вилучено майно, а саме : мобільні телефони «IРhоnе» ( імеі 359245069272068) ; « Nокіа» ( імеі :355127074069644) ; « Nокіа» ( імеі :355127071932174); USB накопичувач інформації «Тоshіба». Ухвалою слідчого судді від 19.02.2016 року заявнику було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з встановленою сумою застави в розмірі 964 600, 00 грн. У зв»язку із внесенням застави, [PERSON]Ш.М.І. 22.02.2026 року було звільнено з-під варти. 18.02.2016 року вищезазначене кримінальне провадження передано до слідчого відділу УСБУ у Дніпропетровській області та 11.03.2016 року воно прийнято до провадження. За результатами досудового розслідування, постановою прокуратури Дніпропетровської області від 7.06.2016 року кримінальне провадження № 22016080000000009 від 10.02.2016 року відносно [PERSON]Ш.М.І. закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 284 УПК України. Ухвалою слідчого судді від 29.06.20216 року заставу у розмірі 964 600, 00 грн. повернуто заставодавцю [PERSON] 17.08.2016 року матеріали кримінального провадження за №22016080000000009 прокуратурою Дніпропетровської області направлено до прокуратури Запорізької області. 20.01.2016 року заявник звернувся до УСБУ в Запорізької області про повернення йому раніше вилучених комп»ютерної техніки, носіїв електронної інформації та мобільного телефону. 22.01.2016 року йому було повернута частина вилучених речей. Інша частина речей не повернута до теперішнього часу. Заявник вважає, що відносно нього працівниками УСБУ в Запорізькій області та прокуратури Запорізької області були вчинені незаконні дії , які виразилися у : незаконній реєстрації кримінального провадження, в рамках якого він перебував від слідством 3 місяці 28 днів ; застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тривалістю 7 днів, а потім домашнього арешту ; тимчасовому вилученні під час проведення обшуків майна, з подальшим його арештом, яке повернуто частково. Такі незаконні дії призвели до руйнації його нормальних життєвих зв»язків, позбавлення нормального спілкування з родиною, друзями, стосунків з оточуючими людьми, можливості займатися підприємницькою діяльністю, було завдано непоправної шкоди діловій репутації. Сім»я позивача у вищенаведений період часу перебувала у стресовому стані. Цим заявнику відповідачами спричинена моральна шкода, право на відшкодування якої передбачено Конституцією України. Розмір моральної шкоди, завданої позивачу та його родині незаконним притягнення до кримінальної відповідальності, незаконним затриманням, взяттям під варту та триманням під вартою, заявник оцінює в 100 000, 00 грн. Як на правові підстави заявленої вимоги позивач посилається на ч.ч.1, 2 ст. 1176 ЦК України, п.1 ч.1 ст.1, п.2 ст.2, п.1,2,3,5 ст.3, ст.4, ч.2,3 ст.13 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органі досудового розслідування, прокуратури і суду». 14.11.2016 року від відповідача по справі УСБУ в Запорізькій області до суду надійшли письмові заперечення проти позову. Заперечення мотивовані тим, що у провадженні СВ УСБУ в Запорізькій області знаходились матеріали кримінального провадження № 22015080000000102 від 5.08.2015 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2ст.332,ч.1ст.364 КК України. 10.02.2016 року з кримінального провадження № 22015080000000102 від 5.08.2015 року виділені матеріали відносно групи невстановлених слідством осіб, які разом зі службовими особами та співробітниками Управління Державної міграційної служби Запорізької, Дніпропетровської та інших областей, організовували та незаконно переправляли іноземних громадян з мусульманських країн через державний кордон України до країн Європи, шляхом незаконного оформлення та видачі їм завідомо підроблених паспортів громадян України на ім.»я неіснуючих осіб, а також відповідних паспортів для виїзду за кордон, тобто за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України. Зазначене кримінальне провадження зареєстровано 10.02.2016 року у ЄРДР за номером 22016080000000009. 15.02.2016 року з урахуванням сукупності зібраних у кримінальному провадженні № 22016080000000009 доказів, складено повідомлення про підозру [PERSON]Ш.М.І. у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України. Обгрунтованість підозри [PERSON]Ш.М.І. підтверджувалася сукупністю чисельних документів, що містилися у кримінальному провадженні. Стосовно тверджень позивача про те, що він та його захисник не були сповіщені про наміри слідчого повідомити про підозру [PERSON]Ш.М.І., направлення слідчим вказаного повідомлення про підозру електронною поштою, відповідач послався на положення ст. 278 КПК України, яка спростовує позицію позивача щодо незаконних дій слідчого в цій частині. Крім того, зазначає, що КПК України не містить норм, що регулюють завчасне повідомлення особи чи її захисника про вручення повідомлення про підозру. Стосовно тверджень позивача про те, що виконання ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання заявника, яку слідчий Скрипка О.В. прибув виконувати у неробочий час, відповідач послався на положення ч.4 ст.223 ЦПК України, яка спростовує позицію позивача щодо незаконних дій слідчого в цій частині. Додатково зазначив, що станом на 15.02.2016 року СВ УСБУ в Запорізькій області було отримано листа з ГВ БКОЗ УСБУ за № 59/3/3-247нт про те, що за наявною інформацією [PERSON]Ш.М.І. підшукує лікарів для імітації захворювання з метою уникнення явок до правоохоронних органів, а також планує найближчим часом виліт до Республіки [PERSON], для чого в УДМС в Запорізькій області виготовив на своє ім.»я документ особи без громадянства для виїзду за кордон. Об 19.50 годин [PERSON]Ш.М.І. був затриманий у м. Дніпропетровськ, про що одразу повідомлено його захисника [PERSON],який особисто прибув до затриманого в готель « Аксельхофф».Протокол про затримання складено безпосередньо в органі досудового слідства в м. Запоріжжі, за участю іншого захисника [PERSON]Ш.М.І. [PERSON]При цьому, ані від підозрюваного, ані від його захисників скарг про порядок та факт затримання не надходило, що засвідчено у протоколі затримання. Стосовно тверджень позивача про проведення обшуків в рамках незаконно порушеного кримінального провадження, утримання майна, що, в тому числі перешкоджало веденню підприємницької діяльності, незаконного неповернення тимчасово вилученого майна, відповідач послався на такі обставини. 24.12.2015 року на підставі ухвал слідчого судді за місцем проживання [PERSON]Ш.М.І. та в офісних приміщеннях його підприємств було вилучено комп»ютерну техніку, носії електронної інформації та копії документів іноземних громадян, яким виготовлялись підроблені документи громадян України. Більшість із вилученої техніки та документів після їх огляду визнана речовими доказами, а частина повернута [PERSON]Ш.М.І. у присутності його захисника. Вказані обставини спростовують позицію позивача в цій частині. Ухвалою слідчого судді від 19.02.2016 року до підозрюваного [PERSON]Ш.М.І. було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з одночасним визначенням розміру застави. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 3.03.2016 року ухвалу слідчого судді від 19.02.2016 року залишено без змін та зазначено, що повідомлення про підозру є обґрунтованим, а затримання [PERSON]Ш.М.І. та обрання відносно нього запобіжного заходу є законним. Також в запереченнях зазначено, що за заявою позивача щодо його незаконного затримання слідчим УСБУ в Запорізькій області Скрипкою О.В. 15.03.2016 року до ЄРДР за № 42016040010000056 військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України були внесені відповідні відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України. 30.08.2016 року прокуратурою Запорізької області кримінальне провадження № 42016040010000056 від 15.03.2016 року закрито у зв»язку з відсутністю складу злочину в діях працівників СБУ в Запорізькій області, які здійснювали досудове розслідування у кримінальних провадженнях : № 22015080000000102 від 5.08.2015 року, № 22016080000000009 від 10.02.2016 року. Таким чином, вищезазначені дії слідчого не підпадають під положення п.1 ч.1 Закону України Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органі досудового розслідування, прокуратури і суду», на які посилається позивач як на підставу, яке надає йому право на отримання моральної шкоди. Заперечення відповідач базує на положеннях ст.. 124 Конституції України, ч.1 ст.135, ч.4 ст. 23 КПК України , ст. 4 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органі досудового розслідування, прокуратури і суду», постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 р. « Про незалежність судової влади», п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди. 11.11.2016 року від відповідача по справі прокуратури Запорізької області надійшли письмові заперечення на позов ( т.1, а.с.104-108). Заперечення містять підтвердження фактів та обставин, викладених у запереченнях представника СБУ в Запорізькій області, у зв»язку з чим представник прокуратури Запорізької області, не погоджується із позовними вимогами. Додатково в запереченнях містяться посилання на постанову першого заступника Генерального прокурора України від 18.02.2016 року , якою досудове розслідування у кримінальному провадженні № 22015080000000102 доручено СВ УСБУ у Дніпропетровській області. Та постанову прокурора Дніпропетровської області від 7.06.2016 року, якою вказане кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.332 КК України відносно [PERSON]Ш.М.І. закрито на підставі п.3ч.1ст.284 КПК України у зв»язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості останнього в суді і вичерпані всі можливості їх отримати. Надалі, відповідач зазначає, що [PERSON]Ш.М.І. перебував під кримінальним переслідуванням 3 місяці 23 дні, з урахуванням чого мінімальний розмір відшкодування шкоди на користь останнього, який гарантовано державою становить 5 436,72 грн., що є значно меншим, ніж просить відшкодувати позивач( 100 000, 00 грн.). Так, при визначенні розміру моральної шкоди суд повинен визначити розмір шкоди згідно ч.1 ст. 13 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органі досудового розслідування, прокуратури і суду» ( у даному випадку 5 436,72 грн.), а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі ( у даному випадку 100 000, 00 грн.), суд повинен обґрунтувати такий розмір шкоди відповідними мотивами та обставинами, з обов»язковим виконанням наведеної норми права. Зазначене стосується і позивача, який повинен довести розмір завданої моральної шкоди належними та допустимими доказами, а не припущеннями. Стосовно тверджень позивача про те, що внаслідок проведення обшуків за місцем його мешкання та за адресами розташування підприємств, які належать позивачу, він та члени його сім»ї пережили справжній жах, також завдано шкоду його діловій репутації, відповідач зазначив, що вказані слідчі дії проведеного у рамках досудового розслідування кримінального провадження № 22015080000000102 на підставі ухвал слідчого судді, які незаконними не визнавались. В рамках кримінального провадження № 22016080000000009 від 10.02.2016 року було проведено лише особистий обшук підозрюваного після його затримання та доставляння до СВ УСБУ у присутності захисника і понятих. Стосовно доводів позивача щодо проведення обшуків за місцем його фактичного проживання на підставі ухвали слідчого судді від 16.02.2016 року зазначив, що цей обшук було санкціоновано слідчим суддею в рамках кримінального провадження № 22016080000000009. Разом з цим, постановою Генеральної прокуратури України від 18.02.2016 року змінено підсудність вказаного кримінального провадження, яка визначена за УСБУ в Дніпропетровській області. Враховуючи викладене, слідчі СБУ в Запорізькій області, не маючи повноважень на здійснення слідчих дій, обшук на підставі вищезазначеної ухвали слідчого судді не проводили. Отже, позивачем не надано суду належних обґрунтувань заявленого ним розміру моральної шкоди. Окрім того, як на думку відповідача, з огляду на положення ст. 1176 ЦПК України позивачем не вірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки ані прокуратура Запорізької області, ані УСБУ в Запорізькій області не є органами, які здійснюють відповідні функції держави у цих правовідносинах. Звертає відповідач увагу і на ту обставину, що позивач просить суд зобов»язати Державну казначейську службу України здійснити відповідні виплати, однак надає цьому органу статус третьої особи, яка не може бути зобов»язана вчинити певні дії на виконання рішення суду. 7.08.2017 року від відповідача прокуратури Запорізької області до суду надійшли додаткові заперечення ( т.1, а.с.207-209), які містять посилання на нові обставини, виходячи з яких, позов, як на думку відповідача, не підлягає задоволенню у повному обсязі. Так, позовні вимоги обґрунтовані незаконним притягненням позивача до кримінальної відповідальності за ч.2ст.332 КК України у кримінальному провадженні № 22016080000000009. Як зазначалось вище, постановою прокурора прокуратури Дніпропетровської області від 7.06.2016 року кримінальне провадження № 22016080000000009 відносно [PERSON]Ш.М.І. було закрито на підставі п.3 ч.1ст. 284 КПК України. Після чого, матеріали цього кримінального провадження біли направлені до СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області за підслідністю. Постановою прокурора від 18.11.2016 року кримінальне провадження № 22016080000000009 об»єднано із матеріалами кримінального провадження № 22016080000000007 від 10.02.2016 року за ч.2ст.28,ч.1ст.366,ч.1 ст.358, ч.2ст.332 КК України за фактом організації незаконного переправлення через державний кордон України іноземних громадян із числа громадян мусульманських країн, шляхом виготовлення їм завідомо підроблених паспортів громадян України. Постановою першого заступника прокурора області від 20.01.2017 року підслідність кримінального провадження № 22016080000000007 визначена за СВ прокуратури Запорізької області. Рішення про закриття кримінального провадження відносно [PERSON]Ш.М.І. постановою заступника прокурора області від 15.02.2017 року скасовано, досудове розслідування відновлено. З огляду на відсутність факту незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 332 КК України, не вбачається підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. 18.11.16 року від представника третьої особи до суду надійшли письмові заперечення (т.1, а.с.80-82), які мотивовані тим, що позивачем не надано доказів заподіяння йому страждань, застосування до нього фізичного або психічного впливу працівниками правоохоронних органів. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України « Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» № 2147 VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 018 року справу призначено у підготовче судове засідання ( т.2, а.с.10-11). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року підготовче провадження по справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті ( т.2, а.с.30-31). Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка про отримання ним особисто в суді 19 березня 2018 року повістки в судове засідання, призначене на 7 травня 2018 року 10.00 годин ( т.2, а.с.36). Причина неявки суду не відома, будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від сторони позивача до суду не надходило. Суд, з урахуванням думок представників відповідача, третьої особи, які наполягали на розгляді справи за відсутності сторони позивача, яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи ; з огляду на загальний строк знаходження справи в провадженні суду ;

Outcome: dismissed