Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та третіх осіб Трибухівської сільської ради Бучацького району, відділу держземагенства у Бучацькому районі про визнання недійсним і скасування державного акту на право власності [PERSON] на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0277 га, яка розташована по вул.І.Франка,29 в с.Трибухівці, мотивуючи тим, що приватизація відповідачкою вказаної земельної ділянки унеможливила прохід та заїзд до його садиби. У січні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Трибухівської сільської ради Бучацького району про визнання недійсним рішення №1081 від 23 жовтня 2015 року щодо скасування рішення №132 від 21 квітня 2000 року «Про виділення [PERSON] в особисте підсобне користування присадибної ділянки площею 0,03 га по вул.І.Франка,29 в с.Трибухівці» та вилучення земельної ділянки у [PERSON], мотивуючи тим, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. У лютому 2016 року [PERSON] зменшив розмір позовної вимоги, просив суд встановити земельний сервітут на частину земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства площею 0,0277 га, яка розташована по вул.І.Франка,29 в с.Трибухівці, мотивуючи тим, що приватизація відповідачкою вказаної земельної ділянки унеможливила прохід та заїзд до його садиби. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов [PERSON] підтримали, суду пояснили, що 8 травня 1986 року відповідно до рішення Дружбівської (на даний час Трибухівської) сільської ради Бучацького району [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового і господарського будинків на нововідведеній земельній ділянці площею 0,08 га в с.Дружба (на даний час с.Трибухівці) по вул.І.Франка,25, по сусідству з [PERSON] Відповідно до генплану забудови с.Дружба 1967 року, генплану забудови земельної ділянки забудівника [PERSON] та акту винесення в натурі червоних ліній і контурів фундаментів під будівництво, складених у 1986 році, надана [PERSON] під забудову земельна ділянка має довжину 39 м. Між земельною ділянкою [PERSON] та земельною ділянкою [PERSON] є провулок шириною 8 м, необхідний для проходу та заїзду на земельні ділянки. 21 квітня 2000 року рішенням Трибухівської сільської ради №132 дружині [PERSON] - [PERSON] було виділено в особисте підсобне користування присадибну ділянку площею 0,03 га, а саме, той провулок, що є необхідний для проходу та заїзду до земельних ділянок, в т.ч. до його земельної ділянки. 23 листопада 2004 року [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку (провулок). Про вказане [PERSON] не було відомо до 2015 року. Відповідачка не дотримується правил добросусідства. У 2015 році вона почала чинити перешкоди [PERSON] та мешканцям його домоволодіння проходити та заїжджати до земельної ділянки [PERSON] через приватизовану нею земельну ділянку (провулок), що порушує їх право на вільне користування земельною ділянкою та домоволодінням, оскільки іншої дороги та обхідної стежки, окрім проходу через колишній провулок, не має. В жовтні 2015 року [PERSON] звернувся із заявою до Трибухівської сільської ради про усунення перешкод в користуванні провулком. Своїм рішенням №1081 від 23.10.2015 сільська рада вирішила вилучити земельну ділянку (провулок) у [PERSON] [PERSON] декілька разів намагався домовитись з відповідачкою, однак від добровільного вирішення спору відповідачка відмовляється, а тому [PERSON] змушений звернутись до суду для встановлення постійного, безоплатного земельного сервітуту на право проходу та проїзду на транспортному засобі через частину земельної ділянки [PERSON], шириною 4 м та довжиною 39 м. Відповідачка позивачка [PERSON], її представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] заперечили, а позов [PERSON] підтримали, суду пояснили, що [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсним і скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, а під час розгляду справи по суті змінив предмет та підставу позову, просить суд встановити постійний, безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду, що не відповідає вимогам ст.31 ЦПК України. [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0277 га по вул.І.Франка,29 в с.Трибухівці, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №000472 від 29 листопада 2004 року. Право власності на вказане нерухоме майно [PERSON] набула в порядку безоплатної передачі на підставі рішення Трибухівської сільської ради №132 від 21 квітня 2000 року «Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок», яке 23 жовтня 2015 року рішенням Трибухівської сільської ради №1081 без відома і згоди [PERSON] незаконно скасовано. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не являється власником або користувачем суміжної земельної ділянки, а тому його права не порушені. Не заслуговують уваги доводи [PERSON] про те, що спірна земельна ділянка являється провулком. [PERSON] не обґрунтовано площу та межі земельного сервітуту, а також не представлено графічного зображення (схеми) розміщення земельного сервітуту на належній [PERSON] земельній ділянці, не підтверджено факту звернення до власника сусідньої земельної ділянки з письмовою пропозицією укласти договір сервітуту, не надано належних доказів того, що задоволення його потреб неможливо здійснити у будь-який інший спосіб. В судовому засіданні представник відповідача та третьої особи Трибухівської сільської ради Бучацького району - [PERSON] позов [PERSON] визнав і підтримав позов [PERSON], суду пояснив, що на сесії Трибухівської сільської ради попереднього скликання, яка відбулась 23 жовтня 2015 року, незаконно прийнято рішення щодо скасування рішення Трибухівської сільської ради №132 від 21 квітня 2000 року «Про безоплатну передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,03 га по вул.І.Франка,29 в с.Трибухівці». Йому відомо, що в жовтні 2015 року [PERSON] звертався із заявою до Трибухівської сільської ради про усунення перешкод в користуванні провулком, який приватизувала [PERSON] За наслідками розгляду того звернення сільська рада незаконно прийняла вищевказане рішення. Він, як теперішній Трибухівський сільський голова, під час судового розгляду даної справи вирішував земельний спір на місці і дійшов висновку, що без встановлення постійного, безоплатного земельного сервітуту на право проходу та проїзду через частину земельної ділянки [PERSON] неможливо здійснити задоволення потреб [PERSON] у будь-який інший спосіб. У приміщенні сільської ради [PERSON] говорила, що згідна на користування [PERSON] приватизованою нею земельною ділянкою. Відповідно до генплану забудови с.Дружба, складеного у 1967 році, в тому місці, де розташована приватизована [PERSON] земельна ділянка площею 0,0277 га, дійсно був провулок. На даний час від вул.І.Франка, вздовж земельної ділянки [PERSON] для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, проходить громадська стежка шириною 0,7 м, яка є смужкою землі вказаного на генплані забудови населеного пункту провулку. Сільська рада не заперечує, щоб на громадську стежку був встановлений земельний сервітут. Представник третьої особи відділу держземагенства у Бучацькому районі - [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] визнала, суду пояснила, що рішення Трибухівської сільської ради Бучацького району №1081 від 23 жовтня 2015 року щодо скасування рішення №132 від 21 квітня 2000 року «Про виділення [PERSON] в особисте підсобне користування присадибної ділянки площею 0,03 га по вул.І.Франка,29 в с.Трибухівці та вилучення земельної ділянки у [PERSON]К.» незаконне, оскільки земельну ділянку вилучено без згоди власника [PERSON] Щодо позову [PERSON], то за рішенням суду може бути встановлений земельний сервітут. Відповідно до викопіровки з генплану забудови с.Дружба (Трибухівці) 1967 року вул.І.Франка з вул.Гоголя зєднує провулок. Згідно генплану забудови земельної ділянки забудівника [PERSON] та акту винесення в натурі червоних ліній і контурів фундаментів під будівництво, складених у 1986 році, надана [PERSON] під забудову земельна ділянка має площу 800 кв.м, довжина ділянки 39 м. Між наданою [PERSON] земельною ділянкою та садибою [PERSON] є провулок шириною 8 м. Відповідно до державного акту серії ЯБ №000472 на право власності на земельну ділянку від 29 листопада 2004 року [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0277 га, яка розташована по вул.І.Франка,29 в с.Трибухівці Бучацького району Тернопільської області. Земельна ділянка межує з земельною ділянкою [PERSON] та землями Трибухівської сільської ради (громадською стежкою). Ширина земельної ділянки зі сторони вул.І.Франка 7,26 м, а довжина земельної ділянки зі сторони земель Трибухівської сільської ради 40,98 м. Трибухівська сільська рада рішенням №1081 від 23 жовтня 2015 року скасувала своє рішення №132 від 21 квітня 2000 року «Про виділення [PERSON] в особисте підсобне користування присадибної ділянки площею 0,03 га по вул.І.Франка,29 в с.Трибухівці» та вилучила у [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0277 га, яка перебуває у її власності згідно державного акту серії ЯБ №000472 на право власності на земельну ділянку. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін та представників третіх осіб, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: До листопада 2004 року між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] був провулок шириною 8 м, через який вони здійснювали прохід та заїзд до своїх садиб. Їхні земельні ділянки забудовані так, що входи та заїзди у господарства розташовані зі сторони провулку; 23 листопада 2004 року [PERSON], з дозволу Трибухівської сільської ради, приватизувала земельну ділянку, яка була провулком між господарствами [PERSON] та [PERSON] Неприватизованою залишилася частина землі провулку шириною 0,7 м, що є громадською стежкою, за якою розташовані земельні ділянки [PERSON] для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і для ведення особистого селянського господарства; До 2015 року [PERSON] безперешкодно проходив та заїжджав у своє господарство через приватизовану [PERSON] земельну ділянку; Через заборону [PERSON] використовувати її земельну ділянку для проходу та заїзду, [PERSON] у жовтні 2015 року звернувся із заявою до Трибухівської сільської ради про усунення перешкод в користуванні землею колишнього провулку; Трибухівська сільська рада, розглянувши заяву [PERSON], 23 жовтня 2015 року скасувала своє рішення від 21 квітня 2000 року про виділення [PERSON] в особисте підсобне користування присадибної ділянки площею 0,03 га по вул.І.Франка,29 в с.Трибухівці, із земель провулку, та прийняла рішення про вилучення у [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0277 га, яка перебуває у її власності з листопада 2004 року; Місцерозташування земельних ділянок землекористувача [PERSON] для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і для ведення особистого селянського господарства по вул.І.Франка,29 в с.Трибухівці таке, що не може задовольнити його потребу в ефективному їх використанні в інший спосіб, ніж встановлення йому права на обмежене безоплатне постійне користування чужою земельною ділянкою, власником якої є [PERSON]; Сторони не досягли домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. Згідно ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут), або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ст.98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Статтею 99 ЗК України передбачено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, як право проходу та проїзду на велосипеді, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель і споруд та інші земельні сервітути. Згідно ст.100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом, або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Пленум Верховного [PERSON] України у п.22-2 постанови від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами, внесеними згідно з постановою Верховного [PERSON] №2 від 19.03.2010 р.) зазначив: вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має врахувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (ч.1 ст.401 Цивільного кодексу, ч.1 ст.101 Земельного кодексу). Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має врахувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання, умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Стаття 402 ЦК України передбачає, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. За встановлених обставин та визначених відповідно до них правовідносин суд приходить до переконання, що позовна вимога [PERSON] про встановлення такого безоплатного постійного земельного сервітуту, як право проходу та проїзду на транспортному засобі по землі Трибухівської сільської ради шириною 0,7 м та частині земельної ділянки [PERSON] шириною 3,3 м, від межі його земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, і довжиною 39 м по землі Трибухівської сільської ради та частині земельної ділянки [PERSON], вздовж межі його земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, з урахуванням тієї обставини, що потреба [PERSON] в ефективному використанні земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і для ведення особистого селянського господарства по вул.І.Франка,29 в с.Трибухівці не може бути задоволена іншим способом, є обґрунтованою і підлягає до задоволення. Згідно ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009 органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене з прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного [PERSON] України від 13 травня 1997 року №1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Таким чином, рішення №1081 від 23 жовтня 2015 року, яким скасовано попереднє рішення №132 від 21 квітня 2000 року «Про виділення [PERSON] в особисте підсобне користування присадибної ділянки площею 0,03 га по вул.І.Франка,29 в с.Трибухівці» та вилучено у [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0277 га, яка перебуває у її власності згідно державного акту серії ЯБ №000472 на право власності на земельну ділянку від 29 листопада 2004 року, прийняте Трибухівською сільською радою всупереч вимог закону, а тому позовну вимогу [PERSON] про визнання його недійсним слід задовольнити. Суд вважає, що внаслідок зменшення [PERSON] під час розгляду справи по суті розміру позовних вимог до встановлення земельного сервітуту не відбулося зміни предмету та підстави позову.

Outcome: approved