Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

У квітні 2020 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», просить стягнути на його користь 130 847,67 грн, визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 12.06.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О., зареєстрований в реєстрі за № 3284. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідно до заяви про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу № К400А-62439564 від 23.06.2015 р. дав згоду на приєднання до Умов на правил надання банківських послуг на умовах, визначених Умовами та правилами надання банківських послуг, що розміщені на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» www.privatbank.ua. Ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає договір фінансового лізингу, предметом лізингу є транспортний засіб CITROEN C4 CACTUR, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2015 р.випуску; 02.07.2015 р. підписав додаток № 2 до договору фінансового лізингу № К400А-62439564 від 23.06.2015 р. та додаток № 1 до цього договору «Специфікація та акт приймання-передачі» і прийняв означений транспортний засіб. Навесні 2016 р. зазначений транспортний засіб повернув представнику Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» і до моменту його передачі всі оплати проводились згідно з графіком, іноді з затримками з оплати пені, 22.04.2016 р. транспортний засіб Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було відчужено [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору к/п 389/01/8043-2016. Відповідач продовжував списувати гроші з його банківського рахунку і за період з 23.06.2016 р. по сьогоднішній день списав 478 339,78 грн, не дивлячись на те, що вартість автомобіля складає 416 800,00 грн і що відповідач його продав. Вважає договір фінансового лізингу № К400А-62439564 від 23.06.2015 р. нікчемним, оскільки не був нотаріально посвідчений. Крім того, він не підписував Умови та правила надання банківських послуг, не був з ними ознайомлений. 02.12.2018 р. дізнався, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 16.11.2018 р. старшим державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Тущенко П.Л. відкрито виконавче провадження № 57702658 про примусове виконання виконавчого напису № 3284, виданого 12.06.2018 р., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О., про витребування з нього транспортного засобу CITROEN C4 CACTUR, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2015 р.випуску, втім виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а саме: відповідач подав нотаріусу для вчинення виконавчого напису копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль DAEWOO NEXIA, в заяві просив вчинити виконавчий напис щодо витребування автомобіля маркиCITROEN C4 CACTUR, крім того означений транспортний засіб належав [PERSON] , отже до нового власника предмета лізингу перейшли відповідні права та обов`язки лізингодавця за договором лізингу. Ухвалою суду від 18.05.2020 р. позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 18.06.2020 р. від позивача [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 25.06.2020 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 25.05.2021 р. провадження у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. закрито в частині вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О.; залучено до участі у справі у якості третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. Відповідачем Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» подано відзив на позовну заяву, завлено вимогу про застосування до позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь 130 847,67 грн наслідків спливу строку позовної давності. Третьою особою: приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. пояснення щодо позову або відзиву не подано. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що заявою про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу № К400А-62439564 від 23.06.2015 р. [PERSON] виразив своє бажання приєднатися до Умов та правил надання банківських послуг. Заява про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи разом складають договір фінансового лізингу. Позивач згідно укладеного договору, додатків до нього отримав від Публічного акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» у платне користування транспортний засіб CITROEN C4 CACTUR, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2015 р.випуску, та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у додатку 2 графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. 12.06.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швеце Р.О. вчинено виконавчий напис, яким повернуто на користь Публічного акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» автомобіль маркиCITROEN C4 CACTUR, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що був переданий в користування на підставі договору фінансового лізингу № К400А-62439564 від 23.06.2015 р., внаслідок несплати заборгованості, яка виникла в строк з 23.06.2015 р. по 06.03.2018 р., у розмірі 292 528,90 грн, з урахуванням: заборгованість залишок предмету лізину у розмірі 221 018,44 грн, заборгованість за винагородою користування предмету лізингу у розмірі 56 067,78 грн, заборгованість винагорода з проведення моніторингу предмету лізингу у розмірі 2 964,77 грн, заборгованість з пені у розмірі 8 208,55 грн, заборгованість за страховою винагородою у розмірі 4 269,36 грн, стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 3 500,00 грн. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому згідно статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р. (далі - «Порядок»). Згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (далі - «Перелік документів»). За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно підпункту 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку, а лише їх конкретизує. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та, виходячи з системного аналізу статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 р. у справі № 6-887цс17, постанові Верховного Суду від 19.09.2018 р. у справі № 207/1587/16. Таким чином нотаріус перш ніж вчинити виконавчий напис повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Аналогічну позицію викладено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2017 р. у справі № 201/1662/16-ц. З матеріалів справи слідує і дана обставина була встановлена в судовому засіданні, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого щодо витребування від боржника майна не дотримано вимог щодо встановлення наявності цього майна, зокрема, нотаріусу було надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль DAEWOO NEXIA, в заяві Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» просило вчинити виконавчий напис щодо витребування автомобіля маркиCITROEN C4 CACTUR, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , крім того за інформацією Головного сервісного центру МВС № 31/383аз від 16.04.2020 р. станом на 22.04.2016 р. здійснено перереєстрацію транспортного засобу на [PERSON] за договором купівлі-продажу. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених статтею 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно принципу диспозитивності, встановленого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б переконливо доводили наявність підстав для вчинення виконавчого напису про витребування на його користь транспортного засобу. За таких обставини, суд встановив, що під час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом не було дотримано вимоги чинного законодавства щодо процедури його винесення та перевірки права Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» вимоги, оскільки не був власником автомобіля. Позивач просить також стягнути з відповідача кошти в межах трирічної позовної давності у сумі 130 847,67 грн за нікчемним договором фінансового лізингу № К400А-62439564 від 23.06.2015 р., зазначаючи, що в період з 02.04.2017 р. з його банківського рахунку списано кошти у означеній сумі, на підтвердження чого суду надано виписку по договору К400А-62439564 від 23.06.2015 р. за період з 23.06.2015 р. по 01.04.2017 р., за період з 02.04.2017 р. по 29.04.2020 р., зокрема, 20.04.2017 р. - 500,00 грн, 7.04.2017 р. - 1 200,00 грн, 28.04.2017 р. - 1 000,00 грн, 29.04.2017 р. - 2 000,00 грн, 06.05.2017 р. - 478,71 грн, 13.05.2017 р. - 2 002,71 грн, 23.05.2017 р. - 2 200,00 грн, 4.06.2017 р. - 58,25 грн, 02.07.2017 р. - 77 351,48 грн, 20.07.2017 р. - 3 000,00 грн, 22.07.2017 р. - 3 000,00 грн, 01.08.2017 р. - 3 500,00 грн, 02.08.2017 р. - 900,00 грн, 12.08.2017 р. - 5 338,54 грн, 23.08.2017 р. - 5 000,00 грн, 09.09.2017 р. - 2 000,00 грн, 10.09.2017 р. - 2 500,00 грн, 11.09.2017 р. - 1 567,34 грн, 21.09.2017 р. - 2 053,00 грн, 03.10.2017 р. - 2 500,00 грн, 21.10.2017 р. - 1 500,00 грн, 23.10.2017 р. - 30,49 грн, 26.10.2017 р. - 2 197,35 грн, 04.11.2017 р. - 5 300,00 грн, 26.11.2017 р. - 1 000,00 грн, 05.12.2017 р. - 159,20 грн, 06.12.2017 р. - 79,60 грн, 09.12.2017 р. - 248,25 грн, 12.12.2017 р. - 149,25 грн, 03.03.2018 р. - 2 000,00 грн, 03.05.2018 р. - 33,00 грн. Так, відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами першою, третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Згідно статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Враховуючи викладене, оскільки позивач просить стягнути на його користь кошти саме в межах трирічної позовної давності, такі вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір за подання позову у розмірі 2 942,40 грн підлягає стягненню з відповідача. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях № 13-рп/2000 від 16.11.2000 р., № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р., зокрема, у рішенні № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р. зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність -це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги -домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно частин першої, третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, представництво інтересів позивача [PERSON] здійснювалося адвокатом Аветисяном Р.М. відповідно до договору про надання правової (правничої) допомоги № 01-04-1 від 01.04.2020 р. та на підставі ордеру серії ЛГ № 015117 від 07.04.2020 р. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу Аветисяна Р.М. позивачем до матеріалів справи долучено акт здачі-прийняття допомоги за договором від 24.09.2020 р., квитанцію № 01-04-1 від 03.08.2020 р., у договору про надання правової допомоги сторони визначили фіксований розмір вартості послуг (гонорару) за правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн. Згідно частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розмір означених судових витрат, суд вважає, що всі дії, вчинені представником позивача в межах розгляду цивільної справи № 755/18880/20-ц, є правничою допомогою в розумінні вимог закону в межах саме даної цивільної справи, а тому витрати на професійну правничу допомогу адвоката Аветисяна Р.М. у розмірі 20 00,00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved