Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

У листопаді 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що 31 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримала у власність 49900 грн. на строк до 31 липня 2013 року зі сплатою процентів у розмірі 14,76% річних. Крім того, 20 жовтня 2010 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки, за умовами якого ПАТ «Акцент-Банк» поручилось за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором на суму 10 тис. грн. Посилаючись на те, що [PERSON] взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконує, у звязку із чим утворилась заборгованість, просило стягнути з [PERSON] на користь банку 170479 грн. 56 коп. заборгованості за кредитним договором та стягнути солідарно з [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк» на користь банку 10 тис. грн. заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, справу передано на розгляд до Яготинського районного суду Київської області за підсудністю. У липні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження рухомим майном, припинення обтяжень та виключення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Зазначала, що 31 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладено договір застави з метою забезпечення виконання нею зобовязань за кредитним договором від 31 липня 2006 року. За умовами вказаного договору вона передала в заставу ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль Hyundai Tucson. Станом на липень 2012 року вона достроково повністю погасила свою кредитну заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується рішенням Яготинського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 травня 2016 року. Не зважаючи на повне дострокове погашення кредитної заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк», банк не вжив жодних заходів направлення на зняття заборони на відчуження з предмету застави, що призводить до порушення її прав. Посилаючись на вказані обставини, просила усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй транспортним засобом, припинити обтяження рухомого майна транспортного засобу Hyundai моделі Tucson, номер державної реєстрації АІ 4132 АО, 2006 року випуску, номер кузова (шасі) KMHJN81VP6U402508, що виникли на підставі договору застави від 31 липня 2006 року, та виключити із Державного реєстру обтяжень рухомого майна записи про обтяження, які зареєстровані за: № 12243412 від 05 березня 2012 року, №12431149 від 24 квітня 2012 року, № 14291549 від 08 квітня 2014 року. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом первісний позов підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на те, що обтяження транспортного засобу, належного [PERSON], може бути припинено з припиненням зобовязання за кредитним договором, зобовязання за кредитним договором у даному випадку може припинитись виконанням, проведеним належним чином, за загальним правилом виконання, яке припиняє зобовязання, оформляється тим способом, у тій формі, що і його встановлення. Доказом належного виконання [PERSON] зобовязання за кредитним договором є довідка про відсутність кредитної заборгованості, однак така довідка [PERSON] не видавалась, оскільки остання має заборгованість за кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості. Посилання на рішення Яготинського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 травня 2016 року, є безпідставним, оскільки предметом розгляду по справі було стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 31 липня 2006 року, а не встановлення зобовязання виконаним належним чином. Позов про визнання кредитного договору та договору застави припиненими, у звязку з їх виконанням [PERSON] не заявлявся, на даний час рішення, яким би було встановлення припинення зобовязання за кредитним договором відсутнє, а відтак зустрічний позов [PERSON] є безпідставним. Також представник ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором не погашена саме через те, що нею не повернуто кошти банку, які сплачені за договорами страхування. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши надані докази, приходить до наступних висновків. Установлено, що 31 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав у власність [PERSON] 49900 грн. зі сплатою 14,76% на рік на суму залишку заборгованості до 31 липня 2013 року. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором 31 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір застави, за умовами якого [PERSON] передала в заставу банку належний їй автомобіль Hyundai моделі Tucson, номер державної реєстрації АІ 4132 АО, 2006 року випуску, номер кузова (шасі) KMHJN81VP6U402508. Як вбачається з рішення апеляційного суду Київської області від 08 листопада 2011 року (матеріали вказаної справи також досліджувались у судовому засіданні) у жовтні 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. У вказаному позові банк, посилаючись на невиконання [PERSON] взятих на себе зобовязань за кредитним договором від 31 липня 2006 року у сумі 77600 грн., просив у рахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором у сумі 77600 грн. 94 коп. (60918 грн. 57 коп. заборгованість за кредитом, 12316 грн. 26 коп. заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, 109 грн. 71 коп. заборгованість по комісії, 84 грн. 93 коп. пеня, 500 грн. штрафу фіксована частина, 3671 грн. 47 коп. штрафу процентна складова) звернути стягнення на предмет застави автомобіль. У листопаді 2010 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним правочинів. Рішенням апеляційного суду Київської області від 08 листопада 2011 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено; зустрічний позов [PERSON] задоволено частково: визнано недійсними п.п. 2.2.9 і 2.3.8 кредитного договору від 31 липня 2006 року в частині права банку на відшкодування за рахунок коштів позичальника, що надійшли на погашення кредиту, витрат, повязаних з представництвом інтересів банку в суді та перед третіми особами та витрат на надання правової допомоги банку, повязаних з розглядом суперечок за даним договором в судах всіх інстанцій, а також на всіх підприємствах, організаціях всіх форм власності, в органах державної влади. Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет застави, суд виходив із того, що розрахунок позову здійснено з огляду на те, що [PERSON] за кредитним договором від 31 липня 2006 року отримала у власність 104111 грн. 50 коп., з яких 49900 грн. на придбання автомобіля, а 54211 грн. 50 коп. на сплату страхового платежу; разом із тим доказів отримання [PERSON] 54211 грн. 50 коп. на сплату страхового платежу здобуто не було, а відтак сума заборгованості 77600 грн. 94 коп. розрахована з суми кредиту 104111 грн. 50 коп. є недоведеною. Як вбачається з рішення Яготинського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 травня 2016 року, у жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості (матеріали вказаної справи також досліджувались у судовому засіданні). Посилаючись на те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2012 року з [PERSON] на користь банку стягнуто заборгованість у сумі 180479 грн. 56 коп., просило стягнути залишок заборгованості 276665 грн. 35 коп. (66142 грн. 64 коп. заборгованість по сплаті кредиту, 116216 грн. 72 коп. заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, 3510 грн. 72 коп. заборгованість по сплаті комісії, 271274 грн. 83 коп. пеня). Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 травня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що [PERSON] відповідно до вимог ч. 2 п. 1.1 кредитного договору щомісяця надавала банку кошти в сумі не менше ніж 1086 грн. 68 коп., станом на 07 липня 2012 року весь кредит було погашено разом із процентами із переплатою більш ніж 1100 грн. Крім того ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів надання [PERSON] кредитних коштів на сплату страхових платежів, а розрахунок заборгованості здійснено з врахуванням цієї суми. Також як вбачається з матеріалів справи у листопаді 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська суду з позовом, що розглядається, до [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором у сумі станом на 26 жовтня 2012 року 180479 грн. 56 коп. (66142 грн. 64 коп. заборгованість за кредитом, 74240 грн. 88 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2413 грн. 62 коп. заборгованість по комісії, 37682 грн. 42 коп. пеня). По справі було постановлено заочне рішення. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2016 року заочне рішення скасовано: провадження по справі в частині вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» закрито, в іншій частині справу передано на розгляд до Яготинського районного суду. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Закон не вимагає оформлення припинення зобовязань у певній формі. Основними критеріями належного виконання зобовязання містяться у ст. 526 ЦК України. Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Звертаючись до суду із позовом, що розглядається, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що [PERSON] неналежним чином виконує умови кредитного договору, у звязку із чим утворилась заборгованість, яку банк просив стягнути з [PERSON] Разом із тим як вбачається з рішення Яготинського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 травня 2016 року, [PERSON] відповідно до вимог ч. 2 п. 1.1 кредитного договору щомісяця надавала банку кошти в сумі не менше ніж 1086 грн. 68 коп., станом на 07 липня 2012 року весь кредит було погашено разом із процентами із переплатою більш ніж 1100 грн. Крім того ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів надання [PERSON] кредитних коштів на сплату страхових платежів, а розрахунок заборгованості здійснено з врахуванням цієї суми. Вказані рішення набрали законної сили. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення первісного позову. Доводи представника банку про те, що виконання, яке припиняє зобовязання, за загальним правилом, оформляється тим способом і у тій формі, що і його встановлення, а тому доказом належного виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором є довідка банку про відсутність заборгованості, однак через наявність заборгованості така довідка [PERSON] не видавалась, і що посилання представника [PERSON] на рішення Яготинського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року є безпідставним, оскільки це рішення винесено у справі за позовом про стягнення заборгованості, а не за позовом про встановлення зобовязання виконаним належним чином, а наявність заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості суд не приймає до уваги, оскільки чинне законодавство не передбачає обовязкового оформлення виконання зобовязання, не отримання позичальником, який належним чином виконав умови кредитного договору, довідки банку про відсутність заборгованості не є свідченням того, що такі умови виконано неналежним чином, розрахунок заборгованості не є єдиним належним підтвердженням наявності заборгованості, а є лише доказом, який підлягає оцінці судом за правилами ст. 212 ЦПК України, зобовязання припиняється з підстав, встановлених договором або законом, однією із підстав припинення зобовязання є виконання зобовязання, проведене належним чином, рішення суду у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором може констатувати відсутність такої заборгованості у звязку з виконанням зобовязання, а відтак окреме звернення до суду з позовом про встановлення зобовязання виконаним належним чином не є необхідним. Вирішуючи зустрічний позов, суд виходить із наступного. За змістом ст. ст. 572, 593 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Аналогічні положення містить і ЗУ «Про заставу». Відповідно до п. 27 договору застави рухомого майна від 31 липня 2006 року строк дії договору до повного виконання заставодавцем та заставодержателем за кредитним договором та всіх додаткових угодах до нього. Банк, який є заставодержателем, свої зобовязання за кредитним договором виконав, що не оспорюється сторонами по справі. Заставодавець [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором від 31 липня 2006 року виконала, що підтверджується рішенням Яготинського районного суду Київської області від 09 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 травня 2016 року. Доказів наявності додаткових угод до кредитного договору в судовому засіданні не здобуто. Доводи представника банку про те, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором не погашена саме через те, що нею не повернуто кошти банку, які сплачені за договорами страхування, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі, договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката), у разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Належних доказів наявності договорів страхування, за якими перераховувались кошти, у судовому засіданні не здобуто. Відповідно до ч. 5 ст. 43 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Як вбачається з матеріалів справ [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» направлено вимогу про припинення обтяження і виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Вказаний лист банком отримано 18 липня 2016 року, про що свідчить відповідна відмітка у повідомленні про вручення поштового відправлення. Жодних відповідей на цей лист банком [PERSON] не надано, жодних дій по виключенню запису про обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна не вчинено. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість зустрічного позову [PERSON] Також на думку суду спосіб захисту, обраний [PERSON], а саме: припинення правовідношення, відповідає способам захисту, передбаченим ст. 16 ЦК України. Доводи представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що обєднання первісного позову із зустрічним є недоцільним, суд також не приймає до уваги. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved