Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

У квітні\~2020\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~даною позовною\~заявою,\~в якій\~просив стягнути\~солідарно з\~ [PERSON] та\~ [PERSON] інфляційні\~втрати та\~3\~%\~річних за\~кредитним договором\~№ ML-302/099/2008\~від 04.04.2008\~року у\~сумі 219672\~грн.\~90\~грн.\~за останні\~три роки,\~а також\~судовий збір.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказав\~на те,\~що 04.04.2008\~року між\~ЗАТ «ОТП\~Банк» (правонаступником\~якого є\~Публічним акціонерне\~товариство «ОТП\~Банк»,\~правонаступником якого\~є ТОВ\~«ОТП Факторинг\~Україна»)\~та [PERSON] \~був укладений\~кредитний договір\~№ ML-302/099/2008\~року за\~умовами якого\~відповідач отримав\~кредит в\~сумі 91\~163,68\~дол.\~США.\~03.04.2008\~року між\~ЗАТ «ОТП\~Банк» (правонаступником\~якого є\~Публічним акціонерне\~товариство «ОТП\~Банк»,\~правонаступником якого\~є ТОВ\~«ОТП Факторинг\~Україна»)\~та [PERSON] \~був укладений\~договір поруки\~№SR-302/099/2008\~за умовами\~якого вона\~прийняла на\~себе зобов`язання\~відповідати за\~повне та\~своєчасне виконання\~ [PERSON] \~всіх боргових\~зобов`язань\~які виникають\~з умов\~Кредитного договору\~№ML-302/099/2008\~з ід\~04.04.2008\~року,\~та як\~солідарні із\~позичальником боржники. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-302/099/2008 від 04.04.2008 р. укладеним між Закритим акціонерними товариством «ОТП Банк» та відповідачем. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2011 року у справі № 2-1038/2011 позовні вимоги позивача було задоволено та стягнуто з відповідача суму боргу за кредитним договором № ML-302/099/2008 у сумі 876577 грн. 63 коп. Вищевказане рішення суду на даний час не виконано. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, а позовні вимоги задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомили. Відзиву на позов не подали. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні встановлено, що 04 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-302/099/2008, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 91163,68 грн. (а.с. 3). Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2011 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна`до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто солідарно з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»(ЄДРПОУ 36789421) суму заборгованості за кредитним договором №ML-302/099/2008 від 04.04.2008 року по кредиту - кредиту 712 772 (сімсот дванадцять тисяч сімсот сімдесят дві) гривні 31 копійка, по несплаченим відсоткам за користування кредитом 52 886 (п`ятдесят дві тисячі вісімсот вісімдесят шість) гривень 30 копійок та по пені 500 (п`ятсот) гривень, а всього суму 766 158,61 грн. (сімсот шістдесят шість тисяч сто п`ятдесят вісім) гривень 61 копійку; стягнуто з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»(ЄДРПОУ 36789421) судовий збір у сумі 850 гривень 00 копійок та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 60 гривень; стягнуто з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Факторинг Україна»(ЄДРПОУ 36789421) судовий збір у сумі 850 гривень 00 копійок та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 60 гривень (а.с. 12-13). Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.09.2019 року виконавчий лист № 2-1038/2011, виданий 15.01.2013 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованості у розмірі 766158,61 грн. повернуто стягувачу (а.с. 19). Згідно з договором купівлі-продажу кредитного портфелю укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» продано права на кредитний портфель, який включає в себе Кредитні договори, в тому числі кредитний договір № ML-302/099/2008 від 04.04.2008 року. В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) вказано, що формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Крім цього, у постановах Верховного Суду від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/85743708). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підтвердження позовних вимог, позивачем, крім іншого, було надано розрахунки заборгованості, відповідно до яких: 140273,53 грн. - інфляційні втрати по кредиту за період з 10.09.2017 року по 10.09.2020 року; 64225,99 грн. - заборгованість 3 % річних по кредиту за період з 10.09.2017 року по 10.09.2020 року; 10407,96 грн. - інфляційні втрати по відсоткам за період з 10.09.2017 року по 10.09.2020 року; 4765,42 грн. - заборгованість 3 % річних по відсоткам за період з 10.09.2017 року по 10.09.2020 року, а всього 219672,90 грн. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, відповідачами дані розрахунки не спростовано жодним належним та допустимим доказом. Отже, відповідачі на власний розсуд розпорядилися своїми правами, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19) (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/87517072). Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Як зазначено вище, позивачем було надано розрахунки заборгованості, які відповідачами не спростовано іншими належними та допустимими доказами. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» інфляційні втрати та 3 % річних за кредитним договором № ML-302/099/2008 від 04.04.2008 року у сумі 219672,90 грн. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 3295 грн. 09 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved