Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

у Кремінський районний суд Луганської області звернулася [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Кремінської РДА Луганської області, про позбавлення батьківських прав. Заяву мотивує тим, що у них з відповідачем народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 19.10.2015 року шлюб, зареєстрований 28.02.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кремінського районного управління юстиції Луганської області, між останньою та відповідачем розірвано. Вказує, що відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не піклується про стан її здоров'я, ухиляється від сплати аліментів, з сім?єю не проживає, знаходиться в розшуку, у зв'язку з скоєнням кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 КК України - ухилення від сплати аліментів, категорія розшуку - боржник. Просить позбавити батьківських прав [PERSON], щодо малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснила, що відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню дитини, не сплачує аліменти на виховання дитини, не піклується про стан здоров'я дитини, перебуває у розшуку. Просила позов задовольнити, не заперечувала щодо винесення заочного рішення. Представник третьої особи Шульц А.І. в судовому засіданні вказала, що підтримує висновок органу опіки і піклування від 26.04.2017 року і вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заперечень проти позову не надав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи відсутність заперечень з боку позивача щодо можливості проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO], його батьками є [PERSON], відповідач по справі, та [PERSON], позивач по справі (а.с.6). Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 19.10.2015 року справа №414/1812/15-ц шлюб зареєстрований 28.02.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кремінського районного управління юстиції Луганської області між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Згідно копії довідки №1764/16.17-31 від 31.03.2017 року виданої [PERSON] встановлено, що стягнення аліментів за виконавчим листом №2/414/35/15, не провадиться у зв'язку з тим, що боржник знаходиться у розшуку (а.с.15). Як вбачається із повідомлення Кремінського ВП ГУНП в Луганській області №4349/111/37-2017 від 03.04.2017 року громадянин [PERSON], [INFO], знаходиться в розшуку, за скоєння кримінального правопорушення передбаченого ст.164 КК України і до теперішнього часу місце знаходження останнього не відомо. З висновку органу опіки і піклування Кремінської районної державної адміністрації Луганської області №40-1/1300 від 26.04.2017 року вбачається, що вказаний орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с.19) Відповідно до акту обстеження умов проживання від 07.04.2017 року встановлено, що за місцем проживання [PERSON] та її сина - [PERSON] для виховання останнього створено належні умови, є необхідні речі для дитини (а.с.18). Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 16, 18 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Суд погоджується із висновком, щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такий висновок вмотивований, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню дитину відповідача, відповідач життям та здоров'ям дитини не цікавиться, матеріально та морально дитині не допомагає та перебуває у розшуку за ухилення від сплати аліментів. Суд не вирішує питання щодо стягнення аліментів з відповідача на малолітню дитину, оскільки вони вже стягнуті рішенням Кремінського районного суду Луганської області №2/414/35/15. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Разом з тим, за правилами ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід присудити понесені нею та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1060 грн. На підставі ст. 164 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved