Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 26 серпня 2016 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , однак сімейне життя з відповідачем перестало складатись через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на спільне життя та обов`язки, у зв`язку з чим шлюбні відносини, спільне господарство та спільне проживання припинені з січня 2020 року. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2020 року після надходження 31 липня 2020 року з Відділу адресно-довідкової роботи УПР ГРФО ГУ ДМС України відповіді на запит суду від 16 липня 2020 року, прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з`явився, подавши 09 вересня 2020 року через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав та зазначив, що місце проживання малолітньої дитини з відповідачем вирішено, спільне господарство та спільне проживання з відповідачем припинено з 01 лютого 2020 року. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, у поданій 09 вересня 2020 року заяві позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила суд розглядати справу у її відсутності, зазначивши, що з позивачем вирішено місце проживання малолітньої дитини разом із нею, спільне господарство не ведуть та не мешкають разом з 01 лютого 2020 року, спори щодо майна відсутні, просила після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.13 ЦПК України, приходить до висновку про ухвалення у судовому засіданні рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 26 серпня 2016 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Кіровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №468, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копії (а.с.5). Сторони є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, залученого до матеріалів справи в копії (а.с.6). Сімейне життя не склалося з причин втрати взаєморозуміння, різних характерів і поглядів на взаємні права і обов`язки подружжя, через що втрачене почуття любові і поваги один до одного, у зв`язку з чим сторони шлюбні стосунки припинили, спільне господарство не ведуть та проживають окремо з 01 лютого 2020 року, обставини чого зазначені у поданих сторонами заявах від 09 вересня 2020 року. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя малолітньої дитини, враховує також її інтереси та зазначає про те, що задля охорони її інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення як позивача так і відповідача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість прийняти визнання позову відповідачем. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved