Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що 31.01.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNG0GK0000000064. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 78300,00 долар США строком до 31.01.2028 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ Приват Банк та [PERSON] уклали договір іпотеки №DNG0GK0000000064. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 64,40 кв.м., житловою площею 39,90 кв.м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область, смт. Таромське, вул. Димитрова, буд. 20. Майно належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. Свої зобовязання за кредитним договором ПАТ КБ Приват Банк виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав. Так, позивач звернувся до суду з позовом про звернення-стягнення на предмет іпотеки та 26.05.2014 року судом було вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 64,40 кв.м., житловою площею 39,90 кв.м., який розташований за адресою: Дніпропетровська обл., смт. Таромське, вул. Димитрова, буд. 20, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ Приват Банк. Таким чином, позивач просить суд виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: Дніпропетровськ обл., смт. Таромське, вул. Димитрова, буд. 20 та стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, про день місце та час проведення судового засідання сповіщений належним чином. Письмово просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився. Про день місце та час розгляду справи сповіщений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив, письмових заяв від нього не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.01.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNG0GK0000000064 (а.с.6-8). Відповідно до п. 8.1. кредитного договору банк надав [PERSON] кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 31.01.2008 року по 31.01.2028 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 78300,00 дол. США на наступні цілі: у розмірі 63000,00 дол. США на придбання нерухомості, а також у розмірі 15300,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 8.2. даного договору. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] 31.01.2008 року укладено договір іпотеки, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 64,40 кв.м., житлова площа 39,90 кв.м., розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, м-р Таромське, вул. Димитрова, 20 (а.с.10-11). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2014 року було вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNG0GK0000000064 від 31.01.2008 року в розмірі 208448,65 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки загальною площею 64,40 кв.м., житловою площею 39,90 кв.м., розташований за адресою: Дніпропетровська область, смт. Таромське, вул. Димитрова, 20 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ Приват Банк; встанолено ціну реалізації предмета іпотеки не нижче за 90% його вартості, визначеної шляхом його оцінки субєктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України в процедурі виконавчого провадження; Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ Приват Банк судовий збір в розмірі 3 654,00 грн. (а.с.12-14). Згідно копії паспорта відповідача та відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, [PERSON], [INFO] з 11.07.2008 року зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.17,23). 29.09.2014 року за №30.1.0.0/2-960 на адресу відповідача була направлена вимога про виселення із житлового будинку загальною площею 64,40 кв.м., житловою площею 39,90 кв.м., розташованого за адресою: Дніпропетровська область, смт. Таромське, вул. Димитрова, буд. 20 разом із усіма незареєстрованими у предметі іпотеки членами сімї та іншими мешканцями та надано тридцятиденний строк для добровільного виселення (а.с.14). Вищевказану вимогу було передано в Поштамп ЦПЗ №1 ДД УДППЗ 03 жовтня 2014 року, що підтверджується реєстром №3103 поштових відправлень рекомендованих листів з повідомленням (а.с.15). Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 64,40 кв.м., житлова площа 39,90 кв.м., предмет іпотеки знаходиться за адресою: Дніпропетровськ обл. м. Дніпропетровськ, м-р Таромське, вул. Димитрова, буд. 20. За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення чи житловий будинок є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Частинами 2 і 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку» встановлений певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відповідно до п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Судом встановлено, що в іпотеку передано житловий будинок, таким чином суд приходить до висновку, що вимога позивача про виселення [PERSON] з домоволодіння №20 по вул. Димитрова, смт. Таромське, у м. Дніпропетровську є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 365,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial