Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

У листопаді 2017 року до Червонозаводського районного суду звернулись [PERSON] та [PERSON] із позовом про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями у порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог послалися на те, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом після смерті чоловіка і батька [PERSON], який помер 17 листопада 1999 року не встигнувши оформити право власності на будинок №43 по вулиці Мічуріна у м. Харкові із надвірними будівлями на себе. Для отримання спадщини відповідно до ЦК України необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. 19 жовтня 2017 року приватним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку із тим, що заявниками не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а у даному випадку не надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Діючим законодавством зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [PERSON] та [PERSON] вступили у фактичне управління та володіння спадковим будинком та надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Мічуріна, буд.43, оскільки вони були зареєстровані та постійно мешкали у ньому, а саме: [PERSON] з 01 грудня 1958 року, а [PERSON] з 22 вересня 1975 року. На підставі наведено позивачі просили суд: визнати за ними право власності по ? частині на житловий будинок із надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: м. Харків, вулиця Мічуріна, будинок №43 у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 17 листопада 1999 року. 15.12.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень\~ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.3\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обовязків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання. В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.19\~ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ці правила визначаються ухвалою суду про відкриття провадження (п.п.4 ч.2 ст.187 ЦПК України). Враховуючи положення ст.19 ЦПК України, суд вважає, що справа повинна бути розглянута за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день, час та місце судового засідання був повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У звязку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, судом, за згодою представника позивача, проведено заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON], який помер 17 листопада 1999 року. Факт родинних відносин позивачів із спадкодавцем підтверджується: стосовно [PERSON] копією свідоцтва про шлюб серії ЯФ № 195575 виданою 27 вересня 1954 року Чемуховською сільською радою Зміївського району Харківської області та стосовно [PERSON] - копією повторного свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 292339 виданого 17 липня 1975 року, а також копією свідоцтва про шлюб серії 111 - В А № 289083 виданого 17 травня 1987 року, відповідно до якого позивачка змінила прізвище. Спадкову масу після померлого [PERSON] складає житловий будинок із надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Мічуріна, 43. Вищевказаний житловий будинок із надвірними будівлями належав [PERSON] відповідно до документації міжміського бюро технічної інвентаризації з 28 квітня 1957 року. Відповідно до виписки із протоколу №13 засідання виконкому Жихарівської селищної ради депутатів трудящих Харківського району Харківської області від 01 серпня 1958 року домоволодінню [PERSON] в селищі Жихарь по вулиці Мічуріна присвоєно номер 43. Крім того, земельну ділянку у розмірі 1200 кв.м. [PERSON] отримав на підставі рішення № 965, копія якого додається, від 25 листопада 1953 року виконкому Харківської райради депутатів трудящих «про виділення присадибної ділянки» під забудову житлового будинку. Станом на 31 грудня 2012 року, відповідно довідки, копія якої додається, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Мічуріна, 43, на праві власності в комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради не зареєстроване. [PERSON] помер 17 листопада 1999 року та не встиг оформити право власності на вказаний будинок із надвірними будівлями на себе. [PERSON] - дружина померлого та [PERSON] - донька померлого, 09 вересня 2016 року звернулися до приватного нотаріуса міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] із відповідними заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 17 листопада 1999 року. Заяви 09 вересня 2016 року зареєстровані в книзі обліку та реєстрації спадкових справ під №63, №64, та в цей же день заведено спадкову справу №24/2016. Відповідно наданих ними заяв, спадщину за законом, що залишилась після смерті [PERSON], вони приймають. Інші заяви про прийняття або відмову від спадщини до приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу Харківської області [PERSON] не надходили. 19 жовтня 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом по 1/2 (одній другій) частці житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Мічуріна, буд.43. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» 19 жовтня 2017 року приватним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку із тим, що заявниками не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а у даному випадку не надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Для отримання спадщини відповідно до ЦК України необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [PERSON] та [PERSON] вступили у фактичне управління та володіння спадковим будинком та надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Мічуріна, буд.43, оскільки вони були зареєстровані та постійно мешкали у ньому, а саме: [PERSON] з 01 грудня 1958 року, а [PERSON] з 22 вересня 1975 року, що підтверджується домовою книгою на домоволодіння №43. Статтями 1216, 1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи , яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно статей 1220-1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті або день, з якого вона оголошується померлою, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, право на спадкування мають, зокрема, особи, визначені у заповіті, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Правилами ч.1 ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. При цьому у відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч.2 ст. 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя,суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню, як підтверджені належними доказами, та такі, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved