Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

У липні 2016 року представник позивача на підставі довіреності [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором позики від 01.07.2014 року в сумі - 128 137,82 грн. та моральну шкоду в розмірі - 5000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.07.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики на суму - 45000,00 грн., яку відповідачка зобов'язалась повернути в строк до - 01.11.2015 року та сплачувати кожного місяця проценти за користування позикою щомісяця - 6% від суми неповернутої позики і штраф - 10% від суми від суми неповернутої позики за кожен місяць прострочення її повернення. На підтвердження факту укладення договору позики, відповідачка надала розписку від 01.07.2014 року. Сума повернутої позики становить - 13000,00 грн., сума повернутих процентів за користування позикою становить - 5750,00 грн., всього - 18 750,00 грн. Неодноразові звернення позивача до відповідачки із вимогами про повне погашення заборгованості за договором позики, виявились безрезультатними. Внаслідок цього, позивачу завдано моральну шкоду, оскільки він є інвалідом - І групи, вищевказані кошти заощаджував понад 15 років. Позивач проживає один, його ніхто не утримує, фінансово не допомагає, за станом здоров'я він потребує коштів на лікування, посилене харчування та забезпечення інших основних потреб. В зв'язку з неповерненням позики, позивач не має фінансової можливості придбати необхідні йому медикаменти, пройти реабілітацію в санаторію. З цих підстав, з 30.05.2016 р. по 03.06.2016 р. позивач проходив амбулаторне лікування. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали з зазначених у позові підстав та просили суд його задовольнити. Відповідачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме за виключенням суми штрафу за несвоєчасне повернення, процентів за користування позикою та моральної шкоди, просили суд відмовити в задоволенні в цій частині позову, посилаючись на норми ст.ст.509, 549, 551 ЦК України та ст.61 Конституції України. Відповідачка пояснила суду, що 01.07.2014 року позичила грошові кошти у позивача в сумі - 45000,00 грн. під проценти, розписку склала особисто. Грошові кошти позичені на придбання будинку в [ADDRESS]. Позика не повернута в повному обсязі, у зв'язку з скрутним матеріальним становищем. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані суду докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач є інвалідом І групи, інвалідність встановлена безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії ЖИА №131690 та посвідченням серії [NUMBER]. Згідно з довідкою Бердичівського ОУ ПФУ в Житомирській області від 29.03.2016 року, позивач отримує пенсію по інвалідності в розмірі - 1707,68 грн. 01.07.2014 року між позивачем та відповідачкою укладено договір позики, згідно якого відповідачка позичила у позивача грошові кошти в сумі - 45000,00 грн., які зобов'язалась повернути в строк до - 01.11.2015 року, а також сплачувати позивачу щомісяця проценти за користування позикою в розмірі - 6% від суми неповернутої позики та штраф в розмірі - 10% від суми неповернутої позики за кожен місяць прострочення її повернення. Факт укладення договору позики та отримання грошей, підтверджується розпискою від 01.07.2014 року, складеною та підписаною відповідачкою власноручно. Сторони в судовому засіданні визнали факт отримання відповідачкою позики на вищевказаних умовах. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Згідно із ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України № 6-36цс14 від 02 липня 2014 року. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно розписок від 02.09.2014 року, 15.03.2015 року, 18.04.2015 року, 15.05.2015 року, 26.07.2015 року, 14.11.2014 року, 25.08.2015 року, 26.09.2015 року, 28.03.2016 року, наданих позивачем відповідачу, сума повернутої позики становить - 13000,00 грн., сума повернутих процентів за користування позикою становить - 5750,00 грн., всього - 18 750,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості за договором позики від 01.07.2014 року, станом на 01.10.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем становить - 128 137,82 грн., з яких сума неповернутої позики - 32000,00 грн., проценти за користування позикою - 56 954,00 грн., штраф за несвоєчасне повернення позики - 35 400,00 грн., 3% річних - 887,82 грн., інфляційне збільшення боргу - 2896,00 грн. Відповідачка та її представник не оспорюють правильність нарахування заборгованості за договором позики та визнали факт часткового повернення позики в сумах, згідно вищевказаних розписок. Позивач, в якості свідка пояснив, що відповідачка позичила у нього грошові кошти в сумі - 45000,00 грн. зі сплатою 6% процентів за користування позикою та штрафу. Вказану позику відповідачка в повному обсязі не повернула. Матеріальний стан відповідачки задовільний, вона працює неофіційно, за останній час придбали два автомобілі та будинок в [ADDRESS]. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням повернути позику, оскільки не має коштів на прожиття, є інвалідом І групи, йому потрібно купувати ліки та підтримувати стан здоров'я. Внаслідок неповернення позики, позивач був знервований, хвилювався, погано спав та їв, стан його здоров'я погіршився, позивач проходив лікування. Свідки [PERSON] та [PERSON] надали суду пояснення, що відповідачка позичила грошові кошти у позивача в сумі - 45000,00 грн. зі сплатою процентів за їх користування, про що їм відомо зі слів позивача. Відповідачка до теперішнього часу не повернула позивачу позику. Матеріальний стан відповідачки задовільний, останнім часом вона придбала два автомобілі та будинок в [ADDRESS]. Позивач є інвалідом І групи, не має коштів на прожиття, неодноразово звертався до відповідачки з проханням повернути позику, через що він хвилювався, в нього погіршився стан здоров'я. 23.09.2016 року відповідачка подала письмове клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, мотивуючи його тим, що вона знаходиться в скрутному матеріальному становищі, на роботі не працює, доходів від підприємницької діяльності не має, в неї на утриманні перебуває двоє дітей. Відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки (штраф, пеня) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній у постанові від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14, зазначив, що ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Згідно з роз'ясненнями у п.27 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин істотними обставинами в розумінні ст.551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Судом встановлено, що розмір штрафу за несвоєчасне повернення позики складає - 35 400,00 грн. Відповідач проти такого розміру штрафу не заперечив. З урахуванням матеріального становища відповідача, факту часткового виконання ним зобов'язання, суд вважає можливим застосувати положення ч.3 статті 551 ЦК України та зменшує розмір штрафу до - 3540,00 грн. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі - 5000,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Наслідки порушення умов договору позичальником, встановлені ст. ст. 625, 1050 ЦК України, які не передбачають відшкодування моральної шкоди. Не встановлює такої відповідальності й укладений між сторонами договір позики, а відтак у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, слід відмовити. Згідно ст.88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial