Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

У липні 2019 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення на користь позивача заборгованості за кредитним договором № IKAPNAISKG.140119.001 від 03 липня 2013 року у розмірі 69 586,80 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № IKAPNAISKG.140119.001, на підставі якого Банк надав [PERSON] кредит на придбання автомобіля KIA RIO у розмірі 67 306,00 грн. на строк до 02 липня 2016 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001 % річних. Всі платежі згідно пункту 2.4. Кредитного договору мали сплачуватися з першого по десяте число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання договору. Банк виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі. Однак, через невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору, утворилась заборгованість у розмірі 69 586,80 грн., яка складається з суми простроченого основного боргу за кредитом - 35 256,37 грн. та суми заборгованості по відсоткам - 34 329,06 грн. 06 березня 2019 року між ПАТ «ВБР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» укладено договір №146 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № IKAPNAISKG.140119.001 перейшло до ТОВ «Глобал Спліт». Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Із заявою про розгляд справи у відсутність відповідача та з повідомленням причин неявки до суду не звертався, відзивів на позовну заяву до суду не надавав. Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив, що 03 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № IKAPNAISKG.140119.001, відповідно до розділу 1 якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 67 306 грн., з яких: 65 200,00 грн. - надано на придбання автомобіля KIA RIO, 2013 року випуску; 150,00 грн. - комісія за реєстрацію автомобіля в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; 1956,00 грн. - надано з метою оплати банку винагороди за надання фінансового інструменту. Кредит надано строком до 02 липня 2016 року, зі сплатою 0,001% річних. Крім того, позичальник сплачує банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 1,00% від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати. Сплата комісії здійснюється в гривні. Розрахунок та нарахування здійснюється щомісяця в перший робочий день місяця за поточний місяць. Комісія за місяць видачі кредиту не нараховується. Нарахування комісії здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму кредиту, що зазначений у п.1.2. (а.с.5) Відповідно до п. 1.8. Договору, для обліку кредитної заборгованості в кредитодавця відкрито рахунок № [NUMBER] . Період сплати кредиту, комісії та процентів з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з наступного місяця після дати підписання даного договору (п.2.4. Кредитного договору). Повернення кредиту здійснюється шляхом здійснення платежу на транзитний рахунок, зазначений в п.1.8. Договору. (п.2.5. Кредитного договору) У Додатку №2 до Кредитного договору сторони погодили графік погашення кредиту. (а.с.9) В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки, а також інших витрат виступає автомобіль KIA RIO [NUMBER] [NUMBER]. (п. 2.2. Кредитного договору) Що також підтверджується самим Договором застави рухомого майна №ZXA019500.140119.002 (а.с.10-12), відповідно до п. 15.1. якого заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця. Відповідно до п. 4.2.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язався здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та комісії, та виконувати всі свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. У разі, крім іншого, порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного Договору, у тому числі при порушенні цільового використання коштів або неможливості звернення стягнення на майно, заставлене з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, з будь-якої причини (знищення, ушкодження або недосяжності предмета застави для банку з будь-яких причин) банк на свій розсуд має право, крім іншого: розірвати договір у судовому порядку, при цьому в останній день дії договору позичальник зобов`язався повернути банку суму кредиту в повному обсязі, комісію й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором; або звернути стягнення на предмет застави відповідно до діючого законодавства України. (п. 3.1.11 Договору) Крім того, пунктом 3.1.15 Кредитного договору передбачено, що банк має право здійснювати відступлення права вимоги за даним договором третім особам, письмово повідомляти про даний факт позичальника протягом п`яти днів після такого відступлення. (а.с.6) З матеріалів справи вбачається, що 06 березня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» було укладено Договір № 146 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до п. 2.1. якого ТОВ «Глобал Спліт» набуло права вимоги до позичальника. (а.с.13-14) Згідно додатку №1 до Договору №146, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №IKAPNAISKG.140119.001 від 03 липня 2013 року, право вимоги за яким перейшло до нового кредитора ТОВ «Глобал Спліт», становить 69 586,80 грн., яка складається з наступного: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 35 256,37 грн.; відсотків за користування кредитом у розмірі - 1,37 грн.; комісії в розмірі 34 329,06 грн. (а.с.15). На підтвердження чого банком надано довідку про стан кредитної заборгованості станом на 20 червня 2019 року. (а.с.4) Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] належним чином свої зобов`язання за договором не виконував, кредит в порядку та сумах, зазначених вище, не погашав. В свою чергу, новий кредитор скористався одним з прав кредитора за Кредитним договором, та просив стягнути з відповідача заборгованість. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. (ст. 611 ЦК України). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Та згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченим основним боргом у розмірі 35 256,37 грн. підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам у розмірі 34 329,06 грн., то суд виходить з наступного. Як вбачається з додатку №1 до Договору №146, заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 1,37 грн.; суму ж у 34 329,06 грн. становить заборгованість по комісії. (а.с.15) Тобто, позивачем не розмежовано плату позичальника за користування кредитом, яку відповідно до п. 1.4. Кредитного договору було визначено у розмірі 0,001% річних (а.с.5), та комісійні винагороди банку за надання кредитних ресурсів, які встановлено у розмірі 1,00% від суми кредиту по договору щомісяця в період сплати, яка згідно Додатку №2 до цього договору щомісяця становить по 673,06 грн. (а.с.9) Оскільки позивач надав позичальнику кредит на купівлю автомобіля, тобто на споживчі потреби, то особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) встановлює, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що встановлення у п. 1.6. Кредитного договору №IKAPNAISKG.140119.001 від 03 липня 2013 року обов`язку боржника сплачувати щомісячну плату, а саме винагороду є незаконним, оскільки банк не повинен встановлювати платежі обов`язкові для споживача за свої дії, на власну користь. Крім того, суд зазначає, що Банком не визначено у Кредитному договорі, які саме послуги за комісію, так звану щомісячну винагороду, надаються клієнту. Умови кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків. Як наслідок, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення суми заборгованості по нарахованій комісії за користування кредитом, яку включено в суму заборгованості по відсоткам, задоволенню не підлягають. У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення відсотків за користування кредитом підлягає до задоволення частково і до стягнення підлягає заборгованість по відсотках у розмірі 1,37 грн. Таким чином, на користь позивача з відповідача належить стягнути заборгованість в сумі 35 257,74 грн., а саме: 35 256,37 грн. заборгованості за простроченим основним боргом за кредитом; 1,37 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Враховуючі викладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, які в свою чергу підлягають задоволенню частково. В іншій частині позовних вимог слід відмовити з вищенаведених підстав. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, в користь позивача із відповідача слід стягнути понесені судові витрати по справі пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 973,32 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial