Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 33342,59 гривень та судових витрат в розмірі 333,43 гривень, посилаючись на те, що 14 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено договір № ODXRRX11460227, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 1965,57 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. На підставі того, що [PERSON] взяті на себе зобовязання по кредитному договору не виконує, у неї виникла заборгованість в розмірі 33342,59 гривень, яку вона у добровільному порядку не сплатила, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення на підставі існуючих у справі доказів не заперечує /а. с. 21/. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України через газету «Одеські вісті» від 22.03.2016 року /а.с. 41-42/. На підставі викладеного суд, за згодою позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів. Судом встановлено, що 14 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № ODXRRX11460227, що складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт) /а. с.6, 7-9/. Відповідно до п. 3.2.2. Умов позичальник зобовязався погашати Кредит у порядку та у строки відповідно до Заяви. Однак, відповідачка [PERSON] вищезазначені умови кредитного договору від 14.05.2008 року, не виконує, у звязку з чим у неї виникла прострочена заборгованість за кредитом, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 23.06.2015 року складає у розмірі 33342,59 гривень, із яких: заборгованість з комісії 80,96 гривень; заборгованість з пені 31197,70; а також штрафи відповідно до пункту 5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам: - штраф у розмірі 500,00 гривень (фіксована частина) та штраф у розмірі 1563,93 гривень (процентна складова) /а. с. 7 -9/. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідач не надав суду жодних доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, виходячи з встановленого в судовому засіданні неналежного виконання відповідачем зобовязань по кредитному договору, суд прийшов до висновку, що предявлені позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 33342,59 гривень ґрунтуються на законі і є такими, що підлягають задоволенню. Згідно платіжного доручення № BOOO4B0UQX від 24.06.2015 року вбачається, що позивач сплатив судовий збір в розмірі 333,43 гривень /а. с. 16/. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved