Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулася з позовом до приватного підприємства «Агрофірма Славутич», в якому просить суд витребувати у відповідача із незаконного володіння огорожу ЖБІ, що розташована навколо будівель в м. Бобринці по вул. Орджонікідзе 1. В обґрунтування позову зазначив, що 21.08.2002р. купив металеву огорожу та огорожу ЖБІ центральної садиби ВАТ «Бобринецький райагрохім». В грудні 2003р. ТОВ «Єлисавет-агро» купило майно у вищезазначеного підприємства банкрута комплекс будівель без огорожі. Рішенням Бобринецького районного суду визнано право власності на огорожу за позивачем і витребувано ї від ТОВ «Єлисавет-агро». Рішення суду залишено без змін, ухвалою Верховного суду України. Постановою господарського суду від 03.05.2006р. ТОВ «Єлисавет-агро» визнано банкрутом і призначено ліквідатором арбітражного керуючого [PERSON] 31.08.2006р. [PERSON] в ході ліквідації ТОВ «Єлисавет-агро» продав належну позивачу огорожу разом із майном, що знаходилось в іпотеці ПП «Агрофірма-Славутич». Відносно [PERSON] по факту розтрати огорожі, яка належить позивачу в березні 2009р. порушено кримінальну справу, в результаті розгляду кримінальної справи, яка тривала більше пяти років в жовтні 2014р. кримінальну справу відносно [PERSON] закрили за спливом строку давності, а позов прокурора в інтересах позивача залишено без розгляду. Просить суд витребувати у відповідача із незаконного володіння огорожу ЖБІ, що розташована навколо будівель в м. Бобринці по вул. Орджонікідзе 1. Вказуючи на те, що відповідач, незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа належним позивачу майном, яке відмовляється повернути в добровільному порядку. При цьому посилається на приписи п.3 ч.1 ст. 388 Цивільного кодексу України. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні надали заяву про уточнення позовних вимог, за якою просили витребувати огорожу ЖБІ з ПП «Агрофірма Славутич» в кількості 730м, яка знаходиться за адресою м. Бобринець, вул.Орджонікідзе, 1, заявлені вимоги просили задовольнити.\~\~ Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, суду повідомила, що ПП «Агрофірма Славутич» є добросовісним набувачем майна банкрута ТОВ «Єлисавет-агро».Оскільки ПП «Агрофірма Славутич» була переможцем відкритого аукціону по продажу майна ТОВ «Єлисавет-агро» за підписами ліквідатора, що підтверджується протоколом. За результатами аукціону від 29.08.2006р. між арбітражним керуючим [PERSON] від імені ТОВ «Єлисавет-агро» та ПП «Агрофірма Славутич» укладено 31.08.2006р. договір купівлі-продажу майна, а саме майнового комплексу, до складу якого входить огорожа, що знаходиться за адресою вул. Орджонікідзе, 1, м.Бобринець, що підтверджується актом приймання передачі основних засобів. Рішенням Третейського суду від 23.10.2006р. вищезазначений договір купівлі-продажу майна в ліквідаційній процедурі визнано дійсним. На підставі рішення третейського суду 23.10.2006р. ПП «Агрофірма Славутич» зареєструвала право власності на комплекс будівель, що знаходиться по вул. Орджонікідзе, 1, м.Бобринець. Крім того, зазначила, що позивачу по справі ще у 2006р було відомо про порушення його майнових прав. Отже право на звернення до суду у позивача виникло у 2006 році, а до суду він звернувся лише у листопаді 2015р. Тобто строк позовної давності у даній справі сплинув, а тому просила суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, який визначено ЦК України. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні та згідно наявних в матеріалах справи документів встановлено перебування майна у ПП «Агрофірма Славутич» , що є предметом спору.\~\~ А саме згідно, довідки - характеристики Бобринецької дільниці КОБТІ № 205 від 05 липня 2006 року встановлено, що ТОВ „Єлисавет -Агро на підставі рішення суду від 09 липня 2004 року за № 6/144 в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим номером 18/1 належить майно- комплекс будівель, до складу якого входить і огорожі під літерою N- N 2. Постановою господарського суду Кіровоградської області від 03 травня 2006р. ТОВ «Єлисавет-агро» визнано банкрутом і призначено ліквідатором арбітражного керуючого [PERSON] 29 серпня 2006 року проведено аукціон з продажу обєкта - лот № 1 майна, розташованого за адресою: вулиця Орджонікідзе, 1 місто Бобринець Кіровоградської області, до складу якого входила і огорожа, переможцем аукціону був визнаний - ПП „Агрофірма „[PERSON] , що підтверджується протоколом № 1 аукціону по продажу майна за підписами ліквідатора, продавця , покупця та затверджений ліквідатором ТОВ „Єлисавет - Агро [PERSON] 31.08.2006 між арбітражним керуючим [PERSON] від імені ТОВ «Єлисавет-агро» та ПП «Агрофірма Славутич» укладено договір купівлі-продажу майна, а саме майнового комплексу, до складу якого входить огорожа, що знаходиться за адресою вул. Орджонікідзе, 1, м.Бобринець, що підтверджується актом приймання передачі основних засобів. Рішенням Третейського суду від 23.10.2006 вищезазначений договір купівлі-продажу майна в ліквідаційній процедурі визнано дійсним. На підставі рішення третейського суду 23.10.2006р. ПП «Агрофірма Славутич» зареєструвала право власності на комплекс будівель, що знаходиться по вул. Орджонікідзе, 1, м.Бобринець. Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як передбачено ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судових рішеннях де стороною по справах був позивач [PERSON] і відносно нього були встановлені наступні обставини, які не підлягають доказуванню: рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2015 року , яке залишено без змін ухвалами апеляційного суду Кіровоградської області від 25 березня 2015 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року, а саме: після укладення 21 серпня 2002 року договору купівлі- продажу між [PERSON] та ВАТ „Бобринецький „Райагрохім та витребуванням [PERSON] з незаконного володіння ТОВ „Єлисавет - Агро за рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 1 грудня 2004 року у справі № 2 -772 огорожі, відомості щодо належності огорожі під літерою „ N-N2 саме [PERSON] до інвентарної справи не вносились; з акту державного виконавця від 7 червня 2005 року, заяви [PERSON] про закінчення виконавчого провадження у звязку з виконанням виконавчого документа в повному обсязі та постанови старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Кіровоградського обласного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 27 вересня 2005 року встановлено, що примусове виконання виконавчого листа № 2 -772 від 1 грудня 2004 року, виданого Бобринецьким районним судом Кіровоградської області, закінчено , а вищевказане рішення суду виконане; судом встановлено, що ліквідаційна процедура та задоволення вимог кредиторів ТОВ „Єлисавет - Агро здійснено у відповідності до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин); договір купівлі-продажу в ліквідаційній процедурі від 31 серпня 2006 року позивачем не оскаржений ні в ході ліквідаційної процедури, ні поза її межами в судовому порядку ; ці рішення суду набрали законної сили. Відповідно до статей 2, 318 ЦК України, річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб'єктів публічного права. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. \~З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Відповідно до розяснень, що містяться у пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для зясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України повязується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Судом враховується, що договір купівлі-продажу майна від 31 серпня 2006 року є чинним, не скасований і ніким не оспорюється. Рішення третейського суду від 23 жовтня 2006 року також є чинним, не скасовано і ніким не оспорюється. ТОВ „Єлисавет -Агро„ мало право продажу майна в ліквідаційній процедурі, оскільки відомостей про зміну власника майна, а саме огорожі, не було і про це зазначено у довідці - характеристиці Бобринецької дільниці КОБТІ № 205 від 5 липня 2006 року. Пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України, на яку посилається позивач, може бути застосована у випадку, якщо майно вибуло з володіння на підставі вчиненого правочину, а тому перевірці підлягає чинність наведених вище правочинів, які позивач не оскаржує та перевірити не просить. Така правова позиція визначена Верховним Судом України у справі № 6-165цс13. Враховуючи вище обставини суд приходить до висновку, що позивачем на не обґрунтовано та не наведено належних підстав, для задоволення позову.

Outcome: dismissed