Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

У липні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, згідно уточнених позовних вимог просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS], загальною площею 89,2 кв.м, житловою - 52,1 кв.м., яка складається: 1 - коридор; 2, 3, 5 - житлові; 4 - санвузол; 6 - кухня; 1, II - веранди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27 червня 2003 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом РАЦС Кіровського району м. Санкт-Петербурга, Російської Федерації, про що вчинений актовий запис за №983. За час перебування у шлюбі сторонами було набуте нерухоме майно - квартира [ADDRESS]. Вказана квартира за спільною згодою була оформлена на [PERSON], згідно Договору купівлі-продажу квартири від 11.12.2004 року. Вважає, що квартира [ADDRESS], право власності на яке зареєстровано на відповідачем - [PERSON], належить сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки вказане майно було набуте в період шлюбу та має бути поділена рівними частками між ним з відповідачем. У судове засідання позивач не з'явилась, її представником до суду подано заяву про слухання справи у без його присутності, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], належним чином в порядку ч.ч. 5, 6 ст. 74, ч. 5 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. За ухвалою суду розгляд справи проведений за відсутності сторін в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст..ст. 57-60 ЦПК України; відповідно до ч. 1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За розгляду справи позивач, на переконання суду, довід ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх вимог, надавши докази відповідно до вимог ст..ст. 57-59 ЦПК України. Відповідач не скористався своїм правом брати участь у судовому засіданні та наданням своїх заперечень проти позову, в разі наявності таких. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 27 червня 2003 року позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 27.06.2003 року, зареєстрованого відділом РАЦС Кіровського району м. Санкт-Петербурга, Російської Федерації, актовий запис за №983. Згідно договору купівлі-продажу від 11.12.2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] продала а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS], загальною площею 89,2 кв.м, житловою - 52,1 кв.м., яка складається: 1 - коридор; 2, 3, 5 - житлові; 4 - санвузол; 6 - кухня; 1, II - веранди. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Несеном В.А., зареєстровано в реєстрі №3500. Зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25 січня 2005 року. Судом встановлено, що згідно вказаного договору квартиру [ADDRESS] [PERSON] придбано в період перебування [PERSON] та [PERSON] в шлюбі, тому дане майно, в силу статті ст. 61 Сімейного кодексу України, є спільною сумісною власністю сторін як чоловіка та дружини. Статтею 69 Сімейного кодексу України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права їх спільної сумісної власності. У відповідності до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За Цивільним кодексом України (ч. 1 ст. 190) майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Таким чином, у разі поділу спільного майна подружжя підлягають поділу не тільки речі, але й майнові права та обов'язки, що є об'єктом права їх спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 70 Сімейного кодексу України, в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких підстав, позовні вимоги позивача є правомірним та обґрунтованими, такими, що знайшли своє об'єктивне підтвердження в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 1000 грн.

Outcome: partial