overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

У квітні місяці 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що [INFO] помер її батько - [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,88 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ПЛ № 043102 виданого Луговиківською сільською радою 11 липня 2000 року. Позивачка [PERSON] є спадкоємицею свого батька [PERSON], і за законом має право на спадкування майна померлого, земельної ділянки, просила суд визнати право власності на земельну ділянку за нею. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву, в якій прохав розглянути цивільну справу без його участі, проти позову не заперечує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина - земельна ділянка площею 3,88 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ПЛ № 043102 виданого Луговиківською сільською радою 11 липня 2000 року. Позивачка є дочкою померлого і відноситься відповідно до ст.1261 ЦК України до першої черги осіб, які спадкують майно за законом, що підтверджується свідоцтвом про її народження. Оскільки позивачка є спадкоємицею майна свого батька [PERSON] за законом вона має право на спадкування майна померлого - земельної ділянки площею 3,88 га. Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.» Таким чином є всі достатні правові підстави для визнання права власності на землю за позивачкою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

У квітні місяці 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що [INFO] року померла її мати - [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина - житловий будинок із господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], і належала їй на праві приватної власності. Позивачка [PERSON] є спадкоємицею своєї матері, і за законом має право на спадкування майна померлої, житлового будинку із господарськими будівлями. Її брат [PERSON] помер. Просила суд визнати право власності на житловий будинок із господарськими будівлями за нею. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала суду показала, що [INFO] року померла її мати [PERSON] Після її смерті залишилась спадщина - житловий будинок із господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], який належав її матері на праві приватної власності. Вона є спадкоємицею своєї матері, і за законом має право на спадкування майна померлої, житлового будинку із господарськими будівлями. Просила суд визнати право власності на житловий будинок із господарськими будівлями за нею. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву в якій прохав розглянути цивільну справу без його участі. Проти позову не заперечує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивачки [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина - житловий будинок із господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивачка є донькою померлої [PERSON], і відноситься відповідно до ст.1261 ЦК України до першої черги осіб, які спадкують майно за законом, що підтверджується свідоцтвом про її народження та свідоцтвами про укладення шлюбів. Брат позивачки [PERSON] помер більше 20 років тому. Оскільки позивачка [PERSON] є спадкоємицею майна своєї матері [PERSON] за законом, вона має право на спадкування майна померлої - житлового будинку із господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.» Таким чином є всі достатні правові підстави для визнання права власності на житловий будинок із господарськими будівлями за позивачкою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

У квітні місяці 2014 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] вказала, що з відповідачем по справі перебуває в шлюбі з 1989 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. На даний час відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Самостійно утримувати сина не в змозі. Просила суд стягувати аліменти з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила суд стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні з позовними вимогами [PERSON] погодився. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в 1989 році. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Син проживає з позивачкою [PERSON], Відповідач проживає окремо. Добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Відповідно до ст..180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на користь свого сина, так як він працездатний і має можливість приймати участь у матеріальному забезпеченні своєї дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

У квітні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. У вказаній квартирі зареєстровані її син, [PERSON]. невістка, [PERSON] та їхня малолітня дочка, [PERSON], [INFO]. Відповідачі більше шести у квартирі не проживають, за комунальні послуги не сплачують, жилою площею квартири не користуються. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилою площею квартири [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, направленими до суду заявами, справжність підпису на яких засвідчена нотаріусом міста обласного значення Дзержинська Нижегородської області, позов визнали, просили зняти їх та їхню малолітню дитину з реєстраційного обліку, оскільки самостійного цього зробити не можуть, так як проживають у Росії. Представник Служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської у м. дніпропетровську ради проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, як відповідачі більше шести місяців не проживають в квартирі [ADDRESS], зважаючи на те, що вони позов визнали, суд вважає їх такими, що втратили право користування жилою площею цієї квартири.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

У квітні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] посилаючись на те, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. У вказаному будинку зареєстрована її дочка, [PERSON], яка більше 15 років у будинку не проживає, за комунальні послуги не сплачує, жилою площею будинку не користується. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Відповідачка позов визнала. Суду пояснила, що вона більш як 15 років у вказаному вище житловому будинку не проживає, жилою площею не користується, мешкає в садовому будинку. Самостійно знятися з реєстраційного обліку не може, оскільки на даний час не може надати інформацію щодо місця реєстрації за новою адресою, їй необхідний час для визначення місця реєстрації в іншому помешканні. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім»ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Та обставина, що відповідачка на протязі 15 років не проживає на жилій площі житлового будинку по [ADDRESS] підтверджується довідкою № 214957, виданою головою квартального комітету 06.04.2015 року за № 13. Так, як відповідачка більше року не проживає в житловому будинку по [ADDRESS], суд вважає, що вона втратила право користування жилою площею цього будинку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

У квітні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням домоволодіння [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві особистої власності належить домоволодіння , розташоване за адресою: [ADDRESS]. В 2006 році відповідач зареєструвався на жилу площу домоволодіння, проте жодного дня не проживав в зазначеному будинку. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням домоволодіння [ADDRESS]. У судове засідання позивач, його представник не з'явилися, направленими до суду листами заявами просили розглянути справу у їхню відсутність, проти заочного розгляду не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належними чином, про причини неявки судові не повідомив. Представник відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи третя особа повідомлялася належним чином, про причини неявки судові не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності за заповітом від 25.03.1999 року та на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2000 року, позивачу на праві особистою власності належить домоволодіння [ADDRESS]. В 2006 році за згодою позивача на жилу площу домоволодіння зареєструвався [PERSON], проте з того часу в домоволодінні не проживає, жилою площею будинку не користується, за комунальні послуги не сплачує. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно ст.. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається приміщення протягом шести місяців. Так, як відповідач з 2006 року не проживає у домоволодінні [ADDRESS], суд вважає його таким, що втратив право користування жилою площею цього будинку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

У квітні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. У вказаній квартирі зареєстрована її донька, [PERSON], [INFO]. Відповідач з 2001 року у квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, жилою площею квартири не користується. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить визнати [PERSON], такою, що втратила право користування жилою площею квартири [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлялася належними чином, про причини неявки судові не повідомила. Представник Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність та просив прийняти законне рішення. Третя особа комунального підприємства «Житлово-Експлуатаційне Підприємство № 19» Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки судові не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.1996 року, позивачу на праві особистою приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В 1996 році за згодою позивача, в квартиру зареєструвалася [PERSON], проте з 2001 року в квартирі не проживає, жилою площею не користується, за комунальні послуги не сплачує. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно ст.. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається приміщення протягом шести місяців. Так, як відповідач з 2001 року не проживає в [INFO], суд вважає її такою, що втратила право користування жилою площею цієї квартири.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

У квітні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. У вказаній квартирі зареєстрована її донька, [PERSON], [INFO]. Відповідач з 2010 року у квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, жилою площею квартири не користується. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить визнати [PERSON], такою, що втратила право користування жилою площею квартири [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлялася належними чином, про причини неявки судові не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 17.06.1999 року, позивачу на праві особистою приватної власностіналежить квартира [ADDRESS]. В 1999 році за згодою позивача, в квартиру зареєструвалася її дочка, [PERSON], проте з 2010 року в квартирі не проживає, жилою площею не користується, за комунальні послуги не сплачує. Вказана обставина підтверджується показами свідків: [PERSON] та [PERSON]. Свідки суду пояснили, що позивачку знають давно, в квартирі вона проживає сама, відповідачку ніколи не бачили. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається приміщення протягом шести місяців. Так, як відповідач з 2010 року не проживає в [INFO], суд вважає її такою, що втратила право користування жилою площею цієї квартири.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

У квітні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син, [PERSON]. Спільне життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні матері, відповідач свої батьківські обов'язки щодо виховання та утримання дитини не виконує. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1 000,0 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково - у розмірі 300,0 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON]. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син, [PERSON]. Спільне життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться утриманні матері, відповідач не працює, свої батьківські обов'язки щодо виховання та утримання дитини не виконує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі 800,0 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

У квітні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO] та матері до досягнення дитиною трьох років. Позивачка зазначає, що з відповідачем вони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них [INFO] народилася дочка, [PERSON]. Спільне життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться утриманні матері, відповідач свої батьківські обов'язки щодо виховання та утримання дитини не виконує. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дочки, [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку ( доходів) але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на свою користь на своє утримання аліменти у розмірі 700, 0 грн щомісячно до досягнення дитиною трьох років. В судове засідання позивачка не з'явилася, направила до суду лист, в якому просила розглядати справу у свою відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки судові не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них [INFO] народилася дочка, [PERSON]. Спільне життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться утриманні матері, відповідач свої батьківські обов'язки щодо виховання та утримання дитини не виконує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки відповідач ухиляється від утримання дитини, суд вважає, що що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. Частиною 2 статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Так, як сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні матері, батько дитини матеріальну допомогу позивачці не надає, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі 700, 0 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову - 16.04.2015 року до досягнення дитиною, [PERSON], [INFO] трьох років.

Outcome: partial