Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача із вимогами про стягнення на його користь матеріальної та моральної шкоди, а саме: з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] в якості відшкодування матеріальної шкоди - суму фактичної вартості відновлювального ремонту 58810 грн. 59 коп., в якості відшкодування моральної шкоди - 5000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову вказував, що 29.05.2013 року близько 16 годині на перехресті вулиці Пушкінської та провулку Театральному у м. Харкові сталося дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля MITSUBISHI PAJERO WAGON, державний реєстраційний номер [NUMBER], яким він керував, та автомобіля HYUNDAI SANTA FE», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував відповідач - [PERSON] Зазначав, що на місці події інспектором ДАІ був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АБ2 №504631 від 29.05.2013 року відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП, проте згодом він був списаний до обліку, справу закрили. Вказував, що на початку вересня 2013 року до нього надійшла повістка з Київського районного суду м. Харкова, з якої він дізнався, що його викликають до суду в якості правопорушника. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 17.12.2013 року по адміністративній справі №640/15513/13 його, [PERSON], було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за події, які мали місце 29.05.2013 року. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 29.01.2014 року було скасовано вищезазначену постанову, провадження у справі закрили. Зазначав, що із запису відео реєстратору автомобіля MITSUBISHI PAJERO WAGON, державний реєстраційний номер [NUMBER], вбачається, що винним у ДТП є саме [PERSON], оскільки із відеозапису вбачається, що на перехресті вул. Пушкінської та пров. Театральному м. Харкова він, [PERSON] виїхав на зелений сигнал світлофору, надалі його автомобіль продовжив рух, загорівся жовтий сигнал світлофора, а вже коли його автомобіль знаходився в центрі перехрестя проїзних частин загорівся красний сигнал і він був змушений закінчити свій рух, щоб не створювати перешкоди для руху іншим учасникам руху у відповідності до п. 16.8 ПДР, який не тільки дозволяє, а зобов'язує водія, який виїхав на перехрестя на дозволяючий сигнал світлофора, продовжити рух у вказаному напрямку, незалежно від сигналу світлофора на виїзді, а також у відповідності до п. 8.11 ПДР. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Якуши Н.В. від 01.08.2014 було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної і моральної шкоди внаслідок ДТП (т.1 а.с. 16). 14 жовтня 2014 року судом було прийнято у провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], за участі третьої особи - Української пожежно - страхової компанії, про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.с. 87-88), в обґрунтування якої [PERSON] вказував, що водій [PERSON] порушив вимоги п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України та через це порушення сталося зіткнення автомобілів MITSUBISHI PAJERO WAGON, державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобіля HYUNDAI SANTA FE», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував він - [PERSON] Після уточнення позову (т.2 а.с.190-193) просив суд стягнути з [PERSON] на його користь в якості відшкодування матеріальної шкоди - суму фактичної вартості відновлювального ремонту у розмірі 67241,39 грн., в якості відшкодування моральної шкоди - 5000 грн. та судові витрати. 05.11.2014 р. ухвалою Київського районного суду м. Харкова було задоволено клопотання представника позивача адвоката [PERSON] про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (т.1 а.с. 146-147). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2014 р. задоволено клопотання представника позивача адвоката [PERSON] про призначення у справі судової-автотехнічної експертизи. При цьому, на час проведення експертизи провадження у справі було зупинене (т.1 а.с.165-167). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.01.2015 р. провадження у справі було відновлено, у зв'язку із клопотанням експерта, яке необхідно вирішити за участі сторін по справі у судовому засіданні (т.1 а.с. 172). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.01.2015 р. по справі знову призначена судово-автотехнічна експертиза, а провадження у справі на час проведення експертизи зупинене (т.1 а.с.188-190). 20.03.2015 р. Київський районний суд м. Харкова своєю ухвалою відновив провадження у справі у зв'язку із надходження до суду висновку експерта № 14340/1858 від 27.02.2015 (т.1 а.с. 203). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03.06.2015 р. задоволено клопотання представника позивача адвоката [PERSON] про призначення у справі повторної судової-автотехнічної експертизи. При цьому, на час проведення експертизи провадження у справі було зупинене (т.1 а.с.258-260). 27.08.2015 р. Київський районний суд м. Харкова своєю ухвалою відновив провадження у справі у зв'язку із надходженням до суду повідомлення від судового експерта про неможливість проведення експертизи (т.2 а.с. 16). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.10.2015 р. по справі знову призначена повторна судово-автотехнічна експертиза, а провадження у справі на час проведення експертизи зупинене (т.2 а.с.50-53). 02.02.2016 р. Київський районний суд м. Харкова своєю ухвалою відновив провадження у справі у зв'язку із надходженням до суду повідомлення від судового експерта про неможливість проведення експертизи (т.2 а.с. 62). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.03.2016 р. задоволено клопотання представника відповідача адвоката [PERSON] про призначення у справі судової авто товарознавчої експертизи. При цьому, на час проведення експертизи провадження у справі було зупинене (т.1 а.с.140-142). 17.08.2016 р. Київський районний суд м. Харкова своєю ухвалою відновив провадження у справі у зв'язку із надходження до суду висновку судової авто товарознавчої експертизи № 3656 від 22.07.2016 (т.2 а.с. 174). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.10.2016 р. задоволено клопотання представника відповідача адвоката [PERSON] про призначення у справі судової авто товарознавчої експертизи. При цьому, на час проведення експертизи провадження у справі було зупинене (т.2 а.с.206-207). 13.03.2017 р. після повернення до суду справи з ХНДІСЕ ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса з повідомленням про неможливість надати висновок експертизи справа в порядку автоматичного розподілу була передана для розгляду судді Київського районного суду м. Харкова Садовському К.С. у зв'язку із закінченням терміну повноважень судді Київського районного суду м. Харкова Якуши Н.В. (т.2 а.с. 222). 15.03.2017 р. Київський районний суд м. Харкова своєю ухвалою відновив провадження у справі (т.2 а.с. 223). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.04.2017 р. задоволено клопотання представника відповідача адвоката [PERSON] про призначення у справі судової авто товарознавчої експертизи. При цьому, на час проведення експертизи провадження у справі було зупинене (т.2 а.с.235). 17.08.2017 р. Київський районний суд м. Харкова своєю ухвалою відновив провадження у справі у зв'язку із надходженням до суду повідомлення від судового експерта про неможливість проведення експертизи (т.2 а.с. 243). У зв'язку із повторною неявкою в судове засідання позивача [PERSON] та його представника адвоката [PERSON] ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 27.09.2017 р. первісний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «АСКА», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, був залишений без розгляду. 30.11.2017 р. [PERSON] подав уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути з Української пожежно-страхової компанії на його користь у якості відшкодування матеріальної шкоди - суму фактичної вартості відновлювального ремонту 67241,39 грн., а також стягнути на його користь у якості відшкодування завданої моральної шкоди 5000 грн., а всього 72241,39 грн. Усі судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування свої вимог [PERSON], у позові вказує на те, що ДТП сталося з вини водія [PERSON] Внаслідок ДТП був пошкоджений його автомобіль, у зв'язку із чим йому завдано матеріальну шкоду у розмірі 67241,39 грн. Крім того, вважає, що йому також була завдана моральна шкода, яку він оцінює у 5000 грн. Цивільна відповідальність винного у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди водія [PERSON] застрахована Українською пожежно-страховою компанією. Отже саме ця страхована компанія зобов'язана відшкодувати завдані йому збитки. 22.01.2018 р. Українською пожежно-страховою компанією подано до суду клопотання про передачу даної справи для розгляду по суті за належною підсудністю до Подільського районного суду м. Києва, а також відзив на позов [PERSON], в якому відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача, оскільки вина [PERSON] у ДТП, що мало місце 29.05.2013 не встановлена жодним рішенням суду у справі про адміністративне правопорушення. На думку відповідача на сьогоднішній день відсутні докази, які б підтверджували та встановлювали, що на момент ДТП настала цивільні правова відповідальність водія [PERSON], а тому в даному випадку ПрАТ «УПСК» не відшкодовує шкоду заподіяну іншому транспортному засобу. Також відповідач, посилаючись на Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначає, що позивачу в наслідок ДТП не було завдано шкоди його життю та здоров'ю, а тому підстав для виплати йому моральної шкоди зі сторони страхової компанії не має. У своїй відповіді на відзив [PERSON] вказує на те, що вина [PERSON] у дорожньо-транспортної пригоді підтверджена наявними у справі доказами, а його право за власним вибором обирати спосіб здійснення захисту свого права шляхом звернення вимоги про відшкодування завданої шкоди виключно до особи, яка її завдала, або шляхом звернення вимог до страховика підтверджено правовими позиціями Верховного Суду України. У судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі договору від 02.09.2014 року (т.1 а.с.67-69) не з'явились, надавши суду заяву, в якій просять позов [PERSON] до ПрАТ «УПСК» задовольнити, а справу розглянути без їх участі (т.3 а.с. 15, 17, 51). ПрАТ «УПСК» на неодноразові судові виклики свого представника в судове засідання не направило та у своїй заяві від 12.02.2018 р. просить цивільну справу за позовом [PERSON] проводити без їх участі (т.3 а.с. 54). Третя особа [PERSON] та його представник в судове засідання повторно не з'явились, хоча про час та місце розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що 29.05.2013 року близько 16 годині на перехресті вулиці Пушкінської та провулку Театральному у м. Харкові сталося дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля MITSUBISHI PAJERO WAGON, державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобіля HYUNDAI SANTA FE, державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував - [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, на місці події інспектором ДАІ був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АБ2 №504631 від 29.05.2013 року відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП, проте згодом він був списаний до обліку, справу закрили (а.с.44-45, 47-48). В подальшому, постановою Київського районного суду м. Харкова від 03 березня 2014 року за адміністративним позовом [PERSON] були визнані неправомірними дії прокуратури м. Харкова щодо винесення подання від 26.06.2013 року №04-34-4511 вих.13 в частині припинення дій по провадженню про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] та скасування тимчасового вилучення посвідчення водія; визнані неправомірними дії командира роти дорожньо-патрульної служби державної автомобільної інспекції ХМУ ГУ МВС України в Харківській області підполковника міліції Ігнатенко Сергія Івановича, щодо складання письмового висновку від 11 липня 2013 року в частині закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за ст. 124 КУпАП, списання протоколу відносно [PERSON] та скасування вилучення посвідчення водія; визнані неправомірними дії інспектора СОМ ДТП капітана міліції Лаптій А.П. щодо складання протоколу серії АВ2№509989 від 10 вересня 2013 року (а.с.58-61). Також з матеріалів справи вбачається, що працівниками ДАІ було складено протокол серії АВ2№509989 від 10.09.2013 року відносно [PERSON] за порушення ним вимог п. 8.7.3.е ПДР України, на підставі якого постановою Київського районного суду м. Харкова від 17.12.2013 року по адміністративній справі №640/15513/13 [PERSON], було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за події, які мали місце 29.05.2013 року (а.с.79). Постановою Апеляційного суду Харківської області від 29.01.2014 року було скасовано вищезазначену постанову, провадження у справі закрили на підставі п.7 ст. 247 КУпАП (а.с.80-81), тобто винуватість чи невинуватість особи, яка притягалась до відповідальності встановлена не була. Однак, той факт, що саме водій [PERSON] порушив п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України, через що сталося зіткнення автомобілів, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: -записом камери спостереження магазину «Марго», що розташований на вул. Пішкінській м. Харкова, з якого вбачається, як водій [PERSON] зупиняється перед світлофором разом із іншими учасниками дорожнього руху та потім починає разом з іншими водіями рухатися; -відеозаписом події з бокового реєстратора автомобіля MITSUBISHI PAJERO WAGON, державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON], з якого вбачається, що зупинившись перед світлофором, [PERSON] не слідкував за сигналами, а розмовляв з пасажирами свого автомобіля. Водії, що їхали за ним, стали його оминати та рухатися на зелений сигнал світлофора. [PERSON] продовжував розмовляти та стояв перед виїздом на вул. Пушкінську до того моменту, поки для пішоходів, що переходили пров. Театральний, не загорівся зелений сигнал світлофора (відповідно до [PERSON] - червоний сигнал). Лише після цього [PERSON] перетнув лінію перехрестя та виїхав на вул. Пушкінську, де і сталося зіткнення; -висновком комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №14340/1858 від 27.02.2015 року яким підтверджено, що на момент перетину автомобілем MITSUBISHI PAJERO перехрестя вул. Пушкінської та пров. Театрального, згідно наявної в матеріалах справи циклограми роботи світлофорних об'єктів, водію [PERSON] горів сигнал світлофора, який забороняє рух. Пояснення водія автомобіля MITSUBISHI PAJERO WAGON, державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] про те, що він виїжджав на перехрестя на зелений сигнал світлофора та зупинився, коли виїхав на середину перехрестя не узгоджуються з експертними дослідженнями відеозапису, а тому з технічної точки зору є не спроможними. Експертом також зроблено висновок, що пояснення водія автомобіля HYUNDAI SANTA FE, державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] про рух автомобіля MITSUBISHI PAJERO WAGON, державний реєстраційний номер [NUMBER], на червоний сигнал світлофора, є, з технічної точки зору, спроможними та не суперечать експертним дослідженням (т.1 а.с. 193-201). Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (т.1 а.с. 82) автомобіль «HYUNDAI SANTA FE», державний реєстраційний номер [NUMBER], належить на праві власності [PERSON]. Судом встановлено факт заподіяння матеріальної шкоди позивачу [PERSON] внаслідок ДТП, що сталося. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню позивачу, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 3656 від 22.07.2016 вартість відновлювального ремонту автомобіля «HYUNDAI SANTA FE», д.н. [NUMBER], пошкодженого при ДТП (29.05.2013), в цінах, діючих на момент проведення експертизи, з урахуванням коефіцієнтів фізичного зносу, складає 67241,39 грн. Саме цю суму [PERSON] і просить стягнути з відповідача (т.2 а.с. 162-171). Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»згідно з полісом № АЕ/0211863 з терміном дії до 15.02.2014 (т.1 а.с. 43, 53). Вказаним полісом встановлений ліміт відповідальності страховика у розмірі 50 000 грн. за шкоду, заподіяну майну; розмір франшизи встановлений в сумі 1000 грн. Таким чином, враховуючи викладене, з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] підлягає стягненню в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 49000 грн. Відповідно до висновків Верховного Суду України щодо застосування норми права (статті 1192 ЦК України), викладених постанові від 26.10.2016, прийнятій за результатами розгляду справи з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, що є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. В своєму уточненому позові [PERSON] вказує, що вважає за необхідне реалізувати своє право на відшкодування шкоди, завданої ДТП, за рахунок страховика - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», яке застрахувало цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу MITSUBISHI PAJERO WAGON, д.н. [NUMBER], власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію т/з [NUMBER] є [PERSON](т.1 а.с. 5). Таким чином, суд вважає вимоги [PERSON] законними та обґрунтованими, а завдана йому матеріальна шкода внаслідок ДТП підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у розмірі, який був зазначений вище. Щодо вимог позивача про відшкодування завданої йому моральної шкоди, то суд не вбачає підстав для їх задоволення виходячи з наступного. Статтею 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я». Відповідно до ст. 26-1 цього Закону «Страховиком (у випадках, передбачених пунктами «г» і «і» пункту 41.1 та підпунктом «в» пунтку 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю». Згідно із позовною заявою [PERSON] завдана йому моральна шкода полягала у порушенні звичного укладу життя, зміні планів та ін. Тобто в результаті ДТП позивачу не було завдано шкоди його життю та здоров'ю, а тому не має підстав для задоволення його вимог до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування моральної шкоди. Доводи ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про порушення правил територіальної підсудності справи суд відхиляє з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.6 ст.110 ЦПК України в редакції 2004 р., який діяв на час пред'явлення первісного позову [PERSON], позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред'являтися також за місцем заподіяння завдання шкоди. З матеріалів справи відомо, що ДТП за участі водіїв [PERSON] та [PERSON] відбулось на перехресті вул. Пушкінській та пров. Театрального м. Харкова, яке територіально відноситься до Київського району м. Харкова. Згідно з ч.2 ст. 123 ЦПК України в редакції 2004 р., який діяв на час пред'явлення зустрічного позову [PERSON], зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Таким чином, зустрічний позов [PERSON] підлягав розгляду Київським районним судом м. Харкова в одному провадженні з первісним позовом [PERSON] Також, відповідно до ч.2 ст. 31 ЦПК України в редакції 2004 р., який діяв на час пред'явлення уточненої зустрічного позову [PERSON] (30.11.2017), до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Таким чином, уточнення сторони [PERSON] свого позову в частині сторони відповідача, в даному випадку, не порушує правил підсудності розгляду справи і не тягне за собою Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача - у разі задоволення. Таким чином з відповідача на користь позивача суд стягує витрати по оплаті судового збору в загальній сумі 531,44 грн. (728,00 - 27% = 531,44) (т.1 а.с. 74а, т.2 а.с. 73а, 188) та витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 2170,08 грн. (2972,70 - 27% = 2170,08) (т.2 а.с. 159). На підставі викладеного та

Outcome: partial