Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

У липні 2015 року до суду надійшла позовна заява ПрАТ «Страхова компанія «Вусо», в обґрунтування якої позивач посилається на те, що 20.11.2013 року між товариством та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1041578-02-10-02, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля «Нісан Тіана», державний номер [NUMBER]. 06.12.2013 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під управлінням [PERSON], якого визнано винним у вчиненні ДТП. У результаті ДТП застрахований автомобіль «Нісан Тіана», державний номер [NUMBER], зазнав механічні пошкодження, вартість відновлювального ремонту якого склала 54258,64 грн. Згідно із умовами договору страхування товариство сплатило на користь станції технічного обслуговування рекомендованої страховиком, суму страхового відшкодування у розмірі 53903,76 грн. Як зазначає позивач, на час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «ІнтерЕксспрес» за договором обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів №АВ/3371713, за яким ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складає 50000 грн., франшиза 500 грн. Однак, у звязку з тим, що сума понесених збитків не покривається лімітом відповідальності страховика, позивач просить стягнути із [PERSON] на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 4403,76 грн. та судові витрати, понесені при подачі даного позову до суду. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надав пояснення відповідні фабулі позовної заяви. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, посилаючись на те, що фактичний розмір шкоди позивачем не обґрунтований та не доведений, а також відсутні докази розміру страхової виплати. Також, як зазначає відповідач посилаючись на ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1194 ЦК України, із матеріалів справи не вбачається, що між позивачем та страховою компанією відповідача ПрАТ СК «ІнтерЕкспрес» врегульовано питання щодо повернення позивачу суми, а саме 50 тис. грн., відсутні докази перерахування коштів на відшкодування збитків щодо пошкодженого автомобіля [NUMBER] від ПрАТ СК «ІнтерЕкспрес» позивачу. Тому відповідачу не зрозуміло, чи проводило воно власне дослідження вартості відновлювального ремонту, чи були його представники викликані на місце огляду пошкодженого авто, не доведено, чи був використаний ліміт цивільної відповідальності відповідача у повному обсязі. Також, відповідач зазначає, що позивачем не надано рахунку станції технічного обслуговування, на підставі якого виплачене страхове відшкодування, оскільки із платіжного доручення № 2637 від 07.03.2014 року на суму 45\~735,53 грн. вбачається, що отримувачем коштів є [PERSON], а згідно платіжного доручення № 8787 від 07.08.2014 року на суму 8\~168,23 грн. отримувачем коштів є ЦФ ПАТ «Кредобанк». Відповідач вважає, що ТОВ «Авто Оплот» не мав права проводити ремонт пошкодженого автомобіля, оскільки він не є офіційним дилером та постачальником автомобілів Nissan ТОВ «Ніссан Мотор Україна». В обґрунтування заперечень проти позовних вимог відповідач посилається також на те, що акт виконаних робіт № АОТ0000260 від 19.04.2014 року від ТОВ «Авто Оплот», який наводить позивач в якості підтвердження факту проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля взагалі не містить ПДВ, хоча ТОВ «Авто Оплот» є платником ПДВ. Відповідач вважає, що з метою уникнення втрати суми ПДВ, акт виписано з порушенням, а зазначена в акті сума 54\~258,64 грн. мала б включати в себе і суму ПДВ, за таких обставин вартості відновлювального ремонту у ТОВ «Авто Оплот» і ТОВ «Автоальянс Київ» були б співмірними, і така сума не перевищувала б ліміт відповідальності відповідача. Таким чином, відповідач вважає, що сума відновлювального ремонту та збитки позивача є необґрунтованими. З огляду на викладені заперечення, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 20.11.2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1041578-02-10-02, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля «Нісан Тіана», державний номер [NUMBER] (а.с. 9). Згідно довідки № 9313438 про дорожньо-транспортну пригоду від 09 грудня 2013 року, в м. Києві по вул. Л.Українки Задніпровського 06 грудня 2013 року трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ЗАЗ, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та транспортного засобу марки «Нісан Тіана», д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON], на час ДТП перебував під керуванням [PERSON] (а.с. 6). Постановою Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 8). Матеріалами справи встановлено, що 09 грудня 2013 року власник пошкодженого автомобіля [NUMBER], [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. 06 березня 2014 року ПрАТ «СК «Вусо» складено страховий акт, згідно з яким загальна сума страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №1041578-02-10-02 від 20.11.2013 року нарахована у розмірі 45735,53 грн. Відповідно до наявної у матеріалах справи копії платіжного доручення № 2637 позивач сплатив на користь [PERSON] за вищевказаним договором грошові кошти у розмірі 45735,53 грн. Згідно із актом виконаних робіт № АОТ0000260 від 19 квітня 2014 року, складеного ТОВ «Авто Оплот», вартість відновлення автомобіля «Нісан Тіана», державний номер [NUMBER] становить 54258,64 грн. Із матеріалів справи вбачається, що 31 липня 2014 року позивачем складено доповнення до страхового акту № 986-02 від 06.03.2014 року, згідно із яким суму страхового відшкодування збільшено на 8168,23 грн. Відповідно до платіжного доручення № 8787 від 07.08.2014 року позивач перерахував на користь ЦФ ПАТ «Кредобанк», як вигодонабувача за договором страхування, кошти у розмірі 8 163,23 грн. Отже, всього розмір страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №1041578-02-10-02 від 20.11.2013 року становить 53903,76 грн. Матеріалами справи встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] на підставі полісу АВ/3371713 застрахована у ПрАТ «СК «ІнтерЕкспрес». Згідно із полісом ліміт за шкоду заподіяну майну становить 50000 грн., франшиза - 500 грн. Як вбачається із матеріалів справи, 02 квітня 2014 року позивачем направлено вимогу до ПрАТ «СК «ІнтерЕкспрес» щодо сплати страхового відшкодування у розмірі 45735,53 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В обґрунтування доводів заперечення, відповідач посилається на те, що згідно документів, які знаходяться у матеріалах справи, позивачем не доведено завдання йому матеріальної шкоди у заявленому розмірі. Крім того, у судовому засіданні не доведено факту оплати проведеного ремонту автомобіля [NUMBER]. Такі доводи відповідача спростовуються матеріалами справи. Так, згідно звіту ПАТ «СК «Вусо» №5239-70 від 31.01.2014 року та страхового акту №986-02 розраховано суму страхового відшкодування у розмірі 45\~735, 53 грн., при розрахунку враховано п. 16.4.6 Договору страхування. Відповідно до п.5.2 договору добровільного страхування наземного транспорту №1041578-02-10-02 підставою для визначення розмір збитку є рахунок СТО, рекомендованої Страховиком. Згідно із п.16.4.6 вищезазначеного договору страхування страховик має право не приймати до уваги вартість податків, зборів та інших платежів, включених до складу вартості запасних частин та робіт, до моменту завершення фактичного ремонту автомобіля та складання акту приймання-передачі виконаних робіт. На підставі заяви [PERSON] від 12 травня 2014 року та акту виконаних робіт №АОТ0000260 від 19 квітня 2014 року позивачем виготовлено звіт №5239-70/доп. та 31 липня 2014 року складено доповнення до страхового акту № 986-02 від 06.03.2014 року, де розраховано суму страхового відшкодування, яка підлягає виплаті у розмірі 8\~168, 23 грн. Таким чином, розмір шкоди страхового відшкодування, яке позивач виплатив за договором майнового страхування становить 53\~903 грн. 76 коп., що підтверджується страховими актами та відповідними платіжними дорученнями. Відповідачем не надано жодних доказів на спростування шкоди у зазначеному розмірі, клопотання про призначення судової експертизи щодо розміру завданої шкоди також не заявлено. Крім того, враховуючи ті обстави, що розмір шкоди, який позивач просить стягнути з відповідача, розрахований з урахуванням ліміту відповідальності за страховим полісом АВ/3371713 ПрАТ «СК «ІнтерЕкспрес» - 50 000 грн., якого недостатньо для відшкодування шкоди у розмірі 53 903 грн. 76 коп., то доводи відповідача про недоведеність виплати ПрАТ «СК «ІнтерЕкспрес» на користь позивача понесених збитків не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. З огляду на вищевикладені обставини, та врахувавши норми закону, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача майнової шкоди у розмірі 4403,76 грн., що складає різницю між виплатою страхового відшкодування позивачем у розмірі 53903,73 грн. та лімітом відповідальності за страховим полісом 50 000 грн. з урахуванням франшизи у розмірі 500 грн. За змістом статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: approved