Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

У липні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, в обґрунтування якого зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , в якому зареєстрована, але з 2016 року на проживає відповідачка, яка була прописана у будинку як член сім`ї колишніх власників будинку. [PERSON] [PERSON] житловим приміщенням будинку не користується, не сплачує вартість комунальних послуг, не бере участі в його утриманні, не проводить ремонти. У зв`язку з реєстрацією [PERSON] в належному позивачці будинку, остання вимушена сплачувати комунальні послуги та інші платежі, що складають додаткові матеріальні витрати та порушує її право на вільне володіння та розпорядження своєю власністю. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не подала, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно, належним чином, згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Відповідно до ч.8\~ст.178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, за згодою позивачки, ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України. Вислухавши думку позивачки та вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.316\~ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст.317\~ЦК України\~передбачено,\~що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст.\~319\~ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні майном, яке належить йому на праві власності. В судовому засіданні встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 19.03.2019 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою Оксаною Сергіївною та зареєстрованого в реєстрі за № 744, позивачка [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Вказане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 161587946 від 29.03.2019 року. Позивачка [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією її паспорта громадянина України та копією домової книги будинку. Окрім позивачки, за вказаною адресою зареєстрована з 1983 року, але з 2016 року не мешкає відповідачка [PERSON] , [INFO] , яка була прописана за вказаною адресою як член сім`ї колишніх власників житла. Вказане підтверджується копією домової книги будинку, Довідкою № 201 від 08.07.2019 року, наданою головою квартального комітету № 71 м. Запоріжжя [PERSON] . У зв`язку з реєстрацією відповідачки у належному [PERSON] житлі остання вимушена сплачувати надміру нараховані комунальні послуги та інші платежі, що складають додаткові матеріальні витрати, та порушується її право на володіння та розпорядження своєю власністю. Таким чином, вивчивши надані в обґрунтування позовних вимог письмові докази та проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачка [PERSON] , [INFO] , з 2016 року не проживає у належному позивачці будинку, житловим приміщенням якого не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, не сплачує комунальні послуги, не є членом сім`ї власника житлового будинку, а тому є такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання є\~Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV. Відповідно до\~ст. 3 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Згідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до\~ст. 11 цього Закону\~орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Оскільки після визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком [ADDRESS] , позивачка не зверталась з вимогами до органу реєстрації про зняття відповідачки з реєстраційного обліку та їй не було відмовлено у цьому, то зазначену вимогу суд вважає передчасною. Крім того, судом не може вирішуватися вимога щодо зняття з реєстрації [PERSON] без залучення до участі у справі в якості відповідача органу реєстрації. Таким чином, вимога позивачки про зняття з реєстрації відповідачки не підлягає задоволенню.

Outcome: partial