Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

У липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Нетішинський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про стягнення пені за прострочення строку сплати аліментів. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що згідно рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради №294/2014 від 11.09.2014 року опікуном малолітньої [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03.11.2014 року здійснено заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання рішення Нетішинського міського суду від 24.09.2010 року, яким стягувача [PERSON] замінено на нового стягувача [PERSON] , як опікуна малолітньої дитини. Стверджує, що відповідач аліменти на утримання власної дочки [PERSON] , [INFO] не сплачує, тим самим не виконує вищезазначене судове рішення. Внаслідок чого станом на 31.05.2016 року за період з листопада 2014 року по травень 2016 року утворилася заборгованість по виплаті аліментів, згідно виконавчого листа №2-1112/10 від 24.09.2010 року, виданого Нетішинським міським судом Хмельницької області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів, на утримання дочки [PERSON] , в розмірі 41798,25 гривень. Таким чином, позивачка вважає, що розмір пені за несплату аліментів відповідачем за період з 01.11.2014 року по 31.05.2016 року, підлягає стягненню з останнього в розмірі 12714,44 гривень. Суд зазначає, що 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.9 Розділу VII Перехідних Положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Отже, подальший розгляд цієї справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження, що передбачено новою редакцією ЦПК України. Ухвалою суду від 11.07.2016 року позовну заяву залишено без руху та надано термін на виправлення недоліків. Ухвалою суду від 18.07.2016 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду від 03.08.2016 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили ухвали суду у справі №4-с/679/36/2016 за скаргою [PERSON] на бездіяльність державних виконавців відділу державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області. Ухвалою суду від 23.05.2017 року суддя Базарник Б.І. прийняв вказану цивільну справу до свого провадження. Ухвалою суду від 23.11.2018 року поновлено провадження у справі та призначено до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явилися, проте подали заяви кожен окремо, в яких просили проводити судове засідання без їх участі. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані сторонами докази, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до висновку про те, що позовна заява не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Судом встановлено, що рішенням Нетішинського міського суду від 24.09.2010 року стягнуто з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно із рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22.08.2014 року [PERSON] та [PERSON] було позбавлено батьківських прав щодо дочки [PERSON] , у зв`язку з чим рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області №294/2014 від 11.09.2014 року опікунами малолітньої [PERSON] призначено позивачку по справі [PERSON] та її чоловіка [PERSON] Ухвалою Нетішинського міського суду від 03.11.2014 року здійснено заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання рішення Нетішинського міського суду від 24.09.2010 року, яким стягувача [PERSON] замінено на нового стягувача - [PERSON] , як опікуна малолітньої дитини. Рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області №258/2016 від 18.08.2016 року опіку над [PERSON] припинено та визнано таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області №294/2014 від 11.09.2014 року. Ухвалою Нетішинського міського суду від 20.04.2018 року скаргу [PERSON] на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, правонаступником якого є Нетішинський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, правонаступником якого є Нетішинський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Гордійчука С.М. щодо ненадання розрахунку заборгованості по аліментах. Як вбачається із довідки-розрахунку, здійсненого заступником начальника Нетішинського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Гордійчуком С.М. борг за період з 01.11.2014 року по 01.06.2016 року становить 41798 гривень 25 копійок. Відповідно до розрахунку пені, за період з 01.11.2014 року по 31.05.2016 року, пеня становить 12714 гривень 44 копійки. Проте, постановою заступника начальника Нетішинського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Гордійчука С.М., виконавче провадження №35119581 від 28.02.2019 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку на утримання доньки [PERSON] , [INFO] закінчено, у зв`язку із чим припинено чинність арешту майна та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла через ухилення від їх сплати відповідачем. Також, в ході судового розгляду справи надані позивачкою докази жодним чином не підтверджують вини відповідача у простроченні сплати аліментів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, є дієвим стимулом належного виконання обов`язку. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України). Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відтак, суд прийшов до висновку, що позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів на утримання дочки [PERSON] , а тому, в силу вимог ст.196 СК України, суд не вбачає права позивачки на відшкодування неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, оскільки виконавче провадження закінчене. Не підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати.

Outcome: dismissed