Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

У листопаді 2015 року заявник [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту смерті [PERSON], [INFO], місце смерті [ADDRESS], яка настала [INFO] року. Обґрунтування свої х вимог зазначає про те, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Факт смерті засвідчено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.06.2015 року виданого Ялтинським відділом Кримського республіканського бюро судово-медичної експертизи. Звернувшись до відділу реєстрації актів цивільного стану Голосіївського РУЮ м. Києва для отримання у встановлений законом порядок свідоцтва про смерть чоловіка [PERSON] відмовлено його видачі, посилаючись на те, що медичний висновок складено російською мовою та видано на тертої, яка у відповідності до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», визнана тимчасово окупованою. Відповідно до ч. 2 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченим законом. Заявник з посиланням на п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що [PERSON] , [INFO], уродженець міста Донецьк померла [INFO] року у [ADDRESS]. В судове засіданні [PERSON] не з'явилась на адресу суду наділано телефонограму, в якій просила її задовольнити повністю. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився. Надіслав до суду заяву у якій просив суд слухати справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року у місті Донецьк, що підтверджується паспортом серії [NUMBER] виданий Ленінським РВУ МВС України у м. Донецьку 11.07.2003 року. 05 березня 1994 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про р укладання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 7). З матеріалів лікарського свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.06.2015 року (а. с. 28) вбачається, що [PERSON], [INFO], уродженець міста Донецьк помер [INFO] року [ADDRESS]. Відповідно до п.1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно п. 2 розділу 5 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні підставою для державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, згідно ст. 1 вказаного Закону тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобов'язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв'язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст. 5 Закону). Отже, враховуючи положення вищевказаних положень закону, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви [PERSON], остання є такою, що знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому, на думку суду, підлягає задоволенню, оскільки оцінені судом докази дають підстави для встановлення факту смерті громадянки України - [PERSON], [INFO]. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались заявники, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог заяви повністю.

Outcome: approved