Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття особи з реєстраційного обліку. В обґрунтування поданої заяви позивач [PERSON] зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] , в якій зареєстрована відповідач - [PERSON] , однак фактично там не проживає. Наголошує, що реєстрація відповідача у вказаній квартирі позбавляє її можливості користуватись та розпоряджатись належним їй майном. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`являлася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.03.2016 року та інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 54811954. В даній квартирі зареєстрована [PERSON] , що підтверджується довідкою № 57355 від 20.07.2020 року, виданою відділом обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Водночас за правилом ч. 2 ст. 405 ЦК, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно акту від 26.10.2020 року, складеного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , затвердженого керуючим об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ОСББ Улюблена Оселя» [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з березня 2016 року. Судом встановлено, що відповідач добровільно не проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , без поважних причин понад один рік. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved