Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачі у цій квартирі тривалий час не проживають, були зареєстровані у ній попереднім власником, в жилому приміщенні не з`являються, та відповідно до п.12 договору купівлі-продажу, [PERSON] , як попередній власник, повинна була скасувати свою реєстрацію та інших осіб, нею зареєстрованих, в строк до 06.12.2017 року, але в добровільному порядку зробити це відповідачі відмовляються, що тягне за собою для позивача понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та суттєво обмежує його права як власника на розпорядження своїм майном. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на їх задоволенні наполягав з підстав, викладених у позові, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідачі в судове засідання також не з`явились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем реєстрації були повідомлені належним чином, зокрема, судовими викликами на адресу суду та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі та інших клопотань на адресу суду не надсилали. При цьому слід зазначити, що на адресу відповідачів було направлено копію ухвали про відкриття провадження, в якій встановлено строк для подання ними до суду відзиву на позовну заяву, однак, до даного часу такого відзиву суду надано не було. За таких обставин, на підставі ст. 280 ЦПК України та зі згоди позивача суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його права використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2017 року належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними документами, а саме: договором купівлі-продажу від 29.11.2017 року, реєстраційний номер 1357, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.11.2017 року. Відповідно до п.12 вищезазначеного договору купівлі-продажу продавець та інші особи, що зареєстровані у відчужуваному нерухомому майні, зобов`язані знятись з реєстраційного обліку в строк до 06.12.2017 року. Разом з тим, згідно довідки, виданої відділом реєстрації Новокаховської міської ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 03.07.2020 року №04-04/4813 у квартирі [ADDRESS] , зареєстровані відповідачі - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Отже, в добровільному порядку свою реєстрацію в цій квартирі [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] не скасували , тобто так і не виконали обов`язок, передбачений договором купівлі-продажу від 29.11.2017 року. Згідно акту непроживання від 10.07.2020 року, складеного депутатом Новокаховської міської ради [PERSON], відповідачі не проживають за місцем реєстрації з липня 2017 року. Судом встановлено, що відповідачі не перебувають у родинних відносинах з позивачем та були зареєстровані у квартирі [ADDRESS] попереднім власником квартири - відповідачкою [PERSON] .. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція ВСУ згідно з постановою від 16.11.2016 року №6-709цс16). У відповідністю із постановою Верховного Суду України від 05.11.2014 року у справі №6-158цс14 право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з зазначеного, відповідно до положень ст. 391 ЦПК України, [PERSON] як власник житла, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження майном. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог позову відповідачі суду не надали. Отже, з огляду на всі встановлені судом обставини, суд вважає, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , оскільки їх право користування спірною квартирою є похідним від права користування нею колишньою власницею- [PERSON] , яка його втратила в зв`язку із укладенням 29.11.2017 року договору купівлі-продажу, згідно з яким [PERSON] є новим власником цієї квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved