Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 0,0669 га, надану для обслуговування житлового будинку та господарчих споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді будинку та господарчих споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також земельної ділянки площею 0,0669 га, призначеної для будівництва та обслуговування будинку та господарчих споруд, що розташована за тією ж адресою. Після смерті чоловіка вона фактично вступила в управління та володіння будинком, оскільки і після його смерті продовжувала проживати в будинку. Коли вона звернулась до приватного нотаріуса Дряблової Н.Ф. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, то отримала лише свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок. Їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі. Представник Марганецької міської ради в судове засідання не з'явився, про слухання справи відповідач повідомлений належним чином, заяви та клопотань, а також відзивів від нього не надходило. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань, а також відзивів від нього не надходило. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, вивчивши спадкову справу № 64/2016, яка була заведена після смерті [PERSON], суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є дружиною [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.6). [INFO] [PERSON] помер (а.с.8). На день смерті [PERSON] належав на праві приватної власності домоволодіння [ADDRESS] та вклади в банківських установах. У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Марганецького міського нотаріального округу Дряблової Н.Ф. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], оскільки вона є спадкоємцем першої черги за законом. 05 жовтня 2017 року позивач отримала два свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарчими будівлями [ADDRESS], та на вклади в банківській установі. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку за тією ж адресою їй було відмовлено з тих підстав, що у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на зазначену земельну ділянку (а.с.12). Відповідно до ст.125 ЗК України України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч.1 і ч.2 ст.126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Як вбачається з матеріалів справи, згідно державного акту на право приватної власності на землю № 1238 від 24 березня 1994 року (а.с.13) земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності матері померлого [PERSON] - [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.7). Згідно договору довічного утримання (а.с.28) який знаходиться у спадковій справі, померлий [PERSON] прийняв від померлої [PERSON] 7/8 частин житлового будинку з господарчими спорудами та приватизовану земельну ділянку за адресою [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] померла [INFO] (а.с.7) [PERSON] за життя набув у власність земельну ділянку площею 0,0669 га по [ADDRESS], але до дня смерті не отримав свідоцтво про право власності на неї. Згідно довідки голови квартального комітету 23 кварталу Марганецької міської ради [PERSON] до моменту своєї був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS]. За цією ж адресою також були зареєстровані його дружина [PERSON] та син [PERSON] (а.с.4). [PERSON] відмовився від спадщини на спадкове майно, яке залишилося після смерті батька (а.с.1). З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті свого чоловіка [PERSON] Статтею 1222 ЦК України встановлено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як зазначає Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст.1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст.1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК). Також, відповідно до ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянко, на якій вони розміщені. Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Таким чином, право [PERSON] на спадщину, яке він отримав після смерті [PERSON] за договором довічного утримання, перейшло після його смерті до [PERSON], як єдиного спадкоємця. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що задоволення позовних вимог [PERSON] не спричинить порушення прав, свобод чи інтересів інших осіб, приходить до висновку про необхідність задовольнити позов та визнати за нею право власності на вищевказану земельну ділянку.

Outcome: approved