Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

У листопаді 2015 р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить надати додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті дідуся [PERSON], який помер [INFO], в якій позивач просить визначити додатковий строк терміном в 1 місяць для прийняття спадщини у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS], що залишилася після смерті її дідуся [PERSON], що помер [INFO], який заповідав їй вказану частину квартири. Позов мотивований тим, що [INFO] помер її дідусь [PERSON], який постійно мешкав до дня смерті за адресою: [ADDRESS]. Двокімнатна квартира належала на праві приватної власності її дідусеві і його дружині [PERSON] в рівних частках. Обоє залишили заповіт на ім'я позивача, який було завірено нотаріально та зареєстровано в спадковому реєстрі - 17.08.2010 року. Бабуся [PERSON] померла в січні 2014 р., в червні 2015 р. вона отримала в Чотирнадцятій Київській державній нотаріальній конторі свідоцтво на право власності на 1/2 частка квартири [ADDRESS]. Після смерті бабусі в березні 2014 р. вона переїхала в цю квартиру, де і проживаю разом з дітьми постійно. 08.06.2015 р. в Чотирнадцятій Київській державній нотаріальній конторі їй було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] в зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Проживаючи з березня 2014 р. в спірній квартирі, де 1/2 частка квартири належить їй, вона не могла зареєструвати дітей та своє проживання за цією адресою так як ще не отримала свідоцтво на право власності і зареєстрована в [ADDRESS]. Для отримання спадщини вона не змогла вчасно звернутись із заявою у нотаріальну контору. На той час вона проживала сама без чоловіка і мала на утриманні двох неповнолітніх дітей [INFO] та [INFO]. Оскільки з боку родичів та чоловіка ніякої підтримки не мала, вона не в змозі була сплатити кошти для відкриття сплави. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні по викладеним в позові обставинам. Додала, що право власності на другу частину вищевказаної квартири вона зареєструвала на підставі свідоцтва про право на спадщину. На своєму утриманні вона має 2-х малолітніх дочок: 2007 та 2012 року народження. З 31.07.2012 р. вона перебувала у декретній відпустці, їй була призначена допомога на дитину та інших доходів вона не мала. Чоловік пішов від неї, а його батьки їй матеріально не допомагали, тому вона не мала коштів для на оплату нотаріальних послуг для звернення до нотаріуса. Але після смерті бабусі вона постійно проживала у спірній квартирі, доглядала дідуся до смерті та іншого житла, крім цієї квартири, не має. Вказує, що додаткового строку тривалістю у 1 місяць їй буде достатньо. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог закону. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з цим, суд на підставі ст.ст.169 ч.4, 224 ч.1 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, встановивши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло належала [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах (а.с. 9). Бабуся позивача - [PERSON] померла в січні 2014 р., залишила заповіт на ім'я позивача, який було завірено нотаріально та зареєстровано в спадковому реєстрі - 17.08.2010 року, в червні 2015 р. позивач отримала в Чотирнадцятій Київській державній нотаріальній конторі свідоцтво на право власності на 1/2 частка квартири [ADDRESS] (а.с. 10). Право власності на вказану частину зареєстровано позивачем у встановленому законом порядку, що підтверджено витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Після смерті бабусі в березні 2014 р. позивач переїхала до вищевказаної квартири, де і проживає разом з дітьми постійно. Позивач [PERSON], [INFO], має на утриманні двох малолітніх дітей: [INFO] та [INFO] (а.с. 13, 14). Дідусь позивача - [PERSON] також залишив заповіт від 17.08.2010 р. на ім'я позивача, який посвідчено 17.08.2010 р. приватним нотаріусом КМНО Перевертуном О.Ю. за реєстром № 691 (а.с. 6, 7). [INFO] помер дідусь позивача, [PERSON], який постійно мешкав до дня смерті за адресою: [ADDRESS], смерть зареєстровано [INFO] відділом реєстрації смерті актовим записом № 15403, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 4). 08.06.2015 р. було заведено спадкову справу, що підтверджено витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с. 5). 08.06.2015 р. за вих.№ 2558 Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] в зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с. 8). Судом було досліджено копію спадкової справи № 395/2015 заведеної після смерті [PERSON], [INFO] щодо майна померлого, з якої вбачається, що інші спадкоємці після смерті спадкодавця з заявами про прийняття спадщини не звертались (а.с. 31-39). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що позивачу було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON], в зв'язку з пропущенням 6-ти місячного строку, встановленого ст.1270 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови N 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Як роз'яснено Верховним Судом України у п.26 постанови Пленуму від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження у справі за позовом особи про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку про прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням викладеного, а також того, що судом встановлено, що позивачка є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON], інших спадкоємців в померлого немає, право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири оформлено позивачем, крім того строк на звернення із заявою про прийняття спадщини у вигляді другої 1/2 частини позивачкою пропущено з поважних причини, суд приходить до висновку, що обраний нею такий спосіб захисту свого порушеного права як визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права. Статті 10, 11, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.1220, 1222, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved