Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

У листопаді 2013р. позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог від 04.12.2013 р., поставлено питання про визнання за нею право власності на автомобіль Daewoo Lanos, чорного кольору, держаний номер [NUMBER] 2006р. випуску, кузовний номер: [NUMBER], припинення за відповідачем права власності на вказаний автомобіль, анулювання свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу та стягнення з неї на користь відповідача грошової компенсації, що становить ? вартості автомобіля. В обгрунтування вимог зазначено, що під час шлюбу подружжям було придбано зазначений вище автомобіль, однак оскільки взаємопорозуміння стосовно розподілу спільного майна не досягнуто, позивач звернулася до суду. В ході розгляду справи на депозитний рахунок суду позивачем було внесено суму в розмірі 17000,00 грн., оскільки сторонами узгоджено, що вартість автомобіля становить 34000,00 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Відповідач у судовому засіданні підтвердив, що не заперечує проти отримання 17000,00 грн. за свою частку у спільному автомобілі, проте вказав, що додаткові витрати по зняттю автомобіля з реєстрації він не хоче сплачувати. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що між [PERSON] та [PERSON] 28.07.1995 року було укладено шлюб, зареєстрований відділом РАГС Рильського району Курської області Російської Федерації, про що складений актовий запис № 179. В період шлюбу, 30.11.2006 року подружжям було придбано автомобіль Daewoo Lanos, чорного кольору, держаний номер [NUMBER] 2006р. випуску, кузовний номер: [NUMBER]. Судом установлено, що на даний час подружжя має намір розірвати шлюбні відносини та поділити спільно нажите майно в судовому порядку. Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Сторони під час судового розгляду справи з урахуванням висновку експерта-оцінювача від 04.12.2013 р. погодились, що вартість вищезгаданого автомобіля становить 34000,00 грн. Відповідно до квитанції №ПН2600215 від 13.02.2014 р. [PERSON] на депозитний рахунок суду були внесені грошові кошти в розмірі 17000,00 грн. з метою виплати відповідачу належної йому частки спільного майна. Слід зазначити, що в постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме в п. 25 роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідач надав свою згоду на грошову компенсацію частки спільного майна. За змістом ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, з урахуванням положень ст.71 СК України, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог щодо визнання за позивачем права власності на спільний автомобіль та стягнення з позивача (з коштів, внесених на депозитний рахунок суду) на користь відповідача в порядку компенсації частки вартості автомобіля в сумі 17000,00 грн. Щодо вимоги про анулювання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів передбачений постановою КМУ №1388 від 07.09.1998 р. із відповідними змінами, і такої підстави, як анулювання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ршенням суду, не містить. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позову майнового характеру. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial