Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

У липні 2017 року позивач Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» (далі по тексту - позивач, університет) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON].) про відшкодування вартості навчання. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом університету №2-305 від 01.09.2014 відповідача було зараховано до докторантури університету за державним замовленням за спеціальністю 05.12.17 «Радіотехнічні та телевізійні системи». 01.09.2014 між сторонами було укладено Угоду №8 про підготовку докторанта за рахунок державного замовлення. Наказом №2-312 від 15.09.2014 відповідачу було призначено стипендію у розмірі 5 828 грн. 00 коп. з 01.09.2014; наказом №2-161 від 09.11.2015 відповідачу було збільшено розмір стипендії до 6 922 грн. 00 коп. з 01.09.2015; наказом №2-20 від 17.02.2016 відповідачу було збільшено розмір стипендії до 7 612 грн. 00 коп. з 01.01.2016. 07.11.2016 Вченою радою університету було прийнято рішення про відрахування відповідача з докторантури за невиконання індивідуального плану роботи докторанта без поважних причин. Наказом №2-154а від 08.11.2016 відповідача було відраховано з докторантури університету з 08.11.2016 за невиконання індивідуального плану роботи. Позивач зазначає, що відповідно до п. 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України №309 від 01.03.1999 (далі по тексту - Положення), відповідач має відшкодувати позивачу вартість навчання в докторантурі, розмір якої складає 160 120 грн. 00 коп. - отримана відповідачем з вересня 2014 року по листопад 2016 року стипендія; 15 343 грн. 20 коп. - видатки на оплату наукового керівника та видатки на навчальні витрати з вересня 2014 року по листопад 2016 року; а всього позивач просить стягнути з відповідача 175 463 грн. 20 коп. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просив відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що наказом університету №2-305 від 01.09.2014 відповідача було зараховано до докторантури університету за державним замовленням за спеціальністю 05.12.17 «Радіотехнічні та телевізійні системи». (а.с. 9) 01.09.2014 між сторонами було укладено Угоду №8 про підготовку докторанта за рахунок державного замовлення. (а.с. 10) Наказом №2-312 від 15.09.2014 відповідачу було призначено стипендію у розмірі 5 828 грн. 00 коп. з 01.09.2014. (а.с. 11) Наказом №2-161 від 09.11.2015 відповідачу було збільшено розмір стипендії до 6 922 коп. 00 коп. з 01.09.2015. (а.с. 12-13) Наказом №2-20 від 17.02.2016 відповідачу було збільшено розмір стипендії до 7 612 грн. 00 коп. з 01.01.2016. (а.с. 14-15) 07.11.2016 Вченою радою університету було прийнято рішення про відрахування відповідача з докторантури за невиконання індивідуального плану підготовки без поважних причин. (а.с. 16) Наказом №2-154а від 08.11.2016 відповідача було відраховано з докторантури університету з 08.11.2016 за невиконання індивідуального плану роботи. (а.с. 17) Відповідно до п. 22 Положення, аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України. В обґрунтування вартості навчання позивачем надано до суду накази про призначення стипендії відповідачу, однак, суд не бере їх до уваги, оскільки ці накази не є належними доказами, які б підтверджували реально отриманої відповідачем стипендії саме у зазначеному позивачем розмірі. Водночас, слід зазначити, що належними доказами отриманої стипендії у зазначеному позивачем розмірі можуть бути первинні бухгалтерські документи, згідно яких можливо було би встановити розмір виплаченої відповідачу стипендії та спосіб її виплати. Також, згідно заявлених позовних вимог, позивач просить стягнути 15 343,20 грн., що є видатками на оплату наукового керівника та видатками на навчальні витрати з вересня 2014 року по листопад 2016 року, однак, в обґрунтування зазначеної суми позивач не надає доказів, на підставі яких вона була нарахована, та відповідного розрахунку заборгованості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Оскільки, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору не відшкодовуються. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: dismissed