Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

У липні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, просять стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 липня 2013 року у розмірі 437211 грн 37 коп., а також судові витрати - 2102 грн. Позов обґрунтовано тим, що 15 липня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, за яким останньому відкрито кредитний рахунок з встановленим кредитним лімітом 300 грн, який в подальшому було збільшено до 4000 грн. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору відповідач надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, а також був проінформований про всі умови укладеного Договору та наслідки невиконання такого. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за вказаним Договором виконало, а саме відповідачу було надано можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, але відповідач коштів не повернув та припинив виконувати договірні зобов`язання. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 30 квітня 2020 року має заборгованість у розмірі 437 211 грн 37 коп., з яких 3910,50 грн - заборгованість за тілом кредиту, 433 300 грн 87 коп - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 16 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 13 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про огляд веб-сайту позивача. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 4 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 16 листопада 2020 року представником відповідача [PERSON] - Колотило Л.М. до суду подано відзив на позов АТ КБ «Приватбанк», в якому представник відповідача проти задоволення позову заперечує, просить застосувати строк позовної давності до вимог банку. У судове засідання 16 грудня 2020 року представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутністі; позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Колотило Л.М. в судовому засіданні 16 грудня 2020 року проти позовних вимог заперечувала. Додатково пояснила, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення з позовом до суду. Право позивача було порушено з часу, коли [PERSON] припинив здійснювати платежі по погашенню кредиту, а саме 13 травня 2014 року, і з того часу минуло вже більше трьох років. Просила застосувати строк позовної давності до вимог банку. Заслухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом установлено, що 15 липня 2013 року [PERSON] підписав заяву, відповідно до якої погоджується на отримання карткового кредиту з кредитним лімітом. У цій же заяві зазначено, що така заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку - становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості, станом на 30 квітня 2020 року має заборгованість у розмірі 437 211 грн 37 коп., з яких 3910,50 грн - заборгованість за тілом кредиту, 433300 грн 87 коп - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Із анкети-заяви та довідки ПАТ КБ «Приватбанк» випливає, що [PERSON] відповідно до кредитного договору №б/н від 15 липня 2013 року отримано того ж дня кредитну картку № [NUMBER] , термін дії якої з 15 липня 2013 року до серпня 2016 року, з розмір кредитного ліміту 4000 грн.; пізніше [PERSON] отримано кредитну картку № [NUMBER] , термін дії якої з 16 вересня 2013 року до квітня 2017 року (а.с.20-22). Підтверджень щодо отримання [PERSON] в межах кредитного договору №б/н від 15 липня 2013 року інших кредитних карток за його письмовою заявою чи щодо іншого збільшення розміру кредитного ліміту - матеріали справи не містять. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки надані банком складові кредитного договору, крім заяви-анкети, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 липня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Вказаний правовий висновок також викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року (у справі № 342/180/17). За таких обставин банк має право вимагати стягнення з боржника лише тіла кредиту в розмірі 3 910 грн 50 коп., за умови надання доказів неповернення такого. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно із ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Аналіз дослідженої судом виписки руху коштів за картковим рахунком [PERSON] свідчить про те, що він активно користувався кредитними коштами за період із липня 2013 року по 26 грудня 2015 року (останнє поповнення карткового рахунку в розмірі 100 грн). Після цього відбувалось автоматичне списання заборгованості з кредитного ліміту, а 21 січня 2020 року мало місце автоматичне погашення простроченої заборгованості з іншої банківської картки відповідача у розмірі 3 000 грн, тобто без волі відповідача (а.с. 17-19). Крім цього суд враховує, що строк дії виданої [PERSON] банківської картки, а відтак і укладеного з ним кредитного договору - спливає 30 квітня 2017 року. З огляду на викладені фактичні обставини справи, а також беручи до уваги, що позов про стягнення заборгованості здано на пошту лише 21 липня 2020 року, тобто поза межами загального трирічного строку позовної давності, то суд вважає за можливе застосувати до вимог банку строк позовної давності за клопотанням представниці відповідача. До платежу «Автоматичне погашення простроченої заборгованості із карти [NUMBER] » від 21 січня 2020 року, відображеного позивачем у довідці про рух коштів, суд відноситься критично, оскільки такий вид погашення кредиту як «Автоматичне погашення простроченої заборгованості із карти [NUMBER] » анкета-заява, з якими ознайомлений та яка підписана [PERSON] - не містять відомостей про те, що відповідач уповноважив АТ КБ «Приватбанк» проводити автоматичне списання коштів у рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №б/н від 15 липня 2013 року з його карти [NUMBER] , а тому вказаний платіж не перериває перебіг строку позовної давності. З огляду на викладене, в задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed