Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

У листопаді 2017 [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач-1), [PERSON] (далі - відповідач-2), [PERSON] (далі - відповідач-3), в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням додаткових обгрунтувань від 31.10.2018 року та від 31.01.2019 року, позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно - житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги є син - [PERSON] , батько - [PERSON] , дружина - [PERSON] . Звернувшись до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого чоловіка [PERSON] , у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на вказаний будинок. Як вбачається з довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 05.11.2013 року № 2381, житловий будинок [ADDRESS] на праві власності не реєструвався. Відповідач-2 [PERSON] 13.12.2013 року звертався до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь дружини спадкодавця [PERSON] . Відповідач-3 [PERSON] звертався до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, проте позовна заява була залишена без розгляду за заявою позивача. Право власності на житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами підтверджується: рішенням № 1096 від 29.06.1954 року виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих; планом з управління в справах архітектури м. Києва земельної ділянки по [ADDRESS] , що рішенням виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих від 21.02.1952 року № 134 за проектом управління в справах архітектури м. Києва відведено в безстрокове користування земельну ділянку під забудову [PERSON] , площею 523 кв.м.; копією довідки про склад сім`ї; копією довідки про те, що [PERSON] з 29.07.1981 року по день смерті [INFO] був зареєстрований по [ADDRESS] ; копією технічного паспорту на будинок [ADDRESS] ; копією довідки, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації від 05.11.2013 року № 2381. Позивачка зазначає, що на час побудови житлового будинку [ADDRESS] році виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації. У відзиві на позовну заяву від 01.03.2018 року відповідач-1 Київська міська рада просила, на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу у відсутність представника Київської міської ради. Відповідачем-3 [PERSON] 06.03.2018 року було подано позовну заяву до Киїської міської ради. З урахуванням доповнень до позовної заяви від 24.05.2018 року та від 05.11.2018 року, [PERSON] просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/3 частина житлового будинку, з правом власності і на технічне устаткування, газ, вода, санвузол, каналізація. Свою позовну заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що він є батьком спадкодавця та звертався до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, але постановою від 18.02.2015 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті померлого сина [PERSON] , у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності будинок (спадкове майно). [PERSON] наголошує, що він є інвалідом 2-ої групи, тому має право на обов`язкову частину у спадщині, а відсутність свідоцтва про право власності не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відзиві на позовну заяву [PERSON] від 12.04.2019 році, позивачка зазначає, що 18.03.2016 року [PERSON] звертався до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , а саме на 1/3 частку будинку по [ADDRESS] . Однак ухвалою суду від 27.10.2016 року вказаний позов залишено без розгляду за заявою позивача, тому [PERSON] не зацікавлений в отриманні спадкового майна. Також позивачка наголошує, що протягом багатьох років [PERSON] не проживав разом з [PERSON] , не доглядав його та жодним чином не допомагав. Крім того, жодних передбачених законом дій щодо бажання прийняти спадщину [PERSON] не вчиняв, до державних органів, уповноважених на оформлення права власності не звертався, на відміну від інших спадкоємців. Тому вважає, що позовні вимоги [PERSON] є незаконними, безпідставними та необґрунтованими. Крім того, останній не надав суду необхідних доказів та відповідної правової норми в обґрунтування своїх вимог, а тому необхідно відмовити в задоволенні цього позову. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, а у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Відповідач-2 [PERSON] у судовому засіданні просив позов [PERSON] задовольнити, а у задоволені позову [PERSON] відмовити Відповідач-3 [PERSON] та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] , просили задовольнити позовні вимоги [PERSON] . Відповідач-1 Київська міська рада в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутністю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що проживає по [ADDRESS] з 1972 року, позивачка та відповідач-2 проживають там з 1980 року по сьогодні, тільки вони займаються будинком, утримують його. Відповідача-3 бачив на похованні [PERSON] . Останній ніколи не проживав у спірному будинку, його ніколи не бачили, зі слів матері свідка, відповідач-3 не приймав участь у будівництві. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що проживає по [ADDRESS] з 1984 року, позивачку та відповідача-2 знає все своє життя, вони утримують будинок. Відповідача-3 ніколи не бачив, він ніколи там не проживав, зі слів матері свідка, приходив декілька разів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 27.11.2017 року було відкрито провадження у справі. Протокольною ухвалою суду від 26.02.2018 року, ухвалено провести розгляд справи у загальному позовному провадженні та провести 26.02.2018 року підготовче засідання. Ухвалою суду від 26.02.2018 року, відкладено підготовче судове засідання, витребувано в Першій Київській нотаріальній конторі копію спадкової справи № 1161/2013, що заведена 07.10.2013 року щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 15.05.2018 року, до матеріалів справи долучено копію спадкової справи та відзив відповідача-1, звернення відповідача-3. Ухвалою суду від 15.05.2018 року, відкладено підготовче судове засідання, зустрічну позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Протокольною ухвалою суду від 23.08.2018 року, до матеріалів справи долучено доповнення до зустрічної позовної заяви. Ухвалою суду від 06.11.2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно повернуто позивачу. Постановою Київського апеляційного суду від 15.02.2019 року, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06.11.2018 року по визнання неподаною та повернення позовної заяви [PERSON] скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 12.03.2019 року, позовну заяву [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] до Київської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Протокольною ухвалою суду від 12.04.2019 року, до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву [PERSON] , задоволено клопотання про виклик свідків. Протокольною ухвалою суду від 12.04.2019 року, до матеріалів справи долучено відповідь на запит адвоката. Ухвалою суду від 07.06.2019 року, закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по справі. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 16.07.2013 року (т.1 а.с.24). Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його син [PERSON] , батько - [PERSON] та дружина [PERSON] . 21 жовтня 2013 року до Першої Київської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті ( [INFO] ) сина [PERSON] (т.1 а.с.114). 13 грудня 2013 року до Першої Київської державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті ( [INFO] ) чоловіка [PERSON] (т.1 а.с. 122). 13 грудня 2013 року до Першої Київської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті ( [INFO] ) батька [PERSON] на користь дружини померлого [PERSON] (т.1 а.с. 123). 18 лютого 2015 року постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з ненаданням правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності померлого на житловий будинок, господарські будівлі та споруди (т. 1 а.с.189). 31 жовтня 2017 року постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує право власності померлого на вказану частку житлового будинку (т. 1 а.с.203). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). Зі змісту ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як передбачено ч. 1, 5 ст. 1239 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Позивачі звертаючись до суду зазначають, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] підтверджується наступники документами: рішенням № 1096 від 29.06.1954 року виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих; планом з управління в справах архітектури м. Києва земельної ділянки по [ADDRESS] , що рішенням виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих від 21.02.1952 року № 134 за проектом управління в справах архітектури м. Києва відведено в безстрокове користування земельну ділянку під забудову [PERSON] , площею 523 кв.м.; копією довідки про склад сім`ї; копією довідки про те, що [PERSON] з 29.07.1981 року по день смерті [INFO] був зареєстрований по [ADDRESS] ; копією технічного паспорту на будинок [ADDRESS] ; копією довідки, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації від 05.11.2013 року № 2381. Між тим, вищезазначені документи не є правовстановлюючими та не підтверджують право власності померлого [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Крім того, як вбачається з технічного паспорта на будинок [ADDRESS] , спірний будинок не введено в експлуатацію (т.1 а.с.28-31) Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] є новоствореним майном, проте його державну реєстрацію не було проведено, що підтверджується довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації від 05.11.2013 року № 2381 (т.1 а.с.32). Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом спадкування згідно з нормами статей 1216, 1218 ЦК України. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Так, суду не будо надано відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту на будування житлового будинку [ADDRESS] Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Основною умовою для визначення статусу нерухомого майна будь-якого об`єкта нерухомості є державна реєстрація прав на нього. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Положення ч. 2 ст. 331 ЦК слід розуміти у системному зв`язку із положенням ст. 182 ЦК щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає ніяких винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини, адже відповідно до ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що у зв`язку з не проведенням державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] та не введенням будинку в експлуатацію, такий не набув статусу майна та не входить до складу спадщини, після померлого [PERSON] , тому не може бути предметом поділу та визнання на нього права власності за позивачем та відповідачем-3. Від так, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову [PERSON] до Київської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та позову [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, слід відмовити. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed