Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що 04 листопада 2012 року помер [PERSON] За життя [PERSON] склав заповіт, яким належне йому майно заповів [PERSON] Посилаючись на те, що вона є біологічною донькою [PERSON], а відтак спадкоємцем першої черги, факт родинних відносин встановлено рішенням суду, на момент смерті [PERSON] була неповнолітньою, а отже за законом має право на обов'язкову частку у спадщині, однак не може реалізувати своє право на спадщину з огляду на те, що на ім'я спадкоємця [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, просила визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що відкрилась внаслідок смерті [PERSON], померлого 04 листопада 2012 року, видані [PERSON] У судовому засіданні представник позивача неодноразово уточнював позовні вимоги. Остаточно просив на підставі ст. 53 КпШС України встановити факт родинних відносин між [PERSON] і померлим [PERSON], визнати за [PERSON] право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON], скасувати свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані [PERSON] та [PERSON], в ? частині та визнати за [PERSON] право власності на ? частину спадкового майна після смерті [PERSON] Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що у свідоцтві про народження [PERSON] батько записаний не зі слів матері, а відтак підстави для задоволення позову відсутні. Треті особи [PERSON], [PERSON] допитані у судовому засіданні як свідки, у подальшому подали до суду заяви, у яких просили справу розглядати у їх відсутність. Заслухавши доводи представника позивача, представника відповідачів, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом установлено, що 04 листопада 2012 року помер [PERSON] (а.с. 31). За життя, 03 травня 2012 року, [PERSON] залишив заповіт, яким належне йому майно заповів [PERSON] (а.с. 33). 17 травня 2012 року [PERSON] залишив заповіт, яким заповів належну йомуземельну ділянку площею 6,44 га, що розташована на території Сулимівської сільської ради Яготинського району Київської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та земельну ділянку №111, площею 3,0900 га, що розташована на території Сулимівської сільської ради Яготинського району Київської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, [PERSON] (а.с. 45). У визначений законом строк [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а.с. 30, 42) та отримали свідоцтва про право на спадщину заповітом. Однак рішенням Яготинського районного суду Київської області від 23 вересня 2014 року встановлено, що [PERSON], [INFO], який помер 04 листопада 2012 року, є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 18). У звязку із таким рішенням суду [PERSON] звернулась до суду із позовом, що розглядається, оскільки на час смерті [PERSON] вона як неповнолітня дитина мала право на обовязкову частку у спадщині і вважається такою, що прийняла спадщину. Разом із тим, ухвалою апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 вересня 2014 року скасовано, заяву [PERSON], заінтересована особа: Яготинська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він був одружений із матір`ю [PERSON] з лютого 1979 року, у них є спільні діти 2 сини і донька. Позивачка не є його донькою, однак у її свідоцтві про народження записаний як батько він. Оскільки після народження дитина рік не була зареєстрована, до них додому приїхав голова сільради і сказав, що так не може бути, тому він погодився і дитина була записана на нього. Позивачка його ніколи не називала батьком. Позивачка завжди знала хто її батько. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є сином померлого від першого шлюбу, [PERSON] особисто казав йому, що Марійка є його сестрою, вона його називала татом, а [PERSON] називав Марічку донькою. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є матірю позивачки і що в неї були відносини з померлим, внаслідок яких народилась позивачка. За життя померлий визнавав позивачку своєю донькою, надавав їй допомогу, однак у нього почались відносини з іншою жінкою, яка є відповідачкою по справі, у звязку із чим він не був записаним як батько дитини у свідоцтві про народження позивачки. З [PERSON] вона розлучилась у червні 1994 року, після розлучення вони залишились проживати в одній хаті [PERSON] в своїй половині, а вона в своїй половині. Так проживають і зараз. [PERSON] проживав через кілька хат, іноді вона ночувала у [PERSON], іноді [PERSON] ночував у них. Дружина [PERSON] та його мати також визнавали [PERSON] донькою [PERSON] Вона [PERSON] двічі зверталась до суду із заявами про визнання батьківства, однак на прохання [PERSON] забирала ці заяви. Їй було відомо про те, що [PERSON] склав заповіт. Після смерті [PERSON] вона приходила до [PERSON] і просила в нього 20 тис. грн. для доньки, якби він дав ці гроші цього суду не було б. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є першою дружиною [PERSON], у них є спільний син [PERSON] Їй було відомо, що позивачка є донькою [PERSON], про це їй казав сам [PERSON] Як вбачається із актового запису про народження [PERSON] від 02 квітня 1996 року батьком дитини записано [PERSON], підставою внесення запису є шлюб зареєстрований у Сотниківській сільській раді Яготинського району 31 березня 1979 року актовий запис №06. Встановлення походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, на час внесення відомостей до актового запису про батька [PERSON], регулювалось ст. 53 КпШС України. Саме на вказану норму посилається представник позивача у заяві про збільшення позовних вимог. Відповідно до ст. 53 КпШС України, чинного на час внесення відомостей до актового запису про батька [PERSON], походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Отже, вказане положення закону передбачає можливість встановлення батьківства у судовому порядку лише в разі відсутності в актовому записі про народження дитини відомостей про певну особу як батька дитини. Встановлення факту батьківства за рішенням суду на час звернення до суду із вказаним позовом врегульовано ст. 130 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Таким чином, оскільки в актовому записі про народження позивачки батьком позивачки вказано колишнього чоловіка матері позивачки [PERSON], підстави для встановлення походження дитини від померлого [PERSON] відсутні. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Ураховуючи, що в судовому засіданні не доведено наявності у позивачки права на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON], підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON], скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих [PERSON] та [PERSON], в ? частині та визнання за [PERSON] права власності на ? частину спадкового майна після смерті [PERSON] також відсутні.

Outcome: dismissed