Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

У квітні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Позовна заява мотивована тим, що між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого він передав відповідачу у позику грошові кошти, а саме - 24 вересня 2018 року у розмірі 69 000,00 грн., з кінцевим терміном повернення до 24 жовтня 2018 року. На підтвердження передачі вказаних грошових коштів [PERSON] склав розписку. Позивач зазначає, що відповідач повертав позику частинами протягом 5 (п`яти) місяців. Загальна сума повернутої частини позики станом на 25.02.2019 року становила 42 324,00 грн. Після чого відповідач перестав виходити на зв`язок, а повернення боргу припинилося. Залишок коштів неповернутої позики склав 26 676,00 грн. Тобто відповідач не виконав свої зобов`язання за вказаним договором. Оскільки позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами повернути борг, які були залишені відповідачем без виконання, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у загальному розмірі 30 083 грн. 22 коп., що складається з: суми заборгованості в розмірі 26 676,00 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 276,26 грн. та пені в розмірі 3 130,96 грн., а також стягнути судові витрати. Провадження у справі відкрито ухвалою від 23.04.2019 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (суддя Войтенко Т.В.). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 05.11.2019 р. вищевказана справа передана для розгляду судді Ларіоновій Н.М. До початку судового засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідно до ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України суд вважав за можливе проведення заочного розгляду справи. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 24 вересня 2018 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 69 000,0 грн., зі строком повернення до 24 жовтня 2018 року. На підтвердження передачі грошових коштів [PERSON] складено розписку. Відповідно до пункту 6 зазначеного договору, сторонами погоджено, що у разі прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 50% від неповерненої суми позики, а також позикодавець вправі нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки від несплаченої суми за кожен день прострочення. На підтвердження позики представником позивача наданий суду оригінал договору позики від 24.09.2018 р. з оригіналом розписки від 24.09.2018 р., які містяться в матеріалах справи. У суду відсутні підстави ставити під сумнів оригінали вищевказаних боргових документів. Відповідно до ст. 1047 ч.2 ЦК України на підтвердження укладання договору позивачем наданий оригінал боргового документу. На підтвердження погашення боргу відповідачем не надано доказів. Аналізуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Судом встановлено, що укладений між позивачем та відповідачем письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, а тому між сторонами виникли боргові зобов`язання. При цьому наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом або не слідує із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України встановлено, що, якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1048 ч.1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наданий позивачем розрахунок сум пені та 3% річних відповідає вимогам закону та умовам договору. Враховуючи те, що відповідач не надав доказів на спростування доводів та доказів позивача, позивачем наданий суду оригінал боргового документу відповідача, то, таким чином, в судовому засіданні достоменно встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем на час розгляду справи становить у розмірі 30 083,22 грн., з яких: 26 676,0 грн. - сума основного боргу, 276,26 грн. - 3% річних за період з 25.102018 р. по 01.03.2019 р., 3 130,96 грн. - пеня за період з 25.10.2018 р. по 01.03.2019 р. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Оскільки суд дійшов до висновку про повне задоволення позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім при подачі позову судовий збір в розмірі 768,4 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст.11, 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, 1048, ЦК України,

Outcome: approved