Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

У липні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державної казначейської служби України, третя особа державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції Бондаренко О.С. та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 26 549 грн. 22 коп. та 100 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказав, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.10.2019 року у справі № 361/1489/19-ц за його скаргою на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця визнано дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції Бондаренко О.С. у виконавчому провадженні № 46225762 щодо внесення позивача до Єдиного реєстру боржників та встановлення щодо нього тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а також зняття незаконними та зобов`язано державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції Бондаренко О.С. скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у виїзді за межі України від 23.02.2018 року у виконавчому провадженні № 46225762 та зняти відповідні обмеження. Вказане рішення суду набрало чинності, однак до цього часу державним виконавцем не виконано. Внаслідок незаконних дій державного виконавця позивачу була спричинена матеріальна шкода, яка полягає у вартості послуг туроператора на загальну суму 22 549 грн.22 коп. та витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги у сумі 4 000 грн. 00 коп., що разом складає 26 549 грн. 22 коп. Крім того, така тривала бездіяльність державного виконавця завдає позивачу значної моральної шкоди, яка полягає у нервових стресах, переживаннях, дратівливості, неможливості спрогнозувати свої дії та можливі їх наслідки; невизначеності у можливості реалізації своїх прав та законних інтересів, яку він оцінює в 100 000,00 грн. та на підставі ст. 22, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України просить стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду. Ухвалою суду від 29.11.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 10 березня 2020 року (а.с. 47). 27.12.2019 року до суду від представника відповідача Державної казначейської служби України - Карпенко Н.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким з посиланням на судову практику просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи щодо позовних вимог по суті, зазначає, що на відповідача не може бути покладено обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної позивачеві, оскільки відповідач жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало. Крім того, зазначила, що не допускається стягнення з відповідача шкоди, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів (а.с. 52-59). 18.02.2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, згідно з якою позивач вказує на помилковість доводів відповідача та зазначив, що останній не надав належних доказів та спростувань, які б були підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (а.с. 60-67). Ухвалою суду від 18.09.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с. 82). У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, з підстав, наведених у позові. Представник відповідача до суду не з`явився з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у його відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Третя особа - державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції Бондаренко О.С. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Заслухавши пояснення позивача, його представника та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.10.2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 11.03.2020 року, скаргу [PERSON] задоволено, визнано дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренка О.С. за виконавчим листом №361/963/14-ц, у виконавчому провадженні № 46225762 щодо внесення [PERSON] до Єдиного реєстру боржників та встановлення щодо [PERSON] тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а також зняття - неправомірними, зобов`язано державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренка О.С. скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України від 23.02.2018 р. у виконавчому провадженні № 46225762 та зняти відповідні обмеження про що повідомити [PERSON] письмово. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України , відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст. 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ч.1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює, як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, ст. 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц наведено правовий висновок про те, що тлумачення ч. 2 ст. 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, його посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. Так, сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Державної казначейської служби України чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача. З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Отже, держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №641/8857/17, з урахуванням постанов Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, зроблено висновок про те, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, через орган, діями якого завдано шкоду. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, яка повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на незаконні та протиправні дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренка О.С., якими йому було завдано матеріальну шкоду у розмірі 26 549 грн. 22 коп., яка складається з оплати вартості послуг туроператора та витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката та моральну шкоду, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях та яку він оцінює у 100 000 грн. 00 коп. Крім того, зазначає про наявність вини державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренка О.С. з невиконання ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.10.2019 року, внаслідок чого продовжується порушення його законних прав як громадянина України. Таким чином, обов`язковим належним відповідачем у даній справі мав би бути Подільський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, тобто, орган який представляє державу в суді та орган, діями якого завдано шкоду. Разом з тим, [PERSON] звернувся з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди до Держави України в особі Державної казначейської служби України, яка не представляє інтереси держави у даній категорії справ, не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача, а лише здійснює списання коштів в установленому порядку з державного бюджету на відшкодування шкоди стягнутої за рішенням суду. При цьому, державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренко О.С., був визначений позивачем у справі в якості третьої особи. Отже, коло осіб - учасників справи позивач визначив з порушенням норм процесуального права. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Клопотань про залучення співвідповідача чи заміну первісного відповідача Держави Україна в особі Державної казначейської служби України - належним відповідачем Подільським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві позивачем [PERSON] до суду подано не було. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Зважаючи на викладене та в зв`язку з тим, що позов подано до неналежного відповідача, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються державою.

Outcome: dismissed