Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

У липні 2019 року до Новозаводського районного суду м. Чернігова звернулася [PERSON] (надалі за текстом - позивач) з позовом до акціонерного товариства «Укрсиббанк» (надалі за текстом - АТ «Укрсиббанк»), про визнання поруки такою, що припинена. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 08.11.2006 року між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 140 000 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між позивачем та АТ «Укрсиббанк» було укладено договір поруки, за яким позивач взяла на себе зобов`язання солідарно відповідати перед банком за виконання позичальником кредитних зобов`язань. В подальшому, позивач дізналася, що позичальник припинив належним чином обслуговувати кредит, здійснивши останній платіж у грудні 2013 року, внаслідок чого банк 04.09.2014 року пред`явив позивачу як поручителю вимогу про виконання зобов`язання за договором поруки. Оскільки, на думку позивача, банк пред`явив вимогу до неї з порушенням шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, позивач просить визнати поруку такою, що припинена, та стягнути з відповідача судовий збір. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.07.2019 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву. За клопотанням АТ «Укрсиббанк» справу передано за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва відповідно до Ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.11.2019 року, яка була залишена без змін Постановою Чернігівського апеляційного суду від 08.01.2020 року. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.01.2020 року справу прийнято до розгляду в загальному позовному провадженні. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог з підстав необгрунтованості. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 08.11.2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11073564000, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 140 000 доларів США строком до 08.11.2027 року (а.с. 10-16). 08.11.2006 року між позивачем та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено договір поруки № 57765, відповідно до п. 1.1, 1.3 якого поручитель зобов`язався відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання зобов`язання перед банком, у тому ж обсязі на тих самих умовах, що і первісний позичальник. Пунктом 1.2 визначено, що поручитель засвідчив, що він ознайомлений з умовами кредитного договору, у тому числі сумою кредиту, процентною ставкою за користування кредитом, строком повного погашення кредиту, відповідальністю за порушення зобов`язань за кредитним договором (а.с. 8-9). 04.09.2014 року АТ «Укрсиббанк» звернувся до позивача з вимогою про виконання зобов`язань за договором поруки, у зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту (а.с. 17). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від16.05.2019 року у справі № 760/3103/15-ц за позовом АТ «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов було задоволено, з [PERSON] , [PERSON] було стягнуто солідарно заборгованість у розмірі 114 257,17 доларів США заборгованості по кредиту, 14 674,01 доларів США заборгованості по відсотках, 46 416,75 грн пені за прострочення сплати кредиту, 73 625,74 грн пені за прострочення сплати відсотків, а також судовий збір. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції [PERSON] подав апеляційну скаргу та просив скасувати судове рішення. Постановою Київського апеляційного суду від 12.09.2019 року Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від16.05.2019 року було скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову, а саме вказаною постановою було солідарно стягнуто з [PERSON] , [PERSON] основну суму заборгованості у розмірі 114 257,17 доларів США, водночас, було зменшено суму заборгованості за відсотками та пенею. Суд встановив, що під час розгляду справи № 760/3103/15-ц про стягнення з [PERSON] , [PERSON] як судом першої інстанції, так і апеляційної інстанції досліджувалися обставини пропуску банком шестимісячного строку припинення договору поруки, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Зокрема, Київський апеляційний суд встановив, що частиною 1 статті 553 ЦК України, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, яка була чинною на час існування спірних правовідносин порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Виконання сторонами зобов`язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору. Поряд з установленим строком дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Зазначений висновок викладений в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18). Правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Відтак, судом апеляційної інстанції було встановлено, що пропущення строку пред`явлення вимоги до поручителя за окремими платежами не може бути підставою його звільнення від виконання інших зобов`язань за договором поруки. Тобто, договір поруки не може бути припинений в цілому лише з тих підстав, що кредитором пропущено строк пред`явлення вимоги за окремими платежами. Вказана Постанова Київського апеляційного суду від 12.09.2019 року набрала законної сили з дня її прийняття. Крім того, суд бере до уваги, що [PERSON] звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на Постанову Київського апеляційного суду від 12.09.2019 року, у якій також просив зупинити її виконання. Ухвалою Верховного Суду від 22.10.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення судового рішення у зв`язку з відсутністю обгрунтованих підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача та відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір розподілу не підлягає. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed