Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

У липня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої [PERSON] , [INFO] у супроводі матері [PERSON] до досягнення дитиною 16 річного віку, за межі України до Німедчини та країн Шенгенської угоди та до Ізраїлю, на строк, що не перевищує 1 місяць та виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без дозволу батька дитини [PERSON] . В обґрунтування позову зазначав, що з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебувала, але вони є батьками [PERSON] . Більше шести років позивач не має жодних стосунків з відповідачем. Відповідач чинить їй перешкоди щодо спільного відпочинку на межами України. Однак відповідач не надає дозвіл позивачу на виїзд дитини з нею на відпочинок за кордон. Ползивач бажає забезпечити донці відпочинок для оздоровлення та розширення кругозору, проте відповідач добровільно не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон. Позивач вважає, що відмова відповідача надати згоду на виїзд дитини за кордон не відповідає інтересам дитини та порушує її права. В ході розгляду справи представнико позивача були уточнені позовні вимоги. В судовому представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації свого представника у судове засідання не направила, була належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, пояснень щодо позову до суду не надала. Заслухавши представника позивача, дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини. Судом встановлено, що Сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували . Є батьками [PERSON] , [INFO] відповідно до свідоцтва про народження, серія [NUMBER] . Донька проживає з матір`ю. З позовної заяви вбачається, що позивач має бажання і фінансову можливість забезпечити доні відпочинок та оздоровлення на закордонному курорті. Згідно з ч. 7, 8 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-XII та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до пункту 3 цих Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками. Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку. Позивач просив надати дозвіл на тимчасовий виїзд у супроводі матері [PERSON] до досягнення дитиною 16 річного віку, за межі України до Німедчини та країн Шенгенської угоди та до Ізраїлю, на строк, що не перевищує 1 місяць та виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без дозволу батька дитини [PERSON] . Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини при вирішенні сімейних спорів. Не надання відповідачем дозволу на виїзд дитини за межі України разом з матір`ю. позбавляє неповнолітню [PERSON] можливості провести відпочинок на морі та оздоровитися. За відсутності спору відповідач мав достатньо часу для надання нотаріально посвідченої згоди на виїзд доньки за межі України, проте таких дій не вчинив. Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: approved