Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

У квітні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з 13.12.2010 по 16.03.2018 вона працювала на ПАТ «Запоріжжяобленерго». Відповідачем в день звільнення їй було надано повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні, №254 від 16.03.2018 року, згідно якої до виплати [PERSON] належать грошові кошти у розмірі 63745,65 грн., яка станом на час звернення з вказаним позовом до суду не була виплачена. Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог позивачка просить стягнути заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та вихідної допомогиу розмірі 63745,65 грн., а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 17.03.2018 по 26.04.2018у розмірі 22673,40 грн., а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення з послідуючим утриманням з цієї суми податків та обовязкових платежів. Також просить допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 26002,16 грн., який відповідає розміру заробітної плати, нарахованої у березні 2018 року. Представник ПАТ «Запоріжжяобленерго» у відзиві на позовну заву вказує, що заборгованість по заробітній платі дійсно не виплачена, однак розрахунок середнього заробітку за період затримки розрахунку є необґрунтованим, оскільки середньоденна заробітна плата позивача становить 470,03 грн., а не 731,40 грн., як вказує позивач. В судовому засіданні позивачка, її представник підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку відмовити в повному обсязі у звязку з необґрунтованістю. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1 ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що згідно Наказу № 4015к від 13.12.2010 року [PERSON] була прийнята до ВАТ «Запоріжжяобленерго» на посаду інженера із засобів диспетчерського і технологічного керування 2 категорії Центральної служби засобів диспетчерського технологічного керування, що підтверджується копією трудової книжки та копією Довідки № 12 від 29.01.2018. Згідно Наказу № 420-од від 27.07.2016 (Витяг з ЄДР № 22582175 від 02.02.2017) Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» з 01.02.2017 перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго». Згідно Наказу № 1039к від 15.03.2018 року [PERSON] 16.03.2018 року була звільнена з ПАТ «Запоіжжяобленерго» за власним бажанням, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до статті 116\~КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні, № 254 від 16.03.2018 року,а також довідки про невиплачену зарплату [PERSON], за період з вересня 2017 року по березень 2018 року позивачу нараховано до виплати заробітну плату у загальній сумі 74138,95 грн., з неї не виплачено на час розгляду справи 63745,65 грн. При цьому, згідно вказаного повідомлення, заробітна плата за березень 2018 року складається з заробітної плати за фактично відпрацьований час у місяць звільнення у розмірі 5896,72 грн. та вихідної допомоги у розмірі 29611,89 грн. за вирахуванням грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 2922,40 грн., та утримань (ПДФО, ЄВС, профвнесків, авансу, тощо) у розмірі 6584,05 грн., тобто 26002,16грн. Наявність невиплаченої заробітної плати позивача у зазначеному розмірі на час розгляду справи відповідачем визнається. Вимоги позову в цій частині є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 117\~КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р., суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. З огляду на те, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні, стягненню на користь останнього підлягає середній заробіток за кожен день затримки розрахунку до дня ухвалення рішення судом. У відповідності до п.2 Порядку обчислення середнього заробітку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. У відповідності до п.3. Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки. Відповідно до п.4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога, тощо); л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати. Згідно з п.8 «Порядку обчислення середнього заробітку», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго», розмір середньоденної заробітної плати позивача, розрахований відповідно до вимог закону, становить 470,03 грн. Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.03.2018 по день ухвалення рішення у справі, тобто по 14.06.2018, становить 27731,88 грн. (із розрахунку 470,03 грн. за 59 робочих днів), та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах проприсудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, при цьому законом не передбачено і судом не встановлено підстав визначати у рішенні суду розмір такої виплати у сумі 26002,16 грн., яка належала до виплати за березень 2018 року, і складалася із заробітної плати за фактично відпрацьований час у місяці звільнення та з вихідної допомоги при звільненні. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~підлягає стягненню\~ в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved