Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

У липні 2017 року ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з вказаним позовом, в якому посилалось на те, що 27 грудня 2006 року між ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного відділення АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит №192/118. Згідно договору [PERSON] зобовязалась повернути банку впродовж 180 місяців 69 993грн. та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 16,0% річних. Банком всі зобовязання за кредитним договором були виконані належним чином. З боку позичальника [PERSON] наявні численні порушення кредитного договору, зокрема п.п.1.5.,4.3.1, 4.3.2.,4.3.3., якими передбачено, що за користування кредитом позичальник зобовязаний сплачувати банку відповідну плату (проценти), зобовязаний здійснювати погашення кредиту та нарахованих процентів щомісячно. Крім того, банком зазначено, що позичальник своїми діями порушила вимоги ст.526 ЦК України, якою встановлено, що зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. АТ «Ощадбанк» вважає, що відповідачем порушені вимоги ст.625 ЦК України, а також відповідач ухиляється від виконання своїх зобовязань за кредитним договором, тому просив стягнути заборгованість за кредитом станом на 04 травня 2017 року в розмірі 60495,98грн., з яких 34 983грн. заборгованість за основним боргом, 16 308,30грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 18,61грн. пеня, 7977,60грн. інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості, 1208,47грн. 3% річних прострочених сум заборгованості. Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 03 жовтня 2017 року позов задоволено частково. З [PERSON] на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» стягнуто заборгованість за кредитним договором №192/118 від 27 грудня 2006 року, що станом на 04 травня 2017 року включає заборгованість за основним боргом в розмірі 34983 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 16308,30грн., інфляційне збільшення заборгованості за основним боргом в розмірі 3622,77грн., три проценти річних від суми заборгованості за основним боргом в розмірі 547,81грн., пеню в розмірі 18,61грн., а всього в сумі 55480,49грн. Відмовлено в задоволені позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 192/118 від 27 грудня 2006 року, що станом на 04 травня 2017 року включає інфляційне збільшення заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 4354,83грн., три проценти річних від суми заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 660,66грн., а всього в сумі 5015,49грн. Вирішено питання щодо сплати судового збору. В апеляційній скарзі банк просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Банк зазначив, що не погоджується з твердженням суду щодо необґрунтованості вимог в частині стягнення інфляційного збільшення заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 4354,83грн. та 3% річних від суми заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 660,66грн. Суд не прийняв до уваги положення ст.625 ЦК України,яка передбачає інфляційні нарахування на суму боргу, що не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. В судове засідання сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмою, отриманою представником банку [PERSON] та повідомленням [PERSON] на офіційному сайті Апеляційного суду Донецької області. (а.с.114). Відповідно до ч. 2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не зявилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин. Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 192/118 від 27 грудня 2006 року, що станом на 04 травня 2017 року включає інфляційне збільшення заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 4354,83грн., три проценти річних від суми заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 660,66грн., суд першої інстанції виходив з того, що інфляційне збільшення та три проценти річних від суми заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом не застосовується до прострочених процентів за користування кредитом. Разом з тим такий висновок суперечить нормам матеріального та процесуального права. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Судом встановлено, що 27 грудня 2006 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 192/118, надано Позичальнику грошові кошти в сумі 69993,00 грн., а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 16,00 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Пунктом 1.2 кредитного договору визначено, що кредит надається на 180 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 26 грудня 2021 року на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 26 грудня 2006 року, розташованої за адресою: 86232, [ADDRESS]. Пунктами 1.5.,4.3.1, 4.3.2.,4.3.3. кредитного договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобовязаний сплачувати банку відповідну плату (проценти), зобовязаний здійснювати погашення кредиту та нарахованих процентів щомісячно. Згідно п.5.1 договору за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань по цьому договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому договорі та чинним законодавством України. Заборгованість за кредитом станом на 04 травня 2017 року склала 60495,98 грн., з яких 34 983грн. заборгованість за основним боргом, 16 308,30грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 18,61грн. пеня, 7977,60грн. інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості, 1208,47грн. 3% річних прострочених сум заборгованості. Отже, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми процентів за користування кредитом, суд першої інстанції, не прийняв до уваги,що положеннями статті 610 ЦК України передбачено,що порушенням зобовязання є його виконання або невиконання з порушенням умов,визначених змістом зобовязання. За порушення грошового зобовязання настає відповідальність,передбачена ст.625 ЦК України. Грошовим зобовязанням за договором кредитує згідно пункту 5.1 є погашення кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом. Встановивши, що строк дії договору кредиту не закінчився , станом на 04 травня 2017 року заборгованість за основним боргом склала 34 983грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом-16 308,30грн., і відповідачем не погашалася, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про стягнення з відповідача, як з боржника, на користь позивача заборгованість лише за тілом кредиту, та 3 % річних від простроченої суми кредиту та інфляційних втрат за час прострочки сплати кредиту, не врахувавши при цьому положення ст. 625 ЦК України, що відповідальність настає за невиконання грошового зобов'язання, а грошовим зобовязанням згідно договору кредиту є тіло кредиту та відсотки за користування кредитом, а тому повинні нараховуватися 3 % річних від простроченої суми процентів та кредиту та інфляційних втрат за час прострочки сплати процентів та кредиту. Тобто з відповідача на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом з урахуванням інфляційного збільшення в розмірі 4354,83грн. та три проценти річних від суми заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 660,66грн., а всього в сумі 5015,49грн.. За встановлених обставин доводи апеляційної скарги нічим не спростовуються,а тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині про відмову в задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в цій частині. Згідно статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Банком при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір в сумі 1600 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 14.06.2017 року та при подачі апеляційної скарги-1760 грн.. Таким чином, оскільки позовні вимоги було задоволено частково, то з відповідача на користь Банку було стягнуто частину сплаченого судового збору, а тому слід стягнути судовий збір,який залишився не стягнутим в сумі 192,65 гривень за подачу позовної заяви та 1700 грн. за подачу апеляційної скарги,а всього-1892,65 грн..

Outcome: approved