Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07 липня 2011 року відповідач отримав у борг від позивача грошові кошти у сумі 71112 дол. США, які зобов'язався повернути до 01 серпня 2011 року, про що складено відповідну розписку. Відповідач частково виконав взяті на себе зобов'язання та у квітні 2014 року повернув [PERSON] заборгованість на загальну суму 29612 доларів США. Сторони узгодили новий термін повернення суми залишку боргу у розмірі 41500 доларів США до 10 травня 2014 року. Після настання строку сплати частини боргу відповідач свої зобов'язання не виконав. За таких обставин, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 29 вересня 2014 року (а.с. 35), позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики, а саме: основну суму боргу - 41500 доларів США, проценти за користування позиковими коштами - 123085,83 грн., пеню - 478257,20 грн., три проценти річних - 45937,98 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов у повному обсязі, зокрема, стягнути суму основного боргу в доларах США по курсу на день ухвалення рішення по справі, заперечували проти ухвалення у справі заочного рішення за наявними у матеріалах справи доказами. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. 07 липня 2011 року позивач [PERSON] надав [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 71112 дол. США, які відповідач зобов'язався повернути до 01 серпня 2011 року. Крім того, відповідач зобов'язався сплатити пеню у розмірі 0,7 % від суми боргу за кожен день прострочки. Факт передачі грошей підтверджується розпискою відповідача. (а.с. 7) Відповідач погасив борг частково та повернув [PERSON] грошові кошти у розмірі 29612 доларів США, про що складено письмове підтвердження від 18 квітня 2014 року, відповідно до якого сторони продовжили термін виконання зобов'язань щодо повернення залишку позикових коштів до 10 травня 2014 року. Відповідач не виконав у вказаний термін взяті на себе зобов'язання щодо повернення частини позикових коштів. У відповідність положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж кількості. Згідно з ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до положень ст. 360-7 ЦК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року, № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як убачається з матеріалів справи, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі боргової розписки 07 липня 2011 року. За умовами розписки відповідач зобов'язався повернути позивачу грошові кошти у сумі 71112 доларів США у строк до 01 серпня 2011 року. [PERSON] частково виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, виплатив на користь позивача борг у розмірі 29612 доларів США. Сторони погодили новий термін повернення позикових коштів у сумі 41500 доларів США до 10 травня 2014 року. Звернення позивача до відповідача з приводу повернення грошових коштів залишилися без задоволення. За таких обставин, відповідач має заборгованість за договором позики від 07 липня 2011 року, яка складається з основного боргу у сумі 41500 доларів США, процентів за користування позиковими коштами, нарахованих за період з 08 липня 2011 року по 07 липня 2014 року 123085,83 грн., пені за період з 11 травня 2014 року по 29 вересня 2014 року - 478257,20 грн., трьох процентів річних за період з 02 серпня 2011 року по 16 квітня 2014 року - 45937,98 грн. За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зменшення розміру неустойки - це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача. За таких обставин, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені, нарахованої позивачем, до 240000 грн., що складає 50% від суми заборгованості за основною сумою позики. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та вирішує стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за борговою розпискою від 07 липня 2011 року, а саме: основний борг - 41500 доларів США, проценти за користування позиковими коштами - 123085,83 грн., пеню - 240000 грн., три проценти річних - 45937,98 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд вирішує відмовити з підстав наведених вище. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3654 грн.

Outcome: partial