Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

У листопаді 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якій позивач просить суд: поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя; виділити їй та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (колишня назва Леніна)/вулиці Фортечній (колишня назва Грязнова) в м. Запоріжжі. В обґрунтування заявленої вимоги зазначено, що з 06 червня 1986 року по 22 грудня 2005 року вона знаходилася у шлюбі з [PERSON], розірвання кого зареєстровано Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 388. За час перебування у зареєстрованому шлюбі ними 14.01.2002 року була набута квартира, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний (колишня назва Леніна), будинок 81 / вулиця Фортечна (колишня назва Грязнова)[ADDRESS]. За їх усною домовленістю із відповідачем покупцем ввартири за договором купівлі-продажу вказаний відповідач, відповідно квартира була зареєстрована за відповідачем, оскільки на той момент вони мали нормальні стосунки та шлюбні відносини, а тому на кого реєструвати спільне майно, не мало для них значення. Окрім зазначеної квартири, в період шлюбу ними також була придбана квартира [ADDRESS], яка після розірвання шлюбу за усною домовленістю була ними поділена, шляхом укладення договорів дарування належних їм часток квартири їх доньці [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. 22.08.2017 року, фактично мешкаючи у належній на праві власності квартирі доньки, де зареєстрований [PERSON] нею було отримано з апеляційного суду Запорізької області лист на адресу [PERSON], з якого вона дізналася, що набрало законної сили рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 386 496 грн. на користь ПАТ «Укрексімбанк». Після отримання зазначеного листа, при особистій зустрічі з [PERSON] вона порушила питання про поділ квартири [ADDRESS] (колишня назва Леніна)/вулиці Фортечній (колишня назва Грязнова) в м. Запоріжжі, оскільки реєстрація зазначеної квартири лише на відповідача створює загрозу звернення стягнення на квартиру в рахунок погашення заборгованості відповідача перед банком. Проте, відповідач відмовився добровільно поділити квартиру (укласти договір про поділ спільного майна подружжя) та запропонував їй надати згоду на відчуження квартири, а потім (після переоформлення квартири) сплатити їй половину ринкової вартості квартири. Але така пропозиція її не влаштовує, оскільки відповідач має великий борг перед банком і його обіцянки про виплату їй половини вартості квартири можуть так і залишитися обіцянками внаслідок відсутності коштів. Вважає, що фактично в серпні 2017 у неї з відповідачем виник спір щодо подальшої долі та поділу їхнього спільного майна квартири [ADDRESS] (колишня назва Леніна)/вулиці Фортечній (колишня назва Грязнова) в м. Запоріжжі. Посилаючись на вимоги ст..ст. 60-63, 64-66, 69-71 Сімейного кодексу України, просить суд позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити, посилаючись на його обґрунтованість та доведеність. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні при вирішенні спору покладалась на розсуд суду, посилаючись на те, що спірна квартира фактично була придбана за особисті кошти [PERSON], проте на даний час у нього відсутні документальні підтвердження зазначеного факту, а тому він повністю покладається на розсуд суду при вирішенні зазначеного позову. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Світлицької В.М. від 13 листопада 2017 року позов залишено без руху, з наданням позивачеві строку для усунення недоліків позовної заяви ( а.с.16). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Світлицької В.М. від 27 листопада 2017 року визначено розмір судового збору у цій справі у розмірі 3\~000, 00 грн ( а.с.18). 22.11.2017 р. від позивача до суду надійшла заява , в якій [PERSON] просить суд попередньо визначити розмір судового збору з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленого судом при вирішенні справи ( а.с.21). 22.12.2017 р. від позивача по справі до суду надійшли документи на підтвердження доплати судового збору в розмірі 1\~000, 00 грн.( а.с. 22-23). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 9 січня 2018 року ( підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи : перебування судді Світлицької В.М. у відрядженні, Розпорядження керівника апарату суду № 1 від 05.01.2018 року) справу передано в провадження судді Скользнєвої Н.Г. Отже, станом на день находження справи у провадження судді Скользнєвої Н.Г., провадження по ній попереднім суддею відкрито не було. 15.12.2017 року набув чинності Закон України « Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п. 1 Розділу\~ХIII\~Перехідних Положень ЦПК України\~в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією\~ЦПК України. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Скользнєвої Н.Г. від 12 січня 2018 року прийнято та відкрито провадження по зазначеній справі, одночасно справа призначена до розгляду у підготовче судове засідання. (а.с. 27-28). Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, кожного в окремості, взявши до уваги надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що з 06 червня 1986 року по 22 грудня 2005 року [PERSON] знаходилася у шлюбі з [PERSON], розірвання кого зареєстровано Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 388. (а.с. 5-6) За час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям [PERSON] 14.01.2002 року була придбана квартира, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний (колишня назва Леніна), будинок 81 / вулиця Фортечна (колишня назва Грязнова)[ADDRESS]. За їх усною домовленістю покупцем ввартири за договором купівлі-продажу вказаний [PERSON], відповідно квартира була зареєстрована за відповідачем, оскільки на той момент вони мали нормальні стосунки та шлюбні відносини, а тому на кого реєструвати спільне майно, не мало для них значення. (а.с. 7-8) Окрім зазначеної квартири, в період шлюбу подружжям [PERSON] також була придбана квартира [ADDRESS], яка після розірвання шлюбу за усною домовленістю була ними поділена, шляхом укладення договорів дарування належних їм часток квартири їх доньці [PERSON] 22.08.2017 року, фактично мешкаючи у належній на праві власності квартирі донькі, де зареєстрований [PERSON], позивачем було отримано з апеляційного суду Запорізької області лист на адресу [PERSON], з якого вона дізналася, що набрало законної сили рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 386 496 грн. на користь ПАТ «Укрексімбанк». Після отримання зазначеного листа, при особистій зустрічі з [PERSON] позивач порушила питання про поділ квартири [ADDRESS] (колишня назва Леніна)/вулиці Фортечній (колишня назва Грязнова) в м. Запоріжжі, оскільки реєстрація зазначеної квартири лише на відповідача створює загрозу звернення стягнення на квартиру в рахунок погашення заборгованості відповідача перед банком. Проте, відповідач відмовився добровільно поділити квартиру (укласти договір про поділ спільного майна подружжя) та запропонував [PERSON] надати згоду на відчуження квартири, а після переоформлення квартири, сплатити їй половину ринкової вартості квартири. Але така пропозиція [PERSON] не влаштувала, оскільки [PERSON] має великий борг перед банком і у неї виникли сумніви щодо виконання ним умов цієї домовленості. Вважає, що фактично в серпні 2017 у неї з відповідачем виник спір щодо подальшої долі та поділу нашого спільного майна квартири [ADDRESS] (колишня назва Леніна)/вулиці Фортечній (колишня назва Грязнова) в м. Запоріжжі. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У рішенні Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 зазначено, що «відповідно до Конституції кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї, включаючи й рівність у майнових відносинах», які регулюються положеннями Сімейного та Цивільного кодексів. Суд нагадав, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що пожитки, набуті подружжям за час шлюбу, належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Відповідно, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, і таким обєктом може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Враховуючи, що відповідач не виявив бажання добровільно поділити спільне майно подружжя, [PERSON] вимушена була звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя з метою захисту своїх прав та інтересів. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи зазначені норми Сімейного кодексу України, докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved