Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення пені. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 29.09.2009 року вона та комунальне комерційне унітарне підприємство «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) уклали договір № КНТР-000383/кв про участь у фонді фінансування будівництва. У відповідності до умов даного Договору об'єктом інвестування являється квартира [ADDRESS]; будинок без оздоблення. Запланований термін введення об'єкта будівництва в експлуатацію за Договором встановлено 2 квартал 2010 року. У відповідності до п. 1.8 Договору довіритель сплачує поточну вартість об'єкта інвестування на дату укладення Договору в розмірі 297 770,22 грн., в т. ч. ПДВ - 49 628,37 грн. за графіком, визначеним в п. 2.1 Договору. 25.02.2010 року додатковою угодою № 1 внесення змін до Договору № КНТР-000383/кв про участь у фонді фінансування будівництва від 29.09.2009 року було змінено термін введення в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS] на IV квартал 2010 року, а також внесено зміни до графіку внесення довірителем коштів до ФФБ. Позивачем було відповідно до договору повністю та у визначені графіком строки внесено грошові кошти у розмірі 297 770,22 грн. на поточний рахунок комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації). На підтвердження здійснення повної оплати позивачем як інвестором в рахунок будівництва квартири [ADDRESS] між ним та відповідачем комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) було укладено 30.08.2010 року договір № ДВМП-000383 відступлення майнових прав. Позивач стверджувала, що вона виконала всі свої зобов'язання, а відповідач комунальне комерційне унітарне підприємство «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) зобов'язань по терміну введення об'єкта будівництва в експлуатацію не виконує. Відповідач на адресу позивача направив лист № 112/018-151 від 16.02.2010 року з інформацією про те, що плановий термін введення в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS] перенесено на 4 квартал 2010 року. У подальшому від відповідача почали надходити листи аналогічного змісту та зі зміною дати введення об'єкту будівництва в експлуатацію на інші строки, а саме: лист № 112/018-01 від 10.01.2011 року з інформацією про перенесення строку введення в експлуатацію на червень 2011 року; лист № 112/018-453 від 03.06.2011 року - на 4-й квартал 2011 року; лист № 112/018-153 від 19.03.2012 року - на вересень 2012 року; лист № 112/018-590 від 17.09.2012 року - на грудень 2012 року; лист № 118/018-788 від 21.12.2012 року - на травень 2013 року; лист № 112/018-229 від 31.05.2013 року - на жовтень 2013 року. На дамку позивача, відповідач таким чином самостійно та всупереч вимогам закону змінював дату введення в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS], яка була погоджена сторонами та визначена у Додатковій угоді № 1 від 25.02.2010 року про внесення змін до договору № КНТР-000383/кв про участь у фонді фінансування будівництва від 29.09.2009 року. У відповідь на лист відповідача № 112/018-229 від 31.05.2013 року позивачем було направлено лист-вимогу про здійснення розрахунку та виплату пені за договором № КНТР-000383/кв про участь у фонді фінансування будівництва від 29.09.2009 року. Відповіді на вказаний лист, як стверджує позивач, вона не отримала. Пунктом 5.5 договору № КНТР-000383/кв про участь у фонді фінансування будівництва від 29.09.2009 року передбачено, що у випадку несвоєчасного введення об'єкта будівництва в експлуатацію відповідач сплачує позивачу неустойку у розмірі 0,005% від вартості об'єкта інвестування за кожний день прострочення. Вказаний пункт договору, на думку позивача, суперечить нормам звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а також нормам Закону України «Про захист прав споживачів», то при розрахунку неустойки (пені) за цим договором слід керуватися п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого передбачена відповідальність за прострочення надання послугу у вигляді пені розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення. Як стверджує позивач, оскільки на момент підготовки позовної заяви для подачі до суду відповідач не виконав прийняті на себе зобов'язання за договором № КНТР-000383/кв про участь у фонді фінансування будівництва від 29.09.2009 року та додатковою угодою № 1 до нього від 25.02.2010 року, з його вини порушено строк виконання договору станом на 25.06.2013 року на 907 днів. Таким чином, на думку позивача, з відповідача необхідно стягнути: 297 770,22 х 3 : 100 х 907 = 8 102 327,68 грн. пені. Окрім цього, позивач вказувала, що у зв'язку з викладеним вона була змушена звернутись за правовою допомогою до адвоката і сплатити за його послуги 10 000 грн. Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просила суд: стягнути з відповідача на її користь суму пені за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 8 102 327,68 грн., а також витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката, у розмірі 10 000 грн. У ході судового розгляду позивач збільшила та уточнила свої позовні вимоги, пояснивши це тим, що представником відповідача до матеріалів справи було надано документи, які вказують на те, що для належного виконання договору № КНТР-000383/кв про участь у фонді фінансування будівництва від 29.09.2009 року, відповідачем було 27.02.2008 року укладено договір № 52/А-12 про організацію спорудження об'єкту будівництва житлового будинку [ADDRESS] з ТОВ «Екобуд», яке здійснювало функцію забудовника. Цей договір діяв від дати його укладення до дати внесення до нього змін, тобто з 27.02.2008 року до 03.03.2012 року. 03.03.2012 року відповідачами було укладено договір про внесення змін до договору № 52/А-12 про організацію спорудження об'єкту будівництва житлового будинку [ADDRESS]. У відповідності до вказаних змін до договору до ТОВ «КНБ Будінвест» перейшли права та обов'язки забудовника об'єкту будівництва. Як стверджує позивач, відповідачі ТОВ «Екобуд» та ТОВ «КНБ Будінвест» неналежним чином виконали свої обов'язки перед комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) щодо строків введення об'єкту будівництва житлового будинку [ADDRESS], а вже потім укладали додаткові угоди, якими змінювали заплановані строки. За таких обставин, на думку позивача, всі відповідачі порушили її права. Крім того, позивач звернула увагу, що на час збільшення її позовних вимог станом на 25.06.2013 року відповідачами було порушено строк виконання зобов'язання на 1 049 днів, тобто пеня повинна складати: 297 770,22 х 3 : 100 х 1 049 = 9 370 828,82 грн. У зв'язку з викладеним та з посиланням на вимоги законодавства позивач остаточно просила суд: стягнути з відповідача комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) на її користь суму пені за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 4 685 414,41 грн.; стягнути з відповідача ТОВ «Екобуд» на її користь суму пені за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 2 854 127,56 грн.; стягнути з відповідача ТОВ «КНБ Будінвест» на її користь суму пені за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 1 831 286,85 грн.; стягнути з відповідачів солідарно на її користь витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката, у розмірі 2 000 грн. У зв'язку зі збільшенням позовних вимог позивачем у судовому засіданні 15.11.2013 року було притягнуто до участі у справі у якості співвідповідачів ТОВ «Екобуд» та ТОВ «КНБ Будінвест». Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на викладене у позові. Представник комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) у судове засідання теж з'явився, позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, вказуючи на те, що на спірні правовідносини норми Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється, у даному випадку сторони керувались нормами Закону України «Про інвестиційну діяльність», Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», Правилами фонду фінансового будівництва. вимоги яких відповідачем було дотримано. У подальшому представник вказаного відповідача в судове засідання не з'явився. Представник ТОВ «КНБ Будінвест» у судове засідання теж з'явилась, позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, стверджуючи аналогічне тому, що зазначав представник комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації). Окрім цього, представник ТОВ «КНБ Будінвест» зазначила, що між їх підприємством та позивачем не виникло жодного договірного зобов'язання, а отже, вимога [PERSON] випливає з позадоговірних стосунків, а зі змісту ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що споживач має право на відшкодування лише у разі наявності договірних стосунків. У подальшому представник вказаного відповідача в судове засідання теж не з'явилась. Відповідач ТОВ «Екобуд» у судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений за своєю юридичною адресою, причини своєї неявки та позицію щодо позову суду не повідомив. Вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачем комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) було 27.02.2008 року укладено договір № 52/А-12 про організацію спорудження об'єкту будівництва житлового будинку [ADDRESS] з ТОВ «Екобуд», яке здійснювало функцію забудовника. Наказом комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) № 7 від 27.02.2008 року було затверджено Правила Фонду фінансування будівництва (виду А) житлового будинку [ADDRESS]. З огляду на Загальні положення вказаних Правила Фонду фінансування будівництва (виду А): Довіритель (установник управління майном) - фізична або юридична особа, яка діє від власного імені (а у відповідних випадках - з дозволу опікунів, піклувальників або уповноваженого органу, за згодою одного з подружжя) та передає власні або отримані у кредит грошові кошти в управління Фінансової компанії за умови визнання цих Правил ФФБ та на підставі договору про участь у ФФБ з метою особистого отримання у власність об'єкта інвестування; Фінансова компанія (управитель) - комунальне комерційне унітарне підприємство «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), яке внесено до реєстру фінансових установ (свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ФК « 2 від 04.03.2004 року), надає фінансові послуги на підставі ліцензії Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України серії АВ № 307946 від 16.08.2007 року, що діє від свого імені в інтересах Довірителів та здійснює управління залученими грошовими коштами, отриманими від Довірителів за договорами про участь у ФФБ. 29.09.2009 року між позивачем та комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) було укладено договір № КНТР-000383/кв про участь у фонді фінансування будівництва. У відповідності до п. 1.1 даного Договору довіритель (позивач) на підставі повного визнання ним Правил фонду фінансування будівництва (виду А) житлового будинку [ADDRESS] дала згоду на участь у Фонді фінансування будівництва, взяла на себе зобов'язання виконувати Правила ФФБ, передала Фінансовій компанії (відповідачу) в управління грошові кошти з метою отримання у власність об'єкта інвестування та встановила обмеження щодо окремих дій Фінансової компанії з управління цими коштами, а Фінансова компанія зобов'язалась здійснити управління залученими коштами за винагороду та в інтересах довірителя, на умовах, передбачених Правилами ФФБ та даним договором. З огляду на п. 1.3 вказаного договору об'єктом інвестування являється квартира [ADDRESS]; будинок без оздоблення. Згідно з п. 1.4 договору запланований термін введення об'єкта будівництва в експлуатацію було встановлено 2 квартал 2010 року. У разі зміни запланованого терміну введення об'єкта будівництва в експлуатацію, після отримання Фінансовою компанією повідомлення щодо цього від Забудовника із зазначенням відповідних підстав, до цього договору вносяться зміни шляхом направлення Фінансовою компанією листа Довірителю. Згода довірителя на внесення змін до цього договору щодо дати введення об'єкта будівництва в експлуатацію вважається отриманою, якщо протягом 7 днів з дня надходження листа Фінансової компанії про внесення змін до договору про участь у ФФБ на адресу Довірителя, Фінансова компанія не отримала письмового заперечення Довірителя проти таких змін. Днем надходження листа вважається дата, вказана в повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення. У відповідності до п. 1.8 Договору поточна вартість об'єкта інвестування на дату укладення Договору складає 297 770,22 грн., в т. ч. ПДВ - 49 628,37 грн. Пунктом 2.1 Договору визначено, що довіритель (позивач) передає в управління Фінансової компанії кошти в національній валюті України шляхом їх перерахування через банківську установу на рахунок ФФБ за наступним графіком: 30% - 29.09.2009 року, 12% до 29.10.2009 року, 12% до 30.11.2009 року, 12% до 29.12.2009 року, 12% до 29.01.2010 року, 11% до 01.03.2010 року, 11% до 29.03.2010 року. У п. 3.1 Договору закріплено, що Фінансова компанія зобов'язана прийняти від довірителя в управління грошові кошти у розмірі, передбаченому цим договором, та забезпечити використання коштів ФФБ в інтересах всіх довірителів ФФБ відповідно до Правил ФФБ. Розділом 4 Договору передбачено розміри винагород, які довіритель повинен сплатити Фінансовій компанії за здійснення управління коштами та надання додаткових платних послуг. Згідно з п. 5.1 Договору Фінансова компанія несе відповідальність перед довірителем (позивачем) за контроль цільового використання залучених від нього коштів, повноту та своєчасність їх перерахування забудовнику та неналежне виконання інших зобов'язань за договором. 02.10.2009 року комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) було видано позивачу Свідоцтво про участь у ФФБ виду А № 000383-1, відповідно до якого за позивачем було закріплено квартиру [ADDRESS], та визначено графік внесення довірителем коштів до ФФБ. З огляду на відмітки у графіку внесення довірителем коштів до ФФБ, вказаному на звороті даного Свідоцтва, позивачем у повному обсязі було внесено кошти до ФФБ. Сторонами у справі було визнано та не оспорювалось, що 25.02.2010 року додатковою угодою № 1 внесення змін до Договору № КНТР-000383/кв про участь у фонді фінансування будівництва від 29.09.2009 року було змінено термін введення в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS] на IV квартал 2010 року, а також внесено зміни до графіку внесення довірителем коштів до ФФБ. 30.08.2010 року між позивачем та комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) було укладено договір № ДВМП-000383 відступлення майнових прав, відповідно до якого останнє передало першій майнові права на об'єкт інвестування, а саме: квартиру [ADDRESS]. 03.03.2012 року відповідачами було укладено тристоронній договір про внесення змін до договору № 52/А-12 від 27.02.2008 року про організацію спорудження об'єкту будівництва житлового будинку [ADDRESS]. У відповідності до вказаних змін до договору до ТОВ «КНБ Будінвест» перейшли права та обов'язки забудовника об'єкту будівництва. Зважаючи на п. 1.3 згаданого договору № 52/А-12 про організацію спорудження об'єкту будівництва, забудовник зобов'язаний у разі порушення з його вини строку введення об'єкта в експлуатацію на вимогу Фінансової компанії перерахувати неустойку у розмірі 0,005% від вартості об'єктів інвестування за кожен день прострочення. З огляду на п.п. 2.4.3 та 2.4.5 вказаного договору Фінансова компанія має право у разі виявлення ризикових ситуацій, створених діями (бездіяльністю) забудовника в процесі будівництва, припинити фінансування будівництва, вимагати розірвання договору, повернення забудовником всіх спрямованих на фінансування будівництва цього об'єкта коштів, перерахування на рахунок ФФБ (вид «А») коштів для розрахунку з довірителями, що виходять із ФФБ (вид «А») у зв'язку з розірванням договору, вживати інших заходів щодо виконання забудовником своїх зобов'язань та захисту інтересів довірителів, в порядку, передбаченому Правилами ФФБ (вид «А») та цим договором, здійснювати інші заходи щодо контролю за виконанням забудовником зобов'язань за цим договором та відповідно до Правил ФФБ (вид «А») в інтересах довірителів ФФБ (вид «А»). Пунктом 4.1 даного договору передбачено, що Фінансова компанія здійснює контроль за дотриманням забудовником виконання зобов'язань за цим договором з метою своєчасного запобігання виникнення в процесі будівництва внаслідок дій забудовника ризикових ситуацій, що можуть призвести до перевищення встановлених строків будівництва більш ніж на 90 днів. У п. 4.4 цього договору визначено, що за порушення з вини забудовника строку введення об'єкта будівництва в експлуатацію, забудовник сплачує Фінансовій компанії пеню в розмірі 0,005 % від загальної вартості об'єктів фінансування за кожен день прострочення. У подальшому низкою додаткових угод до договору № 52/А-12 про організацію спорудження об'єкту будівництва комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) та ТОВ «КНБ Будінвест» до основного договору вносились зміни щодо запланованого строку введення об'єкта будівництва в експлуатацію: угода № 6 від 26.09.2012 року - на 31.12.2012 року; угода № 9 від 21.12.2012 року - на 31.05.2013 року; угода № 12 від 30.05.2013 року - на 30.10.2013 року. З огляду на укладання 03.03.2012 року між відповідачами вище вказаного тристороннього договору до Правил фонду фінансування будівництва (виду А) житлового будинку [ADDRESS] було внесено зміни щодо забудовника. Відповідач комунальне комерційне унітарне підприємство «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) на адресу позивача направив лист № 112/018-151 від 16.02.2010 року з інформацією про те, що плановий термін введення в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS] перенесено на 4 квартал 2010 року. У подальшому від відповідача комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) почали надходити листи аналогічного змісту та зміною дати введення об'єкту будівництва в експлуатацію на інші строки, а саме: лист № 112/018-01 від 10.01.2011 року з інформацією про перенесення строку введення в експлуатацію на червень 2011 року; лист № 112/018-453 від 03.06.2011 року - на 4-й квартал 2011 року; лист № 112/018-153 від 19.03.2012 року - на вересень 2012 року; лист № 112/018-590 від 27.09.2012 року - на грудень 2012 року; лист № 118/018-788 від 21.12.2012 року - на травень 2013 року; лист № 112/018-229 від 31.05.2013 року - на жовтень 2013 року. Інших доказів повідомлення відповідачем комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) позивача про інші зміни дати введення об'єкту будівництва в експлуатацію в ході судового розгляду пред'явлено не було. У відповідь на лист відповідача № 112/018-229 від 31.05.2013 року позивачем було направлено лист-вимогу про здійснення розрахунку та виплату пені за договором № КНТР-000383/кв про участь у фонді фінансування будівництва від 29.09.2009 року. Доказів надання відповідачем позивачу відповіді на вказаний лист суду не було надано. 02.06.2013 року між позивачем та адвокатом [PERSON], який з огляду на Витяг з Єдиного реєстру адвокатів України має право на зайняття адвокатською діяльністю, було укладено договір про надання адвокатської (правової) допомоги, відповідно до якого розмір винагороди (гонорару) за надання адвокатської допомоги визначається в розмірі 10 000 грн. передплатою готівкою через касу. Відповідно до квитанції № 2/06/13 від 02.06.2013 року адвокатом [PERSON] було отримано від позивача 10 000 грн. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм та рекомендацій Верховного суду України. Згідно з ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. У відповідності до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З огляду на ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. У відповідності до ч. 1 ст. 1029 ЦК України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача). Згідно з ч. 1 ст. 1037 ЦК України управитель управляє майном відповідно до умов договору. У абз. 3 ч. 16 ст. 11 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» визначено, що управитель ФФБ при здійсненні управління ФФБ несе відповідальність за виконання своїх зобов'язань перед довірителями ФФБ у межах цього Закону та договору про участь у ФФБ. З огляду на ч. 1 ст. 12 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» управитель для кожного ФФБ розробляє й затверджує Правила ФФБ та інші необхідні внутрішні документи, що регламентують функціонування цього ФФБ. Правила ФФБ є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами цієї системи фінансування будівництва житла. Зважаючи на ч. 8 ст. 14 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», управитель не повинен включати у договори із довірителями умови, які є несправедливими згідно з Законом України «Про захист прав споживачів». Частинами 1, 2 ст. 18 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» передбачено, що управитель здійснює контроль за дотриманням забудовником умов та зобов'язань за договором з метою своєчасного запобігання виникненню ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести до: змін технічних характеристик об'єктів будівництва та/або об'єктів інвестування; погіршення споживчих властивостей об'єктів будівництва та/або об'єктів інвестування; зростання вартості будівництва більше ніж на двадцять відсотків; збільшення строків будівництва більше ніж на дев'яносто днів. У разі виявлення управителем ризику порушень умов договору управитель має право припинити фінансування будівництва, вимагати розірвання договору, повернення забудовником усіх спрямованих на фінансування будівництва цього об'єкта коштів, відшкодування заподіяних забудовником збитків, перерахування на рахунок ФФБ коштів, необхідних для розрахунків з довірителями відповідно до вимог статті 20 цього Закону, що виходять із ФФБ у зв'язку із розірванням договору про участь у ФФБ, а також здійснювати інші заходи щодо виконання забудовником своїх зобов'язань за договором, визначені цим Законом. Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» визначено, що відносини щодо залучення коштів в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління ними регулюються цим Законом та іншими законодавчими актами України в частині, що не суперечать цьому Закону. Відповідно до Преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. З огляду на п. 2 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника). У відповідності до ч. 5 цієї ж статті, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Частинами 1, 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Зважаючи на рекомендації, зазначені у п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Аналізуючи вище перелічені правові норми та рекомендації Верховного суду України в розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до наступних висновків. Між позивачем та відповідачами ТОВ «Екобуд» та ТОВ «КНБ Будінвест» не виникло ніяких правовідносин, в тому числі і тих, що врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів». У зв'язку з викладеним суд приходить до висновку про залишення позову у частині, що стосується цих відповідачів, без задоволення. Проте, між позивачем та відповідачем комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) виникли правовідносини на підставі договору № КНТР-000383/кв про участь у фонді фінансування будівництва від 29.09.2009 року, відповідно до якого позивач передала Фінансовій компанії в управління грошові кошти з метою отримання у власність об'єкта інвестування, а Фінансова компанія зобов'язалась здійснити управління залученими коштами за винагороду в інтересах довірителя (позивача), в тому числі і спонукати своєчасному введенню об'єкта будівництва в експлуатацію, за що в противному разі несе відповідальність (п. 5.5 Договору). З огляду на наявні в матеріалах справи докази кінцевий строк введення об'єкта в експлуатацію за згаданим договором - 30.10.2013 року. На час вирішення даного спору суду не було надано належних доказів того, що строк введення в експлуатацію змінено відповідно до п. 1.4 Договору, що відповідачем вживались в інтересах довірителів заходи щодо усунення порушень з боку забудовників строків введення об'єкта в експлуатацію, або що вказаний об'єкт будівництва введено в експлуатацію. Навпаки, у судовому засіданні сторонами у справі стверджувалось і визнавалось протилежне: будівництво не завершено, об'єкт в експлуатацію не введений. Тобто, суд визнає, що прострочення зобов'язань з боку і з вини відповідача комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) щодо строків введення об'єкта фінансування в експлуатацію перед позивачем мало місце на 112 днів. Більш того, між відповідачами комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), ТОВ «Екобуд» та ТОВ «КНБ Будінвест» виникли правовідносини на підставі договору № 52/А-12 про організацію спорудження об'єкту будівництва, відповідно до якого, а також згідно зі ст. 18 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» перший з них має право вживати заходів в інтересах довірителів щодо належного виконання зобов'язань останніми щодо введення об'єкта інвестування в експлуатацію у заплановані строки. Проте, вказане право комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) ігнорувалось, навпаки, ним замість стягнення з боржників санкцій та притягнення їх до іншої юридичної відповідальності було укладено додаткові угоди до договору № 52/А-12 про організацію спорудження об'єкту будівництва, якими термін введення об'єкта будівництва в експлуатацію відтягувався всупереч інтересам довірителів. Також суд відкидає доводи відповідачів та підтримує позицію позивача, що на правовідносини, які виникли між нею та комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», так як вказане випливає з факту надання останнім позивачу фінансових послуг для задоволення його особистих потреб, а також змісту Преамбули та ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 14 та п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», ст. 627 ЦК України. Поряд з викладеним, суд приходить до висновку, що у розумінні п. 2 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» п. 5.5 Договору № КНТР-000383/кв про участь у фонді фінансування будівництва від 29.09.2009 року всупереч вимогам ст. 14 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» в частині визначення мізерного розміру неустойки за несвоєчасне введення об'єкта будівництва в експлуатацію є несправедливим, що призводить до його недійсності, у зв'язку з чим слід при визначенні юридичної відповідальності відповідача керуватися ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідачу комунальному комерційному унітарному підприємству «Фінансова компанія «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) за прострочення надання послуги у 112 днів слід нарахувати відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» пеню у розмірі: 297 770,22 х 3% : 100 х 112 днів = 1 000 507,94 грн. Проте,

Outcome: partial