Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що за рішенням Маріупольської міської ради №6/13-1265 від 22.11.2011 року «Про прийняття в міську комунальну власність гуртожитків: по [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , які знаходяться на балансі Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», гуртожиток по [ADDRESS] був безоплатно переданий у міську комунальну власність. На підставі особового рахунку [PERSON] було надано ліжко-місце в кімнаті [ADDRESS] . Згідно інформації з довідки реєстру територіальної громади м.Маріуполя у кімнаті [ADDRESS] , з 25.07.2012 року зареєстрований [PERSON] . Проте за вказаною адресою не проживає, двері були опечатані 11.03.2020 року, має заборгованість по сплаті комунальних послуг. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно позивачу з метою надання житла для заселення категорії осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Представник позивача - [PERSON] наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та зазначив, що мешкає у кімнаті [ADDRESS] , з 25.07.2012 року та по теперішній час, сплачує комунальні послуги. У день перевірки та складання акту обстеження 11.03.2020 року був відсутній за адресою мешкання та реєстрації, про його складання йому взагалі не було відомо. У підтвердження доводів, надав копії журналу реєстрації квитанцій та самі квитанцій про сплату комунальних послуг. На підставі цього, просив відмовити у задоволенні позову. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Згідно ст.18 Житлового кодексу України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Відповідно до ст. 15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів на території району, міста, району в місті здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад, здійснюють контроль за використанням і схоронністю житлового фонду, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, видають ордери на жилі приміщення. Згідно ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів міських рад належать повноваження щодо управління об`єктами житлово-комунального господарства, що перебуває у комунальній власності відповідних територіальних громад, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності. Стаття 71 Житлового кодексу України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, є підставою для визнання осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним. Судом установлено, що рішенням Маріупольської міської ради №6/13-1265 від 22.11.2011 року «Про прийняття в міську комунальну власність гуртожитків: по [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , які знаходяться на балансі Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», гуртожиток по [ADDRESS] був безоплатно переданий у міську комунальну власність.(а.с.5-10) Згідно інформації з довідки реєстру територіальної громади м. Маріуполя у кімнаті [ADDRESS] , з 25.07.2012 року зареєстрований [PERSON] (а.с.11) Відповідно до акту обстеження житлового приміщення від 06.05.2020 року, складеному комісією Управління міського майна Департаменту по роботі з активами, встановлено, що [PERSON] у кімнаті не проживає, комунальні послуги не сплачує, двері було опечатано 11.03.2020 року.(а.с.14) Згідно інформації УК «Кальміуська» щодо заборгованості по сплаті комунальних послуг, станом на 01.05.2020 року [PERSON] має заборгованість в сумі 2616,49 грн. (а.с.16) Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 1 ст. 82 ЦПК України визначає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У відповідності до копії заяви [PERSON] за підписом жильців гуртожитку по [ADDRESS] від 10.11.2020 року, останній мешкає в кімнаті [ADDRESS] з 25.07.2012 року. (а.с.57) Згідно із копією квитанцій про сплату комунальних послуг [PERSON] у серпні 2020 року сплачено за послуги централізованого опалення 1000 грн., за період з листопада 2020 року по грудень 2020 року за обслуговування будинку та прибудинкової території сплачено на загальну суму 468,61 грн., за послуги холодної води та стоків на суму 500,00 грн., та за послуги КП «Комунальник на суму 300 грн. (а.с.60-65) Так, стороною позивача не було беззаперечно доведено, що [PERSON] не проживає в кімнаті [ADDRESS] більше 6 місяців. Між тим, свідок [PERSON] у наданих суду поясненнях, підтвердив факт проживання [PERSON] у кімнаті [ADDRESS] , з 25.07.2012 року та по теперішній час. Суд критично ставиться до акту від 06.05.2020 року обстеження житлового приміщення, наданого позивачем в якості доказу, оскільки зміст цього акту було спростовано свідком [PERSON] , а свідки в присутності яких цей акт було складено, в судовому засіданні допитані не були, клопотань про їх виклик не заявлялось. Таким чином, аналізуючи досліджені докази, враховуючи, що позивачем не доведена постійна відсутність протягом 6 місяців відповідачів за місцем їх реєстрації, суд відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed