Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 3 квітня 2017 року в сумі 54740 грн., три проценти річних від суми заборгованості в розмірі 4520 грн.,а також у рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. та судові витрати 1092 грн. 60 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 3 квітня 2017 року між ним і [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 2000 доларів США на строк до 8 квітня 2017 року, що підтверджується письмовою розпискою відповідача. По закінченню вказаного у розписці строку відповідач борг не повернула. Тому вважає, що відповідач має сплатити борг у сумі, еквівалентній 2000 доларів США на день подання позову, що складає 54740 грн., а також відповідно до статті 625 ЦК України три проценти річних від суми боргу в розмірі 4520 грн. та моральну шкоду 50000 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 4 травня 2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засідання представник позивача [PERSON] , яка брала участь у режимі відеоконференції, позов підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час і місце розгляду справи за своїм зареєстрованим місцем проживання, відзив на позов не надала, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що 3 квітня 2017 року [PERSON] була складена розписка, відповідно до якої вона зобов`язалася у строк до 08.04.2017 року сплатити [PERSON] борг у розмірі 2000 доларів США. Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першою\~статті 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач у своєму позові стверджує, що 3 квітня 2017 року між ним і відповідачем був укладений договір позики, сума боргу за яким складає 2000 доларів США та до теперішнього часу відповідачем не повернута. Доказів на спростування доводів позивача та виконання зобов`язання відповідачем суду не надано. Отже, підстав недовіряти доводам позивача у суду немає, оскільки факт укладення договору позики підтверджується розпискою [PERSON] від 3 квітня 2017 року. Суд враховує, що згідно зі\~статтею 524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим, частина друга статті\~524\~ЦК України та частина друга статті\~533 ЦК України\~допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки позивач у позові просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в еквіваленті до долара США за офіційним курсом НБУ, встановленим на дату подання позову, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму боргу за договором позики від 03.04.2017 року в межах заявлених вимог у розмірі 54740 грн. (2000 х 27,37). Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що у зв`язку з непогашенням боргу з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми в межах заявлених позовних вимог (за період з 08.07.2017 року по 07.04.2020 року, тобто за 1005 днів прострочення) в розмірі 4520 грн., виходячи з розрахунку, наведеного у позові. Таким чином, позов у частині стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 54740 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 4520 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 50000 грн., то в цій частині суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Суд враховує, що поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається\~статтею 23 ЦК України. Так, відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких\~фізична особа\~зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її\~сім`ї\~чи\~близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її\~майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Згідно з частиною 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Слід відзначити, що укладеним між сторонами договором позики не було передбачено відшкодування моральної шкоди у випадку порушення зобов`язання. В свою чергу, відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана\~фізичній\~або\~юридичній особі\~неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Суд звертає увагу, що відповідно до ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В своєму позові про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням трьох процентів річних позивач також просить відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Між тим, позивач не навів будь-яких обставин, які б свідчили, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, не обґрунтував у чому виявилася така шкода. Позивач у позовній заяві взагалі не навів підстав для відшкодування моральної шкоди, не довів її завдання, а також не обґрунтував її розмір. Отже, оскільки позивач не довів завдання йому моральної шкоди внаслідок винних дій відповідача, а договір, яким передбачена така відповідальність відповідача, між сторонами не укладався, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] у частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1092 грн. 60 коп. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 592 грн. 63 коп.

Outcome: partial