Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 657, вчинений 17 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. таким, що не підлягає виконанню та скасувати його. В обґрунтування позову зазначає, що 17 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. видано виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири [ADDRESS] з метою задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі заборгованості за кредитним договором від 20 липня 2007 року, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником його умов за період з 10 жовтня 2016 року по 10 жовтня 2017 року. Однак, нотаріус видав оспорюваний виконавчий напис у порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, а подані нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості. Відповідно до умов кредитного договору, кінцевий термін повернення кредитних коштів - до 19 липня 2022 року. Разом з тим, 16 жовтня 2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» надіслало [PERSON] лист-претензію, у якій просило повністю погасити прострочену та строкову заборгованість за кредитом та процентами, а також штраф і пеню протягом 30 календарних днів. Крім того, у провадженні суду перебуває справа за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором й заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 31 травня 2016 року позов банку задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 382 310 грн. 5 коп. Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 20 березня 2018 року заочне рішення суду першої інстанції змінено та зменшено розмір заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню з [PERSON] до 303 823 грн. 66 коп. [PERSON] подав касаційну скаргу на вказані судові рішення та ухвалою судді Верховного Суду від 30 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі. Отже, наявність у суді спору про стягнення заборгованості за кредитним договором спростовує безспірність такої заборгованості в розумінні ст. 88 Закону України «Про нотаріат». 2 серпня 2018 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» подав відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивачем не доведено того, що подані нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості. Так, заочним рішенням суду від 31 травня 2016 року задоволено позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 11 грудня 2015 року. Разом з тим, оспорюваний виконавчий напис нотаріуса видано з метою задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла за період з 10 жовтня 2016 року по 10 жовтня 2017 року. Щодо дотримання нотаріусом видачі виконавчого напису в межах трьох років з дня виникнення права вимоги, то банк зазначив, що 12 жовтня 2017 року на адресу [PERSON] було направлено вимогу про повне, дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором зі застереженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання вимог протягом 30 днів. Розмір заборгованості у вимозі визначений станом на 10 жовтня 2017 року та складає 240 157 грн. 68 коп., а саме: заборгованість по кредиту - 94 791 грн. 66 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 842 грн. 59 коп.; прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом - 144 523 грн. 43 коп. 1 жовтня 2018 року головний державний виконавець відділу ДВС подав відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що обраний позивачем спосіб захисту має бути направлений на припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення й відповідати способам захисту, передбаченим ст. 16 ЦК України. Предметом позову є виконавчий напис приватного нотаріуса від 17 січня 2018 року. Однак позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, заявлених до відповідача головного державного виконавця відділу ДВС, оскільки зі змісту заявлених позовних вимог не вбачається, які саме права порушив державний виконавець під час вчинення виконавчого напису нотаріуса, коли державний виконавець не був суб'єктом вчинення такого виконавчого напису. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимог та просила їх задовольнити, з підстав викладених у позові. Представник державного виконавця відділу ДВС в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, заявлених до державного виконавця відділу ДВС, з підстав викладених у відзиві на позов. Представник АТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не прибув. Подав заяву, у якій просить проводити розгляд справи без його участі. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений завчасно та належним чином. Заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 липня 2007 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»), та [PERSON] укладено кредитний договір № 287/1-484, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 100 000 грн. зі сплатою 16% річних та кінцевим терміном повернення коштів до 19 липня 2022 року (а.с. 19). З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, 20 липня 2007 року між банком, [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого вказані особи передали банку в іпотеку належну їм на праві спільної власності квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 1.2 договору вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 130 000 грн. (а.с.62). АКБ «Укрсоцбанк» направив на адресу [PERSON] лист-претензію від 16 жовтня 2008 року, у якому банк вказав, що станом на 16 жовтня 2008 року позичальником порушені умови кредитного договору. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору та відповідно до п. 4.4 договору, [PERSON] необхідно протягом 30 календарних днів повністю погасити прострочену та строкову заборгованість за кредитом в розмірі 94 791 грн. 66 коп., по процентам в сумі 6 513 грн. 63 коп., а також штраф та пеню в сумі 230 грн. 10 коп. Роз'яснено, що в разі непогашення протягом 30 календарних днів заборгованості по кредитному договору, до позивача будуть застосовані заходи примусового стягнення боргу в судовому порядку (а.с. 22). У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору, у січні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 11 грудня 2015 року становить 382 310 грн. 5 коп., з яких: 94 791 грн. 66 коп. - заборгованість за кредитом; 117 181 грн. 27 коп. - заборгованість за відсотками; 47 811 грн. 86 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 44 038 грн. 87 коп. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 40 855 грн. 21 коп. - інфляційні витрати за кредитом; 37 631 грн. 19 коп. - інфляційні витрати за відсотками (а.с. 16). Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 31 травня 2016 року позов банку задоволено в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 382 310 грн. 5 коп. та судові витрати (а.с. 23). ПАТ «Укрсоцбанк» направило на адресу іпотекодавців [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] письмову вимогу від 11 жовтня 2017 року про необхідність в межах 30 днів сплатити заборгованість по кредиту, яка станом на 10 жовтня 2007 року складає 94 791 грн. 66 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 94 791 грн. 66 коп.; строкова заборгованість за відсотками - 842 грн. 59 коп.; прострочена заборгованість за відсотками - 144 523 грн. 43 коп. Роз'яснено, що в разі невиконання вимоги банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом подачі до суду позову, вчинення виконавчого напису нотаріуса. Зазначене вимога була направлена на адресу іпотекодавців 22 жовтня 2017 року, що підтверджується фіскальним чеком поштового зв'язку (а.с. 70, 71). Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 14 грудня 2017 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 31 травня 2016 року залишено без задоволення (а.с. 24). 17 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. видано виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири [ADDRESS] з метою задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі заборгованості за кредитним договором від 20 липня 2007 року, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником його умов за період з 10 жовтня 2016 року по 10 жовтня 2017 року. Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 20 березня 2018 року заочне рішення суду першої інстанції від 31 травня 2016 року змінено, зменшено розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] до 303 823 грн. 66 коп. (а.с. 26). Ухвалою судді Верховного Суду від 30 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою [PERSON] на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 31 травня 2016 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 20 березня 2018 року (а.с. 30). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування регулюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення щодо безспірності заборгованості та обмеження трирічним строком з дня виникнення права вимоги містяться у пункті 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року № 14-12559св18. Однак, видаючи оспорюваний виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки від 17 січня 2018 року з метою задоволення вимог банку у розмірі заборгованості за кредитним договором за період з 10 жовтня 2016 року по 10 жовтня 2017 року, у тому числі заборгованості по тілу кредиту в розмірі 94 791 грн. 66 коп., приватний нотаріус не врахував, що вказана сума заборгованості не є безспірною, оскільки в провадженні суду перебуває справа про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 94 791 грн. 66 коп., й після видачі приватним нотаріусом оспорюваного виконавчого напису (17 січня 2018 року), судом апеляційної інстанції прийнято постанову від 20 березня 2018 року, якою спір вирішено по суті (а.с. 26, 55, 83). Крім того, приватний нотаріус не врахував, що листом від 16 жовтня 2008 року банк уже звертався до [PERSON] із письмовою вимогою про погашення заборгованості за кредитом, у тому числі заборгованості за тілом кредиту в розмірі 94 791 грн. 66 коп., тобто з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років (а.с. 22). За таких обставин приватний нотаріус видав виконавчий напис у порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5, а відтак позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Разом з тим, заявлені позовні вимог до головного державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області Пінчук К.А. не підлягають задоволенню, оскільки позивач не оспорює дії державного виконавця, а предметом позову є виконавчий напис нотаріуса. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове позову [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial