Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та просив розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований 19 грудня 1992 року, актовий запис №1688. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 грудня 1992 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя сторін не склалося через втрату почуття любові один до одного, відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя. Шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинені, а з березня 2015 року сторони стали проживати окремо і спільне господарство вони не ведуть. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та зазначив, що підтримує позов у повному обсязі. Відповідач про місце, день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. За викладених обставин, суд визнав можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 грудня 1992 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. При розгляді справ про розірвання шлюбу суд за правилами ст. 112 СК України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України). За змістом ст. 111 СК України суд не зобов'язаний призначати строк для примирення подружжя. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова), суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, збереження шлюбу неможливе та суперечитиме інтересам подружжя, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - сплачений судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved