Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

У листопаді 2014р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що 21.03.2014р. померла його баба [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст.1261,1266 ЦК України, зазначає позивач, він та відповідач чоловік померлої, є спадкоємцями померлою [PERSON], інших спадкоємців не існує. Дівоче прізвище баби Лисечко, таке ж прізвище до шлюбу мала і мати позивача, яка до шлюбу мешкала разом зі своєю матір*ю [PERSON] (спадкодавцем) за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира належала виключно бабі позивача - [PERSON], яку вона приватизувала. Позивач, 04.09.1991р. р.н., після народження, мешкав з батьками та бабою у зазначеній квартирі. 30.03.1995р., коли позивачу виповнилося три роки, його матір [PERSON] померла, після чого його батько переїхав мешкати до м. Мелітополь Запорізької області. Лише коли позивачу виповнилося 16-17 років, приблизно в 2007-2008 роках, він дізнався про існування у нього баби [PERSON] З вказаного часу позивач підтримував зв'язок з останньою: розмовляли по телефону, інколи бачився, позивач відвідував бабу у лікарні в м. Запоріжжі. В позивача не було матеріальної можливості часто приїздити до баби в м. Запоріжжя, баба була не взмозі до нього їздити через похилий вік. Тому вони зазвичай спілкувалися по телефону, а бачилися рідше тому, що відповідач був проти того. Зі слів баби позивачу відомо, що її чоловік [PERSON] сварився з нею через, що вона спілкується з позивачем. В період з травня по вересень 2014 р. позивач телефонував своїй бабі, йому відповідав відповідач, що баби нема вдома чи вона вже спить. Декілька разів позивач приїздив в м. Запоріжжя до баби, але по омофону підїзду йому ніхто не відповідав, двері ніхто не відчиняв. З 2000 р. по теперішній час позивач зареєстрований та мешкає за адресою: Запорізька область м. Мелітополь, вул. Сєдовцев, буд. 72. За адресою м. Мелітополь: [ADDRESS], позивач не мешкав і не був зареєстрований. 15.10.2014 р. мешканці квартири № 3, розташованої в буд.121 по вул. Леніна в м. Мелітополь, знайшли його батька [PERSON] та передали йому лист від шостої Запорізької державної нотаріальної контори, який в подальшому батько передав позивачу. Таким чином, 15.10.2014р. позивач отримав лист від Шостої Запорізької державної нотконтори, згідно якого дізнався, що його баба [PERSON] померла ще 21.03.2014р., також нотаріус повідомляв його, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири № 95, розташованої в буд.5 по вул. Парамонова м. Запоріжжя, що позивач є спадкоємцем. Також нотаріус своїм листом розяснював позивачу, що для прийняття спадщини йому необхідно звернутися з відповідною заявою протягом шести місяців. В листі нотаріуса також зазначено, що спадщина відкрилася 21.03.2014р. Вказаний лист був мені відправлений простим листом поштою 22.09.2014р. Тобто сам нотаріус відправив позивачу повідомлення про смерть баби та про наявність спадщині вже після спливу шестимісячного строку. Таким чином, вважає позивач, він був позбавлений можливості своєчасно звернутись до нотаріальної контори у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини з тих причин, що він не знав про смерть своєї баби, відповідач приховав це від позивача, а також з тієї причини, що нотаріус направив позивачу листа про смерть баби та про відкриття спадщини вже після спливу шестимісячного строку. Позивач просить суд визначити додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилася 21.03.2014 року після смерті його баби [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що не має жодної поважної причини з якої б позивач пропустив строк для прийняття спадщини. За життя спадкодавця позивач ніколи не зустрічався та не мав телефонних розмов з померлою бабою. Після смерті доньки, його дружина втратила спілкування з трирічним онуком (позивачем), якого його батько вивіз до Мелітополя до своєї родини. Проте, коли онуку (позивачу було 10 років він з дружиною приїздили до Мелітополя. Приходили до школи, де навчався позивач з метою зустрічі з останнім, проте, вчителі зателефонували до діда позивача, який з»явився до школи та заборонив його дружині бачитися з онуком. В цей час, позивач був присутній при влаштованій його дідом сварці та був обізнаний, про те, що в нього є баба. Після того, як у неповнолітньому віці, так і після досягнення повноліття, позивач ніколи не бачив свою бабу, спроб знайти її, зустрітися з останньою, не здійснював, звичайно ніколи не мав з бабою телефонних розмов, а обставини, на які посилається позивач, останній вважає відповідач ніяким чином у судовому засіданні не довів. Про смерть баби позивач дійсно не знав, але ця обставина не є поважною причиною для пропуску встановленого шестимісячного строку звернення до нотконтори із заявою про прийняття спадщини. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Судом встановлено: 21.03.2014р. померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть останньої, виданого міським відділом РАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 21.03.2014р., актовий запис № 1753. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належала померлій на праві власності - на підставі Довідки № 5-95, виданої ЖБК «Медик-6», зареєстрованої в ОП ЗМБТІ 24.11.1992 р. в книзі 208, номер запису 35747. Відповідач [PERSON], як чоловік померлої [PERSON], в установленому законом порядку, отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.11.2014р. на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS], виданого Шостою Державною нотаріальною конторою Запорізького міського нотаріального округу, реєстровий номер 1- 501. Згідно матеріалів спадкової справи, інших спадкоємців першої черги після смерті спадкодавця [PERSON], окрім позивача та відповідача не має, про що відповідач, який звернувся до нотаріальної контори в продовж установленого законом строку, повідомив нотаріуса. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, позивач з відповідною заявою про прийняття спадщини після померлої його баби [PERSON], в установлений законом 6 місячний строк до нотаріальної контори не звернувся, зі спадкодавцем. Відповідно до ст.1266 ЦК України, позивач бажає успадкувати ту частку спадщини, яка належала б за законом його матері, якби вони була живою на час відкриття спадщини. Проте, дослідивши вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що позивач не звернувшись до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця, пропустив строк на прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], при цьому, Свідоцтаво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] - квартиру за вищезазначеною адресою, державним нотаріусом видано 27.11.2014р. на імя відповідача [PERSON], тобто, на теперішній час відповідач є власником спадкового майна, а причина пропуску строку звернення позивачем до нотаріуса необізнаність у певний час про смерть спадкодавця, суд не вважає поважною, тобто, вважає суд, що позивачем не надано суду доказів, що встановлений законом строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, ним пропущено з поважних причин та не вбачає підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщина (яка на теперішній час є власністю відповідача).

Outcome: dismissed