Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва даним позовом до [PERSON] (далі - відповідач). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спільне життя сторін не склалось через відсутність розуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Сторони фактично не проживають разом, не ведуть спільного господарства та сім'я остаточно розпалась. Подальше існування шлюбу суперечить інтересам позивача, при цьому, строку на примирення не потрібно. Діти позивача та відповідача - [PERSON] та [PERSON] - знаходяться на утримання позивача. Відповідач вихованням дітей не займається, грошові кошти на їх утримання надає нерегулярно, має постійний дохід, інших осіб на його утриманні немає. При цьому, позивачу відомо, що щомісячний прибуток відповідача складає 15 000,00 грн. Позивач вказує, що діти відвідують дитячі садочки, за які вона сплачує щомісячно за відвідування та харчування 3700,00 грн. за сина та 700,00 грн. - за дочку. У разі, коли діти хворіють, витрати на ліки складають 1000,00 грн. З вересня 2018 року дочка буде відвідувати заняття, що призведе до витрат у розмірі 1500,00 грн. щомісяця. Витрати на одяг та взуття складають 2500,00 грн., а на продукти - близько 2600,00 грн. щомісячно. Відтак, середньомісячні витрати на двох дітей складають 12000,00 грн. та враховуючи рівність витрат позивача та відповідача (по 6000,00 грн.) з відповідача підлягає стягненню по 3000,00 грн. на кожну дитину щомісячно. Тому позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на кориться позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 3000,00 грн. на кожну дитину та вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 12.07.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В судове засідання позивач не з'явилася, але надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність в якій вказала, що підтримує позов та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, між тим, подав до суду заяву, в якій вказав, що визнає позов та просить проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 211 ЦП України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе винести рішення у підготовчому судовому засіданні у зв'язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов та позовні вимоги частково задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01 червня 2012 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №364 від 01 червня 2012 року (а.с. 3). Від шлюбу у сторін народились донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 14) та син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 13). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Доказів примирення стороною відповідача надано не було. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами існує формально, вони проживають окремо та не підтримують сімейні стосунки, сім'я сторін розпалась остаточно і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей, а тому позовну заяву в частині розірвання шлюбу необхідно задовольнити. Стосовно вимоги позивача про стягнення аліментів варто зазначити наступне. Як зазначалося позивачем у позовні заяві, відповідач має щомісячний дохід в середньому 15000,00 грн., інших осіб на утриманні немає. Ці дані не заперечувались відповідачем, оскільки він надав заяву, в якій вказав, що визнає позов, а отже, погоджується зі змістом позовної заяви. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відомостей стосовно наявності у відповідача у власності рухомого чи нерухомого майна сторонами не надано, як і не надано інших даних, які враховуються судом при винесенні рішення про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів, судом враховано вимоги ст. 182 СК України, а також приписи ст. 180 СК України. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов в частині стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, а саме, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 2000 гривень на кожного з дітей із їх індексацією відповідно до вимог законодавства, починаючи з 25 червня 2018 року, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідно віку. Суд також вважає, що такий розмір аліментів є виправданий дійсними потребами дітей і не призведе до порушення прав відповідача. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Крім того, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. на користь держави за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: partial