Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

У липні 2014 року позивачі звернулися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Київської міської ради, треті особи: комунальне підприємство «Оболоньжитлоексплуатація», про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з дня свого народження позивачі постійно проживають та безперервно користуються квартирою [ADDRESS]. У 1945 році [PERSON] та [PERSON], які є родичами позивачів, уклали з райжитлоуправлінням Подільського району м. Києва договір оренди квартир № 1 та 2 у вказаному будинку, в яких зобов'язалися виконати капітально-відновлювальний ремонт житлової площі. Після відновлення будинок став триквартирним. У 1952 році квартира № 2 перейшла у користування [PERSON], який є батьком позивача [PERSON] Починаючи з цього періоду у квартирі № 2 мешкає родина [PERSON] у складі його дружини та двох дочок. За рішенням виконкому Подільської райради від 28 червня 1982 року [PERSON] було передано в тимчасове користування квартиру № 1 у вказаному будинку. У 1990 році особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] був переведений на позивача [PERSON] у зв'язку із смертю її батька [PERSON] Позивачі вказують, що у період з 1945 по 2006 роки їхніми родичами проводився капітально-відновлювальний ремонт квартир [ADDRESS], внаслідок якого до будинку прибудовані окремі приміщення (кімната, кухня, санвузол) та загальна площа квартири стала складати 164,4 кв.м. Ремонтні роботи виконувалися власними силами та за рахунок користувачів квартир № 1 та 2 зазначеного будинку. У 1987 році будинок був внесений до переліку непридатних до проживання будинків. З 1994 року оплата послуг газо-, водо-, енергопостачання, утримання будинку та прибудинкової території здійснюється мешканцями будинку безпосередньо постачальникам послуг. Балансоутримувач будинку послуг з утримання будинку, прибудинкової території не надає, поточний та капітальний ремонт не здійснює. На час звернення позивачів до суду спірний будинок реконструйовано, він є придатним та безпечним для експлуатації, фізичний знос будинку становить менше 30%. Також за час проведення капітальних та відновлювальних робіт відбулося фактичне злиття квартир № 1 та № 2. Позивачі наголошують вони добросовісно заволоділи квартирою [ADDRESS], продовжують відкрито, безперервно володіти зазначеним нерухомим майном протягом більше ніж 10 років. За таких обставин, позивачі просили визнати за ними право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] в рівних частках. У судовому засіданні позивачі підтримали свої позовні вимоги, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідно до уточнення суду просили вважати, що загальна площа спірної квартири становить 164,4 кв.м. відповідно до технічного паспорту, виготовленого 02 червня 2014 року ПП «Дім Проектів». Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, на адресу суду надіслав заперечення, в яких представник зазначив, що позивачі є користувачами спірної квартири на законних підставах, що виключає визнання за ними права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. Представники третіх осіб Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації та комунального підприємства «Оболоньжитлоексплуатація» у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] не заперечував проти задоволення позову. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» явку свого представника у судове засідання не забезпечив, заяв, клопотань на адресу суду не надіслав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 29 грудня 1945 року на підставі договору, укладеного між райжитлоуправлінням Подільського району м. Києва та [PERSON], [PERSON], останнім передано в оренду квартири [ADDRESS] за умови виконання ними ремонтних робіт з відновлювання вказаних квартир. (а.с. 6, т.І) У процесі відновлення приміщень брали участь усі члени родини [PERSON] та [PERSON], тому числі [PERSON], яка є рідною сестрою останніх та бабою позивача, та [PERSON], батько позивача. Після відновлення у 1952 році вказаний будинок став триквартирним. У квартирі № 1 мешкала родина [PERSON], у квартирі № 2 - родина [PERSON], у квартирі № 3 - родина [PERSON] 28 березня 1958 року між будинкоуправлінням № 8060 Подільського району м. Києва та [PERSON] був укладений договір найму жилого приміщення в будинках місцевих рад, за умовами якого наймачеві було передано квартиру [ADDRESS], яка складалася з двох кімнат, загальною площею 17,4 кв.м.: кімната жила - 11,6 кв.м., кухня - 5,8 кв.м. Квартиру передано строком до 28 березня 1962 року. (а.с. 7-10 т. І) 01 листопада 1966 року між управлінням будинками № 812 житлового управління Подільського району м.Києва та [PERSON] укладено договір найму житлового приміщення, відповідно до якого у користування передано квартиру [ADDRESS]. Квартира складається з однієї жилої кімнати, площею 11,6 кв.м., коридору - 6 кв.м., кухні - 5,8 кв.м., підвального приміщення - 18 кв.м., двох веранд - 25,4 кв.м. Квартира передана у безстрокове користування. За рішенням виконкому Подільської райради народних депутатів від 28 червня 1982 року № 285 [PERSON] разом з сім'єю (він, дружина, дві дочки) дозволено тимчасово користуватися звільненою двокімнатною квартирою [ADDRESS], без прописки, без відкриття особового рахунку, з оплатою за фактичне мешкання. З тексту рішення виконкому вбачається, що такий дозвіл [PERSON] отримав на час до отримання окремої квартири, оскільки його родина перебувала на квартирній черзі, а будинок повторному заселенню не підлягав через свою ветхість. (а.с. 11 т. І) Згідно з рішенням виконкому Подільської райради народних депутатів від 22 лютого 1990 року № 32 на [PERSON] (позивача по справі) було переписано особовий рахунок на однокімнатну квартири [ADDRESS], у зв'язку зі смертю батька. (а.с. 12 т. ІІ) Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитані у судовому засіданні, підтвердили, що позивачі [PERSON] та [PERSON] постійно проживають та відкрито володіють квартирою [ADDRESS] протягом останніх декількох десятків років. Також позивач [PERSON] та члени її родини здійснювали ремонтно-відновлювальні в будинку, замінили дах будинку, відремонтували підлогу, встановили паркан. У відповідності до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Умовою набуття права власності на житло за набувальною давністю є добросовісне заволодіння майном на законних підставах. Цій умові відповідають випадки, коли володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужим житлом, не знав про обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужим майном і які не залишали сумніву в правомірності набуття майна. За приписами п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Отже, право власності за набувальною давністю може бути визнано лише з 01 січня 2011 року. Позивачі просять визнати за ними право власності на спірну квартиру за набувальною давністю, посилаючись на те, що вони добросовісно заволоділи та продовжують відкрито, безперервно володіти об'єктом нерухомого майна протягом більше ніж десять років. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом під час її розгляду, житловий будинок [ADDRESS] перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, передано до сфери управління Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації та закріплено на праві господарського відання без права розпорядження за комунальними підприємствами. На підставі розпорядження Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 10 червня 2003 року № 513 КП «Оболоньжитлоексплуатація» передано на праві повного господарського віддання без права відчуження житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 238,5 кв.м. (а.с. 133, т. ІІ) За даними Київського МБТІ від 30 березня 2015 року житловий будинок [ADDRESS] на праві власності зареєстрований за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Разом з тим, відповідно до рішення Народного суду 6-ої дільниці Подільського району м. Києва від 22 квітня 1954 року за вказаними особами визнано право власності на будинок, що складається з шести кімнат. За наведеною адресою також наявний інший будинок з трьох кімнат, який перебуває у комунальній власності міста. Такі обставини підтверджуються матеріалами, що надійшли з Київського МБТІ та копією спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] Отже, твердження позивачів, що спірна квартира зареєстрована на праві власності за фізичними особами, прізвища яких позивачам не були відомі, не знайшли свого підтвердження матеріалами справи. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 липня 2013 року «[PERSON] деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач відповідно до положень ст. 344 ЦК України, є такі: - майно може бути об'єктом набувальної давності;- добросовісність володіння; - відкритість володіння; - давність володіння та його безперервність; - відсутність інших осіб, які претендують на це майно; - відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. При цьому, заволодіння майном має бути добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. Володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13, позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна. У такого володільця право на чуже майно має похідний та обмежений характер. При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати, зокрема, наступне: - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності, тощо. Спірна квартира [ADDRESS] перебувала у безстроковому користуванні [PERSON], який є батьком позивача [PERSON] Після смерті останнього на позивача [PERSON] було переведено особовий рахунок вказаної квартири. Відповідно до довідки з місця проживання про склад родини та прописку від 21 листопада 2013 року у спірній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 112, т. І) Як зазначає сама позивач, за час проведення капітальних, відновлювальних робіт відбулося фактичне злиття квартири № 1 та квартири № 2. Згідно з актом обстеження квартири [ADDRESS], складеного 31 січня 2007 року комісією КП «Оболоньжитлоексплуатація», виявлено, що мешканці квартири № 2 займають площі квартир № 1 та 2, у квартирі № 1 двірні отвори виходу закладені, вихід з квартири перенесено в іншу кімнату. (а.с. 47 т. ІІ) Київська міська державна адміністрація, Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація та балансоутримувач спірного нерухомого майна - КП «Оболоньжитлоексплуатація» неодноразово у своїх листах від 05 травня 2004 року, 29 листопада 2004 року, 02 листопада 2006 року, 27 лютого 2007 року, 20 квітня 2007 року, 10 жовтня 2013 року зверталися до позивача [PERSON] з проханням звільнити незаконно зайняту квартиру № 1 за вказаною адресою та відновити стіни такої квартири. (а.с.40, 43-44, 45-46, 48, 49, 58-59 т. ІІ) Таким чином, під час розгляду справи позивачем не доведено добросовісність заволодіння спірним нерухомим майном та безтитульність такого володіння з огляду на наступне. Позивач [PERSON] є наймачем квартири № 2, загальною площею 11,6 кв.м., право користування позивача є похідним від права користування її батька [PERSON], що виникло на підставі договору найму від 01 листопада 1966 року та рішення виконкому Подільської райради народних депутатів від 22 лютого 1990 року № 32. Крім того, позивачі безпідставно продовжують володіти та користуватися квартирою № 1, в якій здійснили перепланування та приєднали таку до квартири № 2. Безпідставність володіння та користування квартирою № 1 зумовлено тим, що така квартира була виділена у тимчасове користування [PERSON] на час його перебування на квартирному обліку без права реєстрації та відкриття особового рахунку. Дружина останнього [PERSON] разом з дочкою [PERSON] отримали право на заняття квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 28,1 кв.м., відтак, підстави для користування квартирою № 1 у родини [PERSON] відпали, а у позивачів - не виникли. Також позивач [PERSON], яка з дня свого народження проживає у спірній квартирі, знала про відсутність у неї та членів її родини підстав для набуття права власності на квартиру № 1, оскільки неодноразово була попереджена місцевими органами влади про необхідність відновити стіни та звільнити зазначену квартиру. За таких обставин, можливість набуття позивачами права власності на спірну квартиру за набувальною давністю виключається. Доводи позивачів стосовно того, що відповідач втратив до об'єкту нерухомості майновий інтерес, не здійснював капітальний ремонт тривалий час, що змусило позивача [PERSON] та членів її родини за власний рахунок проводити поточний та капітальний ремонт помешкань, що суттєво поліпшило стан будинку та його придатність для проживання, здійснювати самостійно оплату вартості житлово-комунальних послуг та утримання будинку та прибудинкової території шляхом укладення відповідних договорів з обслуговуючими організаціями, не свідчать про набуття позивачами права власності на спірну квартиру та не є підставою для набуття такого права. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Outcome: dismissed