Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

У липні 2016 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юагро офіс» про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, внесення запису до трудової книжки, стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що працювала у ТОВ «Юагро офіс» з 17.03.2016 на посаді фахівця інфокомунікацій. 30.06.2016 звільнена із займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін. У день звільнення керівником їй було повідомлено про те, що це її останній день та вона має написати заяву на звільнення. Ні згоди на звільнення, ні заяви про припинення трудового договору нею не подавалось. З наказом про звільнення позивача ознайомлено не було. 01.07.2016 бухгалтером підприємства було видано їй трудову книжку, де в записі про звільнення відсутній підпис директора. 07.07.2016 на картковий рахунок надійшли грошові кошти, як зарахування заробітної плати. За час роботи порушень трудової дисципліни та положень посадової інструкції не допускала, чесно і добросовісно виконувала свої обовязки. Крім того, 20.07.2016 о 16 год. 45 хв. складено акт про відсутність на роботі працівника ТОВ «Юагро офіс» [PERSON] з 01.07.2016 по 20.07.2016 без поважних причин з 08 год. 30 хв. до 17 год. 00 хв. впродовж робочого дня, на підставі пояснень працівників від 20.07.2016, з яким її ознайомлено 21.07.2016. В акті зазначено, що [PERSON] від письмових пояснень з приводу відсутності на робочому місці відмовилась. У результаті незаконних дій відповідача, їй було завдано моральної шкоди, яка виразилась у тому, що з погіршенням стану здоровя вона була позбавлена можливості отримати медичну допомогу через відсутність коштів на лікування. За час роботи довела свій професіоналізм та високий рівень роботи, доклала максимум зусиль для організації і роботи контакт-центру. Розмір завданої моральної шкоди оцінює у 20000 грн. Посилаючись на вказані обставини просила суд визнати незаконним наказ ТОВ «Юагро офіс» №100/к-0013 від 30.06.2016 про розірвання трудового договору з фахівцем інфокомунікацій [PERSON] та скасувати його; поновити [PERSON] на посаді фахівця інфокомунікацій та допустити до роботи; зобовязати ТОВ «Юагро офіс» виплатити [PERSON] заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу; зобовязати ТОВ «Юагро офіс» внести запис про поновлення на роботі до трудової книжки [PERSON]; зобовязати ТОВ «Юагро офіс» подати до органів фіскальної державної служби корегуючу та скасовуючу звітність до попередньо поданої звітності відносно даних персоніфікованої облікованої картки реєстру застрахованих осіб [PERSON], з часу звільнення до часу поновлення на роботі, з врахуванням виплаченої середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу; визнати незаконним наказ ТОВ «Юагро офіс» №ЮО/к-00011 від 20.07.2016 про проведення службового розслідування факту прогулу; стягнути з ТОВ «Юагро офіс» на її користь моральну шкоду у сумі 20000 грн. Позивач у судове засідання не прибула, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки до суду не повідомляли. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1\~ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частинами 1, 7\~ст. 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що з 17.03.2016 [PERSON] працювала на посаді фахівця інфокомунікацій у ТОВ «Юагро офіс». Згідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП підставами припинення трудового договору є угода сторін. Пленум Верховного суду України у п.8 постанови №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 зазначив, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП). Позивача звільнено із займаної посади наказом №100/к-0013 від 30.06.2016 на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін, про що свідчить запис у трудовій книжці. У день звільнення керівником позивачу було повідомлено про те, що це її останній день та вона має написати заяву на звільнення. Як встановлено судом, позивач згоди на звільнення не давала, відповідної заяви не писала. Відповідно до норми\~ст.47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належну оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. 01.07.2016 бухгалтером підприємства позивачу було видано трудову книжку, де в записі про звільнення відсутній підпис директора (а.с.8). У п.18 постанови Пленуму Верховного суду України №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року зазначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. У звязку зі звільненням, з 01.07.2016 позивач свої трудові обовязки за посадою не виконувала, не перебувала на робочому місці і взагалі на підприємстві у робочий час. Листом від 14.07.2016 за Вих. №17 ТОВ «Юагро офіс» запрошено позивача прибути 21.07.2016 за адресою: м. Кременчук, вул. Пролетарська, 24/37, офіс 1301, разом з трудовою книжкою для надання пояснень щодо відсутності на робочому місці та внесення змін до запису у трудовій книжці (а.с.37). 20.07.2016 директором ТОВ «Юагро офіс» було видано наказ №ЮО/к-00011 про призначення комісії про проведення службового розслідування факту прогулу у звязку з тим, що [PERSON] фахівець інфокомунікацій була відсутня на роботі з 01.07.2016 по 20.07.2016 без поважних причин (а.с.35). 20.07.2016 протоколом №1 загальних зборів трудового колективу ТОВ «Юагро офіс», за участі 4 осіб, обрано комісію про проведення службового розслідування факту прогулу в складі [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.36). 20.07.2016 о 16 год. 45 хв. складено акт про відсутність на роботі працівника ТОВ «Юагро офіс» [PERSON] з 01.07.2016 по 20.07.2016 без поважних причин з 08 год. 30 хв. до 17 год. 00 хв. впродовж робочого дня, з яким позивача ознайомлено 21.07.2016 (а.с.34). В акті зазначено, що [PERSON] від письмових пояснень з приводу відсутності на робочому місці відмовилась та зазначено, що факт відсутності на роботі з 01.07.2016 підтверджується поясненнями працівників [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.38-40). Крім того, до акту від 20.07.2016 додано табель обліку використання робочого часу датований 31.07.2016, згідно якого за звітний період з 01.07.2016 до 31.07.2016 [PERSON] проставлено відмітки «прогул». Суд критично оцінює як доказ акт, який був складений у відповідача щодо відсутності позивача на роботі, та доданий до нього табель обліку робочого часу, оскільки обставини та порядок їх викладення в цьому акті та табелі щодо невиходу позивача на роботу свідчать про те, що вона складалися не у відповідні дати та час. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідач та його представник, не подали суду належні і допустимі докази на спростування встановлених обставин, підтвердження законності звільнення позивача з роботи, відсутності вини у заподіянні моральної шкоди. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 30.06.2016 (дата звільнення) по 30.11.2016 (дата розгляду справи). Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 №100, розрахунковим періодом середньої заробітної плати вважають період роботи за основним місцем протягом останніх двох місяців. Так на момент звільнення (30.06.2016) розрахунковим періодом вважається квітень-травень 2016 року. Так, середній заробіток позивача становить 72,50 грн./день. З моменту звільнення до розгляду справи по суті, пройшло 109 робочих днів, а тому, середній заробіток за даний період складає 7902,50 грн. (де 72,50 грн. середньоденний заробіток * 109 робочих днів). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати у сумі 7902,50 грн. Згідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. При визначенні розміру моральної шкоди, враховуючи тяжкість, характер та обсяг вимушених змін у життєвих стосунках та страждань, яких зазнала позивач у звязку із порушенням її прав при звільненні, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе стягнути у відшкодування моральної шкоди з відповідача на її користь 3000 грн. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial