Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

У листопаді 2014 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої органами судової влади та їх рішеннями. Посилаючись на те, що національними судами різних інстанцій позивачів позбавлено права власності та порушено їх права, позивачі просили суд задовольнити пред'явлені вимоги та стягнути на користь позивачів за рахунок Держави, з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку, кошти у рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди. У судове засідання позивач [PERSON], який одночасно є представником позивача АПФ «Агроділо» в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Суд, заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є співзасновником ТОВ АПФ «Агроділо». Позивачі стверджують, що неправомірними діями та рішеннями органів державної влади, в тому числі судової, 28 засновників ТОВ АПФ «Агроділо» понесли значні матеріальні збитки та неправомірно були позбавлені права власності. Крім того, позивач [PERSON] стверджує, що внаслідок невиконання УСБУ в Кіровоградській області рішення Світловодського районного суду Кіровоградської області від 07 червня 2005 року він був позбавлений права на отримання у повному обсязі пенсії. Обґрунтовуючи пред'явлені вимоги позивачі посилаються на те, що внаслідок неправомірних дій з боку органів державної влади їм завдано моральну та матеріальну шкоду. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1174 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, з огляду на положення ст. 1174 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Проте, позивачі не навели обґрунтування позовних вимог як майнового та і немайнового характеру та не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння їм шкоди та її розміру. Також позивачами не доведено протиправності поведінки органів державної влади та причинного зв'язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed