Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У липні 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Поліс» (далі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON], приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу. Свої вимоги мотивував тим, що 11 червня 2014 року Позивач уклав з [PERSON] договір добровільного страхування наземного транспорту № 10806-10. Згідно даного договору був застрахований автомобіль [NUMBER], що належить Страхувальнику на праві власності. 04 лютого 2015 року о 12 год. 00 хвил. по вул. Грибоєдова у м. Ірпінь Київської області, відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок порушення водієм [PERSON] п. 10.9 Правил дорожнього руху України, який керував автомобілем [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності. Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 24.02.2015р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України. З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу внаслідок ДТП, замовлено проведення автотоварознавчого дослідження. Згідно Звіту № 86 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, проведена товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертно-асистуюча компанія», вартість збитку/відновлювального ремонту/ завданого автомобілю «Volvo XC90, д.н.з. [NUMBER], становить 44 324,51 грн., а згідно калькуляції проведених ремонтних робіт, 39 312,18 грн., які були ним відшкодовані страхувальнику. У зв'язку з проведеною ним регламентною виплатою він звернувся до страховика винуватця ДТП з вимогою про відшкодування понесених ним матеріальних збитків. У зв'язку з відмовою відповідача сплатити суму страхового відшкодування, позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав. В своїх позовних вимогах позивач просить стягнути з ПрАТ «СК «Україна» вартість відновлювального ремонту транспортного засобу у розмірі 39 312,18 грн., з [PERSON]вартість авто товарознавчої експертизи у розмірі 600,00 грн., а також позивач просив суд стягнути з відповідачів понесені судові витрати по справі, а саме, судовий збір у розмірі 339,12 грн. В судове засідання позивач не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує (а.с. 52-53). Відповідачі [PERSON], приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином. Відповідно до вимог п. 5 ч. 5 ст. 122 ЦПК України до суду від відповідача письмових заперечень проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються не надійшло. Клопотань про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи за відсутності відповідача останній до суду не надсилав. На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який не заперечив проти заочного розгляду справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 11 червня 2014 року Позивач уклав з [PERSON] договір добровільного страхування наземного транспорту № 10806-10. Згідно даного договору був застрахований автомобіль [NUMBER], що належить Страхувальнику на праві власності. 04 лютого 2015 року о 12 год. 00 хвил. по вул. Грибоєдова у м. Ірпінь Київської області, відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок порушення водієм [PERSON] п. 10.9 Правил дорожнього руху України, який керував автомобілем [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності. Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 24.02.2015 р.[PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України (а.с. 13). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу внаслідок ДТП, замовлено проведення автотоварознавчого дослідження. Так, згідно Звіту № 86 від 20.02.2015 р. товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, проведеного товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертно-асистуюча компанія», вартість збитку/відновлювального ремонту/ завданого автомобілю «Volvo XC90, д.н.з. [NUMBER], становить 44 324,51 грн., а згідно калькуляції проведених ремонтних робіт, 39 312,18 грн., які були ним відшкодовані страхувальнику. Таким чином, до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Цивільно-правову відповідальність відповідача, як власника автомобіля «Renault Trafic, д.н.з. [NUMBER] за шкоду, завдану майну третіх осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було застраховано в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Україна» відповідно до полісу серії АІ № 0687225 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що діяв на момент настання дорожньо-транспортної пригоди. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volvo XC90, д.н.з. [NUMBER], згідно рахунку-фактури ФОП [PERSON] від 20.02.2015 р. становить - 39 312,18 грн., які, Позивач перерахував на рахунок ФОП [PERSON] (а.с. 27). 28 квітня 2015 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив сплатити суму страхового відшкодування - 8 39 912,18 грн. (а.с. 30, 31). Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання,Ю зберігання та утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 27 Закону України «про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідачів документально підтверджених судових витрат в сумі 339,12 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved