Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що відповідач є батьком її дитини [PERSON], [INFO]. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 09 жовтня 2012 року з [PERSON] на її користь стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частина з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитини, починаючи утримання з 07 червня 2012 року. Проте відповідач свій обовязок щодо сплати аліментів не виконує, в результаті чого утворилась значна заборгованість, яку погасити у добровільному порядку відмовляється. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам в розмірі 23397,00 грн. та неустоцку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 83121,26 грн. Позивачка у судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя №0520/6465/2012 від 09 жовтня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частина з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитини, починаючи утирання з 07 червня 2012 року. Відповідно до рішення суду, позивачці 22 жовтня 2012 року було видано виконавчій лист, з яким вона звернулась до Жовтневого ВДВС. Згідно довідки про склад сімї від 02 березня 2016 року [PERSON] проживає в [INFO] разом з дочкою [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції № В-6 від 08 липня 2016 року загальна сума заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом № 0520/6465/2012 від 22 жовтня 2012 року, виданого Іллічівським районним судом м. Маріуполя, борг [PERSON] за період з 16 квітня 2014 року по 30 червня року складає 23397,00 грн. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не сплачує аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини, у звязку з чим виникла заборгованість у вказаному розмірі, що підтверджується наданими письмовими доказами. Відповідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичної чи юридичної особи, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що приймають участь у справі. Позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно положень Сімейного кодексу України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року, передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Позивачка просить стягнути з відповідача неустойку у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочки сплати аліментів згідно наданого розрахунку. Відповідно даного розрахунку неустойка нею нарахована у сумі 83121,26 грн., за період з 16 квітня 2014 року по 01 червня 2016 року. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, розмір неустойки в зв'язку з простроченням сплати аліментів на утримання дочки складає 83121,26 грн., що підтверджується розрахунком, наданим позивачкою. Таким чином, нараховану суму неустойки за період прострочення сплати аліментів з вини відповідача в межах заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню неустойка за прострочу сплати аліментів в сумі 83121,26 грн., і цю суму суд стягує з відповідача на користь позивачки. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути у дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved