Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У липні 2015 року ТОВ «Кредекс фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту № 134/4017SFPRPG7 від 08 жовтня 2011 року та за договором кредиту № 197/3101 BPL3 від 26 січня 2012 року (далі-договори) на загальну суму19 960 грн. 50 коп. та 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору у справі. Вказуючи на те, що між ПАТ «Платинум банк» та [PERSON] було укладено договори, за якими останній отримав в кредит грошові кошти в розмірі відповідно 4 575,66 грн. на строк до 08 квітня 2013 року та 11 936,40 грн. на строк до 26 січня 2015 року. 08 травня 2015 року ТОВ «Кредекс фінанс» на підставі договору відступлення права вимоги № 1/15-ВПВПК набуло право вимоги за вказаним кредитним договором. Оскільки позичальник умови кредитного договору в частині взятих на себе зобов'язань про повернення кредитних коштів належним чином не виконує, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, позивач просив суд стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором. Представник позивача, будучи належно повідомленим про день, час та місце слухання справи, 30 жовтня 2015 року подав до суду заяву про можливість слухання справи за його відсутності, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 47-48). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення чи слухання справи за його відсутності не надіслав (а.с. 43). Оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. За змістом положень ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що між ПАТ «Платинум банк» та [PERSON] 08 жовтня 2011 року укладено кредитний договір № 134/4017SFPRPG7 та 26 cічня 2012 року - договір кредиту № 197/3101 BPL3, за якими останній отримав в кредит грошові кошти в розмірі відповідно 4 575,66 грн. на строк до 08 квітня 2013 року та в розмірі 11 936,40 грн. на строк до 26 січня 2015 року (а.с. 8-9, 11-12). Згода на отримання кредитів підтверджена заявами відповідача від 24 січня 2012 року та від 08 жовтня 2011 року (а.с. 7, 10). За договором № 1/15-ВПВПК укладеним в м. Києві 08 травня 2015 року, між ТОВ «Кредекс фінанс» та ТОВ «Центр фінансових рішень» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором, що також підтверджується актом прийому-передачі реєстру заборгованостей за Договором відступлення прав вимоги № 37/14-ФНКю від 28 березня 2014 року (а.с. 15-16). Згідно розрахунків суми заборгованості за кредитними договорами, загальна сума заборгованості відповідача складає 19 960, 50 грн. (а.с. 3). В укладеному кредитному договорі визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Банківською установою зобов'язання за договором виконані в повному обсязі. Судом достовірно встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст. ст. 546, 549, 551 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Враховуючи достовірне встановлення судом не виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань перед позивачем та наявність заборгованості, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову в повному обсязі. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved