Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому зазначає, що між нею та відповідачем [PERSON] 24 лютого 2006 року було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них є одна неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося із-за несумісності характерів та поглядів на життя, примирення між ними неможливе, а тому просить розірвати укладений між ними шлюб та стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з викладених у позові підстав і просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав і заперечив розірвати шлюб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на таке. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 24 лютого 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 24 лютого 2006 року Ворокомлівською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області (а.с. 3). Від шлюбу у них є одна неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Протягом чотирьох місяців подружжя проживає окремо та шлюбні відносини не підтримує, з часу звернення до суду та протягом наданого терміну для примирення сторони не примирилися, позивачка не бажає спільно проживати з відповідачем та категорично заперечує проти збереження шлюбу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше збереження сімї сторін є недоцільним, оскільки суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб належить розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не висловила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, а тому змінювати їй прізвище немає підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] належить стягнути понесені останньою і документально підтвердженні (а.с. 1) судові витрати у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved