Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що їй, на підставі договору дарування від 09.04.2004 року, належить квартира [ADDRESS]. В червні 2016 року їй випадково стало відомо, що на вказану квартиру 03.04.2008 року Першою чернівецькою державною\~ нотаріальною конторою накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АН №058160, винесеною Першотравневим ВДВС Чернівецького МУЮ від\~ 02.04.2008 року. У вказаній постанові виконавчої служби зазначено, що квартира №111 в будинку №283 А по вул. Руській в м. Чернівці належить [PERSON], що не відповідає дійсності. Зазначене обтяження створює їй перешкоди в користуванні власністю, а тому звернулась до суду з даним позовом та, посилаючись на норми матеріального права, просила звільнити квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], [INFO], з-під арешту, накладеного 03.04.2008 року Першою чернівецькою державною\~ нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АН №058160, винесеною Першотравневим ВДВС Чернівецького МУЮ від\~ 02.04.2008 року. В судове засідання позивач не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила. В її інтересах діяла представник [PERSON], яка в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на те, що на даний час в провадженні ЧМВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області перебуває лише виконавче провадження про стягнення аліментів у якому боржником є [PERSON], інші не закінчені виконавчі провадження щодо [PERSON], зокрема те в рамках якого накладено арешт на квартиру позивачки, відсутні. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування від 09.04.2004 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а/с 4-7). Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького [PERSON] від 02.04.2008 року в рамках виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу Першотравневого районного суду м. Чернівці №2н-229 від 04.09.2006 року, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (а/с 20). На підставі вказаної постанови 03.04.2008 року Першою чернівецькою державною\~ нотаріальною конторою зареєстровано обтяження на зазначену квартиру, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається зі змісту постанови державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ [PERSON] від 02.04.2008 року, державний виконавець прийшов до висновку, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності боржнику [PERSON] на підставі довідки ЧКОБТІ від 17.12.2007 року, проте 19.04.2004 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно було зареєстровано право власності на вказану квартиру за [PERSON] на підставі договору дарування від 09.04.2004 року, що підтверджується відповідною відміткою на вказаному договорі. Крім того, з інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.06.2016 року вбачається, що з 19.04.2004 року за [PERSON] зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно та з того часу по момент формування довідки власник квартири не змінювався. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з акту опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. З наданих для дослідження в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження ВП №19822596 та пояснень представника відповідача в судовому засіданні вбачається, що в провадженні ЧМВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області перебуває виконавче провадження про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в рамках якого арешт на квартиру №111 в будинку №283 А по вул. Руській в м. Чернівці не накладався. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а також не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, квартира №111 в будинку №283 А по вул. Руській на час винесення постанови державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ [PERSON] від 02.04.2008 року належала позивачу, а не боржнику, відомості про виконавче провадження щодо боржника [PERSON] в рамках якого було накладено арешт на квартиру позивача у виконавчій службі відсутні, а тому з метою усунення порушення права власності [PERSON], належне їй майно слід звільнити з-під арешту. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved