Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

У листопаді 2017 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON]про поділ спільного майна подружжя. Після уточнення позовних вимог, просила: - припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]; - стягнути з [PERSON] на користь позивача кошти у повернення сплаченого судового збору.. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем було придбано вказану квартиру за договорами купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] 15 червня 2004 року, зареєстровано в реєстрі за № 3259 та іпотеки від 29 червня 2004 року, укладеного між [PERSON] та АКіБ «УкрСиббанк». Після розірвання шлюбу з відповідачем у добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо користування спірною квартирою. Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07 грудня 2017 року було залучено у справі позивачем - [PERSON], відповідачем - [PERSON], третьою особою - ПАТ «УкрСиббанк». У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не прибули, позов підтримали посилаючись на обставини, які зазначалися у позовній заяві, про що подали письмові заяви. Відповідач [PERSON]повторно не прибув у судове засідання, хоча був повідомлений про дату розгляду справи належним чином, засобами рекомендованого поштового зв'язку, про причини своєї неявки в судові засідання не повідомляв та не подавав заяви про розгляд справи за його відсутності. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі до 04 травня 2005 року. 15 червня 2004 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] 15 червня 2004 року, зареєстровано в реєстрі за № 3259. Державна реєстрація права власності на квартиру була здійснена 18 червня 2004 року.Продаж квартири було вчинено за 90465,50 грн., які були сплачені покупцем продавцям у повному обсязі. 15 червня 2004 року між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 147Ф-Н-К1. 29 червня 2004 року між [PERSON] та АКіБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку третій особі було передано нерухоме майно - квартира [ADDRESS], у забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором. Станом на час розгляду справи зазначене кредитне зобов'язання відповідачем повністю погашено, будь-якої заборгованості за кредитним договором № 147Ф-Н-К1 від 15 червня 2004 року у сторін по справі не існує. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У Постанові Верховного Суду України 25 листопада 2015 року (справа № 6-2333цс15), викладена правова позиція, відповідно до якої, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто, судом встановлюються обставини по цивільній справі, виходячи із тих доказів, які надані сторонами. Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Аналізуючи та співставляючи зібрані та надані сторонами у справі докази, суд приходить до переконання, що позивачем [PERSON] не було надано суду належні і допустимі, безспірні і допустимі докази на підтвердження факту придбання спірної квартири саме за особисті її власні кошти чи кошти [PERSON] Відповідач [PERSON] не спростував обставини щодо придбання вказаного майна за спільні з позивачем [PERSON] кошти, у тому числі не надав будь-які належні і допустимі докази на підтвердження наявності у [PERSON] достатніх власних коштів та фінансової можливості на поліпшення житлових умов, зокрема на придбання спірної квартири. Тому, суд звертає увагу, що згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, суд вважає, що кошти, за які позивач та відповідач придбали у власність квартиру, також є спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, із матеріалів справи вбачається наявність всіх підстав для висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя виходячи із таких критеріїв. Квартира була придбана під час шлюбу за кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно із ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як передбачено ч. 1 ст. 71 СК України майно що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Однак, оскільки між сторонами наявний спір щодо належності майна до спільної сумісної власності та розміру ідеальних часток, то вони не позбавлені можливості звернутися у суд із позовом про визнання права власності на ідеальну частку у спірній квартирі без виділення в натурі. При визначенні розміру часток та визнання права власності на частку у спільному майні суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, за загальним правилом у разі визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності подружжя їх частки вважаються рівними. Оскільки квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], відсутності між ними будь-яких домовленостей чи договорів про визначення часток у праві спільної сумісної власності, то суд вважає за можливе визнати по 1/2 їх частин за кожним. При цьому, спільна сумісна власність припиняється, оскільки у сторін виникає право спільної часткової власності, у якій визначені ідеальні частки. З наведених підстав, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, зокрема, необхідно припинити право спільної сумісної власності сторін на спірну квартиру, визнавши право власності по 1/2 їх частин за кожним. При цьому, суд враховує наявність заявлених позивачем предметів позову, що по даній справі не ставилася вимога будь-якою із сторін щодо розподілу майна подружжя, в тому числі іншого майна, а також щодо розподілу зобов'язань за договорами, і тому суд не має можливості розглядати вимоги, які не заявлялися сторонами. Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON]на користь [PERSON]у повернення сплачений судовий збір в розмірі 640 грн., як ? частину від сплачених позивачем коштів по судовому збору на суму 1280 грн. відповідно до розміру часток сторін у власності.

Outcome: approved