Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

У квітні 2021 року позивач [PERSON] звернувсь до суду з позовом до відповідача, в якому просить звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 51 424,25 грн. на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.03.2011 року Новозаводським районним судом м. Чернігова було видано виконавчий лист №2-515 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімума на дитину відповідного віку, починаючи з 08.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до повідомлення з державної виконавчої служби у позивача утворилась заборгованість по сплаті аліментів за період часу з 01.01.2018 року по 01.04.2021 року, яка складає 51 424,25 грн. (щомісячно, виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості). Позивач зазначає, що зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на спрощеній системі оподаткування, його доходи становлять за 2018 рік - 43 800,00 грн., за 2019 рік - 54380,00 грн., за 2020 рік - 69831,00 грн. При цьому, він повторно одружився, дружина [PERSON] з 10.08.2017 року по 14.04.2020 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Від другого шлюбу має сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , які знаходяться фактично у його на утриманні. Позивач вказує, що має захворювання суглобів, яке отримав внаслідок професійної діяльності (займається ремонтом мобільних телефонів, кофейних автоматів), внаслідок якого у період загострення хвороби він вимушений зупиняти свою діяльність на певний час, що знову ж таки, призводить до втрати заробітку. Вважає, що нарахована йому державним виконавцем сума заборгованості по сплаті аліментів є безпідставною, оскільки він щомісячно [PERSON] , сплачував та сплачує аліменти на утримання дитини від першого шлюбу у необхідному розмірі. Згідно квитанцій про сплату коштів за період часу з 01.01.2018 року по 01.03.2021 року сплачено на користь [PERSON] - 29 439,25 грн., заборгованість по аліментам становить 51 424,25 грн., відповідно різниця становить 21 985,00 грн. (51424,25 - 29439,25= 21985,00). За таких обставин, які на думку позивача мають істотне значення, а саме наявність у нього на утриманні непрацюючої дружини, двох малолітніх дітей, захворювання суглобів, сплату аліментів у добровільному порядку за період часу з 01.01.2018 року по 01.03.2021 року суми аліментів у розмірі 29 439,25 грн, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою районного суду м. Чернігова від 18.05.2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам передано на розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 15.06.2021 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2021 року відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Ухвалою суду від 26.08.2021 р. закрито підготовче провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, призначено розгляд справи на 29.09.2021 року. 23.07.2021 р. до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначає, що не погоджується з позовними вимогами, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування в нього тяжкої хвороби, вважає що за період з 01 січня 2018 року по 01 квітня 2021 року сума заборгованості повинна становити 90 000,00 грн., при цьому державним виконавцем зазначена сума лише 51 424,25 грн., посилаючи на вищевикладене просила відмовити в задоволенні позовних вимог. 28.07.2021 року до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої позивач звертає увагу, що має захворюваність суглобів, перебуває у тяжкому матеріальному становищі, оскільки має на утриманні двох дітей від іншого шлюбу, а тому вважає, що заявлені ним позовні вимоги є обґрунтованими. Позивач в судовому засіданні 29.09.2021 року заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляла. Суд, заслухавши пояснення позивача, врахувавши його доводи, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 15.03.2011 року Новозаводським районним судом м. Чернігова видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.02.2011 та до досягнення дитиною повноліття. 29.03.2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до листа Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові за період з 01.01.2018 року по 01.04.2021 року у позивача [PERSON] утворилась заборгованість, яка складає 51 424,25 грн., виходячи із середньої заробітної плати для місцевості. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є фізичною особою підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до частини другої статті 197 СК України, з підстав якої заявлено позов, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Такі ж висновки викладені Верховним Судом, у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 1 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 592/2683/17. Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, позивач [PERSON] посилається на ту обставину, що має захворювання суглобів, яке отримав внаслідок професійної діяльності, оскільки займався ремонтом мобільних телефонів, кофейних автоматів, та перебуває у тяжкому матеріальному становищі, оскільки має на утриманні від іншого шлюбу двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньку - [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла у зв`язку із наявністю на утриманні інших дітей та хворобою суглобів. Доказів на підтвердження вказаного твердження чи відповідних розрахунків позивачем не надано. З огляду на вказане суд позбавлений можливості визнати вказані обставини такими, що мають істотне значення і дають підстави для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Суд не приймає до уваги, той факт, що позивач має хронічне захворювання суглобів, а тому в період загострення хвороби вимушений зупиняти свою діяльність на певний час, оскільки захворювання виникло відповідно до наданої виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного ) хворого у 2019 р., тоді як аліменти присуджено у 2011 р., заборгованість накопичувалась саме з 2018 р. Позивач не був позбавлений можливості сплачувати аліменти в розмірі встановленому судом, або звернутись до суду для вирішення спору щодо зменшення розміру аліментів. Так згідно зі ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Згідно ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Позивач не оспорює наданого начальником Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові розрахунку заборгованості за аліментами, але в порядку, зокрема, ст. 197 СК України просить звільнити його від заборгованості. При цьому істотних обставин для звільнення від сплати аліментів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 197 СК України, позивачем не наведено. Таким чином, наведені в позові обставини, не підтверджені відповідними доказами та не можуть слугувати підставами для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами. При цьому, суд звертає увагу на те, що, розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з інтересів, в першу чергу дитини та повинен дотриматися балансу права платника аліментів на звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та права дітей на утримання з боку батька. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відтак суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах. Крім того, суд вважає, необхідним зазначити, що зі змісту позовної заяви позивач фактично не згодний із розрахунком державного виконавця щодо розміру заборгованості по аліментам, у такому випадку позивач не позбавлений був права оскаржити розмір заборгованості або надати державному виконавцю документи про сплату аліментів для перерахунку вказаної заборгованості. Згідно із ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки заборгованість за аліментами у позивача виникла внаслідок обставин, які не мають істотного значення та у зв`язку із ненаданням позивачем належних доказів на підтвердження свої вимог.

Outcome: dismissed