Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-25 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначивши, що 06 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №DNXRRX15570014 на суму 1474,78 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік. Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим станом на 19 червня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 13 279,10 грн., яку позивач, а також судові витрати просив стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 06 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №DNXRRX15570014 на суму 1474,78 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за ним станом на 19 червня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 13 279,10 грн., яка складається з наступного: 37,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 238,92 грн. - заборгованість по комісії; 11 893,71 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 608,53 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку 25 червня 2011 року відповідачем здійснено останню проплату та заборгованість за основним зобов'язанням - кредитом в розмірі 875,50 грн. та за процентами 936,29 грн. погашена. З 25 червня 2011 року залишилася непогашеною заборгованість за процентами в сумі 37,97 грн. та комісіями - 238,92 грн., з вимогою про стягнення якої позивач звернувся 22 липня 2014 року. Також позивачем нарахована пеня в розмірі 11 893,71 грн. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За положеннями ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, в розумінні зазначеної норми закону пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, з урахуванням зазначених вимог закону розмір пені підлягає визначенню в межах річного строку. Разом з тим, з огляду на те, що остання проплата була здійснена 25 червня 2011 року і заборгованість за основним зобов'язанням була погашена, тоді як умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») (розділ 4) передбачено порядок погашення кредиту, не є зрозумілим в розрахунку банку погашення заборгованості за кредитом при наявності заборгованості за процентами та комісіями та нарахування пені при відсутності заборгованості за основним зобов'язанням. Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Обов'язок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на позивача.

Outcome: dismissed