Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

у листопаді 2015 р. позивач звернулася з позовними вимогами про визнання недостовірною інформацію, поширену [PERSON] та [PERSON] у статтях інтернет-видання «[INFO]» під назвою: « [INFO]» від [INFO], [INFO], «[INFO]» від [INFO], «[INFO]» від [INFO], «[INFO]» від [INFO], також просить зобов`язати відповідачів спростувати інформацію та вибачитись, шляхом оприлюднення відповідної інформації, стягнути моральну шкоду у розмірі 15000 грн 00 коп. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач впродовж двадцяти років очолює Центр позашкільної роботи Святошинського району м. Києва. Більш як півроку між позивачем, колективом центру та журналісткою інтернет-видання «Екологія та соціальний захист України» [PERSON] та її чоловіком [PERSON] триває протистояння. Відповідачі постійно пишуть скарги, листи, звернення недостовірного характеру, розповсюджуючи завідомо недостовірну інформацію стосовно роботи центру та позивача. Крім того, в інтернет-виданні «[INFO]» розміщені статті: «[INFO]» від [INFO], в якій зазначено: «викинула на вулицю викладачів…», « Спроба рейдерського захоплення приміщення …», «зловживання службовим становищем зі сторони адміністрації дитячого закладу…» [INFO]; « [INFO]: продовження» від [INFO], в якій зазначено: «вказаний заклад не функціонує…», «облаштовано справжній «шанхай» з незрозумілих споруд, кустарно облаштованих для проживання людей…», «корупційні правопорушення при здійсненні державних закупівель…», «Продовжується залякування викладацького складу…», «певна частина викладачів замішана в корупційних схемах…», «одіозна регіоналка [PERSON]» [INFO] ; «[INFO]» від [INFO], в якій зазначено: «корупціонери-регіонали замість того, щоб сидіти у тюрмах, започатковують клуб військово-патріотичного виховання…», «в більшості гуртків ЦПР з батьків так чи інакше вимагають гроші», «директорка настільки пройнялася патріотичним духом, що купила синочку довідку про те, що він психічно хворий, щоб не дай Боже не призвали захищати Батьківщину…» [INFO]; «[INFO]» від [INFO], в якій зазначено: «про відкриття кримінального провадження…», «вор должен сидеть в тюрме!» [INFO]; «[INFO]» від [INFO] «дитячі приміщення використовуються адміністрацією закладу, верхівкою Святошинської РДА та чиновниками міського департаменту освіти» [INFO]. Зазначена інформація не відповідає дійсності, не підтверджена належним доказами, є такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача, підриває її авторитет в колективі, формує думку в суспільстві, що позивач тісно пов`язана з корупційною діяльністю, вчиняє кримінально каранні діяння. Вказана інформація поширена широкому колу осіб. Ухвалою судді Петренко Н.О. від 14.12.2015 відкрито провадження по справі (а.с. 17 т. 1). 01.12.2016 в судовому засіданні прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації (а.с. 229-232 т. 1). З урахуванням уточнених позовних вимог зустрічної позовної заяви від 18.05.2017, [PERSON] просить визнати недостовірною негативну інформацію, викладену у позовній заяві [PERSON] , відкритому листі-зверненні від 20.01.2016 №8 та інформацію, яка була публічно оголошена у судовому засіданні від 01.12.2016, зобов`язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію, вибачитись, стягнути моральну шкоду у розмірі 35000 грн. 00 коп. та судові витрати (а.с. 44-49 т. 2). Вимоги зустрічної позовної заяви обгрунтовані тим, що [PERSON] є кореспондентом газети «Екологія та соціальний захист України». За дорученням головного редактора видавництва, провів журналістське розслідування щодо ситуації, що склалась навколо клубу дитячої творчості «[INFO]» Центру позашкільної роботи Святошинського району м. Києва. За результатами розслідування зареєстровано кримінальне провадження відносно протиправних дій директора Центру [PERSON], складено адміністративний протокол. Під час проведення розслідування [PERSON] перешкоджала в отриманні будь-якої інформації відносно Центру, не надавала відповіді на письмові запити, звернення, чинить тиск на журналістів. Завідомо неправдиву, недостовірну інформацію він не розповсюджував, а лише поширив інформацію, отриману з журналістських джерел та наявних документів. Викладені в первісному позові відомості є такими, що не відповідають дійсності, не підтверджені належними доказами, порушують його особисті немайнові права, принижує честь, гідність, ділову репутацію. Викладена інформація не є оціночним судженням, а тому підлягає спростуванню. Вказаними діями директора Центру [PERSON] завдано моральної шкоди, що полягає в порушенні сну, зниженню працездатності, наявності нервового напруження та стресу. Ухвалою суду від 01.08.2017 справу прийнято до провадження судді Ул`яновської О.В. (а.с. 58 т. 2). Ухвалою суду від 12.02.2020 підготовче провадження закрито (а.с. 128 т. 2). Позивач, представник позивача (відповідач, представник відповідача) в попередньому судовому засіданні просили первісні позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, а також просили відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог відповідача по справі з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. Відповідач (позивач) в попередньому судовому засіданні просив задовольнити зустрічні позовні вимоги. Проти первісних позовних вимог заперечував, у відзиві підтвердив достовірність опублікованих спірних статтей, зазначив, що викладені факти у статті стали відомі з журналістських джерел, свідчень очевидців, власних спостережень кореспондентів. Вислови «кинула на вулицю викладів», «спроба рейдерського захоплення приміщення», «облаштовано справжній шанхай», «продовжується залякування викладацького складу» є оціночним судженням, які не містять фактичних даних, не підлягають спростуванню. Вислів «зловживання службовим становищем зі сторони адміністрації дитячого закладу» вирваний з контексту і його не можна розцінювати як ствердження. Інші вислови є цитатами з листів, раніше оприлюднених текстів, висловів інших осіб. Поширена інформація не є такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] , а тому не підлягає визнанню недостовірною та спростуванню. Відповідач (третя особа) [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про слухання справи повідомлена належним чином (а.с. 39 т. 1, 101, 122 т. 2), причини неявки суду не відомі. Третя особа (відповідач) у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 36 т. 1, 99, 123 т. 2), причини неявки суду не відомі. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки які належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що наказом №256-к від 09.10.1995 [PERSON] призначено на посаду директора Центру позашкільної роботи Ленінградського району м. Києва (а.с. 7 т. 1). [PERSON] та [PERSON] є кореспондентами газети «Екологія та соціальний захист України» (а.с. 27-28 т. 1). 06.08.2015 головним редактором газети «Екологія та соціальний захист України» доручено кореспонденту [PERSON] провести журналістське розслідування щодо ситуації, яка виникла навколо клубу дитячої творчості «[INFO]» Центру позашкільної роботи Святошинського району м. Києва (а.с. 29 т.1). [INFO] в інтернет-виданні «[INFO]» розміщено статтю під назвою: « [INFO]», в якій зазначено: «викинула на вулицю викладачів…», « Спроба рейдерського захоплення приміщення …», «зловживання службовим становищем зі сторони адміністрації дитячого закладу…» [INFO]; « [INFO]: продовження» від [INFO], в якій зазначено: «вказаний заклад не функціонує…», «облаштовано справжній «шанхай» з незрозумілих споруд, кустарно облаштованих для проживання людей…», «корупційні правопорушення при здійсненні державних закупівель…», «Продовжується залякування викладацького складу…», «певна частина викладачів замішана в корупційних схемах…», «одіозна регіоналка [PERSON]» [INFO] ; «[INFO]» від [INFO], в якій зазначено: «корупціонери-регіонали замість того, щоб сидіти у тюрмах, започатковують клуб військово-патріотичного виховання…», «в більшості гуртків ЦПР з батьків так чи інакше вимагають гроші», «директорка настільки пройнялася патріотичним духом, що купила синочку довідку про те, що він психічно хворий, щоб не дай Боже не призвали захищати Батьківщину…» [INFO]; «[INFO]» від [INFO], в якій зазначено: «про відкриття кримінального провадження…», «вор должен сидеть в тюрме!» [INFO]; «[INFO]» від [INFO] «дитячі приміщення використовуються адміністрацією закладу, верхівкою Святошинської РДА та чиновниками міського департаменту освіти» [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і право вимагати будь-якої інформації, а також право вимагати відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного використовуванням і розповсюдженням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Судом встановлено, що саме відповідачами, які є кореспондентами редакції газети «Екологія та соціальний захист України» була поширена оспорювана інформація, що стала загальнодоступною усім користувачам, тобто інформація поширена невизначеному колу осіб. Поширені відомості є такими, що не відповідають дійсності, стосуються позивача, викладені неправдиво, мають яскраво виражений негативний характер, а також принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача за первісним позовом, тобто порушують немайнові права, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності та підлягають спростуванню. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2019, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка підлягає визнанню недостовірною, суд вважає, що найбільш повним відновленням порушеного немайнового права позивача, є зобов`язання [PERSON] , [PERSON] не пізніше наступного дня, з дня набрання рішення законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом оприлюднення у виданні «Екологія та соціальний захист України». На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення у повному обсязі позовних вимог [PERSON] в частині визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію поширену відповідачами інформацію в інтернет-виданні газети, що стосується позивача та її спростування. З урахування наявності підстав для задоволення первісних позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, в яких [PERSON] просив визнати недостовірною інформацію, викладену у позовних вимогах [PERSON] , у листі від 20.01.2016, судовому засіданні від 01.12.2016, оскільки не підтверджена належними доказами, відсутні підстави вважати інформацію негативною, не конкретизовано, яка саме інформація є недоситовірною. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди. Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» постановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач за первісним позовом зазначає, що поширенням недостовірної інформації, принижено її честь, гідність та ділову репутацію, що призвело до заподіяння моральної шкоди. Разом з тим, суду не надано належних та допустимих доказів завдання [PERSON] моральних страждань, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи, що у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання недостовірною інформацію, відмовлено, відсутні підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та відсутності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] . Одночасно слід зазначити, що при подачі до суду об`єднаних позовних вимог відповідно до ЗУ «Про судовий збір» станом на день подачі позову 2015 рік, необхідно було сплачувати за кожну позовну вимогу немайного характеру окремо по 1218 грн 00 коп., але позивачем всього було сплачено 1218 грн 00 коп., при цьому позовна заява містила три позовні вимоги немайного характеру. Відповідно до матеріалів справи справу було розподілено на суддю Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О. На підставі розпорядження від 29.08.2017 №1477 справу передано на розгляд судді Ульяновській О.В. суд не скориставшись вимогами п. 8 ст. 257 ЦПК України судом було прийняв у своє провадження зазначену цивільну справу. Оскільки судом вищезазначений недолік було виявлено лише на стадії ухвалення рішення, приймаючи до уваги, що позовні вимоги були задоволенні частково та

Outcome: partial