Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про визнання недійсним права власності [PERSON] на 1/3 частини квартири [ADDRESS] та скасування державної реєстрації вказаного права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Київської шостої нотаріальної контори Мотицькою С.А. 3 листопада 1998 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 3с-619, на ім'я [PERSON] та [PERSON] щодо спадкового майна померлого [PERSON] у вигляді 1/3 частини вказаної квартири визнане недійсним, котре і передувало ухваленню рішення суду від 27 квітня 2004 року у справі № 2-1128/04 та було доказом у цій справі, відповідно до котрого за відповідачем [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого батька - [PERSON] у 1/9 частині спірної квартири та [PERSON] у розмірі 2/9 у порядку спадкування за правом представлення, у зв'язку з чим відповідач [PERSON] не набув права власності і тому таке право власності слід визнати недійсним. Ухвалою суду від 11 грудня 2014 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про скасування державної реєстрації права власності (а.с. 48). Під час розгляду справи за клопотанням відповідача притягнуто як третю особу ПП «ЮС ЦЕНТР» (а.с. 112-113). У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги. Відповідач до судового засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмові заперечення (а.с.106), відповідно до котрих рішенням суду від 27 квітня 2004 року у справі № 2-1128/04 за ним визнано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого батька - [PERSON] у 1/9 частині спірної квартири та [PERSON] у розмірі 2/9 у порядку спадкування за правом представлення. На підставі цього рішення суду за [PERSON] було здійснено реєстраційний напис. Рішення суду про визнання за ним права власності на 1/3 частини квартири на даний час не скасоване та не визнане недійсним. Зазначив, що чинним ЦК України не передбачено обраного позивачем способу захисту порушеного цивільного права (визнання недійсним права власності). Надав заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 84). Тому, суд розглянув справу у відсутність відповідача, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Представник третьої особи у судовому засіданні щодо задоволення позову поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення представників позивача, третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 лютого 1994 року належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Після смерті [INFO] [PERSON], його частина квартири, що складала 1/3 частини була поділена в рівних частках між дружиною померлого - [PERSON] та його сином - [PERSON]. У зв'язку з цим державним нотаріусом Київської шостої нотаріальної контори Мотицькою С.А. 3 листопада 1998 року було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за № 3с-619, на ім'я [PERSON] та [PERSON] щодо спадкового майна померлого [PERSON] у вигляді 1/3 частини вказаної квартири. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 квітня 2004 року у справі № 2-1128/04 за відповідачем [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого батька - [PERSON] у розмірі 1/9 частині спірної квартири та [PERSON] у розмірі 2/9 у порядку спадкування за правом представлення (а.с. 4-5). Разом з тим, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 грудня 2013 року у цивільній справі № 2-215/11, котре ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року залишене без змін, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Київської шостої нотаріальної контори Мотицькою С.А. 3 листопада 1998 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 3с-619, на ім'я [PERSON] та [PERSON] щодо спадкового майна померлого [PERSON] у вигляді 1/3 частини вказаної квартири визнане недійсним, оскільки нотаріусом при видачі цього свідоцтва не було враховано інтереси іншого сина померлого [PERSON] - [PERSON] (а.с. 6-36). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Такими способами захисту права власності можуть бути: позови про витребування майна із чужого незаконного володіння; усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном; визнання права власності тощо. Суд звертає увагу на те, що позовні вимоги стосуються визнання права власності недійсним, що не передбачено цивільним законодавством, відповідно до котрого недійсним може визнаватись лише правочин (ст. 215-236). Право власності не є правочином. Право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Проте, позивач, будучи спадкоємцем померлого свого батька [PERSON], інтереси котрого не були враховані нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 3 листопада 1998 року, та яке рішенням суду визнано недійсним, звернувся до суду з позовом про визнання недійсним права власності іншої особи - [PERSON], що не передбачено цивільним законодавством. При цьому, суд приймає до уваги наявність нерозглянутого спору між сторонами [PERSON] та [PERSON], третя особа Шоста Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування за [PERSON] на 2/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 119-125), що підтвердили представники позивача в судовому засіданні. Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Разом з тим, чинним законом не передбачено такого способу захисту цивільного права, як визнання недійсним права власності іншої особи. Відповідно до положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Проте, обраний спосіб захисту порушеного права позивачем у спосіб, що не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, не який є ефективним засобом захисту порушеного права позивача. Обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому, доводи представників позивача про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 3 листопада 1998 року на ім'я [PERSON] та [PERSON] щодо спадкового майна померлого [PERSON] у вигляді 1/3 частини вказаної квартири визнане недійсним, у зв'язку з чим відповідач [PERSON] не набув права власності на 1/3 частини спірної квартири, оскільки вказане свідоцтво передувало ухваленню рішення суду від 27 квітня 2004 року у справі № 2-1128/04 та було доказом у цій справі, відповідно до котрого за відповідачем [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого батька - [PERSON] у розмірі 1/9 частині спірної квартири та [PERSON] у розмірі 2/9 у порядку спадкування за правом представлення і тому таке право власності на 1/3 частини квартири за [PERSON] слід визнати недійсним є безпідставними, оскільки право власності на 1/3 частини спірної квартири [PERSON] набув на підставі рішення суду від 27 квітня 2004 року, зареєстрував його у встановленому порядку, про що здійснено реєстраційний напис, вказане рішення суду про визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS] набрало законної сили та на цей час не скасоване. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог так, як позивач обрав неналежний спосіб захисту свого порушеного права, котрий не передбачений ст. 16 ЦК України. Суд дійшов висновку, що строк позовної давності для звернення з вказаним позовом до суду позивачем не пропущено, оскільки про порушення свого права йому стало відомо з 18 березня 2014 року з часу набрання рішенням законної сили про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Київської шостої нотаріальної контори Мотицькою С.А. 3 листопада 1998 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 3с-619, на ім'я [PERSON] та [PERSON] щодо спадкового майна померлого [PERSON] у вигляді 1/3 частини вказаної квартири недійсним. Тому, заява відповідача про застосування строку позовної давності не застосовується. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір позивачу не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed