Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернулася до Хортицького районного суду міста Запоріжжя з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, який було уточнено 11.09.2019 року. В обґрунтування позову зазначила, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.12.2007року. За час перебування у шлюбі позивачем 25.10.2016 року на підставі договору купівлі-продажу, була придбана квартира, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.12.2018 року шлюб між сторонами розірвано. На цей час відповідач проживає в спірній квартирі та у добровільному порядку не бажає розділити майно. Враховуючи викладене, позивач просить поділити спільну сумісну власність подружжя , визнавши за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] - вартістю 172\~000,00 грн; визнавати за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] - вартістю 172\~000,00 грн. . Ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя Ширіної С.А. від 12 вересня 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. 27 листопада 2019 року відповідачем надано суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач зазначає, що з 21.12.2007 року перебував з позивачем у зареєстрованому шлюбі. До укладання шлюбу з [PERSON] у його власності перебувала двокімнатна квартира [ADDRESS] , яку було придбано 28.04.2007 року за 42\~000 дол.США.06.10.2016 року ним було продано зазначену квартиру за 20\~000 дол.США. 25.10.2016 року за кошти отримані від продажу квартири [ADDRESS] ним з позивачем було придбано квартиру [ADDRESS] ,яку було зареєстровано на ім`я позивача. Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що придбана за його власні кошти квартира не підлягає поділу, тому просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Позивач та представника позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог. В судовому засіданні за клопотанням позивача була допитана свідок [PERSON] , яка суду пояснила, що вона є подругою позивача. З кінця літа 2006 року позивач почала проживати з відповідачем. Навесні 2007 року вони придбали квартиру. [PERSON] на той момент працювала в крамниці одягу. Присутньою під час укладання договору купівлі квартири не була. За яку суму було придбано квартиру їй не відомо. Потім десять років з позивачкою вона не спілкувалася. Взимку цього року вона випадково зустріла позивачку та дізналася що у неї з`явилася нова квартира. Щодо придбання квартири в 2016 році їй нічого не відомо. В судовому засіданні за клопотанням позивача була допитана свідок [PERSON] , яка суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивачки. Позивач з відповідачем одружилися наприкінці 2007 року. Вони продали квартиру в якій проживали, назбирали грошей та купили більшу квартиру. Взимку 2016 року придбали квартиру, за яку суму їй не відомо. З 2008 року по 2018 року її сестра перебувала в декретній відпустці. З 2018 року позивачка працює. Про доходи сестри їй нічого не відомо. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Статтею 212 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8\~СК України\~власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Відповідно до п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 21.12.2007року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі позивачем 25.10.2016 року на підставі договору купівлі-продажу, була придбана квартира, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.12.2018 року шлюб між сторонами розірвано. 06.10.2016 року відповідачем [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. та зареєстрованого у реєстрі за №2647, було продано квартиру [ADDRESS] , продаж здійснено за 149 858\~,00 гривень. 25.10.2016 року позивачем [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В. та зареєстрованого у реєстрі за №3236, було придбано квартиру [ADDRESS] , вартістю 400\~000,00 гривень. Відповідно до звіту про оцінку вартості квартири від 29.07.2019 року, загальною прощею 68,06 кв. м. за адресою: [ADDRESS] ., ринкова вартість даної квартири становить 344 000,00 гривень. Статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Як вбачається із матеріалів справи, 06.10.2016 року відповідачем [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. та зареєстрованого у реєстрі за №2647, було продано належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , яку він придбав задовго до укладення шлюбу із позивачкою [PERSON] . Згідно п.2.1. вказаного договору купівлі - продажу сторони погодилися, що ринкова вартість квартири становить 149\~858,00 грн. Зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладання цього договору не підлягає. Таким чином, загальна сума особистих коштів відповідача [PERSON] , витрачених на придбання квартири [ADDRESS] становить 149\~858, 00 гривень. Враховуючи це і приймаючи до уваги ринкову вартість спірної квартири, визначену умовами нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, коштами, які є спільною сумісною власністю подружжя є різниця: 250 142,00 грн.(400\~000,00 грн.-ринкова вартість квартири [ADDRESS] - 149 858,00 грн. особисті кошти відповідача [PERSON] =250 142,00 грн.), тобто 1/2 частина, що належить в порядку поділу кожному із подружжя буде становити: 125071,00 гривень. Вираховуючи конкретну частку сторін в квартирі і приймаючи до уваги ринкову вартість квартири 400\~000,00 грн., суд приходить до висновку, що частка позивачки [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , яка може бути їй виділена, та на яку можливо визнати за нею право власності буде становити - 1/3. 400\~000,00 грн.\~100 % 125071,00 грн.\~х % х = 31,26 % або 1/3 частина. Виходячи із вищевикладеного, частка відповідача [PERSON] в спірній квартирі, яка може бути йому виділена, та на яку можливо визнати за ним право власності відповідно буде становити - 2/3. В порушення вимог\~статті 60 ЦПК України, яка покладає обов`язок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, із сторони [PERSON] на адресу суду не було надано об`єктивних та переконливих доказів, які б надавали можливість в судовому порядку визнати квартиру [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а також визнати за позивачкою [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя права власності саме на її 1/2 частину. Суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON] [PERSON] оскільки їм не відомі обставини купівлі - продажу спірної квартири. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 18.06.2018 року по справі № 711/5108/17 ,провадження № 61-1935св1.

Outcome: partial