overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що у березні 2009 року позивач мала намір придбати квартиру у м. Києві. Після сварки з відповідачем, у квартирі сусідки [PERSON] позивач виявила недостачу коштів у розмірі 700 доларів США, які на її думку, забрала відповідач. Тому, позивач просила стягнути з відповідача на її користь 700 доларів США та 1 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, що проявилась в душевних стражданнях з приводу телефонних дзвінків та повідомлень відповідача за місцем роботи [PERSON] про те, що останню обікрали. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, збільшила суму у відшкодування моральної шкоди до 10 000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, мотивуючи його безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 387 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу того, що мав місце факт викрадення 700 доларів США [PERSON] у [PERSON], того, що вказані кошти у березні 2009 року були у позивача. Крім того, будь-яких доказів притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] за крадіжку коштів у [PERSON], зокрема і в розмірі 700 доларів США, суду позивачем не надано. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимоги про витребування майна (700 доларів США) з чужого незаконного володіння. Також суд дійшов висновку і про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, оскільки підстав для цього, передбачених ст. 23 ЦК України немає. Так, під час судового розгляду справи не підтвердився факт заподіяння позивачу будь-якої шкоди з вини відповідача та відсутній будь-який причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та діяннями відповідача. При цьому, суд враховує положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням наведеного, відсутності допустимих та належних доказів у підтвердження позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в зв'язку з відсутністю для цього правових підстав. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що починаючи з 12.11.1983р. перебуває у шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстровано міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено актовий запис № 3884. Від шлюбу з відповідачем неповнолітніх дітей немає. Також зазначила, що шлюбні відносини між нею та [PERSON] фактично були припинені у 1995р. через побутові сварки, непорозуміння, алкоголізм відповідача. Вважає, що їхня родина з відповідачем розпалася і примирення між ними неможливо. З урахуванням викладеного просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] У судове засідання позивач не з'явилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала до суду заяву у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити та розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що 12.11.1983р. сторони зареєстрували шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, про що в зроблено відповідний актовий запис за № 3884 (а.с. 6). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей немає. Відповідно ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. З матеріалів справи судом встановлено, що шлюбні відносини між ними припинені. Будь-яких заходів до примирення сторони не приймають. За таких обставин суд вважає, що родина сторін фактично розпалась та підстав для її збереження немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу протирічило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають суттєве значення. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У зв'язку з викладеним суд вважає можливим шлюб між сторонами розірвати. На підставі ст. ст. 56, 105, 110 - 112, 120 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що починаючи з 15.11.1999р. перебуває у шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстровано міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено актовий запис № 1484. Від шлюбу з відповідачем неповнолітніх дітей немає. Також зазначила, що шлюбні відносини між нею та [PERSON] фактично були припинені у 2000р. через побутові сварки, непорозуміння, алкоголізм відповідача. Вважає, що їхня родина з відповідачем розпалася і примирення між ними неможливо. З урахуванням викладеного просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] У судове засідання позивач не з'явилась. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала до суду заяву у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити та розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що 15.11.1999р. сторони зареєстрували шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, про що в зроблено відповідний актовий запис за № 1484 (а.с. 4). Від даного шлюбу дітей немає. Відповідно ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. З матеріалів справи судом встановлено, що шлюбні відносини між ними припинені. Будь-яких заходів до примирення сторони не приймають. За таких обставин суд вважає, що родина сторін фактично розпалась та підстав для її збереження немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу протирічило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають суттєве значення. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У зв'язку з викладеним суд вважає можливим шлюб між сторонами розірвати. На підставі ст. ст. 56, 105, 110 - 112, 120 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначала, що 18 лютого 2009 року вони уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 55. Від спільного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] - [INFO]. Сімейне життя у позивача та відповідача не склалося, вони мають різни погляди на життя та сім'ю, в результаті чого часто виникають непорозуміння та сварки. З червня 2010 року шлюбних відносин сторони не підтримують. Спроби примиритися виявилися невдалими. Шлюб носить лише формальний характер. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку слухання справи подала заяву про розгляд у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти надання строку для примирення заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи наведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що 18 лютого 2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 55 (а.с.4). Від спільного шлюбу у сторін є дочка [PERSON] - [INFO] (а.с.5). Крім того, було встановлено, що сторони з червня 2010 року не підтримують шлюбних стосунків. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно із ч. 2 ст. 104, ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя між сторонами є неможливим та шлюб носить формальний характер.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-24 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що між нею та ним був укладений шлюб 22 липня 2011 року та зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Знам'янка Знам'янського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №53. Спільне життя не склалося з тих причин, що різні типи характерів. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Сторони у шлюбі з 22 липня 2011 року, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що примирення та збереження сім'ї є неможливим, фактичні шлюбні відносини припинено та збереження родини суперечило б інтересам сторін. Крім того, спір про розподіл майна відсутній. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 11.06.2005 року. Від спільного шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], доньку - [PERSON], [INFO] Подружнє спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя, сварки. Спільне господарство не ведеться. З огляду на вищевикладене позивач просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до ухвали суду введеться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані по справі докази, суд доходить до наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.06.2005 року (свідоцтво про шлюб: а/з № 202). Від спільного шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO] (а/з № 1929 від 04.07.2007р.), доньку - [PERSON], [INFO] (а/з № 645 від 03.03.2009р.). Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Подружнє спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя, сварки. Подальше збереження сім`ї позивач вважає неможливим, шлюб необхідно розірвати. Майновий спір не заявлявся. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

у листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, вказуючи, що син знаходиться на її утриманні, а відповідач ніякої допомоги на його утримання не надає. В судове засідання сторони подали заяви, в яких визнали позов та фактичні обставини справи. Також сторони направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, тому відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки КП «Гадяч-житло» [PERSON] проживає з матір'ю та батьком. Відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримуваьфл0ти дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, так як батько зобов'язаний утримувати неповнолітнього сина.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина. Позивачка зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], однак відповідач ухиляється від його утримання, матеріальну допомогу не надає, тому просить стягнути на свою користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частки заробітної плати щомісячно. Ухвалю суду від 21 листопада 2013 року провадження у справі було зупинено на час виконання судового доручення, наданого Скадовському районному суду Херсонської області, щодо вручення відповідачеві позовної заяви та його допиту у якості відповідача. Ухвалою Красногвардійського районного суду АР Крим від 31 січня 2014 року провадження у справі відновлено у зв'язку з надходженням до суду матеріалів по виконанню судового доручення й справу призначено до розгляду. У судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачка [PERSON] надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON], якого було викликано до місцевого суду, розташованого за зареєстрованим його місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень проти позову не надав. Також відповідача про розгляд справи було повідомлено шляхом направлення SMS-повідомлення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до положень ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з положеннями ч.2 ст.197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи установлено, що сторони перебували у шлюбі (а.с.6), мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.7), який проживає з матір'ю (а.с.8). Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачений обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду засіб на утримання дитини (аліменти) присуджується в частині від доходу його матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Статтями 182, 183, 191 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом та присуджується з дня пред'явлення позову. На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити та стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття у розмірі, заявленому позивачкою. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], стверджуючи, що за час шлюбу з відповідачем, у них народилася дитина [PERSON]. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 17 лютого 2011 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, починаючи з 17 січня 2011 року до повноліття дитини до [INFO] року. Позивачка, стверджуючи, що у відповідача поліпшився матеріальний стан, оскільки він працює моряком, просить суд змінити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 800,00 гривень щомісячно, починаючи з 27 листопада 2013 року до досягнення дитиною повноліття до [INFO] року. В судовому засіданні позивачка підтримала позов, просила суд його задовольнити. Відповідач не заперечив проти стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 800,00 гривень щомісячно. Заслухавши присутніх сторін по справі, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] року (а.с.8), батьками дитини - є сторони по справі. Відповідно до копії рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 лютого 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, починаючи з 17 січня 2011 року до повноліття дитини до [INFO] року (а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] уклали шлюбі 11 вересня 2013 року та після реєстрації шлюбу присвоєно прізвища чоловікові та дружині - [PERSON] (а.с.9). Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) на утримання неповнолітньої дитини, а саме: сина [PERSON], [INFO]. Позов мотивований тим, що відповідач є батьком дитини, однак участі в її утриманні не приймає, домовленості щодо його участі у матеріальному забезпечені доньки не має. Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити. Додатково пояснила, що перебуває у шлюбі із відповідачем, але вже звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] 1998 року народження, який знаходиться на утриманні у позивачки, відповідач добровільно допомогу не надає. Дитина є інвалідом дитинства, потребує лікування, вона працює бібліотекарем та має заробіток 1100 грн., інших доходів не має. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Додатково пояснив, що дитина дійсно його, але заперечує сплачувати аліменти оскільки не працює та не має доходу, у центрі зайнятості на обліку не перебуває, пенсію не отримує, не зареєстрований як підприємець, гроші на проживання надають батьки. У нього є борги перед банком, сплачує кредит. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.09.1996 року. (а.с.4) Від шлюбу мають сина [PERSON] (а.с.5), який проживає разом із позивачкою і знаходиться на її утриманні та є інвалідом дитинства.(а.с.6-7). Відповідач матеріально або будь-якої іншої допомоги на утримання сина не надає. Як стверджує позивача, [PERSON] інших аліментних зобов'язань не має. Аналогічні пояснення надав відповідач у судовому засіданні та підтвердив факт того що інших дітей не має на утриманні. Посилання відповідача на те, що він не повинен сплачувати аліменти у зв'язку з відсутністю у нього заробітку, судом оцінюються критично, оскільки дитина потребує щоденного харчування та потребує витрати на придбання одягу, засобів для навчання та інше. У відповідності зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином очевидні правові підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved