Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

У липні 2012 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання заповітів [PERSON], складених на ім'я [PERSON] 04 квітня 2012 року та 27 квітня 2012 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], недійсними з підстав ч.1.ст.225 ЦК України. Рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 25 грудня 2013 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги з тих підстав, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та судом порушено вимоги процесуального права. У судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали доводи апеляційної скарги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. В судове засідання третя особа приватний нотаріус [PERSON] не з'явилась, але надала заяву з проханням розглянути справу без її участі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд першої інстанції встановив, що [PERSON] 04 квітня 2012 року склала заповіт, яким заповіла [PERSON] належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними побудовами номер [ADDRESS], а також, усі речі домашнього обігу та вжитку, у тому числі побутову техніку та меблі, що знаходяться у цьому житловому будинку (а.с. 37). Також, судом першої інстанції встановлено, що 27 квітня 2012 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON] все її майно, де б воно не було і з чого ю воно не складалося, і взагалі, все те, що на день її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право (а.с. 34). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 5). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції послався на те, що позивачка [PERSON] не довела позовних вимог, тому відсутні підстави для визнання заповітів недійсними. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення,ухвалене на основні повно і всебічно з'ясованих обставин,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення першої інстанції в частині відмови у визнанні недійсним заповіту [PERSON] від 27 квітня 2012 року, не відповідає зазначеним вимогам закону за наступних підстав. Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсним є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі;складені особою,яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. На підставі ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде виявлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач не надала суду належних доказів про те, що [PERSON] в період посвідчення заповіту 04 квітня 2012 року не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними і висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають фактичним обставинам по справі та зроблені у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права. Проте, не відповідають зазначеним вимогам висновки суду першої інстанції в частині відмови у визнанні недійсним заповіту [PERSON] від 27 квітня 2012 року. Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визначення наявності стану, при якому особа не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними, суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу. Як вбачається з висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 30 серпня 2013 року [PERSON] в період укладення заповіту 27 квітня 2012 року за психічним станом не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 158-174). Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що визначаючи психічний стан [PERSON] таким, при якому вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, експертами було надано аналіз поясненням свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та визначено їх такими, що суперечать наданій для дослідження медичній документації, а також поясненням інших свідків та дільничного лікаря. Таким чином Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання заповіту від 27 квітня 2012 року недійсним, не відповідає обставинам справи. Інші, приведені в апеляційній скарзі доводи, висновки суду не спростовують. При вирішенні справи судом першої інстанції було порушено норм процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у визнанні заповіту від 27 квітня 2012 року недійсним з ухваленням в цій частині нового рішення.

Outcome: partial