Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

У липні 2013р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] і просить з урахуванням уточнених позовних вимог /а.с.64/ визнати будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності сторін, визнати за нею право власності на ? частку зазначеного домоволодіння, розділити домоволодіння в натурі, усунути їй перешкоди в користуванні будинком та вселити її. Вимогі обгрунтовані тим, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого ними і було придбано домоволодіння з надвірними спорудами по [ADDRESS]. На даний час шлюб між нею та відповідачем розірвано,однак вона позбавлена можливості проживати в домоволодінні, оскільки [PERSON] створює їй перешкоди. В судовому засіданні позивач та її представник на задоволенні позовних вимог наполягали, пояснивши, що просять визнати будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності сторін, визнати за [PERSON] право власності на ? частку зазначеного домоволодіння, оскільки дане майно було придбано сторонами під час шлюбу, розділити домоволодіння в натурі за першим варіантом, запропонованим експертом в експертизі та усунути позивачці перешкоди в користуванні домоволодінням, вселивши її. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення уточненої позовної заяви заперечувала частково, пояснивши, що дійсно будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] було придбано подружжям [PERSON] під час перебування у шлюбі. Не заперечувала проти розподілу в натурі вказаного домоволодіння за другим варіантом, заропонованим експертом, виділивши [PERSON] приміщення, які зазначені для першого співвласника, зазначивши при цьому, що відповідач згоден самостійно за свій рахунок зробити необхідні переобладнання. Проти задоволення позовних вимог в частині усунення [PERSON] перешкод в користуванні будинком та її вселення заперечувала, пояснивши, що позивачку ніхто не виселяв, ніяких перешкод їй ніхто не чинить, і вона в будь-який момент може прийти до будинку та жити там. Матеріалами справи і дослідженими в судовому засіданні доказами встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони - [PERSON] та [PERSON] з 27.07.1991р. перебували в законному шлюбі, що не заперечувалось сторонами по справі. Згідно договору купівлі-продажу від 18.11.1997р., посвідченого державним нотаріусом Сімферопольського районного нотаріального округу АРК [PERSON], [PERSON] придбав нерухоме майно - цілий житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що розташований у [ADDRESS] /а.с.6/. Право власності [PERSON] на будинок з господарськими та побутовими спорудами, що розташований у [ADDRESS] зареєстровано у встановленому законом порядку /а.с.84/. Згідно з рішенням Сімферопольського районного суду АРК від 10.11.2010р. по справі №2-3530/10 шлюб між сторонами розірвано /а.с.5/. Відповідно до проведеної судової будівельно-технічної експертизи суду надані три варіанти поділу домоволодіння, що розташоване у [ADDRESS]. Висновок експерта погоджений у встановленому законом порядку /а.с.34-58, 66/. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Ст.355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). В ст.368 ЦК України зазначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статею 61 Сімейного кодексу об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статею 63 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В ст.68 Сімейного кодексу України зазначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи зазначені приписи законодавства, суд задовольняє позовні вимоги щодо визнання будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Також суд визнає за позивачкою право власності на ? частку домоволодіння по [ADDRESS], оскільки зазначене нерухоме майно придбане сторонами за час шлюбу і належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, при цьому їх частки є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки судом задовольняються позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на ? частку домоволодіння, суд припиняє право власності [PERSON] на ? частку домоволодіння по [ADDRESS]. Також суд задовольняє позовні вимоги в частині розподілу домоволодіння, оскільки вони засновані на законі і поділ нерухомого майна технічно можливий. Суд погоджується з другим варіантом, запропонованим у висновку експерта №186 від 17.10.2013р., за яким [PERSON] на 49/100 часток будинку виділяється: частина житлового будинку літер «А» (приміщення №4, №3) загальною площею 16,7 кв.м., сарай літер «В», сарай літер «Г», ? частина споруд (по розміру і конфігурації, зазначеному в додатках № 4,6 рожевим кольором), що на 826грн. менш, ніж потрібно на частку; а [PERSON] на 51/100 часток будинку виділяється: частина житлового будинку літер «А» (приміщення №5, №6) загальною площею 22,2 кв.м., вбиральня літер «У», ? частина споруд (по розміру і конфігурації, зазначеному в додатках № 4,6 зеленим кольором), що на 826грн. більше, ніж потрібно на частку. Обравши саме другий варіант поділу домоволодіння, суд виходить з того, що він максимально наближений до ідеальних часток співвласників, є зручним для сторін, враховує їх інтереси, дає можливість безперешкодного обслуговування належних їм будівель та споруд, не порушує права або інтереси інших осіб, розмір компенсації за відступ від часток є мінімальним. При вказаному варіанті поділу домоволодіння та господарських споруд потребується виконати слідуючи перепланування та переобладнання: відновити перегородку між приміщеннями №3-№4, закласти дверні прорізи між приміщеннями №3-№6 та №5-№4, закладений віконний проріз в приміщенні №6 переобладнати у дверний проріз, пробити дверний проріз в перегородці між приміщеннями №6 та №5, частину житлового будинку, що виділяється, обладнати незалежними системами електропостачання, водопостачання, опалення. Обов'язок по здійсненню зазначених перепланувань та переобладнань суд покладає на [PERSON], оскільки його представник в судовому засіданні зазначив, що відповідач погоджується зробити все самостійно. Згідно зі ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні домоволодінням, оскільки будь-яких доказів створення [PERSON] перешкод позивачці суду не надано. Надана [PERSON] копія заяви /а.с.79/ не є в розумінні ст.ст.58-59 ЦПК України належним доказом, який підтверджує факт створення позивачці перешкод з боку [PERSON] Оскільки вимоги позивачки про вселення є похідними від позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні власністю, суд також відмовляє в їх задоволенні. Судові витрати суд розподіляє між сторонами у відповідності до ст.88 ЦПК України. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial