Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження про притягнення до дисциплінарної відповідальності та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що працює у Новоосинівському ДНЗ з 2012 року практичним психологом. 24 червня 2016 року розпорядженням № 29-К до неї було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани за скоєння прогулу 17.06.2016 р. Позивачка не згодна з даним розпорядженням та вважає його незаконним на підставі того, що стверджує, що вона у вказаний день працювала і була на своєму робочому місті весь робочий час. Винесення їй догани вона пояснює неприязним становищем до неї [PERSON], яка є колишньою в.о. завідувача Новоосинівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Дзвіночок» Курилівської сільської ради та [PERSON], яка є начальником районного відділу освіти Купянського району Харківської області. Також вона зазначила, що в табелі робочого часу їй день 17 червня 2016 року зарахований як робочий, з неї не було утримано заробітну плату за цей день ані у червні, ані у наступних місяцях. Крім того, позивачка пояснила, що в актах, складених з приводу дисциплінарного стягнення, розписались залежні від [PERSON] працівники: двірник та помічник вихователя. Вважаючи оголошення догани незаконним, [PERSON] просила суд скасувати вищевказане розпорядження №29-К від 24 червня 2016 року та стягнути з відповідача 5 000 грн. моральної шкоди. Рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 11 листопада 2016 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження № 29-К від 24 червня 2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та стягнення моральної шкоди відмовлено. Додатковим рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 12 січня 2017 року стягнено з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. Не погодившись з вказаними рішеннями суду [PERSON] подала апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційних скарг [PERSON] зазначала, що у суді першої інстанції не знайшов підтвердження факт відсутності її на робочому місці 17 червня 2016 року. Крім того, судом не взято до уваги пояснення колишнього завідувача ДНЗ [PERSON], яка відмітила, що за три роки у позивача ніколи не були ніяких доган та роботи вина не пропускала. Крім того, зазначала, що має на утримання двох дітей-інвалідів дитинства другої та третьої групи, які потребують постійного догляду та ліків, тому незрозумілим є додаткове рішення суду першої інстанції про стягнення з неї судового збору. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в в повному обсязі та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин 3 та 4\~статті 303 ЦПК\~України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розглянувши позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження № 29-К від 24 червня 2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з мотивів не підтвердження факту присутності позивача на робочому місці в Новоосинівському ДНЗ 17 червня 2016 року, а наказ про оголошення їй догани від 24 червня 2016 року був винесений з дотриманням трудового законодавства України. Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції, адже до них дійшов із такими грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права, що є визначеними процесуальним законом як обовязкова підстава для скасування рішення. Так, згідно зі змістом частини 1\~статті 21 КЗпП України\~трудовий договір є угода між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до пункту 2 частини 6\~статті 130 ЦПК України\~суд першої інстанції повинен був ще у попередньому судовому засіданні по зазначеній цивільній справі визначити склад осіб, які братимуть участь у справі, враховуючи при цьому те, що відповідно до положень\~статті 21 КЗпП України\~належним відповідачем у справі за трудовим спором, зокрема спором про визнання незаконним та скасування виданого наказу про дисциплінарне стягнення, стягнення моральної шкоди працівникові - є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір, керівником якої було видано наказ про накладення догани, яка здійснює оплату праці позивача. Вищезазначене узгоджується із судовою практикою Верховного Суду України, зокрема пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». З матеріалів справи вбачається, що позивачем фактично було пред'явлено позов до [PERSON], як до в.о. керівника Новоосинівського ДНЗ «Дзвіночок», яка підписала наказ № 29-К від 24 червня 2016 року «Про винесення догани [PERSON] за порушення трудової дисципліни», та [PERSON] начальнику районного відділу освіти Купянського району. Суд першої інстанції вказав на це у тексті свого рішення, зауваживши на те, що позов був заявлений саме до [PERSON], як до керівника Новоосинівського ДНЗ Дзвіночок», та [PERSON], як до начальника районного відділу освіти, а не до дошкільного закладу, як юридичної особи, яким приймалася на роботу позивач, проте не застосував правил\~статті 33 ЦПК України\~та фактично розглянув справу до неналежних відповідачів по заявленим позовним вимогам, не розглянувши належним чином питання щодо можливості залучення до участі у справі у якості належних відповідачів дошкільного закладу або відділу освіти. Крім цього, суд першої інстанції порушив приписи частини 4\~статті 10 ЦПК України, де зазначено, що суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Між тим,\~статтею 33 ЦПК України визначено, що у разі предявлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, то суд повинен був відмовляти у задоволенні позову сааме з цих підстав, а не розглядати позовні вимоги по суті. \~\~\~\~ Суд першої інстанції на порушення вимог статей\~214,\~215 ЦПК України\~на вищезазначені обставини уваги не звернув, належним чином не визначився із характером спірних правовідносин та розглянув позов до неналежного відповідача, що призвело до такого порушення судом норм матеріального і процесуального права, що відповідно до правил пунктів 3,4 частини 1\~статті 309 ЦПК України\~є обовязковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення із ухваленням нового рішення про відмову у позові. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, що не позбавляє позивача можливості звернутись до суду із позовом до належних відповідача чи відповідачів.

Outcome: partial