Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка (далі - ПСП ім. Т.Г. Шевченка), в якому просив: розірвати Типовий договір оренди земельної ділянки площею 2,8932 га, що належить йому на праві приватної власності та розташована на території Тростинської сільської ради, Васильківського району Київської області, кадастровий номер 3221487800:03:001:0003, який було укладено 05 березня 2004 року між [PERSON] та ПСП ім. Т.Г.Шевченка; повернути вказану належну позивачу на праві власності земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в його володіння. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05.03.2004 року [PERSON] уклала з ПСП ім. Т.Г.Шевченка Типовий договір земельної ділянки № 704, згідно з яким передала останньому в оренду належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,8932 га, кадастровий номер 3221487800:03:001:0003, розташовану на території Тростинської сільської ради, Васильківського району Київської області, строком на 25 років. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті позивач в порядку спадкування 30.11.2016 року набув право власності на спірну земельну ділянку. Позивач зазначав, що після набуття ним права власності на спірну земельну ділянку умови договору оренди не змінювались, зокрема, орендна ставка згідно з Законів України не повинна бути нижчою за 3%, однак у договорі передбачено лише 1%, при цьому зміни в даний договір за взаємною домовленістю з урахуванням діючого законодавства України не вносилися, додатковий договір з новим власником не укладався. Крім того, відповідач систематично порушував умови договору та Закону України «Про оренду землі», оскільки не сплачував орендну плату за 2017-2018 роки за використання земельної ділянки. За таких обставин, вважає, що Типовий договір оренди землі № 704 від 05.03.2004 року не відповідає нормам законодавства, тому має бути розірваним. На підставі викладеного, позивач просив позов задовольнити. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 34). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Не погоджуючись з даним позовом, відповідач подав відзив, у якому зазначив, що підстави розірвання договору оренди землі, визначені Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України та відповідно договором, обгрунтовуючи позовні вимоги позивач не зазначив підстав, передбачених законодавством України для розірвання договору оренди, як і не вказав які саме порушення були допущені. Посилання позивача на невідповідність договору вимогам чинного законодавства не можуть бути взяті до уваги, оскільки позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди землі позивач не заявляв. Договір оренди відповідає вимогам чинного законодавства, що підтверджено рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26.02.2019 року. Також зазначеним рішенням суду підтверджено правомірність користування ПСП ім. Т.Г.Шевченка земельною ділянкою та, що [PERSON] чинив перешкоди в її користуванні, в зв'язку з чим вказаним рішенням суду в справі за позовом ПСП ім. Т.Г.Шевченка до [PERSON] про визнання права користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позовні вимоги задоволено. Щодо сплати орендної плати за 2017-2018 роки, то позивачу надсилався лист про необхідність її отримання, однак він за отриманням орендної плати не з'являвся, відповідних, встановлених статтею 141-1 ЗК Країни відомостей для виплати йому орендної плати не надавав у зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості виконати свої зобов'язання щодо виплати позивачу орендної плати. Інші вимоги позивача не грунтуються на вимогах закону (а.с. 44 - 46). Представник позивача - [PERSON] подав пояснення, в яких просив позов задовольнити, посилаючись на порушення орендарем два рази підряд строку виплати орендної плати, що свідчить про наявність факту систематичної несплати орендної плати, що є самостійною підставою для розірвання договору оренди (а.с. 64-67, 88-90). У судовому засіданні позивач та його представник, позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, в зв`язку з відсутністю підстав для розірвання договору оренди, оскільки ПСП ім. Т.Г.Шевченка умови договору виконує та зобов'язується виконувати. У 2017-2018 роках позивач чинив перешкоди в користуванні орендарем земельною ділянкою, обробляв її самостійно, що звільняє відповідача від сплати орендної плати за вказаний період, при цьому орендарем надсилались позивачу листи про отримання орендної плати, яку останній відмовлявся отримувати. За 2019 рік позивач отримав орендну плату. За 2020 рік позивачу направлявся лист для отримання орендної плати, однак він відмовляється від її отримання. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи відзив відповідача, пояснення представника позивача, свідка, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно не підлягає до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 05 березня 2004 року між ПСП ім. Т.Г. Шевченка та [PERSON] укладено Типовий договір оренди землі № 704 (далі - Договір), згідно з яким остання передала в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2,8933 га, кадастровий номер 3221487800:03:001:0003, розташовану в с. Тростинка, Васильківського району Київської області, строком на 25 років (а.с.7-10). Згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки від 05 березня 2004 року [PERSON] передала, а орендар прийняв зазначену земельну ділянку (а.с.10). Відповідно до пункту 9 Договору розмір орендної плати складає 1% від вартості земельної ділянки або 313,80 грн. за рік, без ПДВ або с/г продукцією 300 кг зерна. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 31380 грн (пункт 4 Договору). Пунктом 11 Договору передбачено, що орендна плата вноситься у такі строки до 1 грудня поточного року за рік. Згідно з пунктом 13 Договору розмір орендної плати переглядається по мірі необхідності: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. Пунктом 36 Договору передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується в судовому порядку. У пункті 38 Договору зазначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, рішенням суду за вимогою однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також інших підстав, визначених законом. Пунктом 39 Договору визначено, що умовами розірвання договору оренди землі в односторонньому є систематична несплата оренди, зміна умов господарювання орендаря. Після смерті [PERSON] , позивач, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.11.2016 року, виданого Васильківською районною державною нотаріальною конторою, набув право власності на зазначену земельну ділянку, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.14-15, 16). Також судом встановлено, що після набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку між ним та ПСП ім. Т.Г. Шевченка виник спір щодо користування земельною ділянкою. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2019 року в справі № 362/574/18 позов ПСП ім. Т.Г. Шевченка до [PERSON] про визнання права користування та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задоволено. Спірні правовідносини, що виникають між орендарем та орендодавцем (власником земельної ділянки) щодо користування земельної ділянки регулюються нормами ЦК України, ЗК України, Законом України «Про оренду землі» та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша статті 629 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Отже, підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата (два та більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказував, що відповідач порушив умови договору оренди землі щодо орендної плати, яка не виплачувалась орендарем за 2017-2018 роки за використання земельної ділянки, що свідчить про наявність факту систематичної несплати орендної плати, що є самостійною підставою для розірвання договору оренди. Як встановлено судом, відповідачу чинились перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Зазначений факт встановлено рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2019 року. Допитаний в якості свідка [PERSON] , підтвердив ту обставину, що в 2018-2019 роках позивачем чинились перешкоди у користуванні ПСП ім. Т.Г. Шевченка орендованою земельною ділянкою. Свідок зазначив, що техніка ПСП ім. Т.Г. Шевченка вийшла для обробки орендованої земельної ділянки лише у 2019 році, оскільки в попередніх роках [PERSON] перешкоджав у користуванні земельною ділянкою, внаслідок чого викликалась поліція, не зважаючи на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2019 року. В 2017 - 2018 роках земельну ділянку, яка перебуває в оренді ПСП ім. Т.Г. Шевченка, обробляв [PERSON] . Оскільки позивач чинив перешкоди відповідачу в користуванні земельною ділянкою протягом 2017-2018 років, не зважаючи на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2019 року, зазначений факт звільняє відповідача від сплати орендної плати за вказаний час. Разом з цим, слід зазначити, що за 2019 рік позивач отримав від відповідача плату за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі, що підтверджується видатковим касовим ордером від 19 вересня 2019 року (а.с. 51). Посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі № 383/708/16-ц не заслуговує на увагу, оскільки в справі, на яку посилається представник позивача, судом встановлені інші обставини, зокрема, що в орендаря перед орендодавцем була наявна заборгованість з виплати орендної плати, ніж обставини, що встановлені судом у даній справі. Виходячи, зі встановлених, на підставі поданих сторонами належних та допустимих доказів, досліджених і оцінених кожен окремо та в їх сукупності, обставин справи, норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову [PERSON] про розірвання договору, відсутні. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями статтею 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed