Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, просила виділити їй в натурі частку у праві спільної часткової власності у будинку № 36 по вул. Першотравневій у м. Гадячі Полтавської області. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона є власником 1/5 частини будинку відповідно до договору від 14 квітня 2005 року. Крім того, вона здійснила добудову до житлового будинку, але відповідач чинить їй перешкоди у користуванні нерухомим майном. У січні 2013 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою. У лютому 2015 року [PERSON] уточнив зустрічні позовні вимоги та просив визнати 4/5 частини будинковолодіння по вул. Першотравневій, 36 в м. Гадячі спадковим майном після померлого 30.11.2008 року [PERSON]; встановити, що йому належить право власності на вищезазначене спадкове майно; встановити, що [PERSON] втратила право власності на 1/5 частину цього будинковолодіння у звязку із її знищенням; залишити за [PERSON] право власності в цілому на будинок з господарськими будівлями по вул. Першотравневій, 36 в м. Гадяч. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на нерухоме майно згідно варіанту №2 додаткової судової будівельно-технічної експертизи із збільшенням її частки, яка складає згідно висновку експерта 18/25 та виділити її в натурі. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала повністю. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог [PERSON] та підтримали зустрічні позовні вимоги. Заслухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні як первісного, так і зустрічного позову. Відповідно до договору купівлі-продажу від 14 квітня 2005 року (т.с.1 а.с.9) [PERSON] купила у [PERSON] 1/5 частину житлового будинку №36 по вул. Першотравневій , що в цілому складається з будинку А-1, А'-1 житловою площею 79,2 кв.м., загальною площею 132,9 кв.м., з допоміжними господарчими будівлями: сарай Б, погріб б', вбиральня В, сарай Д, сарай Е, огорожа №1-4. Згідно договору дарування від 07 травня 2004 року [PERSON] подарував [PERSON] 4/5 частини вищезазначеного домоволодіння. Рішеннями виконкому Гадяцької міської ради від 19.07.2005 року №192-1 та від 24.05.2007 року №125-26 [PERSON] надано дозвіл на будівництво господарської будівлі розміром 10 х 4 м та переобладнання сараю Б під літню кухню з добудовою до гаража розміром 4,5 х 2 м. та на переобладнання сараю Г під літню кухню та на будівництво добудов до неї розміром 12,5 х 3,5 м та 3 х 2 м на власній земельній ділянці. Окрім того, [PERSON] дозволено знести аварійні господарські будівлі «б», «Д», «Е». Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2007 року, яке набрало законної сили 11 лютого 2008 року визнано недійсним договір дарування 4/5 частини будинку №36 по вул. Першотравневій в м. Гадячі, укладений 07 травня 2004 року. Відповідно до декларації про готовність обєкта до експлуатації (т.3 а.с.133-135) літня кухня «Г» є закінченим будівництвом обєктом готовим до експлуатації. Згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи визначено реальні частки співвласників з урахуванням здійснених добудов. Відповідно до першого варіанту експертизи [PERSON] запропоновано виділити частку, яка складає 73/100, [PERSON] виділити 27/100. По варіанту № 2 запропоновано експертом [PERSON] виділити частку, яка складає 18/25 та [PERSON]- 7/25. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.3 а.с.129) 14 травня 2014 року [PERSON] здійснила державну реєстрацію 1/5 частини в спільній частковій власності. Підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу частини будинку від 14.04.2005 року. У розділі відомості про обєкт нерухомого майна зазначено, що даний обєкт є житловим будинком по вул. Першотравневій, 36 в м. Гадяч Полтавської області, загальною площею 81,8 кв.м. та житловою площею 57,5 кв.м. Складовими частинами обєкта нерухомого майна є сарай «Б», погріб «б2», вбиральня «В», літня кухня «Г», добудова «г», огорожа №1,2, огорожа № 3,4. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч. 1 ст. 181 ЦК України). За змістом ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною і здійснюється відповідним органом в порядку, встановленому законом. Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ураховуючи, що [PERSON] добровільно провела державну реєстрацію 14 травня 2014 року права власності на 1/5 частину житлового будинку по вул. Першотравневій, 36 в м. Гадяч Полтавської області, загальною площею 81,8 кв. м. та житловою площею 57,5 кв. м., а також сараю «Б», погреба «б2», вбиральні «В», літньої кухні «Г», добудови «г», огорож №1,2, огорож № 3,4, тобто з урахуванням здійснених нею добудов, суд прийшов до висновку про неможливість виділення їй реальної частки, визначеної експертом, так як вона не відповідає проведеній державній реєстрації речових прав на нерухоме майно - офіційно визнаному і підтвердженому державою факту виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно Наказу Міністерства юстиції України «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» від 02.04.2013 року № 607/5, зазначено те, що державна реєстрація, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводиться у випадках подання рішення суду, що набуло законної сили. На час розгляду справи суду не надано доказів звернення до суду з позовом про скасування державної реєстрації права власності на 1/5 частину нерухомого майна за [PERSON] з урахуванням проведених добудов. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] в частині визнання 4/5 частини будинковолодіння по вул. Першотравневій, 36 в м. Гадяч спадковим майном після померлого 30.11.2008 року [PERSON] не підлягають задоволенню, так як позивачем за зустрічним позовом не надано постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії чи доказів відмови у державній реєстрації права власності на вищезазначене майно з урахуванням тієї обставини, що [PERSON] вже здійснила державну реєстрацію права власності на належну їй частку. Відповідно до положень ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, право на яке підлягає реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Враховуючи, що частка [PERSON] на час проведення будівельних робіт не була виділена в натурі, твердження позивача за зустрічним позовом про знищення саме її частини житлового будинку не підтверджені належними доказами, так як свідки [PERSON] та [PERSON] надали суду покази лише щодо фактичного користування будинком, яке склалося між співвласниками. Документального підтвердження виділення часток в натурі суду не було надано. Згідно п. 27 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 30.03.2012 року розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). Відповідно до ст. 186 ЦК України приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом враховується, що склад нерухомого майна, про визнання права на яке прохає позивач за зустрічним позовом [PERSON] не відповідає витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в частині відомостей про обєкт нерухомого майна, а саме щодо наявності літньої кухні Г, яка збудована [PERSON] за власні кошти. Тому, суд позбавлений можливості вирішення спору щодо визнання права власності на головну річ без вирішення питання щодо права власності на приналежності головної речі.

Outcome: dismissed