Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] через представника - адвоката Бондаренко Ірину Анатоліївну звернулася до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що вона є власником будинку за адресою [ADDRESS] . У даному будинку з 23.06.2010 року зареєстрований, але не проживає її син - [PERSON] . Будинком як житлом не користується, витрат за комунальні послуги не несе, його особистих речей в будинку немає. Оскільки відповідач у будинку не проживає без поважних причин вже більше шести років, житлом не цікавиться, виникають проблеми із реалізації позивачем права власності на будинок. З метою захисту порушеного права на користування житлом [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27.07.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.(а.с.25-26). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20.09.2021 року задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків та закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.(а.с.35-36). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Пояснила, що позивач є власником будинку за адресою [ADDRESS] . З 23.06.2010 року у будинку зареєстрований [PERSON] , який є сином позивача. У будинку відповідач не проживає більше шести років. Враховуючи, що відповідач порушує право позивача як власника майна на його розпорядження, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся засобами поштового зв`язку. (а.с.32) Крім того, на офіційному веб-сайті Судової влади України з 20.09.2021 року розміщено оголошення про виклик відповідача в судове засідання (а.с.37). Будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відповідач у судове засідання не з`явився. Відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. Дослідивши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.12.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №1236 [PERSON] набула у власність житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Вороненко Л.В. 02.12.2005 року (а.с.7-8). Вказані обставини підтверджуються витягом з Державного реєстру правочинів №1815004 від 02.12.2005 року (а.с.9). Отже, житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Факт реєстрації відповідача за адресою [ADDRESS] підтверджується витягом з будинкової книги та відомостями про реєстрацію, наданими Бобринецькою міською радою 23.07.2021 року №03-42/800/05.(а.с.10-11, 24). Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до положення статей 64, 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] відноситься до членів сім`ї власника будинку, однак житлом тривалий час не користується, чим порушує права позивача як власниці житлового приміщення на розпорядження будинком. За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до частини першої, другої ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Факт відсутності відповідача [PERSON] за місцем реєстрації підтверджений показаннями свідків. Так, в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що з позивачкою проживають по сусідству з 2014 року. [PERSON] не знає, оскільки вважала, що у [PERSON] немає дітей та і позивачка про нього ніколи не говорила. У будинку його ніколи не бачила. Свідок [PERSON] надала показання, що знає позивача близько п`яти років. Вказала, що [PERSON] проживає одна в будинку, її сина ніколи у будинку не бачила і не знає про нього. Дані обставини свідчать про свідоме обрання відповідачем іншого місця проживання. Оскільки власником будинку за адресою [ADDRESS] єпозивач, відповідач належить до членів сім`ї позивача, однак не є наймачем квартири та за адресою місця своєї реєстрації не проживає більше шести років без поважних причин, не набув самостійного права на користування вказаним житлом з інших правових підстав, перебування відповідача на реєстраційному обліку у вказаному житловому приміщенні порушує та обмежує права власника будинку, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою, тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з п. 1 ч. 1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 908 грн. З огляду на перераховані обставини,

Outcome: approved