Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 238251,90 грн. та судових витрат в розмірі 2382,52 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 липня 2015 року між ним та відповідачем був укладений договір позики. Відповідно до умов договору відповідач отримала від нього 9000 доларів США, що на день звернення до суду складає за офіційним курсом НБУ 238\~251,90 грн. (за 1 долар 26,472433 грн.). Про отримання грошових коштів [PERSON] надала розписку від 23 липня 2015 року. Оскільки в розписці не встановлено строк повернення позики, тому в червні 2018 року ним на адресу [PERSON] була направлена вимога про поверення суми позики. Однак станом на 22 липня 2018 року відповідач гроші не повернула. У звязку з цим просить стягнути з [PERSON] суму позики в розмірі 238251,90 грн. та судові витрати в розмірі 2382,52 грн. 02 жовтня 2018 року позивач надав суду заяву про збільшення позовних вимог, оскільки з часу звернення до суду з позовом відбулася значна девальвація національної грошової одиниці України, і у звязку з цим просить суд стягнути з [PERSON] 254429,38 грн. позики та судові витрати по справі 2544,29 грн. Відповідач відзив на позовну заяву не надала, про розгляд справи повідомлялася належним чином. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, [PERSON] 23 липня 2015 року отримала у [PERSON] в борг 9000 доларів США, про що надала розписку. В розписці міститься обіцянка повернути гроші у відповідності з поточним курсом долару США на день повернення. Тому суд робить висновок, що правочин, вчинений [PERSON] та [PERSON] у письмовій формі, є по суті договором позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобовязання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Як встановлено судом, позичальник свої зобовязання не виконала, гроші не повернула, про що свідчить оригінал розписки від 23 липня 2015 року, наданий [PERSON] на огляд суду, та копія якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.11). 25 червня 2018 року позивачем на адресу [PERSON] була направлена вимога про повернення суми боргу (а.с.8). Відповідач борг не повернула, зобовязання по договору не виконала. Станом на 01 жовтня 2018 року офіційний курс гривні щодо долара США становить 28,269931 грн. Отже, сума боргу складає 9000х28,269931=254429,38 грн. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 254\~429,38 гривень. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,\~на підставі\~ст.ст.202,\~207,\~549,\~625,\~1046-1049\~ЦК України,\~

Outcome: approved