Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначає, що 23.11.2018 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого він надав у борг грошові кошти у розмірі 120 000 грн., про що свідчить розписка [PERSON] про отримання вказаної суми. Оскільки [PERSON] ухиляється від повернення коштів, [PERSON] просить суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість у розмірі 267 862 грн. 32 коп., що складається з 120 000 грн. основного боргу, 120 000 грн. штрафу за несвоєчасне повернення позики, 21 087 грн. 12 коп. процентів за договором, 1 775 грн. трьох процентів річних та 5 000 грн. 20 коп. інфляційних втрат. Позивач у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, тому відповідно до ст.ст. 128, 129 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 23.11.2018 року між сторонами було укладено договір позики, згідно п. 1 якого [PERSON] надано [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 120 000 грн., які останній згідно п. 5 Договору зобов`язувався повернути у строк до 01.01.2019 року(а.с. 6-7). Відповідно до п. 9 вказаного Договору в разі, якщо позичальник не поверне позику у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість у примусовому порядку у відповідності до діючого законодавства України. Також позичальник зобов`язаний сплатити на користь позикодавця штраф у розмірі 100 відсотків від суми позики, що не була повернута вчасно. Позивач [PERSON] виконав взяті на себе зобов`язання і надав відповідачу [PERSON] в борг зазначену суму коштів, про що свідчить розписка від 23.11.2018 року (а.с. 8). Позивачем направлялась вимога про повернення позики, що підтверджується накладною Укрпошти № 0103050062167, проте вказана вимога була залишена відповідачем без належного реагування (а.с. 9-10, 11). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних доказів установлено те, що [PERSON] не виконав взяте на себе зобов`язання за укладеним із [PERSON] договором позики та не повернув взяті у борг грошові кошти, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, процентів за договором позики, штрафу за несвоєчасне повернення боргу, інфляційних втрат та трьох процентів річних. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved