Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірми «Вісла» (далі ТОВ «Агрофірма «Вісла») про визнання договору оренди земельної ділянки та додаткового договору до нього недійсними, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником земельної ділянки площею 7.12 га, розташованої на землях Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Після ліквідації колгоспу на підставі усної домовленості він передав відповідачу свою земельну ділянку у користування, домовившись про те, що у будь-який час зможе забрати земельну ділянку назад після збору урожаю. У серпні 2014 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою про повернення земельної ділянки, посилаючись на те, що має намір її обробляти самостійно. 1 жовтня 2014 року він отримав від відповідача лист, в якому останній відмовився повертати земельну ділянку, посилаючись на начебто укладений між ними договір оренди земельної ділянки. Після цього він звернувся до відповідача з заявою та отримав у нього копію договору оренди землі без дати, зареєстрованого у Книзі державної реєстрації договорів оренди землі Миколаївської регіональної філії за № 040600500357 від 29.05.2006 року та додатковий договір № 461 від 15 жовтня 2007 року, зареєстрований у державному реєстрі земель 22 серпня 2007 року за № 040700500567. Зазначаючи про те, що він не підписував ні договір оренди земельної ділянки, ні додатковий договір до нього позивач прохав визнати недійсними договір оренди земельної ділянки зареєстрований у Книзі державної реєстрації договорів оренди землі Миколаївської регіональної філії за № 040600500357 від 29.05.2006 року та додатковий договір № 461 від 15 жовтня 2007 року, зареєстрований у державному реєстрі земель 22 серпня 2007 року за № 040700500567. У судовому засіданні представник позивача доповнив позовні вимоги вимогами про визнання недійсним додаткового договору № 303 до договору оренди землі № 461 від 29.05.2006 року, укладеного між сторонами 28 липня 2008 року, зареєстрованого у Арбузинському реєстраційному секторі № 5 за № 040800500092 від 4 серпня 2008 року, посилаючись також на те, що позивач його не підписував, підтримав позовні вимоги. Заперечував проти застосування судом строків позовної давності, вказуючи на те, що відповідачем не було надано доказів про те, що позивачу було відомо про існування письмового договору оренди землі до жовтня 2014 року, у довіреності, на яку посилається представник відповідача, йде мова про отримання орендної плати, а не про договір. Вважає, що строк позовної давності для звернення до суду повинен обраховуватися з моменту отримання позивачем копії договору. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що позивачу з 2006 року було відомо про те, що належна йому земельна ділянка перебуває у користуванні ТОВ «Агрофірма «Вісла», однак він не висловлював претензій з приводу невиконання умов договору товариством. Відповідач виконував всі умови договору та сплачував орендну плату з 2006 року. Прохала застосувати строки позовної давності, зазначивши, що цей строк повинен обчислюватися з 29 травня 2006 року, про те, що позивач знав про існування договору оренди землі свідчить довіреність, за умовами якої він у 2009 році надав повноваження [PERSON] на отримання орендної плати. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 111-МК № 033703, виданого 14 грудня 2001 року Новоселівською сільською радою народних депутатів позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7.12 га, розташованої на землях Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Ним було укладено договір оренди цієї земельної ділянки з ТОВ «Агрофірмою «Вісла» на строк 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір зареєстровано у Миколаївській регіональній філії 29 травня 2006 року за № 040600500357. 15 жовтня 2007 року [PERSON] з відповідачем було укладено додатковий договір, за умовами якого строк дії договору було змінено з 10 років на 15 років, який був зареєстрований у Арбузинському реєстраційному секторі № 5 за № 040700500567 від 22 серпня 2007 року. 28 липня 2008 року [PERSON] з відповідачем було укладено додатковий договір, за умовами якого строк дії договору було змінено на 25 років, який був зареєстрований у Арбузинському реєстраційному секторі № 5 за № 040800500092 від 4 серпня 2008 року. Відповідно до ч. 2 ст. 793 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Так, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Він підлягає державній реєстрації і після цього набирає чинності (ст.ст.14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі»). Доводи позивача про те, що він не підписував договір оренди земельної ділянки та додаткові договори до нього підтверджуються висновком судової почеркознавчої експертизи від 20 лютого 2015 року №13, згідно якого запис «[PERSON]М.» в договорі оренди земельної ділянки б/д від 2005 року, підписи від імені \~ [PERSON] в графах «Орендодавець» додаткового договору від 28.08.2008 року та додаткового договору від 15.10.2007 року виконані не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Згідно\~\~з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6\~\~ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована\~\~особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме: обовязкову наявність в договорі певних істотних умов та обовязкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом. За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання договору оренди землі та додаткових договорів, текст договору та додаткових договорів було підписано від імені позивача сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії. А тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі», для визнання спірного договору та додаткових договорів до нього недійсними. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у\~\~межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що позивач оспорювані договір оренди землі та додаткові договори до нього не підписував, відповідачем же не надано доказів того, що позивача [PERSON] було ознайомлено з такою угодою до 30 вересня 2014 року, коли позивача було повідомлено листом про існування такої угоди. Не можна погодитися з доводами представника відповідача про те, що позивач знав про існування договору оренди землі при наданні у 2009 році довіреності [PERSON] на отримання орендної плати, оскільки з тексту довіреності вбачається, що [PERSON] уповноважив [PERSON] одержувати в ТОВ «Агрофірма»Вісла» належну йому оплату за оренду землі по Державному акту на право приватної власності на землю, зареєстрованому на його імя. З зазначеного неможливо зробити висновок про обізнаність позивача про існування договору оренди землі та додаткових договорів до нього. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди тільки у жовтні 2014 року, що у розумінні ч.1 ст. 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. Вказана правова позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року по справі за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальність «Агрофірма«Вісла» про визнання договору оренди земельної ділянки, додаткового договору та акта прийому-передачі земельної ділянки недійсними, витребування земельної ділянки. За таких обставин суд прийшов до висновку, що підстав для застосування строків позовної давності не встановлено, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved