Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

У листопаді 2015 р. позивач звернулася до суду із вказаним позовом, неодноразово його уточнюючи, останній раз у травні 2017 р., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в період з 31.01.1981 року до 12.12.2013 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. У період шлюбу, ними було придбано домоволодіння, яке складалось з житлового будинку з будівлями та спорудами, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 0,1899 гектара, що призначена для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства, яке розташоване по вул. Ломоносова, 50 в м. Кривому Розі, а також транспортний засіб автомобіль «КАМАЗ 5511 Самоскид-С», реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до рішення від 17.02.2015 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, за кожним з них визнано право власності на 1\\2 частину вказаного майна. У вказаному домоволодінні зареєстровані та проживають вона та [PERSON], який постійно влаштовує сварки, не пускає до неї її дітей, внуків та її матір, тобто не надає їй можливості користуватися належною їй 1\\2 частиною домоволодіння та земельної ділянки. Крім того, [PERSON] не надає можливості їй, як співвласнику володіти, користуватися та розпоряджатися автомобілем, повідомивши її, що вказаний автомобіль «КАМАЗ», він здав на металобрухт. Вона сплатила [PERSON] 1/2 частину вартості домоволодіння, але він відмовляється визнати за нею право власності на все домоволодіння та на земельну ділянку. 17.05.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільній частковій власності на рухоме майно та про визнання права власності на частку у рухомому майні. В обґрунтування позову зазначив, що йому та його колишній дружині - [PERSON], з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 31.01.1981 року по 12.12.2013 року, на праві спільної часткової власності належать - домоволодіння № 50 по вул. Ломоносова у м. Кривому Розі та автомобіль «КАМАЗ 5511», реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до рішення від 17.02.2015 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, за кожним з них визнано право власності на 1\\2 частину вказаного майна. Після розірвання шлюбу, між ними постійно виникають конфлікти стосовно порядку користування спільним майном. Поділ будинку та земельної ділянки в натурі можливий, але він на його поділі не наполягає, оскільки отримав від відповідача компенсацію за 1\\2 частину будинку та земельної ділянки. На теперішній час у вказаному будинку проживає відповідач і повністю ним розпоряджається. Автомобіль «КАМАЗ» перебуває в його користуванні і він сплатив за нього відповідачу 1\\2 частину його вартості, що становить 60475 грн., але [PERSON] відмовляється визнавати за ним право власності на вказаний автомобіль. Вважає, що отримання відповідачем компенсації за її частку у праві власності на автомобіль було її вільним волевиявленням і свідчить про фактичне виконання умов, які є підставою для припинення її права у спільній частковій власності. Представник позивача надав суду заяву про підтримку позову, визнання зустрічного позову та про розгляд справи у його та позивача відсутності. Відповідач надав суду заяву про підтримку позову та про розгляд справи у його відсутність. З його позову слідує, що він фактично визнав позов [PERSON]. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи докази: копії: свідоцтва про право власності на нерухоме майно; державного акту на право приватної власності на землю; рішення від 17.02.2015 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу; технічного паспорту на автомобіль «КАМАЗ»; висновку будівельно-технічного дослідження № 37-15; звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, розташовану за адресою м. Кривий Ріг, вул. Ломоносова, 50; висновку про вартість земельної ділянки; зведеного акту вартості будівель та споруд; поверхневого плану; інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомого майна; витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; відомостей про право власності; кадастрового плану земельної ділянки; витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; висновку судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 22-16; розписки (а. с. 13, 14, 15-16, 24-49, 52, 53, 55, 56, 57, 79-80, 81, 82-83, 84-86, 87, 88-89, 90-92, 114-139), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. В період з 31.01.1981 року по 12.12.2013 р. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Їм на праві спільної часткової власності належать - домоволодіння № 50 по вул. Ломоносова у м. Кривому Розі та автомобіль «КАМАЗ 5511», реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до рішення від 17.02.2015 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, за кожним з них визнано право власності на 1\\2 частину вказаного майна. Відповідно до ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Згідно до ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. [PERSON], бажаючи, щоб право власності на домоволодіння повністю було визнано за нею, сплатила відповідачу 1/2 частину вартості домоволодіння, що підтверджується виданою ним розпискою про отримання коштів. Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України, право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників передбачене ст. 365 ЦК України. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Отримання [PERSON] компенсації за його частку у праві власності на домоволодіння було його вільним волевиявленням і свідчить про фактичне виконання умов, які є підставою для припинення його права у спільній частковій власності. Автомобіль «КамаЗ» перебуває в користуванні [PERSON], який він експлуатую на свій розсуд. Відповідно до ч 2 ст. 183 ЦК України, автомобіль є неподільною річчю у звязку з чим, провести його поділ в натурі виявляється неможливим. [PERSON], бажаючи, щоб право власності на автомобіль повністю було визнано за ним, сплатив [PERSON] 1\\2 частину вартості транспортного засобу, що підтверджується виданою нею розпискою про отримання коштів. Отримання [PERSON] компенсації за її частку у праві власності на автомобіль було її вільним волевиявленням і свідчить про фактичне виконання умов, які є підставою для припинення її права у спільній частковій власності. Статтями 15, 16 ЦК України та ст. 55 Конституції України, сторонам надано право на звернення до суду для захисту своїх оспорюваних прав, оскільки іншим чином вирішити питання припинення права спільної часткової власності один одного і визнання права власності на частку у автомобілі та у домоволодінні без звернення до суду неможливо. Таким чином, визнання сторонами позову в один одного не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, ст. ст. 15, 16, 183, 317, 321, 356, 358, 364, 365, 370, 372, 377 ЦК України, ст. 89 ЗК України,

Outcome: approved