Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

У квітні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 13.09.2007 року та їй був відкритий картковий рахунок та надана кредитна картка по якій в подальшому збільшувався кредитний ліміт до 9100 грн. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 22.03.2020 року має заборгованість 39183 грн. 41 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 21702 грн. 82 коп., суми заборгованості за відсотками нарахованих на прострочений кредит у розмірі 8629 грн. 79 коп., суми пені у розмірі 6746 грн. 77 коп. штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 1853 грн. 97 коп. Позивач просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. Ухвалою від 24.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з викликом сторін у судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання двічі не з`явилася, поважну причину не явки суду повідомила про розгляд справи була обізнана, оскільки отримала виклик до суду разом з копією ухвали суду та позовною заявою з додатками, що підтверджується копією поштових повідомлень (а.с. 98, 140). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989р. у справі «ЮніонАліментарія проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Відомості про дати та час судових засідань знаходяться у вільному доступі та з ними можливо ознайомитись на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://hr.zp.court.gov.ua/sud0825 Відповідачка не скористалася можливістю передбаченою ст. 178 ЦПК України, відзив на позов суду не надала. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача, шляхом постановлення заочного рішення. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, відзив на позовну заяву суду не надав, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд встановив, що 13.09.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, який є договором приєднання і складається із Анкети-заяви про приєднання, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.51). Відповідно до умов кредитного договору банк надав, в відповідачка [PERSON] отримала кредитну картку з кредитним лімітом, якій в подальшому був збільшений до 9100 грн. Відповідач, підписавши Анкету-заяву, прийняла на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором здійснювати погашення кредиту обов`язковими щомісячними платежами в розмірі 5% від заборгованості, пеню за прострочення сплати кредиту та штраф в розмірі 250 грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Згідно довідки про умови кредитування [PERSON] була повідомлена про базову відсоткову ставку за користування кредитними коштами - 1,9% на місяць (22,8 % на рік ), розмір пені та штрафів (а.с.52). З розрахунку наданого позивачем, вбачається, що заборгованість відповідача перед банком за вищевказаним кредитним договором станом на 22.03.2020 року становить 39183 грн. 41 коп., яка складається з: суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 21702 грн. 82 коп., суми заборгованості за відсотками нарахованих на прострочений кредит у розмірі 8629 грн. 79 коп., суми пені у розмірі 6746 грн. 77 коп. штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 1853 грн. 97 коп. (а.с.8-15). Кредитний договір № б/н від 13.09.2017 неодноразово пролонгувався та надавалася нова кредитна картка, остання картка була видана 11.05.2018 року, строк дії якої до 04/22, що підтверджується довідкою банку (а.с.50). Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених законом, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а тому, суд вважає позовні вимоги позивача у частині стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтованими, доведеними і підлягаючими задоволенню. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві гроші у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, встановленому договором. Крім цього, відповідно до вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кредитні кошти відповідачем до цього часу не повернуті, тобто, виконання зобов`язання не відбулось, банком у відповідності до положень чинного цивільного законодавства та умов договору нараховані відсотки за користування грошима на час звернення до суду. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Враховуючи, що [PERSON] , взяті на себе обов`язки належним чином не виконувала у зв`язку з чим, має заборгованість за кредитним договором, у судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надала, за таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача, тому з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судовий збір.

Outcome: approved