Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., посилаючись на те, що 12 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8192, про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором № ОDА0RK03450022 від 24 січня 2005року за період з 24 січня 2005 року по 13 червня 2017 року в сумі 142431,33 грн., що складається з: 24799,34 грн. - заборгованість за відсотками; 925,38 грн. - заборгованість з комісії; 116706,61 грн. - заборгованість з пені; 1800,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. Позивач зазначав, що 16 березня 2018 року вищевказаний виконавчий напис був пред`явлений до виконання до приватного виконавця Долинського М.М., постановою якого від 16 березня 2018 року було відкрито виконавче провадження ВП №56006738, про наявність якого він дізнався після того, як з його пенсії почали проводити відрахування. Вказував, що виконавчий напис № 8192 від 16 березня 2018 року,всупереч вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», вчинено приватним нотаріусом після спливу трьох років після виникнення права вимоги щодо повернення заборгованості за тілом кредиту. Крім того, при вчиненні виконавчого напису, приватним нотаріусом не були дотримані вимоги діючого законодавства щодо його вчинення, оскільки останній не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та безспірності характеру правовідносин та прийняв документи, які не передбачені Переліком. При цьому стверджував, що приватний нотаріус повинен був вчиняти виконавчий напис відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року № 1172, якою передбачалась можливість стягувати заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів за нотаріально посвідченими угодами. Вважає, що оскільки між ним та АТ КБ «Приватбанк» нотаріально посвідчений кредитний договір не укладався, то підстави для видачі виконавчого напису були відсутні. Зазначав, що після отримання від приватного виконавця відомостей щодо стягнення з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості, він перевірив реєстр судових рішення, згідно якого йому стало відомо щодо наявності судових рішень щодо стягнення з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором. Стверджував, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили 22 жовтня 2012 року, з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» було стягнуто за період з 24 січня 2005 року по 03 лютого 2012 року заборгованість за кредитним договором № ОDА0RK03450022 від 24 січня 2005 року в розмірі 69844,19 грн., яка складається з: 4495,48 грн. - заборгованість за кредитом; 22982,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 925,38 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 41441,29 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Крім того, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили 07 грудня 2015 року, з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» було стягнуто за період з 24 січня 2005 року по 15 червня 2015 року заборгованість за Кредитним договором № ОDА0RK03450022 від 24 січня 2005 року у розмірі 114301,33 грн., яка складається з: 925,38 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 24799,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 88576,61 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Зазначав, що про існування вказаних рішень суду він не знав, оскільки його ніхто до суду не викликав. Вказував, що фактично на час вчинення виконавчого напису з нього була двічі стягнута заборгованість за Кредитним договором № DА0RK03450022 від 24 січня 2005 року. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 8192, вчинений 12 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про стягнення з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за Кредитним договором № ОDА0RK03450022 від 24 січня 2005 року в сумі 142431,33 грн. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 липня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 33-34). Ухвалою суду від 24 листопада 2020 року підготовче провадження по даній справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 120-121). Ухвалою суду від 18 грудня 2020 року було зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. № 8192 від 12 липня 2017 року про стягнення з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за Кредитним договором № ОDА0RK03450022 від 24 січня 2005 року в сумі 142431,33 грн. (а.с. 142-145, 153). Позивач та його представник, діючий за довіреністю від 08 липня 2020 року, в судове засідання не з`явились, надали до суду заяву про підтримання позовних вимог та просили суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та слухати справу за їх відсутності, не заперечували проти заочного розгляду справи. Раніше позивач надав відповідь на відзив (а.с. 32, 33, 67-69). Представник АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, у встановлений судом строк надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 54-57). Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., у судове засідання не з`явився, надав через канцелярію суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутність (а.с. 147). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України,Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тому, при ухваленні рішення, суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 156-159, 231-234). З матеріалів справи вбачається, що 24 січня 2005 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №ОDА0RK03450022 від 24 січня 2005 року, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 5039,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 24 липня 2006 року для купівлі ТНС (а.с.22-24). Судом встановлено, що 12 липня 2017 року на підставі заяви АТ КБ «Приватбанк» від 30 червня 2017 року, який є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис (зареєстрований за № 8192), яким було запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» не виплачені в строк грошові кошти на підставі Кредитного договору№ ОDА0RK03450022 від 24 січня 2005 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , та запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» за період з 24 січня 2005 року по 13 червня 2017 року включно у розмірі 142431,33 грн., що складається з: 24799,34 грн. - заборгованість за відсотками; 925,38 грн. - заборгованість з комісії; 116706,61 грн. - заборгованість з пені; 1800,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису (а.с. 72, 73). У виконавчому написі зазначено, що він набирає чинності з дня його вчинення, тобто з 12 липня 2017 року, та має бути пред`явлений до виконання до органів та осіб відділу (підрозділу) державної виконавчої служби протягом року з дня його вчинення, тобто з 12 липня 2017 року по 12 липня 2018 року включно (а.с. 72). Встановлено, що в заяві ПАТ КБ «Приватбанк» від 30 червня 2017 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. не зазначено строк дії Кредитного договору № ОDА0RK03450022 від 24 січня 2005 року. Крім того, у письмовій вимозі на ім`я [PERSON] про усунення порушень не зазначено період, за який нарахована заборгованість за Кредитним договором № ОDА0RK03450022 від 24 січня 2005 року. З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили 22 жовтня 2012 року, з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» було стягнуто за період з 24 січня 2005 року по 03 лютого 2012 року заборгованість за кредитним договором № ОDА0RK03450022 від 24 січня 2005 року в розмірі 69844,19 грн., яка складається з: 4495,48 грн. - заборгованість за кредитом; 22982,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 925,38 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 41441,29 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 26). Також, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили 07 грудня 2015 року, з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» було стягнуто за період з 24 січня 2005 року по 15 червня 2015 року заборгованість за Кредитним договором № ОDА0RK03450022 від 24 січня 2005 року у розмірі 114301,33 грн., яка складається з: 925,38 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 24799,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 88576,61 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 30-31). Судом встановлено, що 16 березня 2018 року приватним виконавцем Долинським М.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56006738 по виконанню вищевказаного виконавчого напису № 8192, виданого 12 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. (а.с. 16-17). Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач [PERSON] зазначив відсутність нотаріально посвідченого кредитного договору, наявність спору щодо його заборгованості, вчинення виконавчого напису після спливу трьох років позовної давності. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон України «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат», у редакції на час виникнення правовідносин, передбачено умови вчинення виконавчих написів, згідно із якими нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникненняправа вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, для одержання виконавчого напису подаються нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно ст. 89 Закону України «Про нотаріат», у редакції на час виникнення правовідносин, у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Дослідивши оскаржуваний виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. № 8192 від 12 липня 2017 року, виданий на підставі заяви АТ КБ «Приватбанк», судом встановлено, що вимоги до його оформлення, передбачені чинним законодавством України, приватним нотаріусом не виконані. Згідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Згідно висновків, зроблених Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 у справі № 754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 у справі № 910/5226/17 зазначено, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» Як зазначено у ст. 90 Закону «Про нотаріат», стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». При цьому, нотаріус повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. З наданого суду нотаріусом пакету документів, які йому було подало АТ КБ «Приватбанк» для вчинення виконавчого напису, вбачається, що нотаріус не звернув увагу на той факт, що відповідно до п. 1.1. Кредитного договору № ОDА0RK03450022 від 24 січня 2005року строк дії вказаного договору закінчився 24 липня 2006 року. Отже, після закінчення строку дії договору АТ КБ «Приватбанк» втрачає можливість нарахування та стягнення відсотків, пені та комісії за кредитним договором. Зі змісту постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року по справі № 564/2199/15-ц вбачається, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, кредитний договір припиняє свою дію, а позивач втрачає можливість нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором. Зазначені висновки містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). Суд вважає, що при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом не було враховано те, що, в порушення вимог діючого законодавства, АТ КБ «Приватбанк» після закінчення строку Кредитного договору № ОDА0RK03450022 від 24 січня 2005 року була нарахована заборгованість позивача перед банком за процентами за користування кредитом, комісія та пеня за період за період з 24 січня 2005 року по 13 червня 2017 року, тобто після спливу строку позовної давності. Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). При цьому лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Таким чином, заявником АТ КБ «Приватбанк» не дотримано вимог закону щодо подання повного пакету документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, а нотаріусом на даний недолік не звернуто увагу і в порушення вимог закону вчинено виконавчий напис при відсутності вказаного необхідного документу (виписки з рахунку) чи іншого документу, який би був рівнозначний вказаному і доказував би безспірність заборгованості, її розмір та безспірність її стягнення. Крім того, у виконавчому написі відсутня достатня і безспірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. І в виконавчому написі, і в поданих заявником нотаріусу документах відсутня така інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути з позичальника, виникла виключно в межах строку позовної давності. Суд також при винесенні рішення враховує той факт, що у поданій приватному нотаріусу заяві про вчинення виконавчого напису не зазначено строк повернення кредиту. За таких обставин, суд вважає, що нотаріусом не дотримано також вимоги закону щодо можливості вчинення виконавчого напису лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Таким чином, виконавчий напис вчинено не на документі, який підтверджує безспірність даної заборгованості і відповідно дає підстави для безспірного її стягнення, крім того у виконавчому написі відсутня достатня і безспірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. У виконавчому написі і в поданих заявником нотаріусу документах відсутня така інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути з позичальника, виникла виключно в межах строку позовної давності. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність становить три роки. Згідно ч. 1 ст. 260 ЦК України, обчислення позовної давності починається з моменту, коли кредитор дізнався, або повинен був дізнатися про порушення умов договору. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Кредитний договір не містить умов збільшення сторонами строків позовної давності по вимогам про стягнення заборгованості, а отже, для вимог банку про стягнення заборгованості з позивача встановлюється загальний строк позовної давності. Суд вважає, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. видав виконавчий напис після пропуску строку позовної давності щодо повернення кредитних коштів за Кредитним договором. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постановипередбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За таких обставин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір по справі складає 840,80 грн., який повністю сплачений позивачем при зверненні до суду. Оскільки позов задоволений, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача (а.с. 29).

Outcome: approved