Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «ЗАРАЗ-6» про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів, в якому просила визнати договір № 226 від 19.07.2017 року, укладений між позивачем та ТОВ «ЗАРАЗ-6» недійсним. Стягнути з ТОВ «ЗАРАЗА-6» на користь позивача 43\~341, 80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 червня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «ЗАРАЗ-6» було укладено договір № 226 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Вказує, що на день укладення договору позивач не була власником квартири, а тому ТОВ «Зараз» не мало парво укладати з останньою оспорюваний договір. Відповідно до договору, власник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі вносити плату відповідачу за послуги з 31.07.2013 року. Проте на думку позивача вказаний пункт є недійсним, оскільки відповідач був зареєстрований як юридична особа тільки 04.02.2016 року. Вказує, що договір укладено 19.06.2017 року і діє до 17.05.2017 року. Вищевказані порушення при укладенні договору вказують на те, що він був укладений під впливом помилки, в порушення актів цивільного законодавства. Крім того позивач вказує, що вона жодного дня не проживала в квартирі [ADDRESS] та не користувалася житлово-комунальними послугами, про цю обставину повідомляла ТОВ «ЗАРАЗ-6». Також вказує, що сплачувати грошові кошти її змусили. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився. До суду було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача заперечує щодо задоволення в повному обсязі. Вказує, що між позивачем та ТОВ «ЗАРАЗ-6» в добровільному порядку було укладено договір № 226 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком , і в подальшому, після укладення договору позивачем було добровільно оплачено надані житлово-комунальні послуги з 31.07.2013 року, відповідно до умов договору. Крім того зазначає, що 06.03.2018 року [PERSON] , вказана квартира була продана та відповідно безпосередньо перед продажем квартири позивачем було погашено повністю накопичену заборгованість та отримано відповідні квитанції та довідки про відсутність заборгованості. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встанволено, що 28.02.2008 року між ТОВ «Укргаз» та [PERSON] укладено договір участі у будівництві об`єкту. Об`єкт будівництва розташований за адресою: будинок [ADDRESS] Загальна площа 111 [ADDRESS] 43 кв.м. Рішенням ВК Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 5 від 18 січня 2008 року присвоєно об`єкту , запроектованому на масиві села [ADDRESS] житловому будинку/будівельний [ADDRESS] [ADDRESS] . 11 червня 2013 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією було видано сертифікат про готовність двохсекційного житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS] до експлуатації. Житлово-комунальні послуги за вказаною адресою надає ТОВ «ЗАРАЗ-6». 19.06.2017 р. між ТОВ «ЗАРАЗ-6» та [PERSON] , якій належить квартира [ADDRESS] ,на підставі договору про участь у будівництві від 28.02.2008 р., укладено договір «про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Відповідно до п. 1.1 Договору, управитель зобов`язується надавати Власнику послуги з управління багатоквартирним будинком, для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби співвласників у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості а Власник зобов`язується сплатити Управителю встановлену договором ціну, а також відшкодувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням будинком, у разі, коли управитель отримав на такі витрати згоду співвласників. Пунктом 3.2.1. передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі вносити плату за послуги з 31.07.2013 року. Пунктом 8.1. Договору, передбачено, що у разі коли за місяць до закінчення дії договору зборами співвласників будинку або Управителем не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його переглянути, цей Договір вважається щороку продовженим. Судом встановлено, що позивач після укладення зазначеного договору сплачував надані послуги, що підтверджується відповідними квитанціями, що наявні в матеріалах справи та не заперечується сторонами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлових та комунальних послуг визначаються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги»\~(який діяв на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до статей\~1\~та\~16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно дост. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до п. 5 ч. 3ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно, відсутність договірних правовідносин не є підставою для звільнення позивача від сплати житлово-комунальних послуг, що були надані в період часу, якого не було укладено договри про надання таких послуг. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~балансоутримувач має право укладати договори на надання житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 2 ч. 1\~ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~управитель має право укладати договори з виробниками, виконавцями, споживачами в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1\~\~ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Стаття 905 Цивільного кодексу України\~передбачає, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. При цьому, за правилами\~ст. 632 Цивільного кодексу України\~ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Положення ст.\~156,\~162 ЖК Української РСР\~визначають, що власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі\~ст. 202 Цивільного кодексу України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень\~ст. 204 Цивільного кодексу України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1\~ст. 215 Цивільного кодексу України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~ст. 203 цього Кодексу. Отже, підставою недійсності договору є недодержання в момент його укладення вимог\~Цивільного кодексу України,\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~та/абоінших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 638 Цивільного кодексу України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до роз`яснень п. 8 Постанови Верховного Суду України за № 9 від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ч. 1\~ст. 215 Цивільного кодексу України\~підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~ст. 203 Цивільного кодексу України, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до положень вимог\~ст. 203 Цивільного кодексу України\~зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства і моральним принципам суспільства; особа, яке вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. Виходячи зі змісту правової позиції Верховного Суду України, викладеної в ухвалі від 18.12.2013 року у справі 6-127цс13, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене\~статтею 203 Цивільного кодексу України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Як вбачається зі змісту спірного договору № 226 від 19 червня 2017 р., він був укладений ТОВ «ЗАРАЗ-6» та [PERSON] , а зміст договору повністю відповідає вимогам діючого законодавства України. Крім того, факт тривалого виконання договору позивачем по сплаті послуг за спірним договором свідчить про те, що позивач знав про існування вказаного договору, добровільно його виконував, що свідчить про те, що умови договору відповідали його внутрішній волі. Відповідно до ст.\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно з положеннями ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Однак, позивач належних та допустих доказів на підтвердження своїх позовних вимог не надав. Враховуючи все викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні доводи позивача про недійсність оспорюваного договору не знайшли свого підтвердження. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів, то вказані вимоги також є не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від попередньої вимоги, у задоволенні якої судом було відмовлено. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed