Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

У липні 2017р. [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2010 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 квітня 2017 року належить квартира №26 в будинку під № 17/19 по вул. Лазарева Адмірала, в м. Одесі, в який зареєстровані вона та відповідач у справі, який є її рідним сином від першого шлюбу. Стверджувала, що на протязі двох років, [PERSON] в квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги, участі в утриманні квартирі не приймає. [PERSON] його знаходження та перебування їй не відомо. Зазначала, що оскільки відповідач зареєстрований в її квартирі, то вона не має можливості, як власник розпоряджатися своїм майном. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд винести рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловою площею у квартирі №26, що розташована по вул. Лазарева Адмірала, 17/19 в м. Одесі. Представник позивача, діюча за ордером від 12 липня 2017 року та угодою від 05 липня 2017 року в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та слухання справи за її відсутністю, не заперечувала проти розгляду справи в порядку заочного провадження у звязку з неявкою відповідача у судові засіданні (а.с.48,79). Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений, відповідно до вимог ст. 128ЦПК України (а.с.34,47). Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним Кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що позивачці [PERSON] на праві власності на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2010 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 квітня 2017 року належить квартира №26 в будинку під № 17/19 по вул. Лазарева Адмірала, в м. Одесі (а.с.4-5,7). 15 жовтня 2010 року право власності позивачки на ? частину квартири №26 в будинку під № 17/19 по вул. Лазарева Адмірала, в м. Одесі було зареєстровано в КП «МБТІ та РОН», що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав, а 25 квітня 2017 року було зареєстровано право власності на іншу ? частину вказаної квартири (а.с.3,9). Судом встановлено, що в квартирі №26 в будинку під № 17/19 по вул. Лазарева Адмірала, в м. Одесі зареєстровані позивачка та відповідач, який є рідним сином [PERSON], від першого шлюбу. Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 11серпня 2017 року відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] з 17 серпня 2012 року (а.с.25). Факт не проживання відповідача на протязі двох років у квартирі №26 в будинку під №17/19 по вул. Лазарева Адмірала, в м. Одесі, підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили в судовому засіданні, що відповідач в квартирі [ADDRESS], не проживає і місце його знаходження їм не відомо (а.с.39-42). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У судовому засіданні встановлено, що відповідач на протязі двох років у квартирі №26 в будинку під № 17/19 по вул. Лазарева Адмірала, в м. Одесі, яка належить на праві власності позивачці, не проживає, місце його знаходження не відомо. За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання. На підставі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачі також розпорядилися на власний розсуд. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 640,00грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду (а.с.22). На підставі ст. ст.15, 16, 391 України,

Outcome: approved