Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні у позивача. На даний час належну матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. Тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 6 000 грн. починаючи із дня подачі позову і до повноліття дитини. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, вказуючи на те, що проживають сторони окремо, вважає, що сину буде набагато краще проживати разом з ним, оскільки зможе подбати про моральний, духовний та фізичний розвиток дитини. Крім того, звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/3 частини від його заробітку(доходу) на дітей починаючи із дня подачі позову і до повноліття дітей. У судовому засіданні позивач з представником позов підтримали у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач з представником у судовому засіданні зустрічний позов підтримали у повному обсязі, у задоволенні первісного позову просили відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, суд приходить до наступних висновків. Сторони перебували у шлюбі з 14.12.02 року по 13.11.07 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, не ведуть спільне господарство, мешкають окремо. Протягом останнього року дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 20.03.16 року №104-2140, останній не рекомендує визначати місце проживання [PERSON] разом з батьком. Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Сама по собі зміна місця проживання дитини, її оточення можуть серйозно вплинути на психіку дитини. Щоб цього не сталося, потрібен певний період адаптації, дитина має готуватися до плавного переходу від одних умов життя до інших. Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] показав, що протягом останнього року проживає разом з матір'ю, періодично бачиться з батьком, на запитання про те, з ким із батьків він бажає проживати, відповіді не надав. І тому, оцінюючи у сукупності докази, суд приходить до висновку, що не можливо визначити місце проживання [PERSON] разом з батьком. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов′язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров′я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров′я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що на даний час сторони разом не проживають, дитина проживає разом з матір'ю, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини на належному рівні. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 2 000 грн. на дитину щомісячно.

Outcome: partial