Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

У листопаді 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], який обґрунтувала тим, що їй на підставі договору дарування належить квартира [ADDRESS], в якій зареєстровані вона, її син - [PERSON], [INFO], та відповідач - [PERSON], який є її колишнім чоловіком, шлюб між ними було розірвано 12.12.2008 року. Після розлучення відповідач постійно зловживає алкогольними напоями, часто влаштовує сварки та бійки, погрожує фізичною розправою, внаслідок чого їй доводилось викликати міліцію аби захиститись від його нападів. Тому проживання в одній квартирі з відповідачем є нестерпним, проте відповідач добровільно висилятися відмовляється. Договір найму з відповідачем позивачка не укладала. На теперішній час відповідачем не є членом її сім'ї, офіційно не працює, в утримання квартири, її ремонті, оплаті за комунальні послуги не приймає участі, чим завдає позивачці матеріальних збитків, та своїми діями створює перешкоди у користування квартирою, самоуправно її займає, не реагує на вимоги звільнити жиле приміщення, тому позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом для захисту своїх прав та просить виселити відповідача з належній їй квартири без надання іншого жилого приміщення. Позивачка та її представник за договором в судове засідання не з'явились, надали суду заяви з проханням про розгляд справи в їх відсутність та задоволенням позивних вимог. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не сповістивши суд про причини неявки. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з прохання про розгляд справи у відсутність представника ЖБК «Жовтневий-125», та з не заперечення про винесення по справі заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування серії ААІ №711150 від 28.05.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори Щербак Л.А., [PERSON] належить двохкімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 51,1 кв.м., жилою площею 29,3 кв.м.. Даний договір дарування був зареєстрований у БТІ м. Маріуполя 08.08.1997 року за реєстровим №35071. У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], 12.12.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області було зроблено відповідний актовий запис №723. Згідно особистого рахунку [NUMBER], виданого Головою ЖБК «Жовтневий-125», головним квартиронаймачем двохкімнатної квартири [ADDRESS] є [PERSON], [INFO], в якій також зареєстровані: [PERSON], [INFO], (син) та [PERSON], [INFO]. Крім того доводи позивачки, щодо порушення відповідачем правил співмешкання, а саме: зловживання алкогольними напоями, порушення громадського порядку, псування меблів в квартирі, виражання нецензурною лайкою, підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями свідків: [PERSON], батьком позивачки, та [PERSON], знайомого позивачки. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Скориставшись даним правом [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до відповідача. У відповідності до ст. ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. В ході розгляду справи відповідачем не було надано жодного доказу на спростування доводів позивачки. Відповідно до положень ст.156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, в тому числі й колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.4 ст.9 ЖК України). Проте вирішуючи позов по суті суд виходить з наступного. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно положень ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст.116 цього Кодексу. Положеннями ч.1 ст. 116 ЖК України передбачено що, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Беручи до уваги те, що відповідач вселився до квартири позивачки перебуваючи ще з нею у сімейних відносинах, проте на даний час членом її сім'ї не є, систематично порушує правила співжиття, робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі своєю антисоціальною поведінкою, що позбавляє позивачку можливості як власник квартири користування та розпорядження своєю власністю, також на тих підставах, що відповідач добровільно звільнити квартиру не бажає. Тому суд приходить до висновку про необхідність в задоволенні позову [PERSON].

Outcome: approved