Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила зняти арешт з нерухомого майна квартири [ADDRESS] (колишня Красовського) у місті Бровари Київської області, що належить їй та [PERSON] на праві спільної часткової власності, зареєстрований 09 грудня 2006 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, згідно із постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державної виконавчої служби у місті Бровари та [PERSON] районі від 09 грудня 2006 року, реєстраційні номери обтяження 4194170 та 4194186, посилаючись на те, що дана постанова державним виконавцем винесена стосовно колишнього власника квартири [PERSON] уже після продажу ним даної квартири та втрати останнім права власності на квартиру. Наявність обтяжень на квартиру перешкоджає їй вільно розпоряджатися належним їй майном. У звязку зі знищенням виконавчих проваджень за закінченням строків зберігання відділ державної виконавчої служби зняти арешт не може. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі Відділ ДВС), будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Третя особа [PERSON] у судове засідання теж не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем його проживання, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] і третій особі [PERSON] на праві спільної часткової власності, кожному по ? частки, належить квартира [ADDRESS] (до перейменування вулиця Красовського) у місті Бровари Київської області, яку вони 28 липня 2006 року придбали у колишнього власника [PERSON] 06 грудня 2006 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Броварах та [PERSON] районі Київської області [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа №\~1-457, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 15 листопада 2005 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 4500 грн., на все майно боржника [PERSON], у тому числі й на зазначену квартиру, накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. З наведеного вбачається, що арешт та заборона на зазначену квартиру щодо боржника [PERSON] були накладені уже після відчуження останнім цієї квартири. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 06 липня 2017 року видно, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна є два записи про обтяження: арешт нерухомого майна та заборона на нерухоме майно, реєстраційні номери обтяження 4194170 та 4194186 відповідно, зареєстровані 09 грудня 2006 року [PERSON] міською державною нотаріальною конторою; обєкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS]; підстава обтяження: постанова АА №\~891241, 05.12.2006, Відділ ДВС у м. Броварах та [PERSON] районі; власник: [PERSON]. Із листа Відділу ДВС від 14 липня 2017 року за вих. №\~2541 вбачається, що відкритих виконавчих проваджень, де боржником значиться [PERSON], станом на 14 липня 2017 року у відділі не перебуває. У ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. За змістом ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що арешт та заборона були накладені на майно, яке боржнику [PERSON], не належало, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки будь-яких підстав для арешту належної позивачу квартири не встановлено. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved