Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Богунського районного суду міста Житомира з неї та її колишнього чоловіка [PERSON] стягнуто в солідарному порядку на користь відповідача заборгованість заборгованість в сумі 472644,06 грн. за кредитним договором № 014/0917/74/120109 від 26.09.2007 року. На підставі зазначеного рішення постановою Богунського ВДВС Житомирського МУЮ від 13.08.2013 року накладено арешт її майна та оголошено заборону на його відчуження. Позивач зазначає, що підставою стягнення з неї боргу стало існування договору поруки від 26.09.2007 року та додаткової угоди № 1 від 19.05.2009 року, яких вона не підписувала, волевиявлення на їх вчинення не виявляла і про їх існування їй відомо не було. Тому просила визнати недійсними договір поруки № 014/0917/74/120109 від 26.09.2007 року, укладений нібито між нею та ПАТ «[PERSON] Аваль», та визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 19.05.2009 року до кредитного договору № 014/0917/74/120109 від 26.09.2007 року, укладену нібито між нею та ПАТ «[PERSON] Аваль». 31.05.2017 року ухвалою Богунського районного суду міста Житомира залишено без розгляду позовну заяву в частині вимог про визнання недійсним договору поруки № 014/0917/74/120109 від 26.09.2007 року. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача до суду подав письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить стягнути на користь позивача витрати за проведення експертизи. Представник відповідача та третя особа у судове засідання також не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовпідлягає задоволенню з наступних підстав.\- Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Серед загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України, існує вимога, яка міститься у частині 3 цієї статті та згідно якої волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 24.07.2012 року у справі за позовом ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено, що 26.09.2006 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0917/74/120109, за яким він отримав кредит в сумі 371335,73 грн. строком на 240 місяців - з 26.09.2007 року по 26.09.2027 року зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитними коштами та у забезпечення належного виконання зобовязання між банком та [PERSON] укладено договір поруки від 26.09.2006 року. Судом встановлено, що 19.05.2009 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № 014/0917/74/120109 від 26.09.2007 року, яка підписана кредитором, позичальником та поручителем [PERSON], яка своїм підписом надала згоду на зміну умов кредитного договору. Відповідно до висновку експерта № 1/1 від 22.02.2017 року підпис від імені [PERSON] у графі «підпис» у лівому нижньому куті на другій сторінці додаткової угоди №1 від 19.05.2009 року до кредитного договору № 014/0917/74/120109 від 26.09.2007 року виконаний не [PERSON], а іншою особою. Таким чином, посилання позивача у позовній заяві на те, що додаткова угода №1 від 19.05.2009 року підписана не нею, підтверджується висновком експерта № 1/1 від 27.07.2017 року, який свідчить про відсутність вільного волевиявлення позивача та відповідності його внутрішній волі на укладення оспорюваної нею додаткової угоди від 19.05.2009 року. Доказів на спростування висновку експерта щодо невиконання позивачем підписів у додатковій угоді представником відповідача не надано. Зважаючи на те, що при укладенні додаткової угоди не було дотримано вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України щодо вільного волевиявлення поручителя та відповідності його внутрішній волі на вчинення даного правочину, тому вимогу позивача суд вважає обґрунтованими і такий правочин має бути визнаний недійсним в частині його погодження з поручителем. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог. За проведення судової експертизи позивачем понесено судові витрати в сумі 2250,24 грн., що підтверджено документально, а тому оскільки лише одна позовна вимога задоволена судом, тому 1/2 частина цих витрат підлягає стягненню з відповідача на її користь. Враховуючи викладене та

Outcome: approved