Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], Дніпровської міської ради , Департаменту з надання адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним рішення Дніпровської міської ради, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію права власності на земельну ділянку, визнання співвласником земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначила , що вона є колишньою дружиною [PERSON] та їй на праві власності належить Ѕ частина житлового будинку по [ADDRESS]. Інша Ѕ частина вказаного вище житлового будинку належить [PERSON], згідно рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2005 року. 23.09.2014 року позивач зареєструвала своє право власності на вказану частину домоволодіння, в той час, як [PERSON] право власності не зареєстрував. Позивач вказує, що відповідачі оформили право власності на земельну ділянку та їм було видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0, 065 га для обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд ( землі житлової та громадської забудови), в той час як [PERSON] право власності на свою частину домоволоління не зареєстрував та частина домоволодіння, зареєстрована за [PERSON] фактично знищена. Позивач вважає, що її право власності на земельну ділянку порушене, так, як вона є власником Ѕ частини житлового будинку, відповідачі оформили право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] без урахування її частки у домоволодінні. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати недійсним рішення Дніпропетровської міської ради №54/62 від 11.03.2015 в частині передачі земельної ділянки [PERSON]; Визнати [PERSON] співвласником земельної ділянки по [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію земельної ділянки № 39083377 від 15.06.2015 р. ; У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просив позов залишити без задоволення. Суду пояснив, що його колишня дружина, [PERSON] не зверталася до Дніпровської міської ради щодо оформлення права власності на земельну ділянку, відповідач її право на отримання у власність земельної ділянки не порушив. [PERSON] просила позов залишити без задоволення. Суду пояснила, що позивач е зверталася до міської ради з питанням щодо оформлення права власності на земельну ділянку, а тому її право не порушене. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2006 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS], по Ѕ частині за кожним. Рішенням Дніпровської міської ради від 11.03.2015 року [PERSON] та [PERSON] передано у спільну сумісну власність земельну ділянку по [ADDRESS] у м. Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Законом. Частиною 2 ст. 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Передача земельних ділянок у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, здійснюється один раз по кожному виду використання. В судовому засіданні встановлено, що позивач до Дніпровської міської ради із заявою про передачу їй у приватну власність земельної ділянки не зверталася, будь-яких доказів про порушення її права власності на земельну ділянку не надала. За таких підстав суд вважає, що рішення Дніпровської міської ради №54/62 від 11.03.2015 та свідоцтво про реєстрацію земельної ділянки № 39083377 від 15.06.2015 р є законним, підстав для визнання їх недійсними суд не вбачає. Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання позивача співвласником земельної ділянки, оскільки вказане питання не є компетенцією суду, позивачем неправильно вибраний спосіб захисту свого права.

Outcome: dismissed