Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою (яку пізніше було уточнено) в якій просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі - 34292,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 10039,26 грн. та середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 77820,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що з 27 червня 2003 року позивачка працює у Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод». 16 березня 2020 року позивачка надала заяву про звільнення за власним бажанням, але наказу про звільнення вона не отримувала. Повного розрахунку з позивачкою проведено не було. Такі дії відповідача є незаконними. Тому вона просила стягнути з відповідача нараховану їй, але не виплачену заробітну плату, середній заробіток за весь період затримки у судовому порядку. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали уточнену позовну заяву та просили її задовольнити. Крім цього вказали, що дійсно наказу про звільнення позивачці не було видано. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково, а саме визнав заборгованість по наданим довідкам. Крім цього вказав, що позивачка на даний час не звільнена. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1-2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. (Офіційне тлумачення положення частини першої статті 233 див. в Рішенні Конституційного Суду № 4-рп/2012 від 22.02.2012). У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. (Офіційне тлумачення положення частини другої статті 233 див. в Рішеннях Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013, № 9-рп/2013 від 15.10.2013). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працює на Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод» з 27 червня 2003 (а.с. 7-8). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами же ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України. Разом з тим, починаючи з березня 2019 року відповідач не виплачує позивачці нараховану їй заробітну плату, яка за період березня 2019 року по грудень 2020 року складає 34292 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою відповідача про заборгованість з виплати заробітної плати перед працівником. Крім цього, відповідачем не було виплачено позивачці компенсацію за невикористану відпустку, яка відповідно до довідки відповідача становить 10039 грн. 26 коп. за 56 днів. У пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вказані вище висновки Верховного Суду України повністю узгоджуються з п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України, згідно якого особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Разом з тим, з довідки про заборгованість по заробітній платі вбачається, що сума заборгованості по нарахованій, але невиплаченій позивачу заробітній платі вказана вже після утримання податків та відрахувань, передбачених законом, що становить 34292 грн. 00 коп., а також компенсація за невикористану відпустку у розмірі 10039 грн. 26 коп. За таких\~обставин,\~з урахуванням\~всього вищевказаного,\~дослідивши наявні\~в матеріалах\~справи докази\~в сукупності,\~суд вважає\~необхідним стягнути\~з Приватного\~акціонерного товариства\~«Дніпропетровський агрегатний\~завод» на\~користь [PERSON] \~заборгованість по\~заробітній платі\~у розмірі\~34292\~грн.\~00\~коп. (сума з урахуванням відрахувань і податків), компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 10039 грн. 26 коп. (сума з урахуванням відрахувань і податків). Що стосується позовних вимог позивача стосовно стягнення з відповідача середнього заробітку за весь період затримки видачі трудової книжки, необхідно вказати наступне. Відповідно до\~ч.\~5\~ст.\~235\~КЗпП України, у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Сторонами в судовому засіданні було визнано, що позивачка на даний час не звільнена. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, оскільки позивачка на даний час не звільнена, нею не заявлялися позовні вимоги стосовно визнання трудових відносин припиненими, дані позовні вимоги є передчасними. Стосовно вимог позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, надання консультацій тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав: квитанцію до прибуткового касового ордера № 76 від 07.04.2021 року на суму 3000 грн. 00 коп.; ордер Серії ДП № 1173/002. За таких обставин, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню 3000 грн. 00 коп. в якості відшкодування судових витрат. При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слідує стягнути судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі викладеного,

Outcome: partial