Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за несвоєчасну виплату присуджених за рішенням суду аліментів у розмірі - 9535 грн. В подальшому позивач доповнила свої позовні вимоги розрахованими нею сумами коштів неустойки за прострочення сплати аліментів за грудень 2015 року та лютий, березень 2016 року на загальну суму - 190 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2015 року було стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання їхньої спільної дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. За вказаним рішенням було видано виконавчий лист, на підставі якого відділом ДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві здійснюється виконавче провадження про стягнення аліментів щомісячно в сумі - 1000 грн. Разом з тим, відповідач сплачує аліменти нерегулярно, а саме за вересень, жовтень, листопад 2014 року в сумі - 2500 грн. ним було сплачене лише після 20.11.2015 року. За несвоєчасну сплату аліментів з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі - 9535 грн., розрахунок якої додається. У зв'язку з вище викладеним, позивач за захистом своїх порушених прав звернувся до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Пояснив, що відповідачем на виконання рішення суду від 03.04.2014 року аліменти сплачувались щомісячно та регулярно. Зазначив, що рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 03.04.2015 року набуло законної сили лише після його перегляду Апеляційним судом м.Києва 02.06.2015 року, а виконавче провадження було відкрито лише 18.09.2015 року. Таким чином, саме з вказаної дати виник обов»язок відповідача сплачувати аліменти, а у позивача нараховувати пеню у разі прострочення сплати аліментів. Відповідач справно сплачував аліменти з грудня 2014 року та заборгованості по їх виплаті він немає, а відтак і пеня нараховуватись не може. Просив застосувати до вимог позивача про стягнення пені позовну давність. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2015 (а.с. 4) було стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 19.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, судом звернуто стягнення платежу в межах одного місяця до негайного виконання. Для стягнення аліментів у примусовому порядку [PERSON] звернулась до начальника відділу ДВС у Шевченківському РУЮ в м.Києві із заявою та виконавчим листом у вересні 2015 року, за наслідком розгляду якої постановою державного виконавця відділу ДВС у Шевченківському районі в м.Києві Савчуком К.П. від 18.09.2015 рок було відкрито виконавче провадження. За приписами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.4 ст.195 СК України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. З наданих до суду квитанцій вбачається, що за період відповідачем сплачувались аліменти, але нерегулярно. Зокрема, з довідки державного виконавця відділу ДВС у Шевченківському районі в м.Києві вбачається, що станом на 24.11.2015 року мала місце заборгованість зі сплати аліментів, а саме за наданою таблицею - нараховані кошти по аліментам за вересень 2014 року - 500 грн. та за жовтень 2014 року в сумі - 1000 грн. були сплачені відповідачем лише в листопаді 2015 року. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 14 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідачу було відомо про рішення суду від 03.04.2015, відповідач добровільно, а не в примусовому порядку, виконував вказане рішення та самостійно визначав розмір та сплачував аліменти. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заборгованість виникла саме з вини відповідача, але в подальшому її було сплачено в листопаді 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць) Такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку, прийнятому у Постанові ВСУ від 01.07.2015 р. по справі 6-94цс15, яка у відповідності до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Суд, перевіривши розрахунки заборгованості та пені, надані позивачем, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з підстав невірності розрахунків позивача, а саме суд вважає, що розрахунок пені з суми заборгованості по сплаті аліментів обчислюється виключно за місяць, у якому така заборгованість виникла, а не увесь період до час її погашення. Таким чином, пеня за вересень 2014 року із суми боргу - 500 грн., з 19.09.14 за 11 днів до закінчення вказаного місяця становить - 55 грн., а за жовтень 2014 року із суми - 1000 грн. за 31 день місяця - 310 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня (неустойка) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі - 365 грн. Інші вимоги позивача про стягнення пені за грудень 2015 року та лютий, березень 2016 року задоволенню не підлягають, оскільки копіями квитанцій про сплати коштів по аліментам підтверджено виконання такого обов»язкого відповідачем шляхом сплати коштів за кожний вказаний місяць, що виключає можливість нарахування пені за такий період. Щодо вимоги відповідача застосувати спеціальний строк позовної давності суд роз'яснює, що відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік встановлюється, зокрема, до вимог щодо стягнення неустойки. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 20 СК, до вимог, що випливають із аліментних відносин, позовна давність не застосовується (крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу), а відтак до правовідносин, які регулюються ст. 196 СК, не поширюється дія ЦК, зокрема ст. 258. Згідно ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі - 487,20 грн. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 13, 180, 196 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial