Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що її сусід [PERSON] неодноразово ображає її нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, здійснює противоправні дії відносно її майна, що у свою чергу вплинуло на душевний спокій позивачки, у неї порушився сон, вона стала роздратованою, погіршилося її здоров'я. На підставі вищевикладеного, позивач, уточнивши 17.12.2014 року свої позовні вимоги, остаточно просить суд: визнати висловлювання [PERSON], що мали місце 26.06.2013 року, такими, що принижують та порушують її особисті права, честь та гідність; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 22900 грн.; стягнуті гроші перерахувати на рахунок № [NUMBER], який відкритий на імя [PERSON] в Одеському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» м.Одеса 339 ОПЧ Білгород-Дністровський, вул.Кірова, 28 Філія /328845/000339/060339/,67701, Одеська область, м.Білгород-Дністровський; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 233,40 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Вислухавши пояснення сторін, ретельно дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Так в судовому засіданні встановлено, що внаслідок неприязних відносин між сторонами по справі, які є сусідами, виник конфлікт, що підтверджується відповідними заявами [PERSON] до Білгород-Дністрвоського МВ ГУМВС від 23.06.2011 року, 21.08.2012 року,29.11.2012 року, відповідями Білгород-Дністрвоського МВ ГУМВС № 51/19359 від 05.07.2011 року, № 51/1718 від 19.01.2012 року, № 51/3463 від 02.09.2012 року,№ 51/26103 від 01.02.2012 року, № 51/41973 від 07.12.2012 року, постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 30.06.2011 року, листом № 7-319-11 від 05.12.2011 року Білгород-Дністрвоської міжрайонної прокуратури Одеської області. З пояснень позивача в судовому засіданні слідує, що в ході згаданої конфліктної ситуації відповідач висказував на її адресу наступні висловлювання: а саме, на російській мові: «Убирайся с этого дома, ты же его не покупала, значит здесь никто!», « шизофренічна, недолікованная та хвора на голову», «когда ты здохнеш, шизофреничка!» які на її думку є образливими та такими, що принижують її честь та гідність. Стверджує, що вищевказані медичні діагнози,поставлені відповідачем, який при цьому не має освіти лікаря, та не відповідають дійсності. Вищевказані діагнози поставили під сумнів розумові здібності [PERSON], оскільки були висловлені у присутності посадових осіб органів архітектури. До того ж, стверджує, що іноді відповідач дозволяє собі дзвонити на домашній телефон позивачки в ночі, висловлюючись до неї у принизливій формі та погрожуючи їй фізичною розправою. Пережиті нею переживання позначаються на самопочутті та здоров`ї позивачки , оскільки вона має хворе серце, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.28) Частиною 1 статті 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Наведене положення стисло відтворює зміст концептуальних засад преамбули Загальної декларації прав людини. Відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Будучи особистим немайновим правом, що забезпечує соціальне буття фізичної особи, право на повагу до гідності та честі захищається нормами Цивільного кодексу України. Так, ст. ст. 270 і 297 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За правилом ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист такого права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Засобом захисту порушеного особистого немайнового права позивачем обрано шлях визнання образливих та принизливих висловлювань [PERSON] на її адресу, що мали місце 26.06.2013 року, такими, що принижують її честь та гідність. На думку суду позивачем правильно обрано спосіб захисту права. Суд також погоджується з доводами позивача, та вважає їх обґрунтованими щодо образливості висловлювань відповідача на її адресу, які мали місце 26.06.2013 року під час конфліктної ситуації, загальний зміст та дійсність так як такі висловлювання мають яскраво виражений негативний характер, принижують честь та гідність позивача з точки зору принципу людської моралі. Ці обставини підтверджені допитаними у судовому засіданні свідками. Так свідок [PERSON] допитана в ході судового розгляду пояснила, що відповідач неодноразово, а також під час коли до них завітала комісія 26.06.2013 року, допускав зі свого боку на адресу позивача висловлювання в нецензурній, брутальній, принизливій формі та кричав, що вона «шизофреника, жінка легкої поведінки, тощо»(а.с.143-146,150-151) Свідок [PERSON], яка 26.06.2013р. входила у склад комісії виконавчого комітету міської ради, допитана в ході судового розгляду пояснила, що за результатом розгляду заяви [PERSON] 26.06.2013р. між сусідами була сварка, що відповідач щось кричав, але вона не помятає подробиці обставин, оскільки пройшло значно часу. (а.с.147-149,151) Таким чином негативне твердження та висловлювання у принизливій, образливої формі відповідача були поширені по відношенню до позивача у присутності більш ніж 2-х сторонніх осіб. (а.с.30) Фізична особа, особисте немайнове право якої порушено, в силу ст. 280 ЦК України має право на відшкодування майнової та (або) моральної шкоди, яку їй завдано у зв'язку з таким порушенням. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено: якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Компенсація моральної шкоди це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів і процесів, викликаних - внаслідок цього порушення приниженням оцінки її гідності. Право на компенсацію моральної шкоди це можливість людини, котрій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов'язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності; а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів про примусове забезпечення виконання зазначеного обов'язку. У деяких випадках оцінка гідності людини стає безпосереднім, самостійним і, можливо, навіть єдиним об'єктом умисного, цілеспрямованого її приниження. Але ця оцінка страждає також і тоді, коли відбувається порушення яких би то не було прав чи свобод людини. Підрив, руйнація гідності людини це неминучий ступник, соціальна «тінь» будь-чийого зазіхання на всяке її право, оскільки й у таких випадках у потерпілого зазвичай виникають почуття приниженості, образи й інші негативні переживання, стан психічної пригніченості тощо. Таким чином, там, де є порушення якогось права людини чи якоїсь свободи, завжди потерпає її гідність. Отже, немає такого порушення права чи свободи людини, яке не призвело б до виникнення в неї конкретного права на компенсацію моральної шкоди, конкретної можливості вимагати такої компенсації. Позивачем зазначено про завдання їй відповідачем моральної шкоди в розмірі 22900 грн. Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, суд має виходити з принципів розумності та справедливості, а також враховує ступінь вини відповідача, яка, в присутності інших громадян, припустила у своїх виказуваннях образливі та принизливі висловлювання на адресу позивача; глибину моральних страждань позивача, честь, гідність якої була принижена, що порушило звичайний уклад її життя, спричинило моральні страждання. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить принципам цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності. На підставі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Зі змісту ч. 1 ст. 60 ЦПК України вбачається, що доказування тих обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, є обов'язком цієї сторони. Таким чином суд вважає, що позивачем в ході розгляду справи доведений факт поширення відповідачем на її адресу образливих висловлювань, які мали місце 26.06.2013 року, та мають яскраво виражений негативний характер, принижують честь та гідність позивача з точки зору принципу людської моралі, та як наслідок спричинення цим моральної шкоди. Дані обставини позивачем доведенні показаннями в судовому засіданні свідків, в правдивості яких, на думку суду нема підстав сумніватися, адже свідків було приведено до присяги та попереджено про кримінальну відповідальність . Натомість відповідач не заперечуючи факт неприязливіх стосунків із позивачем не надав суду доказів щодо спростування доводів позивача. Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В силу вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму судового збору, який був сплачений при зверненні до суду.

Outcome: partial