Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до голови Ємільчинської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок [PERSON] 27 грудня 2016 року позивач, уточнивши позовні вимоги остаточно просив: скасувати рішення президії Ємільчинської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок (далі Ємільчинська РО УТМР) від 28 жовтня 2016 року; стягнути з [PERSON] сплачені позивачем кошти за придбання ліцензії на право полювання на кабана в розмірі 3050 грн. (Т. 1, а.с. 46). В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 2 вересня 2016 року в приміщенні Ємільчинської РО УТМР, у присутності членів товариства [PERSON], [PERSON], за попередньою домовленістю з головою Ємільчинської РО УТМР [PERSON], позивач [PERSON] передав [PERSON] кошти в розмірі 3050 грн. з метою придбання ліцензії на право полювання на кабана. Отриману готівку за ліцензію на право полювання на кабана в розмірі 3000 грн. [PERSON] особисто, або через свого представника, 2 вересня 2016 року вніс у касу ПАТ КБ «ПриватБанк» з відміткою про призначення платежу «добровільний внесок». Однак, з вини посадових осіб Ємільчинської РО УТМР полювання у вересні 2016 року не відбулося, позивачу не було видано ліцензію на руки, а голова районної організації [PERSON] відмовився повертати позивачу сплачені ним кошти в розмірі 3050 грн. На підставі звернення єгеря обходу № 6 [PERSON] щодо поведінки позивача, рішенням президії Ємільчинської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок від 28 жовтня 2016 року, позивача, що обіймав посаду голови Барашівської первинної організації Ємільчинської РО УТМР, виключено з членів Українського товариства мисливців і рибалок на підставі пункту 4.8 Статуту УТМР за дії, що завдають матеріального збитку товариству, а також за дії, що завдають матеріального та морального збитку окремим членам УТМР. Заява єгеря обходу № 6 [PERSON] щодо поведінки позивача, яка стала підставою для прийняття оспорюваного рішення президії Ємільчинської РО УТМР не містить жодних відомостей у чому полягають завдані позивачем матеріальні та моральні збитки. Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 27 лютого 2017 року справу передано на розгляд до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області. Ухвалою судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 9 березня 2017 року справу прийнято до свого провадження. Позивач в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Пояснив, що не зміг прибути на засідання президії Ємільчинської РО УТМР, яке відбувалося 19 жовтня 2016 року, з поважних причин, оскільки у період з 17 жовтня до 22 жовтня 2016 року перебував у службовому відрядженні, що підтверджується розпорядженням голови Барашівської сільської ради від 13 жовтня 2016 року та посвідченням про відрядження. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову та просив відмовити в позові в звязку з необґрунтованістю. Пояснив, що [PERSON] жодних коштів від позивача не отримував, позивач сам здійснив перерахунок коштів на рахунок Ємільчинської РО УТМР в розмірі 3000 грн., про що свідчить квитанція ПАТ «ПриватБанк» від 2 вересня 2016 року. Пояснив, що дійсно позивач має право на полювання на кабана, оплативши вказану ліцензію, однак полювання не відбулося, оскільки позивач мав право на проведення індивідуального, а не колективного полювання, однак [PERSON] зявлявся на полювання з колективом. 24 вересня 2016 року, єгерь обходу № 6 [PERSON], спілкуючись у телефонному режимі з позивачем, зясовував у останнього чи має він право на полювання, однак позивач у грубій формі відмовив йому надавати відповідь. Цього ж дня, під час телефонної розмови позивач висловлювався в адресу єгеря [PERSON] ненормативною лексикою, що стало підставою для звернення [PERSON] до керівництва Ємільчинської РО УТМР. З метою зясування вказаних обставин, позивач був запрошений на засідання президії Ємільчинської РО УТМР, яке відбувалося 28 вересня, 7 жовтня, 19 жовтня, 28 жовтня 2016 року, однак позивач без поважних причин на засідання президії не прибував. Рішенням президії Ємільчинської РО УТМР від 28 жовтня 2016 року, позивача виключено з членів УТМР на підставі пункту 4.8 Статуту УТМР - за дії, що завдають матеріального збитку товариству, а також за дії, що завдають матеріального та морального збитку окремим членам УТМР. Після цього, позивач звернувся до Житомирської обласної організації УТМР із скаргою, у якій просив скасувати рішення президії Ємільчинської РО УТМР від 28 жовтня 2016 року. Рішенням ради Житомирської обласної організації УТМР від 13 грудня 2016 року позивачу відмовлено у скасуванні рішення Ємільчинської РО УТМР. Ємільчинською РО УТМР неодноразово пропонувалось позивачу отримати сплачені ним на рахунок організації кошти в розмірі 3000 грн., однак від отримання вказаних коштів позивач відмовлявся, у звязку з чим 9 лютого 2018 року президією Ємільчинської РО УТМР вирішено повернути [PERSON] сплачені ним кошти в розмірі 3000 грн., про що свідчить платіжне доручення про перерахування коштів від 15 лютого 2018 року. Представник третьої особи - Ємільчинської РО УТМР в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без участі представника організації (Т.2, а.с. 97). Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення сторін та свідків, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач був членом УТМР і обіймав посаду голови Барашівської первинної організації Ємільчинської РО УТМР. 24 вересня 2016 року єгер Барашівської первинної організації [PERSON] звернувся до Ємільчинської РО УТМР з приводу нецензурної лайки позивача в адресу єгера [PERSON] (Т. 2, а.с.100). Відповідно до актів, складених членами Ємільчинської РО УТМР, супровідних листів, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, позивач був запрошений на засідання президії Ємільчинської РО УТМР, які відбувалися 5 жовтня, 19 жовтня, 28 жовтня 2016 року, однак на засідання не прибував (Т.2, а.с. 101-108). Рішенням президії Ємільчинської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок № 5 від 28 жовтня 2016 року, позивача, що обіймав посаду голови Барашівської первинної організації Ємільчинської РО УТМР, виключено з членів Українського товариства мисливців і рибалок на підставі пункту 4.8 Статуту УТМР за дії, що завдають матеріального збитку товариству, а також за дії, що завдають матеріального та морального збитку окремим членам УТМР (Т. 1, а.с. 70). Зазначене рішення прийнято у складі 8 членів президії Ємільчинської РО УТМР. Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадські обєднання» громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об'єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Згідно із частиною пятою зазначеної статті Закону громадське об'єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об'єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку. Відповідно до пунктів 1.5, 1.8, 1.9, 1.10 Статуту громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок», зі змінами затвердженими протоколом позачергового зїзду УТМР № 1/2016 від 26 травня 2016 року, організаційно-правова форма Товариства громадська організація. Товариство набуває прав юридичної особи з моменту державної реєстрації згідно із законодавством України. Товариство має всеукраїнський статус та відокремлені підрозділи. Єдину систему Товариства складають його відокремлені підрозділи: регіональні, обласні, районні, міжрайонні, міськрайонні, міські організації УТМР (Т.1, а.с. 200). Згідно із пунктами 1.11, 1.12, 11.7 Статуту відокремлені підрозділи (місцеві осередки) Товариства, які діяли із статусом юридичної особи на день введення в дію Закону України «Про громадські обєднання», зберігають такий статус за рішенням зїзду Товариства. Відокремлені підрозділи товариства зі статусом юридичних осіб в своїй діяльності керуються єдиним Статутом Українського товариства мисливців і рибалок. Районні, міжрайонні, міськрайонні, міські організації УТМР, які зберегли статус юридичних осіб, можуть мати самостійний баланс, рахунки в банківських установах, печатку, штамп із своїм найменуванням, а також закріплене за ними майно. Товариство є таким, що припинилось, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про його припинення. Ємильчинська районна організація Українського товариства мисливців і рибалок є юридичною особою, якій присвоєно відповідний код ЄДРПОУ (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи) - 36575588, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (Т.2, а.с. 45). Відповідно до статті 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обовязки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обовязки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (стаття 47 ЦПК України). Відповідно до статті 49 КПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи. За змістом пункту 6.5 Статуту для керівництва поточною роботою товариства рада організації Товар иства обирає зі свого складу строком на 7 років президію районної організації УТМР. Кількість членів президії ради районної організації УТМР не може перевищувати однієї третини від численності відповідної ради УТМР. Засідання рад, їх президій набирає чинності, якщо на них присутні 2/3 кількісного складу. Рішення на них приймаються відносною (простою) більшістю голосів від числа присутніх. Таким чином, президія Ємільчинської РО УТМР, на якій прийнято оскаржуване рішення про виключення [PERSON] зі складу членів товариства, є колективним органом цього товариства. За таких обставин, ураховуючи положення статей 46-48 ЦПК України, суд приходить до висновку, що належним відповідачем при оскарженні рішення президії Ємільчинської РО УТМР, є зазначена юридична особа - Ємільчинська РО УТМР, однак із позовними вимогами про скасування рішення президії районної організації [PERSON] звернувся до голови Ємільчинської РО УТМР [PERSON] Відповідно до вимог Статуту УТМР голова районної організації УТМР не вправі одноособово приймати рішення на президії районної організації УТМР, таке рішення президії є колективним та приймається у складі членів президії районної організації УТМР, а відтак голова районної організації УТМР не може бути відповідачем у справі при оскарженні рішення президії районної організації УТМР. Судом, відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦК України, розяснено позивачу право заявити клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача Ємільчинську РО УТМР, або заміни належного відповідача, однак такого клопотання позивачем заявлено не було. Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17 липня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Ємільчинську РО УТМР (Т.2, а.с. 13). Отже, позовні вимоги [PERSON] про скасування рішення президії Ємільчинської РО УТМР від 28 жовтня 2016 року, заявлені до голови цієї організації [PERSON], не підлягають задоволенню, оскільки голова організації [PERSON] є неналежним відповідачем. Належним відповідачем за вказаними позовними вимогами є юридична особа - Ємільчинська РО УТМР. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] сплачених позивачем коштів за придбання ліцензії на право полювання на кабана в розмірі 3050 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 2 вересня 2016 року [PERSON] сплатив на рахунок Ємільчинської РО УТМР кошти в розмірі 3 000 грн. (Т.2 а.с. 231). Рішенням президії Ємільчинської РО УТМР № 2 від 9 лютого 2018 року вирішено повернути [PERSON] грошові кошти в розмірі 3 000 грн., які перераховані позивачу згідно з платіжним дорученням від 15 лютого 2018 року (Т.3, а.с. 7, 10). В судовому засіданні позивач підтвердив, що кошти в розмірі 3 000 грн. ним отримано. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] сплачених позивачем коштів за придбання ліцензії на право полювання на кабана в розмірі 3 000 грн., необхідно відмовити, оскільки згідно вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ч. 1 ст. 16 ЦК України, позивачем не доведено порушення його прав. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] сплачених позивачем коштів в розмірі 50 грн., суд виходить з такого. Позивач зазначав, що 2 вересня 2016 року в приміщенні Ємільчинської РО УТМР, у присутності членів товариства [PERSON], [PERSON], позивач передав голові Ємільчинської РО УТМР [PERSON] грошові кошти в розмірі 3000 грн. з метою придбання ліцензії на право полювання на кабана, а також 50 грн. за оплату комісії у банку для перерахування вищевказаних коштів на рахунок Ємільчинської РО УТМР. Як вбачається з квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 2 вересня 2016 року особою, яка перерахувала на рахунок Ємільчинської РО УТМР кошти в розмірі 3 000 грн., а також сплатила комісію за здійснення банківської операції в розмірі 30 грн. є [PERSON] Разом з тим, відповідно до відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» від 6 грудня 2017 року грошові кошти згідно квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 2 вересня 2016 року вносила в касу банку [PERSON] (Т.2, а.с. 230). Свідок [PERSON] пояснив суду, що 2 вересня 2016 року в приміщенні Ємільчинської РО УТМР позивач залишив на столі у голови Ємільчинської РО УТМР [PERSON] грошові кошти в розмірі 3 000 грн. з метою придбання ліцензії на право полювання на кабана, а також 30 грн. за оплату комісії у банку. Свідок [PERSON] суду пояснив, що 2 вересня 2016 року в приміщенні Ємільчинської РО УТМР позивач залишив на столі у голови Ємільчинської РО УТМР [PERSON] грошові кошти в розмірі 3 000 грн. з метою придбання ліцензії на право полювання на кабана, а також 30 грн. за оплату комісії у банку, однак голова організації [PERSON] розяснив позивачу, що зазначені кошти слід сплати через банк на рахунок організації і квитанцію надати Ємільчинській РО УТМР, після чого позивач забрав ці кошти і покинув приміщення організації. Свідок [PERSON] пояснив, що йому невідомо про передачу позивачем коштів голові організації [PERSON] Свідку відомо, що зазначені кошти були сплачені позивачем у банку на рахунок організації, про що свідчить квитанція ПАТ КБ «ПриватБанк» від 2 вересня 2016 року. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на зазначені положення ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі позивачем коштів голові Ємільчинській РО УТМР [PERSON] в розмірі 3000 грн. та 50 грн., а покази свідків не можуть слугувати підтвердженням отримання відповідачем зазначених грошових коштів. Окрім того, покази свідка [PERSON] є протилежними показам свідка [PERSON] Відповідь ПАТ КБ «ПриватБанк» від 6 грудня 2017 року про те, що згідно квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 2 вересня 2016 року грошові кошти вносила в касу банку [PERSON] жодним чином не підтверджує отримання зазначених коштів відповідачем [PERSON] Будь-яких інших доказів на підтвердження факту передачі коштів [PERSON], позивачем не надано. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON], оскільки вони є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами.

Outcome: dismissed