Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою в якій просить: встановити факт прийняття спадщини [PERSON] від її братів [PERSON], [PERSON] у розмірі ? частки від будинку, що знаходиться за адресою: смт. Велика Олександрівка, вул. Сергія Насальського, 14; визнати за нею право власності на 3/8 частин будинку в порядку спадкування за законом; визнати за нею право власності на 5/8 частин спірного будинку за набувальною давністю. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вона з моменту народження та увесь час свого життя мешкала із матірю [PERSON] та рідними братами матері [PERSON], [PERSON] у приватному будинку розташованому за адресою: смт. Велика Олександрівка, вул. Сергія Насальського, 14, який на праві приватної власності належав членам її сімї, а саме: після смерті діда [PERSON], 05.11.1966 року, бабусі [PERSON], [INFO] (5/8 частин), рідному дяді [PERSON], [INFO], матері [PERSON], [INFO], рідному дяді [PERSON], [INFO] (1/8 частина). За життя братів [PERSON] і [PERSON], вони із сестрою [PERSON] склали єдину сімю - оскільки брати не були одруженими опікувалася ними їх сестра [PERSON] (в дівочому [PERSON]). [PERSON] рідний дядько позивачки, помер 27.09.2005 року і його похованням займалися [PERSON] та позивачка, оскільки на день його смерті інших осіб, котрі б опікувалися життям померлого окрім них не існувало (відсутні діти, дружина тощо). Обставини смерті [PERSON] значно погіршили стан здоров'я його матері [PERSON] після чого вона вибула із спірного будинку, обравши інше місце проживання та залишивши проживати у будинку свого сина [PERSON] та [PERSON] разом із онукою позивачкою по справі. [PERSON] помер 09.05.2009 року і його похованням знову займалася мати позивачки із самою позивачкою, оскільки на день його смерті інших осіб, котрі б опікувалися життям померлого окрім них не було. [PERSON] померла 06.12.2011 року і її похованням займалася позивачка, оскільки інших дітей або чоловіка у матері не існувало. Після цього позивачка залишилася мешкати у спірному будинку одна, опікуючись його станом та поточними платежами за нього. 02.07.2014 року [PERSON] у віці 85 років виписано із спірного будинку через фактичне не проживання у ньому на протязі останніх 10 років та прописано в смт. Велика Олександрівка, вул. Леніна, 208. Маючи намір оформити право на спірний будинок позивачка усно звернулася до нотаріальної контори де їй було розяснено про необхідність визнання її у правах на будинок. Отже, зважаючи на перелічені і існуючи обставини позивачка вважає, що набула право на спірний будинок і перепон для визнання такого права за нею не існує. В якості підстави позову позивачка зазначає, що оскільки її мати весь період свого життя постійно мешкала у спірному будинку опікуючись і матеріально забезпечуючи братів, здійснюючи їх поховання за власні кошти й утримуючи за власні кошти спірний будинок, вона (мати) прийняла від своїх рідних братів спадщину у розмірі ? частини від будинку як спадкоємець другої черги. [PERSON] спадщину від синів не приймала і на час їх смерті в будинку не мешкала, іншим чином прав на їх частку у будинку не заявляла. В свою чергу, після смерті матері [PERSON] позивачка прийняла спадщину від неї як спадкодавця 3/8 частин від будинку як спадкоємець першої черги у розумінні ст.ст. 1261, 1268 ЦК України мешкаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та постійно проживаючи у спірному будинку, здійснивши поховання спадкодавця за власні кошти та продовжуючи утримувати будинок. На інші 5/8 частин спірного будинку позивачка заявляє права виходячи із набувальної давності, про підстави для застосування якої свідчить факт відкритого володіння нею разом з матірю спірним будинком з 2005 року, а з 06.12.2011 року факт самостійного володіння. Весь період володіння нерухомим майном позивачка обраховує виходячи з приєднання до часу свого володіння весь час, протягом якого будинком також володіла її матір, спадкоємцем якої вона є. При цьому, позивачка наголошує на тому, що її бабуся [PERSON] фактично відмовилась від своєї частки у будинку не лише шляхом виїзду і виписки з нього, але й не бажанням і відсутністю можливості брати участь у його утриманні. Відповідачка була не в змозі здійснювати розпорядження своєю часткою у будинку через знаходження тривалий час у лікарні без свідомості. В судове засідання [PERSON] не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Під час попереднього судового засідання позовні вимоги підтримувала, просила позов задовольнити. Представник позивачки адвокат [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволені позову із заявлених підстав. Пояснив, що позивачка має право на 3/8 частин спірного будинку в порядку спадкування за законом та на 5/8 частин спірного будинку за набувальною давністю, яка може бути застосована оскільки вона набула право саме за набувальною давністю, а не у спадковому порядку. Заявив про те, що назва вулиці та номер будинку були змінені на підтвердження чого достатньо відомостей, що містяться в інвентарній справі. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Херсонської області до суду не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи [PERSON] державної нотаріальної контори в особі завідувача [PERSON] в судовому засіданні заявила про необґрунтованість позовних вимог, про що надала письмові заперечення. Пояснила, що у позивачки наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а отже вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. Також вказала на те, що позивачка у строки встановленні законом відмовилась від прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] і заяву про прийняття після неї спадщини подав чоловік померлої [PERSON] Вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши, оцінивши та проаналізувавши матеріали і докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину по закону від 27.05.1967 року та свідоцтва на право власності на частку в спільному майні подружжя від 27.05.1967 року, які зареєстровані в [PERSON] інвентарбюро 29.05.1967 року за № 1429, після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом, на будинок та господарчі будівлі, що розташовані за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, вул. імені Чайковського, 6 (вул. Сергія Насальського, 14) оформили право власності наступні особи: дружина померлого - [PERSON] (5/8 частин), діти померлого: [PERSON] (1/8 частина), [PERSON] (1/8 частина), [PERSON] (1/8 частина). 27.09.2005 року помер [PERSON], актовий запис про смерть № 88 від 27.09.2005 року, 09.09.2009 року помер [PERSON], актовий запис про смерть № 55 від 13.05.2009 року, 06.12.2011 року померла [PERSON], актовий запис про смерть № 43 від 08.12.2011 року, 03.12.2015 року померла [PERSON], актовий запис про смерть № 132 від 04.12.2015 року. З домової книги на будинок № 6 (14) по вул. імені Чайковського ([PERSON]), смт. Велика Олександрівка, вбачається, що за вказаною адресою з 20.11.2004 року були прописані [PERSON] та [PERSON], з 12.04.2002 року був прописаний [PERSON], з яких [PERSON] та [PERSON] зняті з реєстраційного обліку у зв'язку зі смертю. Дати та підстави зняття з реєстрації [PERSON] в документі не зазначено. Таким чином вбачається, що усі власники спірного будинку померли, а відтак порядок оформлення права на спадщину спадкоємців має здійснюватись у спосіб та порядок визначений у спеціальних нормах права. [PERSON] є донькою [PERSON], а отже внучкою [PERSON] та племінницею [PERSON] і [PERSON], що вбачається з свідоцтва про народження від 30.06.1977 року серія І-КГ № 359337, свідоцтва про укладення шлюбу від 18.11.1995 року серія І-КГ № 280876, свідоцтва про розірвання шлюбу від 30.11.2001 року серія І-КГ № 058905, свідоцтва про одруження від 05.10.2002 року серія І-КГ № 018456, свідоцтва про розірвання шлюбу від 20.11.2008 року серія І-КГ № 028246, свідоцтва про шлюб від 11.11.2011 року серія І-КГ № 066834. Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру наданих на запит суду [PERSON] державною нотаріальною конторою від 05.02.2016 року та матеріалів дослідженої спадкової справи вбачаться, що після смерті [PERSON], яка померла 06.12.2011 року у ДНК була заведена спадкова справа № 31/2012 року. З заявою про прийняття спадщини звернувся чоловік померлої [PERSON], якому були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на інше (яке не є предметом спору) майно спадкодавці від 11.06.2012 року та 26.12.2012 року. Свідоцтво про право власності на спадщину по закону на спірне майно [PERSON] не отримував. При цьому [PERSON] та [PERSON] звернулись до ДНК з заявами про відмову від прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] та [PERSON] спадкові справ не заводились, заповіти від їх імені не посвідчувалися, з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Згідно листа завідувача [PERSON] державної нотаріальної контори від 27.05.2016 року № 490/01-16 вбачається, що після предявлення позову, у зв'язку зі смертю [PERSON], з заявами про прийняття спадщини до ДНК за правом представлення звернулися: онук померлої [PERSON], [INFO], та позивачка онучка померлої [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України визначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1, 3 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, з зазначених норм закону та встановлених при судовому розгляді обставин вбачається, що чинним законодавством встановлений порядок оформлення права особи на спадщину, який полягає у необхідності звернення позивачки до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини або відмову від неї у порядку спадкування за правом представлення (ч.1 ст.1266 ЦК України) після померлої 03.12.2015 року [PERSON] на належну їй частину житлового будинку на момент смерті. І лише в разі, якщо нотаріусом буде обґрунтовано відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, особа має право звернутись до суду за правилами позовного провадження. Натомість позивачка обрала інший спосіб захисту своїх прав, який полягає у виникненні в неї права на набуття права власності на 5/8 частин спірного будинку, що належали [PERSON], за набувальною давністю, підміняючи при цьому визначений законом позасудовий порядок оформлення права власності на спадкове майно. Відповідно до змісту положень ст. 344 ЦК набуття права власності на майно за набувальною давністю є самостійною підставою набуття права власності. В зазначеному випадку право власності на нерухоме майно не переходить від спадкодавця до спадкоємця (ст. 1216 ЦК), а набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК). Отже, спори про набуття права власності за набувальною давністю не є спорами із спадкування, в тому числі й у випадках, коли особа заявляє про давність володіння (ч. 2 ст. 344 ЦК). Чинним цивільним законодавством не передбачена можливість підміни нотаріального органу судовим органом, перебирання другим функцій першого. Завданням цивільного судочинства є вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів, які порушені, невизнані або оспорюванні (ч.1 ст.3 ЦПК України). Більш того, під час судового розгляду справи позивачка скористалась своїм правом на прийняття спадщини у позасудовому порядку та звернулася до нотаріального органу із відповідною заявою, як це зробив і інший спадкоємець після померлої, за правом представлення, про що було зазначено вище. Тобто в такому випадку позивачка почала процедуру задоволення своїх майнових інтересів у позасудовий спосіб. Таким чином, в цій частині позову слід відмовити у зв'язку з тим, що позивачка невірно обрала спосіб захисту права власності. Вимоги позивачки про встановлення факту прийняття спадщини померлою [PERSON] від її братів [PERSON] та [PERSON] по 1/8 частині будинку та визнання права власності в порядку спадкування на 3/8 частин спірного будинку, що залишись після смерті спадкодавця задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] 06.12.2011 року, тобто після відкриття спадщини, позивачка в межах шестимісячного строку 22.03.2012 року, у відповідності до ст. 1273 ЦК України, відмовилась від спадщини, а відтак не може вважатися такою, що прийняла її у відповідності ч.3 ст. 1268 ЦК України, як не може заявляти свої права на неї в іншій частині, навіть якщо їй на той час не було відомо про наявність іншого спадкового майна. Відмова від спадщини у відповідності до ч.5 ст. 1273 ЦК України є безумовною і беззастережною, а відповідне спадкове майно у порядку ч.2 ст.1275 ЦК України переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги та розподіляється між ними порівну. В даному випадку таким спадкоємцем виступає чоловік померлої [PERSON], який прийняв спадщину. Твердження [PERSON] допитаного в судовому засіданні як свідка про часткове прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] і про те, що він не приймав спадкове майно після померлої у вигляді належної їй частки спірного будинку оскільки не отримував на нього свідоцтво, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до частин 1, 2 ст. 1268 ЦК України, спадщина приймається або повністю або взагалі не приймається, прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину і не надає права іншими спадкоємцям її приймати. Таке право вже реалізоване і не може бути передано іншим особам, в тому числі, іншим спадкоємцям. Покази свідка [PERSON], який суду пояснив, що позивачка постійно проживала із матірю та її братами, яких згодом поховала і про те, що [PERSON] з ними не проживала, з огляду на встановлений характер правовідносин, що виникли між сторонами, не мають доказового значення. Після закінчення встановленого строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкоємцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. Зважаючи на те, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON], який прийняв спадщину то лише останній, в разі, якщо він вважає, що має право ще на 2/8 частин спірного будинку, які спадкодавець фактично прийняла після смерті братів, може звертатись до суду за захистом свого права у разі відмови нотаріальним органом у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Усі ці питання мають вирішуватись у позасудовому порядку шляхом звернення спадкоємців до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини і лише в разі обґрунтованої відмови нотаріуса спадкоємець може захищати свої права у судовому порядку. Вимога позивачки про встановлення факту прийняття спадщини, будучи складовою вимоги про визнання права власності на 3/8 частин спірного будинку, у задоволенні якої судом відмовлено, у зв'язку з останнім задоволенню не підлягає. Одночасно суд зауважує, що при вирішенні судом спорів предметом яких є нерухоме майно, саме на позивача покладається обовязок довести перед судом наявність такого майна та його належність певним особам, однак позивачем не було надано доказів про існування будинку № 14 по вул. Сергія Насальського в смт. Велика Олександрівка Великоолександрівського району Херсонської області. З дослідженої в судовому засіданні інвентарної справи на спірний будинок вбачається наявність будинку № 6 по вул. Чайковського в смт. Велика Олександрівка, в матеріалах відсутні відповідні рішення органів місцевого самоврядування, засвідчені у встановленому порядку, про зміну нумерації будинків та назви вулиці. Виправлення на корці інвентарної справи № 771 у вигляді закреслень не є належними доказами таких змін. У порядку ч.4 ст.10 ЦПК України суд розяснив позивачці та її представнику про таку необхідність, однак від останніх клопотань про витребування необхідних доказів не надходило. Суд позбавлений можливості збирати докази за власною ініціативою. Таким чином, зважаючи на те, що позивачка втратила право на прийняття спадщини після смерті матері у зв'язку з відмово від спадщини, та враховуючи обрання позивачкою способу захисту, що полягає у визнанні права власності за набувальною давністю, який не відповідає визначеному законом порядку набуття права власності на спадкове майно після смерті спадкодавця, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed