Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 17 вересня 2011 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем у Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис 408. Від шлюбу мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO]. З 15 жовтня 2015 року між сторонами припинені сімейні відносини, через постійні сварки та скандали між подружжям втрачені почуття любові та поваги, без чого, га думку позивача, шлюб існувати не може. Також вказала, що з [PERSON] має різні погляди на життя, виховання доньки, права та обовязки подружжя. Відповідач часто виїжджав за межі України разом зі своєю матірю, у звязку із чим [PERSON] з дитиною звикла жити без нього. Вказані причини призвели до появи недовіри, відсутності взаєморозуміння. Вважала, що її шлюб з відповідачем носить формальний характер, збереження родини неможливе, спору щодо визначення місця проживання дитини та розділу спільного майна не існує, а тому просила її шлюб з [PERSON] розірвати. Позивач у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності за участю її представника за договором про надання юридичних послуг адвоката [PERSON] Представник позивача за договором про надання юридичних послуг адвокат [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримала, вказала, що [PERSON] остаточно припинила з відповідачем шлюбні стосунки і на примирення з відповідачем не згодна та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив про безпідставність позовних вимог позивача, оскільки після шлюбу періодично працював на різних посадах. В період перебування позивача в декретній відпустці він повністю утримував сімю, купував речі, продукти харчування, ліки, дарував подарунки дружині та дитині, оплачував відпустки, дитячий садок. Підтвердив, що з 15 жовтня 2015 року позивач із дитиною проживають окремо. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, зі свідоцтва про шлюб, виданого 17.09.2011 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17 вересня 2011 року, про що зроблено актовий запис № 408. Після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище «Артемова». Згідно свідоцтва про народження, виданого 25.04.2012 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки від 02.11.2015 року, виданої начальником Житлово-комунального підприємства з ремонту і експлуатації житлового фонду Іллічівського району м. Маріуполя, [PERSON], [INFO], мешкає разом із матірю, [PERSON] у [ADDRESS]. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст.21 Сімейного кодексу України). Шлюб згідно норм ч. 1 ст. 24 СК України ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Спір про місце проживання неповнолітньої дочки між сторонами відсутній. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права сторін та права їхньої дитини. У відповідності із положеннями ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, нормами ст.ст. 10, 60 ЦПК України закріплено принцип змагальності в цивільному судочинстві, який полягає у доведенні перед судом тих обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що позивач внаслідок особистих стосунків та розбіжностей із відповідачем не бажає продовжувати перебувати в зареєстрованому шлюбі. При таких обставинах суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати, залишивши після розірвання шлюбу прізвище позивача без змін. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а нею при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 487,20 грн. та послуги на адвоката в сумі 350,00 грн., то у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України такі витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved