Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають спільну доньку, [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2015 року з відповідача було стягнуто аліменти на дитину в розмірі 30% всіх видів заробітку /доходу/ щомісячно починаючи з 28.05.2015 року та до повноліття дитини, а саме до [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. У зв`язку з тим, що матеріальний стан позивача погіршився і сума стягнення аліментів в розмірі 30% всіх видів заробітку /доходу/ щомісячно є недостатньою щоб покрити всі витрати на дитину. Разом з тим відповідач працює персональним тренером у спортивному клубі «Альбіон» та має можливість сплачувати аліменти на дитину у більшому розмірі, інших утриманців у відповідача не має. Крім того, у відповідача покращився майновий стан, оскільки він став власником ј квартири в м.Києві, а також власником земельних ділянок та набув права власності на житловий будинок в Київській області. На підставі викладеного, позивач просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2015 року на користь [PERSON] на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , встановивши стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 4000,00 грн. і до повноліття дитини щомісячно. Ухвалою суду від 22.07.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 19.10.2020 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач зазначає про відсутність належних та допустимих доказів щодо необхідності зміни розміру аліментів. Щодо тверджень позивачапро отримання певної нерухомості, як доказ покращення матеріальної становище зазначає, що [INFO] помер його батько та ним було отримано спадщину, крім того, у відповідача на утриманні перебуває матір [PERSON] , яка страждає на цукровий діабет 2 типу, присуджений за рішенням суду розмір аліментів сплачується в повному обсязі, заборгованість відсутня. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.09.2014 року, який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2016 року. Сторони мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2015 року з [PERSON] , було стягнуто на користь [PERSON] , аліменти на дитину, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 30% всіх видів заробітку /доходу/ щомісячно починаючи з 28.05.2015 року та до повноліття дитини, а саме до [INFO] . Згідно із довідкою про доходи від 19.05.2020 року, виданою Управлінням освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, загальна сума доходу [PERSON] за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року без урахування аліментів склала 22946,51 грн. Відповідно до довідки Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві від 07.07.2020 року з [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 30 % від його доходу, що складає в середньому 1007,78 грн. При цьому дохід складає 3359,26 грн. Інших відомостей щодо доходів відповідача матеріали справи не містять. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Доводи позивача про необхідність зміни розміру аліментів не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем не надано жодного доказу про зміну матеріального стану - у відповідача в бік покращення, а у позивача - в бік погіршення. Припущення позивача з приводу значних доходів відповідача, оскільки він працює персональним тренером у спортивному клубі «Альбіон» не підтверджені доказами, а згідно із вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed