Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 01.11.2017 року, від якого вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з протилежними поглядами на шлюб та сім`ю, втратою почуття любові та поваги шлюбні відносини припинені. Примирення та збереження шлюбу вважає неможливим. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні, відповідач як батько дитини зобов`язаний забезпечувати дитину матеріальною допомогою, однак угоди щодо утримання дитини між ними не досягнуто.Також вказала, що відповідач не має інших неповнолітніх дітей та стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться. Тому позивач просить: 1) розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 01.11.2017 року в Ружинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області за актовим записом № 55; 2) стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; 3) стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в твердій грошовій сумі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного річного віку; 4) стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином, подали до суду письмові заяви з проханням проводити судове засідання в їхній відсутності. У поданій до суду заяві позивач вказала про підтримання позовних вимог, а відповідач у заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Частиною ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності на підставі наявних у справі матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.11.2017 року між позивачем та відповідачем Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб за актовим записом № 55, від якого вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини. Відповідно до довідки № 490 від 08.06.2021 року ТОВ «Управляюча компанія «ВЖРЕП-14» дитина зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що є зареєстрованим місцем проживання її матері. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У зв`язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, мір для примирення не приймають. З огляду на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, а також враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому приймається судом, і за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, що є підставою для розірвання шлюбу. Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Добровільної угоди щодо утримання дітей між сторонами не досягнуто. Відповідач, будучи батьком неповнолітньої дитини, зобов`язаний утримувати її до досягнення нею повноліття, що передбачено положеннями ст. 51 Конституції та ст. 180 СК України. У матеріалах справи відсутні докази незадовільного стану здоров`я або непрацездатності відповідача, відомості про перебування на його утриманні інших осіб, його тяжкого матеріального становища, докази на підтвердження інших обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, а також враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, яке не суперечить закону та порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому приймається судом, у зв`язку з чимсуд визначає розмір аліментів на утримання малолітньої дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття. Статтею 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, можливості чоловіка надавати таке утримання. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини матері на утримання чоловіком батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Оскільки від шлюбу сторони мають малолітню дитину, яка не досягла трирічного віку, позивач має право на отримання аліментів від відповідача на підставі ст. 84 СК України. За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачем, яке приймається судом, так як таке визнання не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд визначає розмір аліментів, який має бути стягнутий з відповідача на користь позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] трирічного віку. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та ч. 1 ст. 142 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору в частині розірвання шлюбу в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та у зв`язку з визнанням позову відповідачем вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. А в частині позову про стягнення аліментів відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати у розмірі 50 відсотків судового збору за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved