Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

У липні 2018 року позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], право на земельну частку (пай), розміром 5,82 умовних кадастрових гектарів, розташовану в межах Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, а також право на Ѕ частину земельної частки (паю) такого ж розміру, який вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON]. Крім того просила визнати за нею право на земельну частку розміром 5,82 умовних кадастрових гектарів, яку вона особисто успадкувала після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті матері та батька залишилося в спадок зазначене право на нерухоме майно, яке вони не взмозі оформити в нотаріальному порядку, оскільки батьки були зареєстровані на час своєї смерті із відповідачем, тому документально не може підтвердити факт прийняття спадщини після їх смерті. Посилаючись на те, що вона є спадкоємицею за законом після їх смерті і прийняла спадщину, оскільки батьки на час відкриття спадщини фактично постійно проживали разом з нею в с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області, але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, тому просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити, на останні засідання не з'явилася, надала заяву з проханням завершити розгляд справи без її участі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення, на останні засідання також не з'явився, але надав заяву з проханням завершити розгляд справи без його участі. Первісно до участі в справі позивачем було залучено в якості відповідачів [PERSON] та Вітовську районну державну адміністрацію Миколаївської області. Однак ухвалою суду від 13 листопада 2018 року вимоги до райдержадміністрації було залишено без розгляду, але і залучено її до участі в справі в якості третьої особи, оскільки нею потім вирішувалося питання про виділення земельних часток у власність в натурі. В подальшому, ухвалою суду від 18 січня 2019 року, в зв'язку зі змінами в законодавстві, що регулюють земельні відносини, до участі в справі було залучено Шевченківську сільську раду Вітовського району Миколаївської області, до компетенції якої з 01 січня 2019 року перейшло повноваження по виділенню земельних ділянок в натурі. До судового засідання представники третіх особі не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази в справі, та вважаючи за можливе здійснити завершення розгляду справи за відсутності її учасників, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] помер громадянин [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі її право на земельну частку (пай), розміром 5,82 умовних кадастрових гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка була йому виділена як члену акціонерного товариства ім. Т.Г. Шевченка та розташована в межах території Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та належала йому на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого 26 червня 1997 року Жовтневою (тепер - Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області. Часом відкриття спадщини є день його смерті. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК України 1963 року. Відповідно до ст. 549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року). Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно за ст. 525 та ст. 526 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місце знаходження майна або його основної частини. Статтями 529 та 530 того ж Кодексу передбачено хто із осіб відноситься до першої та другої черги спадкоємців за законом, в тому числі до спадкоємців першої черги відносяться дружина та діти померлого. Відповідно до ст. 549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до довідки Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 06 листопада 2018 року № 2439 на час смерті [PERSON] з ним були зареєстровані дружина [PERSON] та син [PERSON] по [ADDRESS]. В той же час, під час розгляду справи дослідженими доказами, в тому числі поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], було встановлено, що на час смерті він разом зі своєю дружиною проживав у дочки, тобто позивачки в справі [PERSON] по [ADDRESS]. Це й факт визнав і підтвердив сам відповідач - їх син. Таким чином слід зробити висновок, що спадкоємцями після смерті [PERSON], які прийняли спадщину, були позивачка та його дружина - [PERSON], які вступили в управління спадковим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 529 ЦК України 1963 року їх частки в спадщині були рівними, тобто кожен успадкував право на Ѕ частину земельної частки (паю), розміром 5,82 умовних кадастрових гектарів. В той же час [PERSON] померла [INFO] і після її смерті відкрилася спадина, до складу якої входить право на земельну частку (пай), розміром 5,82 умовних кадастрових гекстарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка була їй виділена як члену акціонерного товариства ім. Т.Г. Шевченка та розташована в межах території Шевченківської сільської ради Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області та належала їй на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого 26 червня 1997 року Жовтневою (тепер - Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області, а також право на Ѕ земельної частки (паю) такого ж розміру, яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON], за вказаних вище обставин. На час її смерті також діяли положення ЦК України 1963 року. За тих же положень закону, спадщину прийняла її дочка - [PERSON], яка проживала разом з нею та вступила в управління спадковим майном. Ця обставина була підтверджена тими ж доказами. В той же час нотаріально оформити вказану спадщину вона не має можливості, оскільки не може представити документальне підтвердження прийняття спадщини, так як на час смерті як батько, так і мати, хоча і проживали фактично з нею, але зареєстровані були з відповідачем [PERSON] Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. В той же час, як було встановлено в судовому засіданні спадкодавці фактично проживали на час своєї смерті разом з позивачкою. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Таке ж положення виписано і у нині діючому ЦК України 2003 року, в ст. 1218 якого зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Також, положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. В результаті, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що право на земельні частки належали [PERSON] та [PERSON] і це право входить до складу спадщини після їх смерті, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, які прийняли спадщину, тобто позивачці. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не можуть захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права на земельні частки в порядку спадкування за законом. За викладеного,

Outcome: approved