Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 17430,72 грн. боргу за спожиту електричну енергію та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Як на підставу позовних вимог вказано, що відповідач є споживачем послуг з постачання електричної енергії, що надаються Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія». На його ім`я було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Станом на 12.03.2021 виникла заборгованість за надані за вказаною адресою послуги з електропостачання в сумі 17430,72 грн. за період з 01.04.2020 по 01.12.2020, яку позивач просить стягнути в судовому порядку, посилаючись на ухилення відповідача від виконання свого обов`язку з оплати наданих послуг. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої\~статті 279 ЦПК України\~не надходило. Відповідач подав до суду заяву в якій зазначив, що будинок за адресою: [ADDRESS] , йому не належить з 2018 року, внаслідок чого до боргу за електричну енергію він не має жодного відношення. У відповідності до частини 13 статті 7\~ЦПК\~України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, будинок за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] . Згідно договору дарування 1/3 частки житлового будинку від 03.05.2018, [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від [PERSON] , передала у власність (подарувала) [PERSON] 1/3 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно з ч. 4\~ст. 319 ЦК України\~власність зобов`язує. Приписами\~ст. 322 ЦК України\~визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами п. 2 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належить комунальна послуга - послуга з постачання та розподілу електричної енергії. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 вищевказаного Закону визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. З матеріалів справи встановлено, що відповідач з 12.04.2018 не є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а тому не є стороною, яка зобов`язана оплачувати надані житлово-комунальні послуги, які були нараховані за період з 01.04.2020 по 01.12.2020. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, що відповідач є користувачем послуг з постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: dismissed