Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

у листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та штрафних санкцій. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] борг в сумі 2200 грн.; штраф в сумі 1200,00 грн.; збитки від інфляції в сумі 5 451,89 грн.; 3% річних в сумі 173,80 грн.; та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218,00 грн. Посилався на те, що 20.12.2012 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу № 006166 на продаж ГБО. Відповідно до п. 1.1 основного договору ФОП продав, а [PERSON] отримав та зобов'язався оплатити ГБО на умовах визначених цим договором. Відповідно до п. 4.1 основного договору [PERSON] повинен був сплатити за отриманий товар загальну суму 5 700,00 грн., з яких 2 400, 00 грн. сплатив до моменту отримання товару; 3 300, 00 грн. на умовах відтермінування платежу. Між ФОП та ТОВ «Сучасний Факторинг» укладено генеральний договір відступлення права вимоги № СФ 2011008 від 23.05.2011 року, за яким ФОП у випадку продажу товару може відступити право вимоги боргу до боржника. Оскільки оплата за товар здійснювалась на умовах відстрочки, ФОП з метою забезпечення отримання оплати за відвантажений товар запропонувало, а відповідач особисто погодив та уклав відповідні правочини з ТОВ «Сучасний Факторинг», за якими позивач сплатив Товариству борг за відповідача та отримав право вимоги до останнього щодо оплати боргу та у випадку порушення відповідачем умов погашення та штрафних санкцій за основним договором. Відповідно до Генерального договору, позивач сплатив ФОП грошові кошти в обмін на право вимоги до відповідача в сумі 3 300,00 грн. Відповідач згідно основного договору сплатив Товариству 2 400,00 грн. решту суми боргу,а саме 3 300, 00 грн. ФОП переуступив, а відповідач особисто погодив таку переуступку позивачу при укладенні договору купівлі-продажу. Згідно договору позивач надав відповідачу можливість сплатити суму боргу 3 300,00грн. 3-ма окремими платежами по 1 100, 00 грн в період з 25.01.2013 по 25.03.2013 включно. Відповідно до угоди оплата повинна здійснюватись до 25-го числа кожного місяця. Відповідач здійснив лише один платіж 23.01.2013 р. в сумі 1 100,00 грн. Тобто залишок основного боргу на дату подання позовної заяви становить 2 200,00 грн. В заяві сторони зафіксовано що, відповідач зобов'язаний здійснювати оплату до 25 числа кожного місяця, а у випадку пропуску платежу - починаючи з другого, сплачувати штрафну санкцію з розрахунку 100 , 00 грн. за кожен пропущений платіж. Тобто, додатково підлягає стягненню з відповідача штраф у розмірі 1 200,00 грн. Збитки від інфляції, за період з 25.02.2013 року по 28.10.2015 року становлять 5 451,89 грн. 3%, що підлягають сплаті за період з 25.02.2013 року по 28.10.2015 року, становлять 173,80 грн. У зв'язку з зазначеними відповідач , повинен сплатити на користь позивача: -Борг в сумі 2 200, 00 грн. -Штраф в сумі 1 200,00 грн. -Збитки від інфляції 5 451,89 грн. -3% річних в сумі 173,80 грн. Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав до суду заяву в якій просить проводити розгляд справи за відсутності представника, також зазначив про те, що обґрунтування позову та позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач, який повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.12.2012 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу № 006166 на продаж ГБО (а.с. 21-22). Відповідно до п. 1.1 основного договору ФОП продав, а [PERSON] отримав та зобов'язався оплатити ГБО на умовах визначених цим договором. Відповідно до п. 4.1 основного договору [PERSON] повинен був сплатити за отриманий товар загальну суму 5 700,00 грн., з яких 2 400, 00 грн. сплатив до моменту отримання товару; 3 300, 00 грн. на умовах відтермінування платежу. Згідно договору позивач надав відповідачу можливість сплатити суму боргу 3 300,00грн. 3-ма окремими платежами по 1 100, 00 грн в період з 25.01.2013 по 25.03.2013 включно. Відповідач здійснив лише один платіж 23.01.2013 р. в сумі 1 100,00 грн. Тобто залишок основного боргу на дату подання позовної заяви становить 2 200,00 грн. Відповідно до Генерального договору, позивач сплатив ФОП грошові кошти в обмін на право вимоги до відповідача в сумі 3 300,00 грн. (а.с. 28-29) Відповідач згідно основного договору сплатив Товариству 2 400,00 грн. решту суми боргу,а саме 3 300, 00 грн. ФОП переуступив, а відповідач особисто погодив таку переуступку позивачу при укладенні договору купівлі-продажу. У зв'язку з зазначеними відповідач , повинен сплатити на користь позивача: -Борг в сумі 2 200, 00 грн. -Штраф в сумі 1 200,00 грн. -Збитки від інфляції 5 451,89 грн. -3% річних в сумі 173,80 грн. Частиною 2 ст.11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов'язків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України,зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом,зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору,зміна умов зобов'язання, сплата неустойки,відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження відсутності заборгованості за договором. Враховуючи зазначене та принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений ст. 11 ЦК України, приймаючи до уваги те, що на день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів про виконання своїх обов'язків щодо сплати боргу, суд приходить до висновку про те, що позов щодо стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та штрафних санкцій є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. При цьому суд приходить до висновку про можливість покладення в основу рішення розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі.

Outcome: approved