Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], третя особа управління міграційної служби України, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування поданої заяви позивач зазначила, що згідно до договору купівлі-продажу квартири від 26 серпня 2010 року їй на праві особистої власності належить квартира [ADDRESS]. Після придбання даної квартири, з її дозволу, у вищезазначену квартиру заселився та став проживати її син [PERSON], який є відповідачем по справі. З того часу відповідач був зареєстрований у вищезазначеній квартирі і на теперішній час залишається на реєстраційному обліку. З восени 2013 року відповідач, забравши всі свої особисті речі, за своїм власним бажанням виїхав з квартири та на цей час постійно проживає зі своєю співмешканкою у м. Сімферополі АР Крим. Добровільно подати заяву до компетентного органу про зняття з реєстраційного обліку не бажає. Відповідач до житла не з'являється, фінансово не допомагає, його особистих речей в квартирі не має, перешкод у користуванні житлом відповідачу ніхто не чинить. Реєстрація відповідача змушує позивача нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у випадку неявки відповідачів в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, в зв'язку з чим суд, враховуючи заяву позивачів, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Представник управління міграційної служби України в судове засідання не з'явився по невідомим суду обставинам, про судове засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 26 серпня 2010 року, [PERSON] на праві особистої власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до копії паспорту [PERSON] та довідки КП «ЖЕП №21» від 02.06.2015 [PERSON] з 06.09.2010 зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. З восени 2013 року відповідач не проживає в даній квартирі, ніяких особистих речей його в квартирі немає, комунальні платежі вона не сплачує, у зв'язку з чим погіршує матеріальне становище позивача, оскільки вона вимушена сама сплачувати комунальні послуги і за відповідача, який вже тривалий час не проживає в спірній квартирі. Крім того, факт не проживання відповідача за вказаною адресою підтверджується актом про не проживання за місцем реєстрації від 26 червня 2015 року, затвердженого посадовою особою КП ЖРЕП Індустріального району м. Дніпропетровська, згідно якого з восени 2013 року і по теперішній час, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS]. Враховуючі те, що відповідач, звільнив спірне житлове приміщення весною 2013 року, добровільно не бажає знятися з реєстрації у домоволодінні, суд приходить висновку що відповідач, відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, вважається таким, що втратив право на користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved