Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що в жовтні 2018 року позивач дізнався, що в нього існують боргові зобов`язання перед ТОВ «ФК «Верона» за кредитним договором № 326566 від 11\~жовтня 2018 року, відповідно до якого станом на 15 квітня 2021 року за ним утворився борг в сумі 70158 грн, з яких сума кредиту складає 3000 грн. Позивач вищезазначений кредитний договір не укладав та не підписував, жодних заявок для отримання кредиту не подавав, не надавав згоду на його отримання. Зазначає, що 10 жовтня 2018 року невідомі особи заволоділи його особистим номером та отримали доступ до електронної скриньки, облікових записів в соціальних мережах та месенджерах, а також мали доступ до цифрових копій його паспорту та ідентифікаційного коду. На даний час здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні. Посилаючись на вказані обставини позивач просить встановити факт не укладення кредитного договору №356566 від 11 жовтня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона» та [PERSON] про надання кредиту в сумі 3000 грн. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17 травня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У відзиві на позовну заяву відповідач ТОВ «ФК «Верона» в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Зазначає, що 11 жовтня 2018 року між ТОВ «ФК «Верона» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 326566, за яким позичальнику було надано позику в розмірі 3000 грн. Позивач був ознайомлений з внутрішніми правилами надання коштів у позику. В особистому кабінеті позивача, а також на його номер телефону було направлено смс-повідомлення із зазначенням електронного підпису, яким він підписав згоду на обробку персональних даних. Позивач ідентифікувався на сайті позикодавця, заповнив заяву (форму) на отримання позики, вказуючи повні, достовірні, особисті дані та інформацію про бажані параметри кредиту. Про прийняте позитивне рішення про надання позивачу позики в розмірі 3000 грн його обуло повідомлено 11 жовтня 2018 року за допомогою смс-повідомлення. Позикодавець, як сторона за договором вчинив відповідну дію, а саме передав позичальнику грошові кошти в позику, а позичальник, як друга сторона договору, підтвердив вчинення цієї дії, зокрема, шляхом прийняття до виконання. 05 липня 2021 року представником позивача [PERSON] адвокатом Чешком А.А. подано відповідь на відзив, в якому зазначив, що обставини, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву не відповідають дійсності, оскільки позивач кредитний договір не укладав та не підписував, жодних грошових коштів не отримував. Крім того, додані до відзиву документи не містять доказів укладення договору саме з позивачем, а також не містять даних про його вільне волевиявлення. У поданому запереченні відповідач ТОВ «ФК «Верона» зазначив, що електронний договір, який був укладений в порядку, визначеному ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Чешко А.А. позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач ТОВ «Верона» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до ТОВ «ФК «Верона» із заявкою-приєднанням № 326566 до Примірного договору про надання коштів у позику, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у сумі 3000 грн на строк з 11 жовтня 2018 року по 08\~листопада 2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом із фіксованою процентною ставкою в розмірі 1,90 %, що на рік становить 693,5 % (а.с. 52). Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 31 травня 2021 року за №\~784/05 через платіжний сервіс «Platon» 11 жовтня 2018 року була проведена успішна транзакція типу «видача» кредиту у сумі 3000 грн на номер картки [NUMBER] АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 53). Як повідомило АТ «Райффайзен Банк» у листі від 26 липня 2021 року № 81-15-9/7737-БТ, власником картки [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 81). У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04\~листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із статтею 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15\~листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча державиучасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський Суд з прав людини указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від\~\~30 липня 2019 року у справі № 907/804/17 викладено правовий висновок про те, що по суті вимога про визнання договору неукладеним є вимогою про встановлення факту, який має юридичне значення. Встановлення судом відсутності факту укладення договору може мати місце лише під час розгляду іншого спору. Вказаних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 531/2004/18. Предметом позову у даній справі є вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення того, що між [PERSON] , як позичальником, та ТОВ «ФК «Верона», як кредитодавцем, не було укладено у письмовій формі кредитного договору. Доводами позовної заяви є те, що [PERSON] не укладав і не підписував кредитний договір та не отримував кредитних коштів. Про наявність оспорюваного кредитного договору він дізнався на сайті Українського бюро кредитних історій. При цьому, у позовній заяві не йдеться про пред`явлення до нього з боку відповідача вимоги щодо повернення кредитних коштів. Під час розгляду даної справи вказаних обставин судом не встановлено. Таким чином, позивачем заявлено позовну вимогу про встановлення факту неукладення кредитного договору фактично у зв`язку із отриманою ним інформацією про наявність кредитного договору. За таких обставин, на думку суду, обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про встановлення факту неукладення кредитного договору не відповідає способам захисту прав, встановлених чинним законодавством, оскільки сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права. Відповідно до правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 12 травня 2020 року у справі № 761/44056/17 (провадження № 14-571цс19), від 02 лютого 2021 року у справі №\~925/642/19 (провадження № 12-52гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Враховуючи вищезазначене та неефективність обраного позивачем способу захисту, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed