Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової вихідної допомоги та середнього заробітку з час затримки виплати сум. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 08.07.2016 року була прийнята на підставі наказу від 07.07.2016 року № 1/ОС на посаду електромеханіка дільниці II групи у виробничий підрозділ «Донецька дистанція зв'язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 17.07.2017 року позивач звільнена із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату, про що була зроблена відмітка у трудовій книжці. На день звільнення позивача була нарахована, але не виплачена, заробітна плата з березня 2017 року по 17.07.2017 року та грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку, що у сумі складає 18 067 грн. 18 коп. Зазначена заборгованість із заробітної плати та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку є досі невиплаченою позивачу, а відтак вважає дії відповідача незаконними, так як згідно з вимогами ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст.116 КЗпП України виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства, проводяться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому просить стягнути з відповідача ПАТ «Українська залізниця» заборгованість із заробітної плати та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку в загальному розмірі 18 067 грн. 18 коп. та середній заробіток за період затримки виплати з 18.07.2017 року по 19.07.2018 року у розмірі 138 314 грн. 96коп. та донарахувати по день фактичного розрахунку. Ухвалою суду від 20.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 40). 30.08.2018 року через канцелярію суду представник відповідача Чаруковський Р.В. подав відзив на позов з відповідними письмовими доказами (а.с. 44-66), згідно з яким позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що з 16.03.2017 року у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення відповідно до Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017, та відсутністю первинних документів бухгалтерського обліку нарахування заробітної плати було припинено. У зв'язку з відсутністю первинних документів підтвердити інформацію щодо фактичного виконання робіт та здійснити нарахування заробітної плати не можливо. Крім того, при розрахунку середнього заробітку позивач помилково здійснює розрахунок за кожний календарний день, а не за робочий день. Додатково зазначив, що згідно з Науково- правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року № 126/2/21- 10.2 порушення норм трудового законодавства щодо працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» виникли через форс-мажорних обставин, а відтак відповідача звільнений від відповідальності за невиконання обов'язків передбачених законодавством про працю. 10.09.2018 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив з відповідними письмовими доказами (а.с.68-82), згідно з якою заперечила щодо пояснень представника відповідача, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Ухвалою суду від 16.10.2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування у відповідача письмових доказів у справі (а.с.84). Суд у порядку спрощеного позовного провадження дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 08.07.2016 року працювала на посаді електромеханіка дільниці II групи у виробничий підрозділ «Донецька дистанція зв'язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 19). 17.07.2017 року наказом (розпорядження) № 10071/ДН-ос від 10.07.2017 року про припинення трудового договору (контракту) ПАТ «Українська залізниця» позивача [PERSON] звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України ( а.с. 75). Відповідно до копій розрахунків заробітної плати позивача за березень 2017 року по 17.07.2017 року складає 18 067 грн. 18 коп.: - за березень 2017 року - сума до виплати з врахуванням виплаченого авансу у розмірі 1 550 грн. складає 2 534 грн. 51 коп.; - за квітень 2017 року - сума до виплати становить 2 740 грн. 09 коп. (складається із заробітної плати); - за травень 2017 року - сума до виплати становить 2 773грн.92коп. (складається із заробітної плати); - за червень 2017 року - сума до виплати становить 316 грн. 02 коп. (складається із заробітної плати); - за липень 2017 року - сума до виплати становить 9 702 грн. 64 коп. (складається із заробітної плати за липень 2017 року, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку). Представник відповідача у своєму відзиві на позовну заяву зазначеної суми заборгованості перед позивачем із заробітної плати та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку не спростовує, доказів, що заборгованість була погашена повністю чи частково не надав, свого розрахунку заборгованості не наводить, а лише посилається на обставини, які ускладнили проведення розрахунку з позивачем. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява № 38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 22 цього Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. За ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. При цьому, як вбачається з матеріалів справи і не спростовується представником відповідача, останній, як роботодавець, до теперішнього часу, порушуючи вимоги ст. 116 КЗпП України, не виплатив позивачу [PERSON] заборгованість по заробітній платі з березня 2017 року по 17.07.2017 року та суму грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразової грошової вихідної допомоги в загальному розмірі 18 067 грн. 18 коп. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на існування форс- мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили здійснити розрахунок з позивачем, оскільки така позиція повністю спростовується вивченими доказами у справі, зокрема наявністю належним чином заповненої трудової книжки позивача (а.с. 17-19) та виданого наказу (розпорядження) № 10071/ДН-ос від 10.07.2017 року про припинення трудового договору (контракту) (а.с. 75). Наявність роздрукованих розрахунків заробітної плати, виданих позивачу, яка використовувала їх як доказ існуючої заборгованості із заробітної плати (а.с. 33-37), свідчить та розцінюється судом як обізнаність відповідача про існуючий обов'язок та його невиконання, що тягне за собою відповідне відшкодування у вигляді нарахування середнього заробітку. Наданий відповідачем Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2 не є сертифікатом в розумінні ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Відповідно до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом строку дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс- мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Тому наданий представником відповідачем Науково-правовий висновок Торгово- промислової палати України від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2 не свідчить про наявність законних підстав щодо невиплати заробітної плати позивачу. Враховуючи наведене заявлені позовні вимоги про стягнення зазначеної заборгованості в загальному розмірі 18 067 грн. 18 коп. підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, за період з 18.07.2017 року по день ухвалення рішення суду 27.12.2018 року. При розрахунку сум середнього заробітку, суд погоджується з позицією представника відповідача, викладеною у відзиві, щодо необхідності при розрахунку середнього заробітку, який підлягає стягненню в порядку ст. 117 КЗпП України, використовувати кількість робочих днів замість календарних. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за ч. З п. 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з ч. 3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно з п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до розрахунку середньоденної заробітної плати, наданого представником відповідача, з яким погодився суд, розмір середньоденної заробітної плати позивача без урахування обов'язків утримань податків на доходи та інших зборів становить 205 грн. 31 коп. Оскільки, період затримки виплати заробітної плати за який нараховується середній заробіток згідно зі ст.117 КЗпП України повинен вираховуватися у робочих днях, суд зазначає таке. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 р. № 11535/0/14-6/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2017-2018 рік» у період з 18.07.2017 року по 27.12.2018 року було 364 робочих дні. Таким чином, для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 18.07.2017 року по 27.12.2018 року слід використовувати період, який становить 364 робочих днів. Враховуючи викладене, виходячи з розміру середньоденного заробітку позивача, який становить 205 грн. 31 коп., та періоду затримки виплати заробітної плати у 364 робочих днів, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України становить (205,31 грн. х 364) = 74 732 грн. 84 коп. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що судом встановлено порушення трудового законодавства та законних прав позивача при звільненні позивача із займаної посади, нарахуванні та виплаті заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразової грошової вихідної допомоги, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразової грошової вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 18.07.2017 року по 27.12.2018 року, що разом складає 92 800 грн. 02 коп., то відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір на підставі положень Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 928 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial