Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи: [PERSON], приватний нотаріус КМНО Кравченко І.В. про визнання недійсним договору іпотеки № PCL-005/095/2007. В обгрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що 20.07.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно якого позивач передала в іпотеку банку садовий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку за цією ж адресою на забезпечення кредитних зобов'язань [PERSON] Вказаний договір був укладений позивачкою у стані, коли вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Позивач вважає укладений іпотечний договір таким, що не відповідає вимогам ч.ч.1,3 ст. 203 ЦК України, а тому має бути визнаний судом недійсним. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити та пояснив, що банк за допомогою [PERSON] змусили [PERSON] обманим шляхом підписати спірний договір, з текстом якого позивачку не ознайомили, дієздатність позивачки нотаріус належним чином не встановила. Вказував про те, що позивачку ввели в оману, вона не розуміла, що підписує, оскільки була хворою, все відбувалося зі слів доньки. Представник відповідачів ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Виговська Д.О. в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів того, що в момент укладання спірного договору вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім того, посилалася на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. направила до суду заяву про розгляд справи без її участі. Допитана в судовому засідання в якості свідка [PERSON] пояснила, що її сестра [PERSON] взяла кредит, а мати була поручителем, хоча не усвідомлювала свої дії. Сестра скористалася її безпорадним станом, а у з'язку з тим, що кредит не повернула, банк хоче забрати будинок. Свідок вказувала, що про договір іпотеки вона дізналася в 2010 році від сестри. Допитаний в судовому засідання в якості свідка [PERSON] пояснив, що зі своєю матір'ю [PERSON] спілкується рідко, в неї було два інсульта, вона постійно хворіє, і станом на 2007 рік вона не була адекватна. Зазначив, що про кредит йому нічого не було відомо. Допитана в судовому засідання в якості свідка [PERSON] пояснила, що хворіти позивачка почала ще з 2000 року, її поведінка інколи була агресивною, з 2007 року стали рідше спілкуватися у зв'язку з цими розладами. Свідок вважає, що позивачка в момент укладення договору не розуміла, що підписує. Допитана в судовому засідання в якості свідка [PERSON], яка є дільничим терапевтом, пояснила, що [PERSON] в 2007 році встановлено 3 групу інвалідності, вона перебувала на диспансерному обліку, на поставлені питання не завжди могла надати адекватні відповіді. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи убачається, що 20 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-005/095/2007, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 75 530 доларів США з кінцевим терміном повернення - до 20 липня 2015 року (а.с. 40-47). Також, 20 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № PCL-005/095/2007 (майнова порука), посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.В. (а.с. 48-54). Відповідно до умов цього договору іпотеки для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № ML-005/095/2007, [PERSON] передала в іпотеку банку нерухоме майно: садовий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] кадастровий [NUMBER]. Як вбачається з матеріалів справи, за умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю та договору про відступлення права вимоги від 5 листопада 2010 року, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-005/095/2007 від 20.07.2007р. та договором іпотеки (майнової поруки) № PCL-005/095/2007 від 20.07.2007р. (а.с. 60-70). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України ). Позивач, звертаючись до суду в особі свого представника з даним позовом, посилалася на те, що оспорюваний договір іпотеки було укладено нею у стані, коли вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому цей договір є таким, що не відповідає вимогам ч. 1,3 ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним. На підтвердження заявлених позовних вимог, стороною позивача було надано медичну документацію [PERSON], зокрема, про встановлення їй у 2007 році третьої групи інвалідності, наявності гіпертонічної хвороби та інших захворювань (9-17), а також заявлено клопотанням про призначення судово-психіатричної експертизи. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В свою чергу за положеннями ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у п. 16 зазначив, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. 12 квітня 2016 року судово-психіатричним експертом Київського міського центру судово-психіатричної експертизи на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва про призначення судово-психіатричної експертизи, складено висновок № 277, в якому зазначено, що [PERSON] на момент підписання договору іпотеки від 20.07.2007 року виявляла психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезу (гіпертонічна хвороба, церебральний атеросклероз) з незначно вираженим психоорганічним синдромом і за своїм психічним станом тоді вона усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (т.2, а.с. 4-7). При цьому, суд відхиляє доводи представника позивача щодо недоліків експертного висновку, неповного дослідження та порушення нормативних вимог при проведенні експертизи, зважаючи на відсутність у представника необхідних знань для тлумачення висновків дослідження. Вирішуючи питання щодо недійсності оспорюваного договору з підстав не усвідомлення позивачем значення своїх дій та неможливості керувати ними в момент укладення договору, суд приймає до уваги, що висновком судово-психіатричного експерта встановлено факт усвідомлення [PERSON] значення своїх дій та можливості керувати ними в момент укладення спірного договору іпотеки від 20.07.2007 року, оскільки матеріалами справи цей висновок не спростовується. Будь-яких інших обставин, які б свідчили про абсолютну неспроможність [PERSON] в момент вчинення спірного правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, в ході розгляду справи не встановлено. Враховуючи, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, тому покази свідків самі по собі не можуть слугувати підставою для визнання недійсним договору, і в даному випадку правового значення для вирішення справи не мають. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» роз'яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. З огляду на положення ст. ст. 203, 215, 225 ЦК України, беручи до уваги встановлені обставини справи та досліджені докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору іпотеки недійсним, та, відповідно, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed