Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ АБ «Прото-Франко» про дострокове розірвання договору банківського вкладу «Морський достроковий» № [NUMBER] від 20.01.2014 року та стягнення заборгованості за цим договором у розмірі 2000000,00 грн., вказуючи, що в зв'язку з тим, що відповідач перестав виконувати свої зобов'язання за цим договором щодо виплати йому процентів на вклад, він 15.10.2014 року звернуся до відповідача з заявою про повернення суми вкладу за цим договором у розмірі 200000,00 грн. готівкою, але відповідач залишив цю його заяву без задоволення. Позивач підтримав позов і просив розглянути справу без його участі, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, у якій також зазначив, що станом на цей час відповідач здійснив виплату йому грошових коштів за вказаним договором у розмірі 103000,00 грн., тому борг відповідача перед ним за цим договором становить 97000,00 грн. Ця заява позивача приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач не повідомив суду причину неявки свого представника, хоча про дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про одержання ним судової повістки. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського вкладу. Згідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з договором банківського вкладу («Морський довгостроковий») № [NUMBER] від 20.01.2014 року [PERSON] передав, а ПАТ АБ «Порто-Франко» прийняв на зберігання грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. строком до 14.07.2015 року. Відповідно до п. 2.1.3. цього договору [PERSON] 05.08.2014 року поповнив вклад за цим договором на 190000,00 грн. Згідно до п. 1.4. цього договору відповідач зобов'язувався нараховувати та щомісячно сплачувати [PERSON] проценти на вклад у розмірі 24% річних. Відповідно до п.п. 2.1.5., 3.1.4. , 3.1.5. цього договору, вкладник має право достроково отримати вклад, який не обтяжений заставою в силу договору або закону. При цьому, вкладник зобов'язаний письмово повідомити банк про дострокове розірвання договору не менш як за 3 робочих дні до бажаної дати розірвання. У разі отримання вкладу готівковими грошовими коштами, вкладник зобов'язується письмово повідомити банк про свої наміри за 3 банківських дні до бажаної дати отримання коштів, якщо сума вкладу перевищує 15000,00 грн. Пунктом 3.2.3. цього договору передбачено, що банк зобов'язаний видати готівкою вкладнику вклад з нарахованими процентами зі спливом строку дії цього договору, або на першу вимогу вкладника з дотриманням вимог п.п. 2.2.1., 3.1.4., 3.1.5. 15 жовтня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове розірвання згаданого договору на повернення належних йому грошових коштів, але депозит відповідачем повернуто не було. Частинами 1 та 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Вирішуючи дану справу, суд виходить з наступного. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 26 вересня 2014 року № 610 «Про віднесення публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто-Франко» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняті рішення від 29.09.2014 року щодо запровадження у ПАТ АБ «Порто-Франко» тимчасової адміністрації строком на три місяця з 29.09.2014 року по 29.12.2014 року та рішення від 29.12.2014 року № 169 щодо продовження здійснення тимчасової адміністрації у АБ «Порто-Франко» на один місяць по 29.01.2015 року. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 30.01.2015 року № 67 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 30.01.2015 року № 19 щодо початку здійснення процедури ліквідації АБ «Порто-Франко» та призначення ліквідатора. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Відповідно до частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів. Відповідно до пункту 1 частини 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги задовольняються не банком, а Фондом гарантування вкладів фізичних осіб через банк-агент в межах не менше 200000,00 грн. Після запровадження у банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому вищевказаним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом. Частиною 8 статті 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора вимоги по зобов'язаннях банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що право на повернення депозитного вкладу у позивача, так сама як ї обов'язок відповідача повернути суму вкладу, виникло у сторін з часу звернення позивача до банку із заявою про повернення депозитного вкладу - 15.10.2014 року, тобто після запровадження у ПАТ АБ «Порто-Франко» тимчасової адміністрації, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Більш того, суд враховує, що 18.02.2015 року ПАТ АБ «Порто-Франко» здійснив виплату позивачу грошових коштів у розмірі 103869,44 грн., що свідчить про те, що позивач звернувся із заявою про свої вимоги до банку і повинен бути включений до реєстру акцептованих вимог кредиторів. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed