Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

У липні 2018 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , Державного підприємства «УКРЖИТЛОСЕРВІС» про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю. 02.07.2020 року від представника позивачів подано заяву про зміну позовних вимог, в якій просить виключити Державне підприємство «УКРЖИТЛОСЕРВІС» з числа відповідачів. В обґрунтування позовних вимог вказують, що [PERSON] є власником 26,58 кв.м., квартири [ADDRESS] та [PERSON] є власником 35,08 кв. м. квартири [ADDRESS] . [PERSON] є власником 27.04 кв.м. квартири [ADDRESS] . Враховуючи, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування квартирою, відповідач чинить перешкоди у користуванні нею, позивачі звернулись до суду з вказаним позовом. 19.09.2019 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву в якому позов визнає частково, вказала, що перешкод у користуванні житлом не чинить, комунальні послуги оплачує відповідно до своєї частки. Зазначила, що вимоги позивачів про встановлення користування квартирою викладені з порушенням діючих норм, а тому просить задовольнити позов саме у вказаний нею спосіб. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав просив задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, причини неявки суду не повідомила, про місце день і час розгляду справи повідомлена належним чином, проте подав заяву про проведення судового засідання у його відсутність, позов визнає частково з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 26,58 кв.м., квартири [ADDRESS] на підставі 1/5 свідоцтва на право власності на житло, видане згідно з розпорядженням від 28.10.1993, № [NUMBER] серія та номер б/н, виданий 29.10.1993, видавник Бюро по приватизації виробничого житлового ремонного-експлуатаційного управління Господарського управління КМ України; 1/20 свідоцтво на право на спадщину за законом, серія та номер 681 виданий 14.03.2018, НПА 928084; 1/30 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 1896. Встановлено, що [PERSON] є власником 35,08 кв. м. квартири [ADDRESS] на підставі: 1/5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 4-1620, виданий 21.06.2013; 1/5 на підставі свідоцтва видане згідно з розпорядженням від 28.10.1993, № 1051 серія та номер б/н, виданий 29.10.1993, видавник Бюро по приватизації виробничого житлового ремонного-експлуатаційного управління Господарського управління КМ України. Встановлено, що [PERSON] є власником 27.04 кв.м. квартири [ADDRESS] на підсаві 21/120 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер 835 виданий 27.03.2018, ННА-928165; 4/30 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом,серія та номер 1772, виданий 11.09.2017 року. Відповідно до технічного паспорту на квартиру, квартира [ADDRESS] складпється з4 кімнат,житлова площа 59,6 кв.м.,у. тому чисі 1-а кімната 10,6 кв.м, 2-а кімната 15 кв.м., 3-а кімната 18,6 кв.м.4-а кімната 15,4 кв.м., кухня 6,7 кв.м., вбиральня (сполучена) площею1,2 кв.м., ванна кімната 2. 4, коридор 13,9 кв.м. та комори площею: вбудована шафа 1,2 кв.м., 1,2 кв.м., 0.6 кв.м., балкон 0,9 кв.м. Загальна площа квартири становить 87.7 кв.м., кімнати є ізольованими. У квартирі на даний час зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Фактично позивачі та відповідач у спірній квартирі не проживають. Проте, у вказаній квартирі фактично проживають треті особи у складі 4 осіб, які не сплачують комунальні послуги,які зі слів відповідача проживають на підставі дозволу покійного спадкодавця. Отже, сторони не можуть дійти згоди у порядку користування квартирою, оскільки відповідач постійно змінює замки від квартири не отримуючи дозволу всіх власників, не допускає та перешкоджає у користуванні житлом. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 року № 20 «Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 року № 20» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Відповідно до п. 7 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на нього може бути виділено відокремлену його частину, яка відповідає розміру їхніх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-12цс13 виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування квартири з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи, пояснення сторін, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме виділивши: у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 15 кв.м.; у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 15,6 кв.м. та 10,6 кв.м.; у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 18,6 кв.м. та балкон 0,9 кв.м.; у загальному користуванні залишити: кухню площею 6,7 кв.м.; вбиральня площею 1,2 кв.м.;ванну кімнату площею 2,4 кв.м.;коридор площею 13,9 кв.м.комори площею: вбудована шафа 1,2 кв.м., 1,2 кв.м., 0.6 кв.м. та зобов`язати [PERSON] забезпечити [PERSON] , [PERSON] безперешкодний доступ квартиру за адресою [ADDRESS] та надати по комплекту ключів від вказаної квартири. Враховуючи вищевикладене,а також часткове визнання відповідачем позовних вимог позивачів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у наведений спосіб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягнення з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial