Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

У квітні заявник звернулась до суду з заявою, в якій, з урахуванням уточненої редакції заяви,просила визнати свого чоловіка безвісно відсутнім. В обґрунтування заяви зазначила, що 27.12.1999 чоловік вилетів на борту українського літака АН-28 у відрядження з Києва до Анкари. У Миколаєві відбулась дозаправка літака. До місця призначення літак не долетів. Після звернення пілота до диспетчера аеропорту «Есенбоа» біля узбережжя Турецької Республіки з проханням про посадку, літак зник з радарів. Зв`язок з літаком був втрачений 28.12.1999. З того дня, про [PERSON] відомостей не надходило, його пошуки результатів не дали. З огляду на викладене, заявник просить визнати [PERSON] , [INFO] безвісно відсутнім, початком безвісної відсутності, просить вважати 28.12.1999. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 16.04.2021 заяву залишено без руху, в подальшому, після усунення заявником вказаних недоліків, відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2021 у справі відкрито провадження. Заявник, яка є дружиною [PERSON] та заінтересовані особи, його мати та син, у судовому засіданні заяву підтримали, просили задовольнити з підстав зазначених у заяві. Вказували, що, не дивлячись на всі обставини, у них все одно залишається надія все ж таки знайти [PERSON] . Проте, наразі, вже пройшло більше 20 років, з огляду на необхідність визначеного правового режиму належного чоловіку майна, заявник вирішила звернутись до суду із вказаною заявою. Повідомили, що звертались у державні органи, поліцію, дипломатичні органи Турції, зв`язувались з рятувальниками, проте, їм було повідомлено, що літак зник з радарів, жодних слідів літака пошуки не виявили. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд встановлює юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Згідно ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до ч. 3 ст. 43 ЦК України порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Судом встановлено, що заявник [PERSON] (дівоче прізвище «Грам») зареєструвала шлюб 29.09.1984 з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.5). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Станом на 29.07.2020 в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.8-9). Згідно з листом Державної служби України з питань нагляду за забезпеченням безпеки авіації №1ю28-3303 від 01.06.2005 на виконання доручення Президента України щодо розшуку екіпажу українського літака АН-28, зниклого 28 грудня 1999 року над Чорним морем, вказано, що 30.12.1999 після отримання інформації про зникнення з екрану радіолокатора відмітки від повітряного судна, наказом Голови Укравіації від 30.12.1999 №503 «Про розслідування факту надання дозволу на політ літака Ан- 28» була створена комісія. Результати роботи комісії були викладені в Акті комісії від 22.03.2000. Всі матеріали роботи комісії передані в Дніпровську транспортну прокуратуру м. Києва, а копії матеріалів, які знаходились в Головній інспекції з безпеки польотів Укравіації, були вилучені Службою безпеки України. Згідно з вимогами Додатку 13 до Конвенції про Міжнародну цивільну авіацію, держава місця події призначає розслідування обставин авіаційної події та несе відповідальність за проведення розслідування, однак вона може передати цілком або частково проведення розслідування іншій державі за взаємною домовленістю та згодою. Повноваження в проведенні розслідувань Україні не надавались. Запит на виконання польоту літака для пошуку, зниклого літака Ан-28 Укравіатранс не отримував, вся інформація щодо організації і проведення пошуково-рятувальних робіт літака Ан-28 турецькою стороною направлялась до МЗС та МНС України Послом України в Туреччині. Пошуки літака та екіпажу турецькою стороною не мали позитивних результатів і були припинені відповідно до стандартів Міжнародної організації цивільної авіації (ІКАО) з питань розслідування авіаційних подій. Також, було повідомлено про створення міжвідомчої комісії. За повідомленням Міністерства закордонних справ України №71/АТР/11-334-69401 від 26.07.2005 повідомлено, що за інформацією Посольства України в Турецькій Республіці, отриманою від Міністерства закордонних справ цієї держави, 28.12.1999 літак АН-28 вилетів з України. Після звернення пілота до диспетчера аеропорту «Есенбоа» з проханням здійснити посадку, о 17:20 зазначений літак зник з екранів радарів в районі Чорного моря біля узбережжя Інеболу. Після цього жодних контактів з літаком встановлено не було. У цьому зв`язку 28.12.1999 о 22:45 командуванням берегової охорони доручено розпочати рятувально-пошукові роботи. У зв`язку зі складними погодними умовами 29.12.1999 о 01:30 рятувально-пошукові роботи у районі Інеболу були призупинені. З 29.12.1999 по 02.01.2000 два сторожових кораблі берегової охорони здійснювали рятувально-пошукові роботи, але жодних слідів аварії знайдено не було. З метою проведення пошукових робіт 29.12.1999 в зазначений регіон був направлений літак СІЧ-235 СА8А командування повітряних сил Турецької Республіки, який з 09:20 до 12:40 здійснював пошуки АН-28, але жодних слідів аварії знайдено не було. 29.12.1999 за допомогою фрегата командування морських сил Турецької Республіки «Тургут Реїс» з 18:00 на заході Чорного моря з рятувально-пошуковими центрами у Варні (4230К-03320В) та Одесі (4246К-034050) були проведені пошукові роботи на морі. За допомогою радарів та засобів нічного бачення обстежено близько 400 квадратних миль, проте жодних слідів аварії зафіксовано не було. Також були прослухані всі частоти, але жодного сигналу не зафіксовано. На прохання української сторони щодо можливості падіння літака на горі Кастамону-Гьойнюк місцевою жандармерією проведено рятувально-пошукові роботи, але жодних предметів літака не знайдено. Виходячи з того, що вищезазначені заходи не дали жодних результатів, справу щодо зникнення українського літака АН-28 закрито. За вказаним фактом 21.02.2019 було розпочато кримінальне провадження №12019100080001401, яке здійснюється Святошинським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Частиною 1 ст. 43 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до імперативних положень ч.5 та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, про розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ №72641734). Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Згідно ст.306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи. Судом з`ясовано, що заявнику необхідно визнання [PERSON] безвісно відсутнім, для визначення правового режиму належного йому майна. Таким чином, враховуючи відсутність відомостей з 28.12.1999 про місцезнаходження [PERSON] , оскільки факт зникнення останнього підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються, суд вважає вимоги заяви такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою в порядку ст. 309 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved