Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-27 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила суд вселити її в ? частину будинку №37 по вул..Якубовського в місті Фастові Київської області та зобовязати відповідача не чинити їй перешкод в користуванні даним житловим приміщенням, яке належить їй на праві власності. Свої вимоги мотивує тим, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1996 року по 2010 рік. В 1997 році в них народилась донька Анастасія. Згідно договору дарування житлового приміщення від 19 лютого 2014 року сторони мають, в рівних частках кожний, право власності на жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в місті Фастові по вулиці Якубовського, 37. В 2010 році, в звязку з порушенням майнових прав позивача, вона змушена була звернутись до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом про поділ спільного майна подружжя в натурі, набутого ними під час перебування в зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Фастівського міськрайонного суду від 19 червня 2013 року майно подружжя [PERSON] було розділене. Але відповідач навмисно та безпідставно створював позивачці умови для неможливого проживання її в даному будинку, тому вона змушена була залишити його, та деякий час проживати в знайомих та родичів. На даний час позивач перебуває в складному матеріальному становищі, яке не дозволяє їй сплачувати кошти за наймане житло. Відповідач продовжує протиправно і навмисно перешкоджати позивачці користуватися її житлом, не надаючи їй ключі від будинку на протязі тривалого часу, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач та його представник заперечували проти позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном по власному розсуді. Власник має право здійснювати щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст. ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового приміщення має право використовувати помешкання для власного проживання членів сім'ї, інших осіб і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно договору дарування жилого будинку від 19 лютого 2014 року [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар, в рівних частках кожний, жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в місті Фастові, по вулиці Якубовського, 37 Київської області, даний договір було зареєстровано в Фастівському БТІ (а.с.9). Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2013 року спільне майно подружжя [PERSON] було розділене, а також: Зобовязано [PERSON] провести за свій рахунок ремонтно-будівельні роботи по забезпеченню ізольованого користування приміщеннями будинку, визначені відповідно до висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи від 09.01.2013 року, а саме: влаштувати вхідний проріз в приміщення 1-4 для входу в будинок: замурувати дверний проріз між приміщеннями 1-2 та 1-3; влаштувати перегородку поперек кімнати 1-4 на відстані 1,2 м від однієї кімнати та 3,75 м довжиною 2,20 м; влаштувати вхідний дверний проріз між приміщеннями 1-4 та 1-4* (а.с.13-15). Відповідно до частини третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що не заперечує та не заперечував проти проживання у вказаній частині будинку [PERSON], ніхто з будинку її не виганяв, вона сама добровільно залишила вказаний будинок. Згідно ст. 12 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження те, що відповідач своєю поведінкою перешкоджає позивачці вселитись до будинку, чи зробив незадовільні умови спільного проживання через те, що бажає користуватися усім будинком. Даний факт також, спростовується матеріалами справи, оскільки позивачем в судовому засіданні не було надано жодного доказу на підтвердження даних фактів. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed