Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. У позові посилався на те, що 12.04.2013 між ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №26/127/120413, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 300 000грн., зі сплатою 19,99% річних та зі строком повернення до 10.04.2020. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 12.04.2013 між ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] укладено тристоронній договір поруки №26/127/120413. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28.04.2015 стягнуто з відповідачів на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором №26/127/120413 у розмірі 338080,10грн. та 3380,81грн. судового збору. На підставі вказаного рішення, судом видано виконавчі листи, які були пред`явленні до примусового виконання до Другого ВДВС у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.11.2020 замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «БМ Банк» на АТ «Універсал Банк». Оскільки АТ «Універсал Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №26/127/120413, а рішення суду від 28.04.2015 залишається не виконаним, вважає, що позивач має право на стягнення з відповідачів інфляційних збитків та три відсотки річних, які згідно його розрахунку, станом на 16 березня 2021 року становлять 98053,23грн. Просив стягнути солідарно з відповідачів на користь АТ «Універсал Банк» інфляційні збитки у розмірі 67616,02грн. та 30427,21грн. три відсотки річних. Також просив стягнути з відповідачів судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 1135грн. Справа слухалась у відсутність представника позивача, який в судове засідання не з`явився. 10.06.2021 до суду від представника АТ «Універсал Банк» - адвоката Мурончика В.О. надійшла зава про розгляд справи у його відсутність. У разі неявки відповідачів не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, в тому через оголошення, розміщене на сайті суду. Причину своєї неявки не повідомили, відзиву на позов, жодних заяв та клопотань до суду не подали. Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивача не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідачів, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. У зв`язку із тим, що в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 12 квітня 2013 року між ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №26/127/120413, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 300 000грн., зі сплатою 19,99% річних за користування кредитними коштами та зі строком повернення до 10.04.2020 (а.с.8-19). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 12.04.2013 між ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] укладено договір поруки №26/127/120413. Відповідно до умов договору, поручитель відповідає за зобов`язаннями Боржника в повному обсязі, а саме за неповернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісії, сплату неустойки, а також за відшкодування збитків, завданих Кредитору невиконанням або неналежним виконанням Боржником умов Кредитного договору (п.5 Договору) (а.с.20). Згідно із положеннями ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ст.541 ЦК України). У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ст.543 ЦК України). Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 28.04.2015 (справа 725/564/15-ц) солідарно стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором №26/127/120413 у розмірі 338 080,10грн. та 3380,81грн. судового збору (а.с.21). 13.09.2015 між AT «БМ Банк» та AT «ВТБ Банк» був укладений договір № 13092018 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором, відповідно до якого AT «БМ Банк» відступив на користь AT «ВТБ Банк» право вимоги за кредитним договором № 26/127/120413 від 12.04.2013 року, що укладений між AT «БМ Банк» та [PERSON] та договором поруки №26/127/120413 від 12.04.2013 року, що укладений між AT «БМ Банк» та [PERSON] 21.10.2020 між Акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Акціонерним товариством «Універсал Банк» укладено Договір № 75-РБ про відступлення права вимоги, за умовами даного якого AT «ВТБ Банк» відступило AT «Універсал Банк», як Новий кредитор набуло право вимоги AT «ВТБ Банк» до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку № 1, Додатку №2, Додатку №3 до цього договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи право вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання послуг) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1, Додатку №2, Додатку №3 до цього Договору, надалі по тексту - Основні договори, надалі за текстом - Права вимоги. Згідно Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги АТ «Універсал Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 26/127/120413 від 12.04.2013 року, який укладений між AT «БМ Банк» та [PERSON] та договором поруки №26/127/120413 від 12.04.2013 року, що укладений між AT «БМ Банк» та [PERSON] . Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22.12.2018 замінено сторону виконавчого провадження з виконання виконавчих листів у цивільній справі №725/564/15-ц на стягувача АТ «Універсал банк» (а.с.22-26). Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, постанов про повернення виконавчих документів стягувачу від 11.05.2021, зобов`язання за рішенням суду від 28 квітня 2015 відповідачами [PERSON] та [PERSON] не виконані (а.с.35,36). Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 ЦК України. Зокрема, за змістом ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Одночасно суд зауважує, що підстави, зазначені ст.ст. 599, 600, 601,604 - 609 ЦК України, не передбачають підставою припинення зобов`язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Таким чином, факт ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Звертаючись до суду з позовом, позивач виходив із положень ст.625 ЦК України та вважає, що має право на нарахування та одержання сум, передбачених статтею. Так, відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), відступаючи від висновку Верховного Суду України, зокрема викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19)). Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі. Право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі статті 625 ЦК України і стягнення з боржника трьох процентів річних та інфляційних витрат за весь період прострочення виконання рішення суду не залежить від діяльності органів державної виконавчої служби з цього приводу. Така правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 4 грудня 2019 року справі № 601/2120/17. Виходячи з наведених вище положень закону, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов`язані відповідати перед позивачем у межах обов`язків, визначених положеннями ст.625 ЦК, тобто сплатити позивачу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Згідно розрахунку заборгованості, інфляційні втрати за період з березня 2018 року по лютий 2021 року становлять 67 616,02грн. та три відсотки річних за період з 01.03.2018 по 28.02.2021 становлять 30 427,21грн. (а.с.6). За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, враховуючи те, що відповідачі не виконують взяті зобов`язання за укладеним договором й відповідно не надали суду доказів на спростування вказаного, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Крім того, як роз`яснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі у своїй постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. У зв`язку із цим, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім у зв`язку із зверненням до суду з даним позовом (ч.1 ст.141 ЦПК України). На підставі вище викладеного та

Outcome: approved