Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50) вимогами якого є захист прав споживачів, витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування завданої шкоди та розірвання договору. Позов обґрунтовує тим, що 14.03.2009 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі - Відповідач, Банк) було укладено пенсійний Договір № SAMDN18000705180746. В рамках даної укладеної угоди 19.02.2014 р. між сторонами також було підписана угода про підключення послуги «копилка» та відкрито депозитний вклад Позивачу. Відповідно до умов даного договору Відповідачем було відкрито рахунок та видано Позивачу банківську картку. Станом на 14.01.2017 р., відповідно до виписки Банку по картці від 14.02.2017 р., яка була видана Позивачеві відділенням Приватбанку № 29 за адресою: м. Київ, вул. Чорнобильська, 4/56, розмір грошових коштів, які знаходились на вказаному відкритому рахунку, становили суму у розмірі 7418,71 грн. Згідно зазначеної виписки з вказаного рахунку Позивача Банком було здійснено двічі переказ (списання) грошових коштів, відповідно 03.02.2017 р. - у розмірі 7087,26 грн. та 13.02.2017 р. - у розмірі 2212,24 грн. з призначенням платежу «у рахунок погашення заборгованості за договором». Щодо вимоги про повернення незаконно списаних Банком грошових коштів з рахунку Позивача, останнім направлено на адресу Відповідача листи від 10.02.2017 та від 17.02.2017 р. які було Банком розглянуто та залишені без задоволення. 06 березня 2018 року Позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій Позивач просить суд Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь [PERSON] (ідентифікаційний код: [NUMBER]) незаконно списані грошові кошти у розмірі 9299,50 грн., пеню у розмірі 107688, 21 грн., 3 % річних у розмірі 108,00 грн., та інфляційні витрати у розмірі 1395,95 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.07.2017 р. відкрито провадження у справі (а.с.23). Ухвалою від 06 березня 2018 року, продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін (а.с.30-31). Суд дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 14.03.2009 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі - Відповідач, Банк) було укладено пенсійний Договір № SAMDN18000705180746. В рамках даної укладеної угоди 19.02.2014 р. між сторонами також було підписана угода про підключення послуги «копилка» та відкрито депозитний вклад Позивачу (а.с.10). Відповідно до умов даного договору Відповідачем було відкрито рахунок та видано Позивачу банківську картку (а.с.11-12). Станом на 14.01.2017 р., відповідно до виписки Банку по картці від 14.02.2017 р., яка була видана Позивачеві відділенням Приватбанку № 29 за адресою: м. Київ, вул. Чорнобильська, 4/56, розмір грошових коштів, які знаходились на вказаному відкритому рахунку, становили суму у розмірі 7418,71 грн. Згідно зазначеної виписки з вказаного рахунку Позивача Банком було здійснено двічі переказ (списання) грошових коштів, відповідно 03.02.2017 р. - у розмірі 7087,26 грн. та 13.02.2017 р. - у розмірі 2212,24 грн. з призначенням платежу «у рахунок погашення заборгованості за договором» (а.с.13). Щодо вимоги про повернення незаконно списаних Банком грошових коштів з рахунку Позивача, останнім направлено на адресу Відповідача листи від 10.02.2017 та від 17.02.2017 р. які було Банком розглянуто та залишені без задоволення (а.с.14-16). 06 березня 2018 року Позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій Позивач просить суд Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь [PERSON] (ідентифікаційний код: [NUMBER]) незаконно списані грошові кошти у розмірі 9299,50 грн., пеню у розмірі 107688, 21 грн., 3 % річних у розмірі 108,00 грн., та інфляційні витрати у розмірі 1395,95 грн.(а.с.27а-27б). Статтею 2 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів. (ч. 2. ст. 4, Закону України «Про захист прав споживачів»). Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Частиною 2 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Таким чином позивач є споживачем, в розумінні законодавства про захист прав споживачів. Згідно п. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення ч.1, 3 ст. 386 ЦК України гарантують, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Стаття 387 ЦК України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 3 ст. 1058 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (Зокрема це - ч. 1 ст. 1074 ЦК України, згідно якої обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається). Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Статтею 1212 ЦК України регламентовано, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ст.1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Таким чином, відповідачем своїми діями щодо списання грошових коштів з рахунку відповідача прямо порушено норми чинного законодавства України, а відтак, списані грошові кошти підлягають поверненню позивачу. Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як зазначається в ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідач не виконав свої зобов'язання за Договором депозитного (пенсійного накопичувального), тож у Позивача виникає право вимагати суд застосувати до Відповідача наслідки такого порушення. Абзацом 3, ч. 5, ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Враховуючи положення ч. 5, ст. 261 ЦК України, у відповідача з дати отримання вимоги, тобто з 13.02.2017 року, виник обов'язок по поверненню 9299,50 грн. на користь позивача, а в останнього виникло справедливе право на отримання пені, 3% річних та інфляційних витрат за весь період користування незаконно списаними коштами. Аналіз норм законодавства про захист прав споживачів свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» сума пені становить 107688, 21 грн. Крім того, положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Сума 3 % річних становить 295.03 грн., та інфляційні витрати становить 1395,95 грн. Наданий розрахунок було перевірено судом. Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. З огляду на положення даної статті та приймаючи до уваги той факт, що умови укладеного договору, грубо порушено Відповідачем, у Позивача є всі правові підстави вимагати розірвання договору. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові, уразі задоволення позову, витрати покладаються на відповідача. За таких висновків, судові витрати у справі мають бути покладені на відповідача.

Outcome: approved