overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

У листопаді 2014 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 23 серпня 2007 року виконкомом Брідоцької сільської ради Теплицького району Вінницької області, актовий запис № 3. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що шлюб із відповідачем виявився невдалим, спільне сімейне життя не склалося, так як виявилися різні психологічно несумісні характери та погляди на життя, в результаті чого виникають непорозуміння та сварки. Між подружжям втрачено почуття поваги та любові один до одного, не підтримуються подружні зв'язки. З цих причин шлюб існує лише формально. Вважає, що збереження сім'ї та примирення між ними неможливе. Від спільного подружнього життя мають сина. У судове засідання позивач не з'явилася. Про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився. До початку судового засідання надав заяву, у якій вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 23 серпня 2007 року виконкомом Брідоцької сільської ради Теплицького району Вінницької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Матеріалами справи встановлено, що від спільного шлюбу у сторін [INFO] року народився син - [PERSON], про що свідчить наявна у матеріалах справи копія свідоцтва про його народження (а.с. 5). З огляду на викладене, та враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнав, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

У листопаді 2014 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що від сумісних шлюбних відносин з відповідачем мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її повному матеріальному утриманні, відповідач у добровільному порядку не приймає участі у їх матеріальному утриманні. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просила позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В заяві, що надійшла в судове засідання, позивач підтримала свої позовні вимоги і просила слухати справу в її відсутність. Відповідач в заяві, що надійшла в судове засідання позов визнав, просив справу слухати в його відсутність Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.11.2010 року. Сторони від даного шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 22.07.2011 року виконкомом Кавунівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області (а.с.5) та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 18.10.2013 року відділом ДРАЦСРС Арбузинського району Миколаївської області (а.с.4). Діти проживають разом з матір'ю в [ADDRESS], знаходяться на утриманні позивача. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей позивачу не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як випливає із змісту ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку(доходу) її матері, батька( ст. 183 СК України) або у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Враховуючи те, що відповідач не працює, суд вважає за необхідне визначити спосіб стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини від заробітку(доходу) відповідача. Розмір щомісячних стягнень не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у відповідності до вимог ч.2 ст. 182 СК України. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

У листопаді 2014 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що від сумісних шлюбних відносин з відповідачем мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному матеріальному утриманні, відповідач у добровільному порядку не приймає участі у її матеріальному утриманні. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просила позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В заяві, що надійшла в судове засідання, позивач підтримала свої позовні вимоги і просила слухати справу в її відсутність. Відповідач в заяві, що надійшла в судове засідання позов визнав, просив справу слухати в його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.07.2013 року. Сторони від даного шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 23.08.2013 року відділом РАЦС Арбузинського РУЮ Миколаївської області (а.с.6). Дитина проживає разом з матір'ю в [ADDRESS] та знаходиться на утриманні позивача. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як випливає із змісту ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку(доходу) її матері, батька( ст. 183 СК України) або у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Враховуючи те, що відповідач не працює, суд вважає за необхідне визначити спосіб стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку(доходу) відповідача. Розмір щомісячних стягнень не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у відповідності до вимог ч.2 ст. 182 СК України. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

У листопаді 2014 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що від сумісних шлюбних відносин з відповідачем мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному матеріальному утриманні, відповідач у добровільному порядку не приймає участі у її матеріальному утриманні. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просила позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В заяві, що надійшла в судове засідання, позивач підтримала свої позовні вимоги і просила слухати справу в її відсутність. Відповідач в заяві, що надійшла в судове засідання позов визнав, просив справу слухати в його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.11.2010 року по 01.08.2013 року. Сторони від даного шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 21.04.2011 року відділом РАЦС Арбузинського РУЮ Миколаївської області (а.с.4). Дитина проживає разом з матір'ю [ADDRESS] та знаходиться на утриманні позивача. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як випливає із змісту ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку(доходу) її матері, батька( ст. 183 СК України) або у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Враховуючи те, що відповідач не працює, суд вважає за необхідне визначити спосіб стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку(доходу) відповідача. Розмір щомісячних стягнень не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у відповідності до вимог ч.2 ст. 182 СК України. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

У листопаді 2014 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що від сумісних шлюбних відносин з відповідачем мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному матеріальному утриманні, відповідач у добровільному порядку не приймає участі у її матеріальному утриманні. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просила позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В заяві, що надійшла в судове засідання, позивач підтримала свої позовні вимоги і просила слухати справу в її відсутність. Відповідач в заяві, що надійшла в судове засідання позов визнав, просив справу слухати в його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.08.2007 року. Сторони від даного шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 16.11.2007 року відділом РАЦС Арбузинського РУЮ Миколаївської області (а.с.5). Дитина проживає разом з матір'ю [ADDRESS] та знаходиться на утриманні позивача. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як випливає із змісту ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку(доходу) її матері, батька( ст. 183 СК України) або у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Враховуючи те, що відповідач не працює, суд вважає за необхідне визначити спосіб стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку(доходу) відповідача. Розмір щомісячних стягнень не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у відповідності до вимог ч.2 ст. 182 СК України. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

У листопаді 2014 року до суду надійшов позов Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Миколаївській області до [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяної рибному господарств внаслідок порушень правил рибальства, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.09.2013 року інспектором Миколаївдержрибоохорони був затриманий [PERSON] за порушення Правил рибальства, який біля с.Бузьке р.Південний Буг забороненим знаряддям лову «сіткою месиновою» виловив 5 одиниць окуня загальною вагою 1 кг без дозволу на промисел. Вказаними діями відповідачем заподіяно матеріальну шкоду на суму 85 грн. Представник позивача в заяві, що надійшла в судове засідання позовні вимоги підтримав та просив про задоволення позову в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, прохав розглянути справу у його відсутність, в заяві, що надійшла до суду позовні вимоги визнав. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 30.09.2013 року інспектором Миколаївдержрибоохорони був затриманий [PERSON] за порушення Правил рибальства, який біля с.Бузьке р.Південний Буг забороненим знаряддям лову «сіткою месиновою» виловив 5 одиниць окуня загальною вагою 1 кг без дозволу на промисел, за що 30.09.2013 року відносно нього було складено протокол № 003483 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 85 КУпАП. 05.11.2013 року Вознесенським міськрайонним судом винесено постанову по справі № 473/4974/13 -п, згідно якої [PERSON] визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП. Відповідно до Такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами цінних видів риб, водних безхребетних і водних рослин у рибогосподарських водних об'єктах України, затверджених постановою Кабміну України № 32 від 19.01.1998 року в результаті порушення відповідачами вимог передбачених п. 3.15 та 4.14.1 Правил рибальства та внаслідок незаконного добування ним риби рибним запасам України завдана матеріальна шкода в сумі 85 грн. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

У листопаді 2014 року ЖУФ «Ренесанс ЛТД 92» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 8355,85 грн. Представник позивача [PERSON] просив розглянути справу без участі представника позивача та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Направлена судом судова повістка відповідачу [PERSON], за останньою відомою судові адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, була повернута судові з поміткою пошти про те, що відповідач більше не проживає за такою адресою. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів трудящих від 17.07.1994 р. № 922, позивач здійснював функції виконавця житлово-комунальних послуг, послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій на підставі договору на управління жилим та нежилим фондом що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси від 11.03.2004 р. У відповідності до р.р.1.3., 4.1. Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 60 від 25.04.2005 року і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.05.2005 року № 541/10821, виконавцем житлово-комунальних послуг може бути субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання відповідних житлово-комунальних послуг і який може забезпечити виконання зобов'язань, визначених в ч.2 ст.21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги. Крім того, позивач на договірних засадах здійснював функції замовника послуг по збиранню та вивезенню твердих побутових відходів мешканців будинків, послуг з постачання електричної енергії та послуг з водопостачання і водовідведення. Відповідач [PERSON] є мешканцем квартири [ADDRESS], отже споживала надані позивачем житлово-комунальні послуги, в звязку з чим позивачем був відкритий на позивачу особовий рахунок № 3007224. Таким чином, між сторонами виникли відносини, що породжують цивільні права та обовязки, оскільки позивач надавав житлово-комунальні послуги, а відповідач ними користувалася. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобовязані сплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Проте відповідач протягом тривалого часу не здійснює оплату за надані житлово-комунальні послуги, в зв'язку з чим станом на 08.11.2014 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем по оплаті вищевказаних послуг у загальному розмірі 8355,85 грн. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 243,60 грн., повязані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

У листопаді 2014 року заявник [PERSON] звернулась до суду із даною заявою, в обґрунтування якої вказала, що після смерті чоловіка відкрилась спадщина та при зверненні до Першої Маріупольської державної нотаріальної контори було виявлено, що у свідоцтві про народження та свідоцтві про одруження було допущено помилку, а саме: замість ім'я за паспортом «[PERSON]» у свідоцтвах зазначено «[PERSON]». Оскільки даний факт позбавляє її можливості оформити право на спадщину, просила встановити факт належності їй свідоцтва про народження [NUMBER] від 30.09.1942 року та свідоцтва про одруження [NUMBER]. Заявник у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, вирішення спору залишила на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, правильність написання ім'я заявника підтверджується паспортом громадянина України, виданим 16 грудня 2000 року Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, відповідно до якого [PERSON] народилась [INFO] у с. Ліпперсталь Саратовської області. Разом з тим, із свідоцтва про народження [NUMBER] від 30.09.1942 року та свідоцтва про одруження [NUMBER] вбачається, що замість ім'я за паспортом «[PERSON]» у свідоцтвах зазначено «[PERSON]». Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, за умови, що організація, яка видала правовстановлюючий документ не має можливості внести до нього виправлення, суд вбачає достатньо умов для встановлення юридичного факту належності свідоцтв.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

У листопаді 2014 року заявник звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заявник посилався на те, що [INFO] померла його мати - [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 5,270 га, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ДП від 28.05.1998 року, яка розташована на території Поливанівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. Заявник зазначає, що при зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини йому було відмовлено, оскільки в державному акті неправильно вказано прізвище його матері - «[PERSON]», хоча правильно відповідно з усіма іншими документами - «[PERSON]». Вказані протиріччя позбавляють заявника можливості прийняти спадщину після смерті матері. Тому заявник змушений звертатися до суду та прохає встановити факт належності його матері Державного акту на право приватної власності на землю. Заявник в судове засідання не з'явився, представником заявника надано до суду заяву, в якій вона прохала розглянути справу без її участі, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В заповіті від 18 вересня 2011 року, посвідченому секретарем виконкому Поливанівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та внесеного в реєстр за № 53, [PERSON] вказала заявника, як спадкоємця всього свого майна (а. с. 12). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП від 28.05.1998 року виданий на ім'я [PERSON], на підставі розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації № 280-р від 28 квітня 1998 року (а. с. 8). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що заявникові встановлення факту належності правовстановлюючого документу - Державного акту на право приватної власності на землю має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved