Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь інфляційні втрати за порушення виконання грошового зобов`язання за період з 09.10.2014 року по 02.04.2019 року у сумі 638 091,00 грн., та 3% річних за період з 09.10.2014 року по 02.04.2019 року у сумі 68 911,00 грн., а всього 707 002,11 грн., на підставі ст.625 Цивільного кодексу України. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2014 року та обставини, що були встановлені судом у вказаному рішенні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, з підстав, зазначених у позові просила його задовольнити. Відповідач про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. В судове засідання не з`явилась, причини своєї неявки суду не повідомила, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 07 травня 2009 року між фізичною особою [PERSON] (відповідач) та юридичною особою за законодавством Латвійської Республіки Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІГА СТАР» («LIGA STAR»), ідентифікаційний код юридичної особи № 40003856056 , було укладено договір позики. Відповідно до вказаного договору, ТОВ «ЛІГА СТАР» («LIGA STAR») надало відповідачу безвідсоткову позику у розмірі 20 000,00 латвійських латів (що на момент укладення договору за офіційним курсом валют Центрального банка Латвії еквівалентно 28 457,44 Євро) на умовах повернення вказаних грошових коштів у строк до 07 травня 2014 року. Право вимоги боргу за вказаним договором перейшло до [PERSON] (позивача) за договором про уступку вимоги боргу по кредитному договору №18/02/10, укладеному 18 лютого 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліга Стар» та [PERSON] . У зв`язку із неповерненням отриманих в борг грошових коштів у 2014 році позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про стягнення боргу. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму боргу в розмірі 521 481,82 грн. Зазначене рішення переглядалося судами вищих інстанцій в порядку апеляційного та касаційного провадження. В результаті вказаних переглядів ухвалою апеляційного суду Київської області від 04 листопада 2015 року залишене без змін; ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року ухвалу апеляційного суду Київської області від 04 листопада 2015 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд; рішенням апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2016 року за результатами нового розгляду заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено; постановою Верховного Суду від 06 лютого 2019 року рішення апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2016 року, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2014 року залишено в силі. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом положень ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. При обрахунку 3 % річних за основу береться розмір простроченої суми, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Отже, позивач має право на отримання 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання. Розрахунок 3 % річних проводиться за наступною формулою: розмір боргу, помножується на кількість днів прострочення грошового зобов`язання, помножується на 3, ділиться на 100 та ділиться на 365 (днів у році). За період з 09 жовтня 2014 року по 02 квітня 2019 року 3 % річних має обчислюватися із суми боргу 521 481,82 грн. і становить 68 911,00 грн. ( 521 481,82 грн. х 1636 днів х 3 : 100 : 365 =68 911,00 грн.). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Предметом грошового зобов`язання за договором позики є грошові кошти, визначені у латвійських латах. Однак, з моментом ухвалення судом 08 жовтня 2014 року заочного рішення про стягнення боргу у відповідача виникло грошове зобов`язання сплатити відповідачу на виконання судового рішення 521 481,82 грн. боргу за договором позики як еквівалент 20 000,00 латвійських латів. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси за відповідні періоди перемножити між собою (рекомендація про порядок застосування індексів інфляції при розгляді справи викладена в листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 62-97). Індекс інфляції за жовтень 2014 року становив 102,4 %, листопад 2014 року - 101,9 %, грудень 2014 року -103 %, січень 2015 року - 103,1 %, лютий 2015 року - 105,3 %, березень 2015 року - 110,8 %, квітень 2015 року - 114 %, травень 2015 року - 102,2 %, червень 2015 року - 100,4 %, липень 2015 року - 99 %, серпень 2015 року -99,2 %, вересень 2015 року - 102,3 %, жовтень 2015 року - 98,7 %, листопад 2015 року - 102 %, грудень 2015 року -100,7 %, січень 2016 року - 100,9 %, лютий 2016 року - 99,6 %, березень 2016 року - 101%, квітень 2016 року - 103,5%, травень 2016 року - 100,1%, червень 2016 року - 99,8%, липень 2016 року - 99,9%, серпень 2016 року - 99,7%, вересень 2016 року - 101,8%, жовтень 2016 року - 102,8%, листопад 2016 року - 101,8%, грудень 2016 року - 100,9%, січень 2017 року - 101,1%, лютий 2017 року - 101%, березень 2017 року - 101,8%, квітень 2017 року - 100,9%, травень 2017 року - 101,3%, червень 2017 року - 101,6%, липень 2017 року - 100,2%, серпень 2017 року - 99,9%, вересень 2017 року - 102%, жовтень 2017 року - 101,2%, листопад 2017 року - 100,9%, грудень 2017 року - 101%, січень 2018 року - 101,5%, лютий 2018 року - 100,9%, березень 2018 року - 101,1%, квітень 2018 року - 100,8%, травень 2018 року - 100%, червень 2018 року - 100%, липень 2018 року - 99,3%, серпень 2018 року - 100%, вересень 2018 року - 101,9%, жовтень 2018 року - 101,7%, листопад 2018 року - 101,4%, грудень 2018 року - 101,8%, січень 2019 року - 101%, лютий 2019 року - 100,5%. Отже, сукупний індекс інфляції за період з 09 жовтня 2014 року по 02 квітня 2019 року становить 224,51%. Таким чином, інфляційні втрати відповідно до суми боргу в розмірі 521 481,82 грн. за період з 09 жовтня 2014 року по 02 квітня 2019 року складають 638 091,11 грн. (521 481,82 грн. х 224,51% - 521 481,82 грн.). Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 16, 509, 526, 530, 599, 611,625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 5, 12, 13, 259, 265, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved