Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

У квітні 2021 [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ «Просто-Страхування» (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.01.2019 року близько 14 год. 20 хв. на трасі М-15 «Одеса - Рені» на 98 км. Саратського р-ну біля с. Миколаївка-Новоросійська, Одеської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участі маршрутного таксі «VOLKSWAGEN LT 35», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] , та автомобіля «BMW», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП пасажирка автомобіля [PERSON] , [INFO] від отриманих тілесних ушкоджень померла. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АМ/3494000, який діяв на момент настання ДТП. 30.04.2020 року [PERSON] вироком Саратського районного суду Одеської області (справа №513/667/19) було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 286 КК України. Одеським апеляційним судом вирок Саратського районного суду Одеської області залишено без змін. Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 21.01.2021 року зазначив, що доведеність винуватості [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, а також призначене покарання в касаційній скарзі не оспорювалось. Позивач є мамою загиблої [PERSON] та звернулась до відповідача з листом про виплату страхового відшкодування. В листі №04-801 від 16 березня 2020 року відповідач повідомив представника позивача про те, що заяви з доданими до неї документами отримав та прийняв рішення про припинення розгляду справи до набрання рішення у кримінальній справі законної сили (копія листа додається). Оскільки, таке рішення АТ «Просто-Страхування» суперечить вимогам чинного законодавства України, позивач звернулась до суд за захистом своїх порушених прав та інтересів та просить стягнути на її користь 50076,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; 26550,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на поховання; 150228,00 грн. в рахунок відшкодування витрат у зв`язку втратою годувальника (для мами - [PERSON] ). Ухвалою суду від 19.04.2021 року, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 07.06.2021 року, витребувано у ГУ ДПС в Одеській області належним чином оформлену довідку про доходи за 2018-2019 роки [PERSON] , [INFO] ; витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області довідку форми ОК-5 [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 03.08.2021 року, відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. У клопотанні про зупинення провадження по справі, приватне акціонерне товариство «Просто-Страхування» вказало, що отримали позовну заяву з додатками 31.05.2021 року, разом з тим відповідачі не скористались своїм правом та не направили до суду відзив на позовну заяву. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.01.2019 року близько 14 год. 20 хв. на трасі М-15 «Одеса - Рені» на 98 км. Саратського р-ну біля с. Миколаївка-Новоросійська, Одеської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участі маршрутного таксі «VOLKSWAGEN LT 35», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] , та автомобіля «BMW», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП пасажирка автомобіля [PERSON] , [INFO] від отриманих тілесних ушкоджень померла. Позивач є мамою загиблої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] 30.04.2020 року [PERSON] вироком Саратського районного суду Одеської області (справа №513/667/19) було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 286 КК України. Одеським апеляційним судом вирок Саратського районного суду Одеської області залишено без змін. Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 21.01.2021 року зазначив, що доведеність винуватості [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, а також призначене покарання в касаційній скарзі не оспорювалось. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АМ/3494000, який діяв на момент настання ДТП. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки). Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із п. 23.1. ст. 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого». Судом встановлено, що смерть потерпілого настала на місці дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди. Так, шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завданої здоров`ю особи (постанови Верховного Суду у справах: №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року). Пунктом 27.3. Закону, в редакції чинній на дату ДТП, встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. [PERSON] має право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] так як є єдиним близьким родичем. На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 гривні. З урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 50076.00 грн. (4173*12=50076). Згідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Отже, позивач має право на отримання страхового відшкодування, в порядку пункту 27.3. Закону, у розмірі 50076.00 грн. Згідно пункту 27.4. статті 27 Закону, в редакції чинній на дату ДТП, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 02 лютого 2019 року [PERSON] понесла витрати у сумі 26550.00 грн. на організацію та проведення поховання, що підтверджується товарним чеком №043001 від 02.02.2019 року, накладною №2 від 02.02.2019 року та договором-замовлення на організацію та проведення поховання від 02.02.2019 року, що містяться в матеріалах справи. Отже, позивач має право на отримання страхового відшкодування, в порядку пункту 27.4. Закону, у розмірі 26550.00 грн. Відповідно до статті 22 Закону, в редакції чинній на дату ДТП, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п.23.1 ст.23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до пункту 27.1 статті 27 Закону, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2 ст.27 Закону). Тобто зазначеною нормою Закону, встановлений мінімально гарантований розмір страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті (п. 5 ч. 2 ст. 1200 ЦК України). В розумінні вище наведеної норми ЦК України, позивач є особою, яка, за життя своєї дочки, була на її утриманні та мала право на утримання, оскільки досягла пенсійного віку встановленого законом у 2010 році та відносилась до непрацездатних осіб, та є особою з інвалідністю III групи з 1995 року, що підтверджується пенсійним посвідченням Серія [NUMBER] виданого 04.01.2018 року та довідкою з Ізмаїльського об`єднаного управління пенсійного фонду України Одеської області від 05.03.2019 року №740, а тому підпадає під дію частини 1 статті 1200 ЦК України. Факт досягнення пенсійного віку Позивачем підтверджується статтею 12 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», згідно якої право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. Отже, з наведеного вище слідує те, що позивач є особою пенсійного віку та особою з інвалідністю III групи, якого він досягнув на момент настання ДТП. Позивач разом із дочкою проживала та вели спільне господарство, що підтверджується довідкою №129 від 13.02.2019 року виданою Дмитрівською сільською радою Одеської області. Таким чином, позивач є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю дочки - [PERSON] , оскільки на день її смерті був на її утриманні та мала право на одержання від неї утримання. Пунктом 27.2. статті 27 Закону (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманням одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 грн. Отже, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою Позивачем годувальника становить 150228 грн. (4173*36=150228). Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що судом встановлено, що позивачу було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, відповідальність винуватої особи була застрахована у ПрАТ «Просто-Страхування», суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме слід стягнути з ПрАТ «Просто-Страхування» на користь позивача 50076,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; 26550,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на поховання; 150228,00 грн. в рахунок відшкодування витрат у зв`язку втратою годувальника. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь державного бюджету підлягає стягненню судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved