Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з останнього на його користь аліменти у розмірі 4000 грн., але не менше ніж 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з дня подання позову. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач є його батьком, який матеріальної допомоги на його утримання не надає. У 2017 році позивач зарахований на денну форму навчання до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ та є студентом ІІ курсу, термін навчання до 30 серпня 2021 року. Усі витрати по його утриманню несе його матір, при цьому відповідач ніяким чином не приймає участі у його утриманні, хоча позивач потребує такої допомоги. Тому позивач вимушений звернутися до суду із відповідним позовом. Позивач надав до суду заяву, у якій просив цивільну справу розглядати без фіксації технічними засобами за наявними у справі доказами, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив стягнути з відповідача аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку) відповідача. Від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, судові витрати просив покласти на позивача та відповідача порівну. Згідно із приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. У судовому засіданні встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що батьки позивача [PERSON]. (до укладення шлюбу [PERSON]) і [PERSON] перебували у шлюбі. [INFO] у них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 14 липня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська (а.с.12). Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано 31 жовтня 2007 року (а.с.16). У подальшому [PERSON] змінив своє прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про зміну імені [NUMBER], виданого 20 серпня 2016 року Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.11). Згідно із довідкою від 18 червня 2018 року № 3101 [PERSON] у 2017 році вступив до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ та навчається на І курсі юридичного факультету денної форми навчання на контрактній основі (а.с.10). Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо урегульовані наступним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 3 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги обґрунтованість позовної заяви [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, враховуючи фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved