Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 17.02.2006 між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №09166-007/06Р, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит на загальну суму 28 500 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] того ж дня був укладений договір поруки №09166-007/06р, відповідно до умов якого він зобов'язувався солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов'язання відповідачем [PERSON] за кредитним договором, що передбачено п.1.1. Договору поруки. Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим станом на 07.04.2016 виникла заборгованість за кредитним договором №09166-007/06Р від 17.02.2006 в розмірі 23898,84 доларів США, яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, а також судові витрати по справі. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2017 року відкрито провадження по справі та справа призначена до судового розгляду. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області ухвала від 11 січня 2017 року про відкриття провадження по справі скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2018 року цивільну справу передано на розгляд по підсудності до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою від 29 березня 2018 року справу прийнято до свого провадження та визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29 травня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 14 червня 2018 року зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід судді Подорець О.Б. Ухвалою від 20 червня 2018 року відновлено провадження у справі. 27 липня 2018 року розглянуто справу по суті та ухвалено рішення. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. Так, справа по суті розглянута протягом строку поза межами встановленими ЦПК України у зв'язку із оскарженням до апеляційної інстанції процесуальних документів стороною відповідача, передачею справу з одного суду до іншого, неявкою учасників справи тощо. Позовна заява подана позивачем ПАТ КБ «Правекс-Банк» у 2016 році, проте 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з обставин викладених у ньому. Зокрема, пояснив, що між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №09166-007/06Р, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит на загальну суму 28 500 доларів США. Водночас між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено 17.02.2006 договір поруки. Оскільки за даним кредитним договором виникла заборгованість, а відповідальність перед банком встановлена солідарна, то позивач звернувся до суду з цим позовом. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання 27.07.2018 не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Судове повідомлення про призначення справи до розгляду на 27 липня 2018 року було направлено на адресу відповідача, наявного в матеріалах справи, проте відомості щодо вручення судового повідомлення до початку розгляду справи до суду не надійшло. Представник відповідача [PERSON] повідомлений під розпис у суді. Крім того, інформація про рух справи, у порядку ч.3 ст.8 ЦПК України, була розміщена на офіційному веб-сайті Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. У відповідності до п.6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. За змістом ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та вимог ч.4 ст.10 ЦПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи. Також, у рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших учасників справи, тому суд, з огляду на те, що справа перебуває у провадженні судів з грудня 2016 року, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON], відповідача [PERSON] та його представника. Вислухавши учасників справи, розглянувши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 17.02.2006 між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №09166-007/06Р, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит на загальну суму 28 500 доларів США (а.с.6-8). Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК). Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за ним станом на 07 квітня 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором №09166-007/06Р від 17.02.2006, яка складається з наступного: 16750,00 доларів США заборгованість за кредитом, 4790,86 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, а всього 23898,84 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №09166-007/06Р від 17.02.2006 між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №09166-007/06р від 17 лютого 2006 року, відповідно до умов якого він зобов'язувався солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов'язання відповідачем [PERSON] за кредитним договором (п.1.1 Договору поруки) (а.с.11). Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. З системного аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Водночас, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Як вбачається з умов кредитного договору №09166-007/06Р від 17.02.2006 щомісячний платіж за кредитним договором складає 125 доларів США щомісячно до 10 числа місяця (п.4.1 Кредитного договору). Так, позов подано до суду 16.12.2016, що вбачається зі штампу на конверті, вимога про стягнення заборгованості заявлена станом на 07.04.2016, а отже з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по 5-ти платежах (125 доларів США х 5), а всього 625 доларів США, тоді як по іншим платежам Банком пропущено строк звернення до суду з вимогами до поручителя. Підсумовуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково, а саме слід стягнути зі [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором №09166-007/06Р від 17.02.2006, яка виникла станом на 07.04.2016, та яка складається із суми кредиту в розмірі 16750,00 доларів США, що в еквіваленті складає 446387,50 грн., суми відсотків в розмірі 4790,86 доларів США, що в еквіваленті складає 127676,42 грн., а всього в розмірі 21 540 доларів США 86 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на 27.07.2018 складає 574 063 грн. 92 коп., з якої солідарному стягненню зі [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» підлягає заборгованість в розмірі 625 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 27.07.2018 складає 16 656 грн. 25 коп. В іншій частині позову слід відмовити. З урахуванням результату розгляду справи, вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати з відповідачів підлягають стягненню пропорційно задоволених позовних вимог, а саме зі [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 7662 грн. 27 коп., з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» - 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial