Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

У квітні 2020 року акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») звернулося до суду із даним позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на свою користь суму боргу у вигляді інфляційних втрат та 3 % річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з березня 2017 року по лютий 2019 року у розмірі 95\~740 грн. 35 коп., а також судові витрати у розмірі 2\~102 грн. 00 коп. В обґрунтування позову зазначалося про те, що 07 серпня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 15/04/721к-07, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 252\~500 грн. 00 коп. зі сплатою 17,45 % річних на строк до 06 серпня 2018 року. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 січня 2014 року із [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 272\~363 грн. 09 коп. у межах вартості спадкового майна. На підставі вказаного судового рішення позивачем 22 квітня 2014 року отримано виконавчий лист та пред`явлено його до виконання. Разом з тим, відповідач судове рішення, що набрало законної сили виконанню не виконує, що є підставою для нарахування позивачем інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з березня 2017 року по лютий 2019 року відповідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України. З підстав стягнення інфляційних втрат та 3 % річних позивач звернувся до суду. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 10 липня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. 21 липня 2020 року позивачем подано відповідь на відзив. У судовому засіданні представник позивача АТ «Універсал Банк» - Приходько Л.А. позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що відповідач не є позичальником за кредитним договором, а тому не повинна відповідати за зобов`язаннями. При цьому вирішуючи питання про стягнення коштів із [PERSON] слід керуватися положеннями цивільного законодавства, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора лише у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Крім того, спадкоємці повинні погасити нараховані відсотки і неустойку лише у тому випадку, якщо вони вчинені за життя позичальника (спадкодавця). Рішення суду не припиняє зобов`язання, про те зобов`язання за кредитним договором змінилося ще до постановлення судового рішення. Зокрема, трансформація зобов`язання за кредитним договором відбулася у зв`язку зі смертю позичальника, отже у відповідача виник обов`язок погашення суми боргу лише у межах спадкового майна. Вартість успадкованого відповідачем майна складає 162\~581 грн. 00 коп., всього за рішенням суду погашено заборгованість у розмірі 7\~278 грн. 40 коп., таким чином заборгованість складає 155\~302 грн. 60 коп. Просять відмовити у задоволенні даного позову. Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача та її представника, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 07 серпня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 15/04/721к-07/, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 252\~500 грн. 00 коп. зі сплатою 17,45 % річних на строк до 06 серпня 2018 року. Взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами позичальник не виконував, з цих підстав ПАТ «Універсал Банк» у травні 2013 року звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 січня 2014 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2013 року у частині задоволення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 272\~363 грн. 09 коп., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] вищевказане рішення суду, що набрало законної сили не виконала, проти чого особисто не заперечила у судовому засіданні. Відповідно до розрахунку за період з березня 2017 року по лютий 2020 року відповідачу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України нараховано інфляційні втрати у розмірі - 71\~788 грн. 87 коп.; 3 % річних за вищевказаний період становить - 23\~951 грн. 48 коп. Наданий позивачем розрахунок сум, проведений із дотримання вимог діючого законодавства, перевірений судом та приймається до уваги. При цьому відповідач, маючи об`єктивну можливість, правом подати до суду контр-розрахунок не скористалася та не спростувала його. Відповідно до частини п`ятої статті 11\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Предметом позову у даній справі є стягнення грошових коштів на підставі статті 625\~ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих за невиконання грошового зобов`язання (рішення суду) за період з березня 2017 року лютий 2020 року. Відповідно до частини першої статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до частини першої статті 598\~ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 611\~ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною другою статті 625\~ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625\~ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Таким чином, правовий аналіз норм статей 509, 541, 543, 625\~ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення з боржників коштів, яке вони не виконали, не звільняє їх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), відступаючи від висновку Верховного Суду України, зокрема викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче\~провадження» і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Частиною першою статті 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої статті 77\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Наведені стороною відповідача заперечення щодо відсутності між сторонами зобов`язальних відносин, доводів позивача не спростовують, оскільки у даному випадку предметом спору є стягнення грошових коштів на підставі статті 625\~ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих за невиконання рішення суду, що набрало законної сили. Норма статті 1282 ЦК України до вказаних правовідносин застосуванню також не підлягає. У ході розгляду справи відповідачем подано заяву про застосування строків давності з посиланням на норми частини другої статті 1281 ЦК України, якою передбачено, що кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкодавця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Свідоцтво про право на спадщину відповідачем отримано 14 та 21 серпня 2013 року. Разом з тим, суд зазначає, що правові підстави для застосування строків передбачених статтею 1281 ЦК України у даній справі відсутні, виходячи із характеру спірних правовідносин. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість даного позову та його задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2\~102 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved