Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 27.07.2007 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області зроблено запис №279. Від шлюбу мають малолітніх дітей Віталія, [INFO], та Анну, [INFO]. Спільне життя не склалося, спільного господарства не ведуть, а сімя існує формально. Діти перебувають на утриманні позивача, спору про поділ спільного майна, набутого у шлюбі немає. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідач позовних вимог не визнав, заперечував проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ОЛ №020996, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27.07.2007 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №279. Прізвище після реєстрації шлюбу Король. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], який народився 23.11.2007 року, та доньку Анну, [INFO]. Сторони не заперечували дані факти, тому згідно статті 61 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. У судовому засіданні відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, скористався своїм правом та просив надати строк на примирення з позивачем. Суд надав відповідачу строк на примирення, проте позивач та відповідач не примирилися, про що у судовому засіданні зазначила позивач та вказала, що збереження родини неможливе. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Суд дійшов висновку, що примирення та збереження сім'ї є неможливим, оскільки позивач категорично відмовляється бути у шлюбі та проживати з відповідачем, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено, так як строни проживають тривалий час окремо, позивач одна виховує та забезпечує дітей, а шлюб має лише формальний характер, тому збереження родини суперечило б інтересам сторін. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, позивач користується своїм правом на вибір призівища, тому дана позовна вимога підлягає задоволенню. Відповідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Платіжне доручення від 25.07.2016 року підтверджує те, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved