Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

у квітні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з метою отримання банківських послуг, відповідач підписала заяву без номера від 16.11.2006 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 250,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Оскільки відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконує, а тому утворилася заборгованість. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 35828,07 грн. та судовий збір. Ухвалою суду від 04.05.2020 р. по даній справі відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 85). Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи і винесення заочного рішення суду (а.с.75). Відповідачка також подала заяву про розгляд справи за її відсутності та при вирішенні спору покладається на розсуд суду (а.с. 92). Виходячи з викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторінь та дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 16.11.2006 р. [PERSON] підписала заяву, відповідно до якої своїм підписом погодилася на те, що заява з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк видав Клієнту картку Кредитка «Універсальна», з кредитним лімітом у розмірі 250,00 грн, з базовою відсотковою ставкою 3,0 % на місяць. Також зазначено, що вона ознайомлена та згодна з умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку (а.с.40). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] відповідачки по справі вбачається, що старт карткового рахунку датований 17.11.2006 р. з встановленням кредитного ліміту у розмірі 250,00 грн, в подальшому кредитний ліміт збільшувався, зокрема 13.04.2007 р. 1300,00 грн, 13.08.2007 р. 2500,00 грн, 28.03.2008 р. 4000,00 грн, 11.02.2009 р. 3800,00 грн, 20.08.2011 р. 4400,00 грн, 31.01.2017 р. 5200,00 грн, 01.11.2018 р. 10000,00 грн, а 13.05.2019 р. був зменшений до 0,00 грн (а.с.39). Як видно з інформації наданої представником позивача, що між ним та відповідачкою було укладено кредитний договір №б/н, за яким було надано 9 кредитних карток, за якими здійснювались банківські операції, що вбачається з виписки по рахунках (а.с.28-38). За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно з ч.1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 22.03.2020 р. заборгованість відповідачки за даним кредитним договором перед банком становить 35828,07 грн., з яких: 19322,71 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7695,55 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 6627,52 грн. пеня; 2182,29 грн. - заборгованість по судовим штрафам (а.с.5-27). Розглядаючи доводи позивача про стягнення заборгованості по кредитному договору, суд зазначає, що відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1\~ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551\~ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 16.11.2006 року (а.с.40) відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом та відсотках за ст. 625 ЦК України, стягнути заборгованість за пенею і штрафами, при цьому, обґрунтовуючи право вимоги Умовами договору. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці додані до позову Умови надання кредиту розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та зафіксовані, саме в тих документах, що додані банком до позовної заяви. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019р., банк повинен повідомити споживача про умови кредитування та узгодити з ним саме ті умови, про які вважав узгодженими банк. Отже, оскільки додані банком Умови та правила надання банківських послуг, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви про приєднання, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність про стягнення пені та штрафу, а відтак позов в частині стягнення пені та штрафу є безпідставним та задоволенню не підлягає. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За таких обставин, враховуючи, що відповідачка не виконала належним чином зобов`язання перед банком, позивач внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти, які видав відповідачу на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, у зв`язку з чим з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором без номера від 16.11.2006р., яка виникла станом на 22.03.2020р. та складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19322,71 грн та відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України. Так, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У своєму розрахунку банк навів розрахунок відсотків за ст. 625 ЦК України, що становить 7695,55 грн (а.с.27). Натомість суд не погоджується з зазначеним розрахунком, оскільки за базову відсоткову ставку банк взяв 84% замість установлених законом 3%. Отже, оскільки з наданих розрахунків прострочена заборгованість стала виникати з жовтня 2019 року і щомісячно сума збільшувалася до 22.03.2020р. (дата станом на яку банком проведено розрахунок), а тому розрахунок слід проводити виходячи з кількості днів прострочення за кожною сумою. Отже розрахунок 3% річних буде таким: 1)19122,71 грн (прострочена заборгованість, яка виникла на 01.10.2019р.) х (3% х 31 (кількість днів прострочення до листопада 2019 року) /365)/100% = 48,70 грн (за жовтень 2019 року); 2)19202,71 грн (прострочена заборгованість, яка виникла на 01.11.2019р.) х (3% х 30/365)/100% = 47,30 грн (за листопад 2019 року); 3)19232,71 грн (прострочена заборгованість, яка виникла на 01.12.2019р.) х (3% х 31/365)/100% = 49,00 грн (за грудень 2019 року); 4)19262,71 грн (прострочена заборгованість, яка виникла на 01.01.2020р.) х (3% х 31/365)/100% = 49,10 грн (за січень 2020 року); 5)19292,71 грн (прострочена заборгованість, яка виникла на 01.02.2020р.) х (3% х 29/365)/100% = 46,00 грн (за лютий 2020 року); 6)19322,71 грн (прострочена заборгованість, яка виникла на 01.03.2020р.) х (3% х 22/365)/100% = 34,90 грн (за березень 2020 року). За таких обставин, загальний розмір заборгованості за відсотками розрахованими відповідно до ст. 625 ЦК України становить 275 грн, а тому саме цю суму відсотків слід стягнути з відповідачки одночасно з тілом кредиту в розмірі 19322,71 грн, а всього 19597,71 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір пропорційно до задоволеної частини позову в розмірі 1149,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial