Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

У липні 2015 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що за час перебування у шлюбі з [PERSON] вони за спільні сімейні кошти придбали квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу за їх спільною згодою було укладено на ім'я чоловіка, нею було надано нотаріально посвідчену згоду на придбання квартири. Проте, відповідач не визнає право сумісної з позивачем власності на квартиру. Крім того, за час спільного проживання у шлюбі ними були придбані в квартиру меблі та побутова техніка. В подальшому спільне життя не склалось, шлюбно-сімейні стосунки між ними були припинені. Просила суд, визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Позивач та її представник у судове засіданні не прибули, попередньо надіславши до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлялась у відповідності до положень ст. 74 ЦПК України - за адресою місця проживання чи місця перебування фізичної особи, зареєстрованої у встановленому законом порядку та через оголошення в газеті «Зоря Полтавщини».Про причини неявки суд не повідомляв. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку приходить до наступного. Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е., зареєстровано в реєстрі за №1558, за спільні сімейні кошти придбав у власність квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу за спільною згодою подружжя було укладено на ім'я чоловіка. Позивачем було надано нотаріально посвідчену згоду на укладення даного договору. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при вирішення спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно набутого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. Згідно п.п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного суду України поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст. 65 СК України зазначено, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина та чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово. Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Як вбачається із матеріалів справи, та пояснень позивача у справі договір купівлі-продажу квартири був укладений з метою поліпшення житлових умов сім'ї. Тому суд дійшов висновку, що вказаний договір був укладений в інтересах сім'ї. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або у порядку спадкування, майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що квартиру [ADDRESS] сторонами у справі придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі, це майно не може вважатися роздільним майном, оскільки набуте за спільні кошти подружжя. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем подано копію квитанції про отримання представником, адвокатом Дворником О.В. 1000 грн., як оплату за надання юридичних послуг та розрахунок цих витрат, які вона просила стягнути з відповідача. Вказані відносини регулюються також Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року. Згідно статті 1 зазначеного Закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. та судовий збір у сумі 1475,85 грн., сплачений позивачем при звернення до суду.

Outcome: approved