Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач [PERSON] (далі-позивач) звернувся до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення коштів. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 20 грудня 2010 року відповідач позичив у позивача в борг 15000,00 доларів США, строком до 20.02.2015 року, що підтверджується розпискою від 20.12.2010 року та договором позики грошей від 20.12.2010 року. Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується його підписом та нотаріально завіреними заявами свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідач свої зобов'язання не виконав, грошових коштів не повернув, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду. Тому позивач просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 395100,00 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Гуменюк А.І. від 12 грудня 2016 року було відкрито провадження у справі. Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2017 року здійснено перерозподіл даної справи у зв'язку із звільненням судді Гуменюк А.І. у відставку. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. від 21.11.2018 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 13.03.2018 року справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 13.06.2018 року. 16.05.2018 року до суду надійшло клопотання представника Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про залучення ПАТ «Сбербанк», Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві в якості третіх осіб у даній справі, зазначивши, що стягнення суми боргу шляхом права власності на транспортний засіб, вплине на права ПАТ «Сбербанк», оскільки, банк має намір звернути стягнення на автомобіль в іншій справі та призведе до труднощів у виконанні рішення суду. Ухвалою суду від 13.06.2018 року у задоволенні клопотання представника Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про залучення ПАТ «Сбербанк», Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - відмовлено. Крім того, у червні 2018 року представник позивача подав заяву, у якій просить суд забезпечити позов, шляхом накладення арешту на автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER], зареєстрований в УДАІ ГУ МВС в м. Києві та належить на праві власності [PERSON]; заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER], зареєстрований в УДАІ ГУ МВС в м. Києві та належить на праві власності [PERSON]. Ухвалою суду від 10.07.2018 року вжито заходів для забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] ([INFO], [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]) до [PERSON] ([INFO], [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]) про стягнення боргу; накладено арешт на Toyota Land Cruiser Prado, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER], зареєстрований в УДАІ ГУ МВС в м. Києві, належить на праві власності [PERSON]; заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER], зареєстрований в УДАІ ГУ МВС в м. Києві та належить на праві власності [PERSON]. Ухвалою від 13.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 31.10.2018 року представником позивача подано клопотання про зміну позовних вимог, в задоволенні якого протокольною ухвалою від 01.11.2018 року було відмовлено. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики грошей, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти в розмірі 15000,00 доларів США та зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів до 20.02.2015 року, з метою забезпечення виконання вищевказаних зобов'язань позичальник передає у заставу позикодавцю належний йому автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER] (а.с. 4-5). У відповідності п. 3 договору позики, факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноруч написаною позичальником, відповідач зобов'язався повернути грошові кошти в строк до 20.02.2015 року включно в розмірі 15000,00 доларів США у місті Переяслав-Хмельницький, Київської області (а.с. 4). Крім того, факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується нотаріально завіреними заявами свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7-8). Як зазначає позивач, відповідач свої зобов'язання не виконав, грошових коштів не повернув, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду. Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку встановлені договором. Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, за якими відповідач набув безпідставно грошові кошти позивача, а останній мав їх повернути, проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по поверненню коштів відповідач їх належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла прострочена заборгованість. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач зобов'язання за договором позики від 20.12.2010 року не виконав, у звязку з чим повинен повернути позивачу борг у розмірі 399051,00 грн., тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3951,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved