Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 113\~603,37 грн. Позивач просила суд слухати справу без її участі (а.с. 47). Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності (а.с. 18), у письмових поясненнях (а.с. 32-34) зазначала наступне: на підставі договору купівлі-продажу права вимоги № 0030-30/03/15 від 30 березня 2015 р. до позивача - нового кредитора - перейшло право вимоги до боржників первісного кредитора - [PERSON], зокрема, і до [PERSON], який не сплатив за придбаний у [PERSON] транспортний засіб. Представник звертала увагу суду на те, що грошові кошти від відповідача не надходили ні готівкою у касу підприємця, ні на його розрахунковий рахунок. Договір № 01-20/02 від 20.02.2012р. купівлі-продажу транспортного засобу діє до 31 грудня 2014 року, і у цей строк відповідач мав розрахуватися за автомобіль [PERSON], 2005 року виробництва. Посилаючись на зазначені обставини та статті 512, 514, 525, 526, 629, 638 ЦК України, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 62\~860,00 грн. основного боргу, 44\~630,60 грн. інфляційних втрат та 6\~112,77 грн. 3% річних від простроченої суми за період з 20.02.2012р. по 20.05.2015р. включно (а.с. 17). Відповідач просив суд слухати справу без його участі (а.с. 72). Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що [PERSON] розрахувався у день укладення договору купівлі-продажу автомобіля і його приймання-передачі 20.02.2012р. Представник надав суду оригінал договору та акту приймання-передачі і пояснив, що текст оригіналу договору відрізняється від фотокопії договору, який надала суду позивач; підпис [PERSON], що міститься на фотокопії, підроблений. Треті особи [PERSON] та [PERSON] просили суд слухати справу без їх участі (а.с. 57,65). Представник [PERSON] суду у письмових поясненнях (а.с. 48-49) повідомив про те, що грошові кошти від відповідача за придбаний автомобіль ні на рахунки, ні готівкою не надходили, що підтверджується, зокрема, актами податкових перевірок. 18.09.2014р. на підставі договору купівлі-продажу права вимоги позивач [PERSON] набула права кредитора і має право вимагати від [PERSON] сплати боргу (а.с. 48-49). Третя особа [PERSON] суду пояснив письмово, що 30.12.2010р. він уклав із [PERSON] договір комісії, відповідно до умов якого [PERSON] брав на себе зобовязання з реалізації автомобіля [PERSON], 2005 року випуску. До цього часу [PERSON] з ним за автомобіль не розрахувався (а.с. 66). Суд, вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши надані докази, встановив такі фактичні обставини справи: 20 лютого 2012 року на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 01-20/02 фізична особа-підприємець [PERSON] продав, а [PERSON] купив автомобіль [PERSON], 2005 року виробництва за 62\~860,00 грн. У той же день сторони склали акт приймання-передачі автомобіля, і продавець видав покупцю довідку-рахунок № 028742 (а.с. 11-13). ФОП [PERSON] продав автомобіль як комісіонер, від власного імені, але за рахунок комітента [PERSON] на підставі договору комісії від 30 грудня 2010 року (а.с. 59,60) та специфікації до нього (а.с. 61). 30 березня 2015 року ФОП [PERSON] передав своє право вимоги, що «випливає з Контракту, укладеного між Первісним кредитором та Боржником, а також Договорами забезпечення (у разі їх наявності)». Згідно пункту 2.4 Договору купівлі-продажу права вимоги від 30 березня 2015 року заборгованість Боржника перед Первісним кредитором становить 62 860,00 грн. (а.с. 4-6,8). Ні Договір, ні акт прийому-передачі права вимоги не містять посилання на те, на підставі якого саме Контракту і у якого Боржника виникли зобовязання на зазначену суму. 1 квітня 2015 року представник нового кредитора направив [PERSON] вимогу про сплату заборгованості за договором купівлі-продажу автомобіля [PERSON], 2005 року виробництва. З метою усунення протиріч і розбіжностей, суд своєю ухвалою від 8 вересня 2015 року за клопотанням представника відповідача витребував у позивача оригінал договору купівлі-продажу автомобіля [PERSON] від 20 лютого 2012 року № 01-20/02, оскільки текст в оригінальному примірнику договору, який зберігається у [PERSON], не збігається із текстом фотокопії договору, який надала позивач (а.с.69). Підписи від імені покупця явно різняться. Проте позивач вважала, що надання такого доказу суду є зайвим, оскільки відповідач договір не оспорює. Єдиним доказом сплати за автомобіль, на думку позивача, є платіжний документ, який відповідач не надав (а.с. 89-90). Відповідно до статей 10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом… Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 3 статі 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінивши докази, що надані сторонами, суд прийшов до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає. Так, [PERSON] не надав суду платіжного документу, але пояснив, що сплатив вартість автомобіля готівкою, після чого отримав автомобіль і довідку-рахунок, де було зазначено, що гроші в сумі 62\~860,00 грн. одержані касою торгівельної організації. Насправді, договір купівлі-продажу повністю виконувався у момент його підписання сторонами і не містив умови про те, що «термін його дії до 31 грудня 2014 року» іне передбачав можливості розстрочки або відстрочки сплати за придбаний автомобіль. Квитанція про оплату йому не видавалась. Вирішуючи спір, суд виходить з належного доказу, яким є оригінальний примірник договору, який зберігається у відповідача і який суд оглянув у судовому засіданні (а.с. 77). Такі докази, як акти податкової перевірки та наказ про проведення службового розслідування належно підтверджують факти порушення бухгалтерської дисципліни фізичною особою-підприємцем [PERSON], але не підтверджують, що договір укладався з розстрочкою чи відстрочкою платежа за придбаний автомобіль. Суд зважає також на те, що позов заявлений поза межами встановленого законом трирічного строку позовної давності. Відповідач заявив про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (а.с. 91). Підстав для поновлення строку суд не встановив. На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,-

Outcome: dismissed