Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.09.2014 року вона із відповідачем зареєструвала шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги, розходження поглядів на сімейні відносини. Сторони втратили можливість будувати свої відносини на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент [PERSON] проживає з дитиною окремо від чоловіка і вважає, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються досить тривалий час, а спроби примирення між подружжям в минулому не принесли жодних результатів. Позивач в судове засідання не з'явилася, разом з тим, від позивача та її представника надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому за згоди позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 13.09.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, про що 13 вересня 2014 року складено відповідний актовий запис №2237 (а.с. 5). Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що сторони сімейні відносини не підтримують, не ведуть спільного господарства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved