Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 30.08.2013 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Київ, актовий запис №2130, мотивуючи вимоги тим, що у неї з відповідачем сімейне життя не склалось, можливості зберегти сім'ю не має, у шлюбі постійно виникали сварки, сторони втратили почуття любові та довіри один до одного. Подружні відносини припинено, спільне господарство не ведеться, спору про спільне майно немає. У судовому засіданні 17.11.2016 р. позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, суду пояснила, що вона та відповідач окремо мешкають та не ведуть спільне господарство з 15.02.2015 р. 19.12.2016 р. подала письмові пояснення по справі, суду пояснила, що, починаючи з березня 2016 р. фактично проживає однією сім'єю з іншим чоловіком, просить позовні вимоги задовольнити, розглядати справу у її відсутність. Відповідач у судовому засіданні 17.11.2016 р. проти задоволення позову заперечував, просив суд дати час на примирення. У судове засідання 20.12.2016 р. відповідач не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву до суду не подавав, повідомлен про час та місце розгляду справи належним чином у відповідності до ч.6 ст. 74 ЦПК України (а.с.37). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 30.08.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 30.08.2013 р. (а.с.3). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження [NUMBER] від 30.01.2016 р. (а.с. 4). Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з лютого 2015 року, з березня 2016 р. позивач фактично проживає однією сім'єю з іншим чоловіком. Питання щодо розподілу спільного майна вирішення у судовому порядку не потребує. Частиною 1 статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1,2 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. За ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Загальна декларація прав людини у ч.2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих хто одружується. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки не можуть, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved