Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на його користь: заборгованість за розпискою від 02 липня 2019 року у розмірі 104\~800,00 грн.; заборгованість за розпискою від 10 липня 2021 року у розмірі 27\~316,00 грн., що є еквівалентом 1\~000,00 доларів США за курсом НБУ на день подання позову, а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 02 липня 2019 року [PERSON] позичив у нього грошові кошти у сумі 104 800,00 грн., про що надав розписку. 10 липня 2019 року [PERSON] позичив у нього грошові кошти у сумі 1\~000,00 доларів США, про що надав розписку. Щодо строку повернення боргу вони не домовлялися, відповідач сказав, що поверне гроші як тільки зможе. 03 червня 2021 року позивач направив відповідачу претензії щодо повернення позичених грошей. Лист з претензією повернувся за закінченням терміну зберігання 18 червня 2021 року. Відповідач гроші не повернув, відповіді позивач також не отримав. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. З огляду на те, що надані суду розписки не містять у собі висловів щодо того, що гроші передані в якості дарунку, то такі кошти мають бути повернуті позивачу. У зв`язку з цим для захисту своїх порушених прав позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02 липня 2019 року [PERSON] взяв\~у [PERSON] \~грошові кошти\~у розмірі\~104\~800,00\~грн.,\~що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 02 липня 2019 року (а.с. 8). Крім того,\~10\~липня 2019\~року [PERSON] \~взяв у\~ [PERSON] грошові\~кошти у\~розмірі 1\~000,00\~доларів США,\~що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 10 липня 2019 року (а.с. 8). У вказаних розписках строк повернення відповідачем позивачу боргу обумовлено не було. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Розписка за своєю суттю є документом, який укладається у довільній формі та є доказом укладення між сторонами договору позики. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що позивач передав відповідачу обумовлені суми грошових коштів, що підтверджується вищевказаними розписками відповідача [PERSON] від 02 липня 2019 року та від 10 липня 2019 року. 28 травня 2021 року [PERSON] звертався до ЧЧ Відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про те, що 02 липня 2019 року по вул. Криворізька [PERSON] взяв в борг кошти та до теперішнього часу не повертає, що підтверджується Талоном-повідомленням єдиного обліку № 11600 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с. 14). 03 червня 2021 року позивачем на адресу відповідача за допомогою засобів поштового зв`язку було направлено Претензії від 28 травня 2021 року з вимогою повернути борг за розпискою від 02 липня 2019 року у сумі 104\~800,00 грн. у строк не більше 7 днів з дати отримання цього листа (а.с. 10) та з вимогою повернути борг за розпискою від 10 липня 2019 року у сумі 1\~000,00 доларів США строк не більше 7 днів з дати отримання цього листа (а.с. 11). Однак, конверт повернувся на адресу позивача за закінченням терміну зберігання (а.с. 12, 13). Отже, відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання, та не повернув позивачу [PERSON] отримані грошові кошти. Таким чином, судом встановлено, що на теперішній час сума неповернутих грошових коштів за розпискою від 02 липня 2019 року становить 104\~800,00 грн., а за розпискою від 10 липня 2021 року 1\~000,00 доларів США. Позивач зазначив, що відповідач гроші не повертає. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач вирішив скористатись правом вимоги та 16 липня 2021 року звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. З огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не повернув суми отриманих ним грошових коштів, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими. При цьому, згідно зі статтею 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року N 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Згідно роз`яснень наданих у пункті 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, відповідно до частини першої\~статті 192 ЦК\~законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Сума заборгованості відповідача за розпискою від 10 липня 2019 року становить 1 000,00 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача заборгованість за розпискою від 10 липня 2019 року у грошовій одиниці України гривні (у розмірі 27\~316,00 грн.), в еквіваленті 1\~000,00 доларів США за курсом НБУ на день подання позову. Позивач звернувся до суду з даним позовом 16 липня 2021 року, офіційний курс валюти встановлений НБУ на вказану дату становив: 1 долар США 27,29 грн. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 10 липня 2019 року у розмірі 1 000,00 доларів США х 27,29 грн. в межах заявлених позовних вимог станом на 16 липня 2021 року дорівнює 27\~290,00 грн. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів наданих за розпискою, яке підлягає судовому захисту. З урахуванням всього вищевикладеного суд приходить до висновку, що з [PERSON] на\~користь [PERSON] слід стягнути заборгованість за розпискою від 02 липня 2019 року у розмірі 104\~800,00\~грн.\~та заборгованість\~за розпискою\~від 10\~липня 2019\~року у\~розмірі 27\~290,00\~грн.,\~що разом\~становить 132\~090,00\~грн., а отже позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Крім того, відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково на загальну суму 132\~090,00 грн., то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1\~320,90 грн. На підставі ст.ст. 192, 207, 525, 526, 610, 612, 1046-1049 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial