Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з вищеозначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 грудня 2015 року близько 14 год.25 хв. У м. Суми по вул. 20 років Перемоги, в районі перехрестя з вул. Петропавлівська, [PERSON] (далі відповідач-1), керуючи транспортним засобом автомобілем ВАЗ-2109, реєстраційний номер [NUMBER] під час руху, не витримавши безпечної швидкості, допустив наїзд на бордюрний камінь та в подальшому по інерціїї допустив зіткнення з автомобілем „Volkswagen Transporter 2.5TDI реєстраційний номер ВМ 3030АК. В результаті огляду його автомобіля виявлено пошкодження бокової лівої частини. Відповідач визнав свою вину, постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.01.2016 року притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та погодився відшкодувати всі завдані збитки. За участю відповідача та представника страхової компанії відповідачем-2, з якою відповідачем-1 було укладено обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, було складено та підписано [PERSON] повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та акт огляду транспортного засобу. За заявою про виплату страхового відшкодування від 19.04.2016 страховою компанією було відшкодовано 28319,36 грн. При зверненні з вимогою про отримання висновку, на підставі якого позивачу сплачена сама така сума страхового відшкодування, залишалась без задоволення. Звітом №81-16 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу від 21.04.2016 р. вартість матеріального збитку насеннного позивачу внаслідок ДТП 27.12.2015 року складає 46 674,34 грн. Накладною №27/04/1 виданим ФОП [PERSON] встановлена вартість пошкодженої лівої частини автомобіля, а також перелік та вартість робіт, матеріалів, повязаних з заміною і загальна вартість склала 59700 грн., яка була виплачена товарними чеками. Позивач вважає, що стягненню підлягає з Відповідача -2 на його користь 21680,64 грн. матеріальної шкоди, як різниця між страхової сумою, встановленою ст.9 Закону України „Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників іноземних транспортних засобів , тобто межа встановлена у розмірі 50000 грн. та сумою страхового відшкодування у розмірі 28319,36 грн., сплаченої позивачу Відповідачем-2. Крім того, позивач вважає, що стягненню з Відповідач-1 підлягає матеріальна шкода в розмірі 9700 грн., оскільки реальні збитки перевищують розмір страхового відшкодування, встановленою ст. 9 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників іноземних транспортних засобів». В судовому засіданні представник позивача підтримав у повному обсязі позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідач визнав себе винним у пошкоджені транспортного засобу, але не у повному обсязі відшкодовані йому збитки страховою компанією, вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідач-1 у судове засідання не зявився повторно з невідомих суду причин, повідомлений належним чином, а тому суд розглядає справу без їх участі. Від представника Відповідача-2 надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника та надали до суду заперечення, відповідно яких з позовом не згодні і зазначають, що розмір матеріальної шкоди, завданої влдаснику транспортного засобу „Volkswagen Transporter 2.5TDI реєстраційний номер ВМ 3030АК виплачена згідно акту №482/16 від 30 березня 2016 року у повному обсязі. Третя особа надала до суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Вислухавши представника позивача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 грудня 2015 року близько 14 год.25 хв. У м. Суми по вул. 20 років Перемоги, в районі перехрестя з вул. Петропавлівська, [PERSON] (далі відповідач-1), керуючи транспортним засобом автомобілем ВАЗ-2109, реєстраційний номер [NUMBER] під час руху, не витримавши безпечної швидкості, допустив наїзд на бордюрний камінь та в подальшому по інерціїї допустив зіткнення з автомобілем „Volkswagen Transporter 2.5TDI реєстраційний номер ВМ 3030АК. В результаті огляду його автомобіля виявлено пошкодження бокової лівої частини. Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 січня 2016 року [PERSON] визнано винуватим та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за вчинення ДТП, яке сталося 27 грудня 2015 року за участю автомобіля автомобілем ВАЗ-2109, реєстраційний номер [NUMBER] під його керуванням та автомобіля „Volkswagen Transporter 2.5TDI реєстраційний номер ВМ 3030АК. Встановлення даного факту не спростовується сторонами та підтверджується повідомленням від 27.12.2015 року відповідача-1 як учасниками ДТП про подію, що має ознаки страхового випадку. Актом огляду транспортного засобу від 28.12.2015 „Volkswagen Transporter 2.5TDI реєстраційний номер ВМ 3030АК проведено опис пошкодження та вказані пошкодження бокової лівої частии передньої двері, підписаного учасником ДТП: [PERSON] Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на підставі акту №482/16 розрахунку матеріальної шкоди, спричиненної власнику транспортного засобу спеціаліста сектору розрахунку матеріальної шкоди ТДВ СТДВ «Глобус» [PERSON] від 30.03.2016 з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,68 здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 28319,36 грн. на користь позивача за відрахуванням 500 грн. франшизи. З даним актом учасники дорожньої пригоді ознайомлені не були. Крім того, у акті вказані різна вартість пошкодженого автомобіля, враховуючи і вартість складників, що підлягають заміні без врахування ПДВ у розмірі 50\~407,37 грн., що відповідає фактичної вартості пошкодженого автомобіля потерпілого. Автомобіль марки ВАЗ-2109, реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] був застрахований у акціонерному товаристві Товариство з додатковою відповідальністю „Страхове товариство з додатковою відповідальністю „Глобус відповідно до полісу №АЕ/5446155 від 10 жовтня 2015 року, укладеного між [PERSON] та ТДВ СТДВ «Глобус», цивільно-правова відповідальність водія перед третіми особами була застрахована з лімітом 50 тис. грн. за майнову шкоду, заподіяну третім особам. Автомобіль ВАЗ-2109, реєстраційний номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] (далі третя особа), що підтверджується довідкою Національної поліції в м. Суми від 02.07.2016 року. Власником автомобіля Volkswagen Transporter 2.5TDI реєстраційний номер ВМ 3030АК є позивач відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 29.05.2013 року. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно Звіту №81-16 від 21 квітня 2016 року про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу „Volkswagen Transporter 2.5TDI реєстраційний номер ВМ 3030АК, виконанного СОД ФОП [PERSON] вартість матеріального збитку, нанесенного власнику ТЗ складає 46674,34 грн. За виконання ремонтних робіт пошкодженого автомобіля позивач\~\~відповідно до товарних чеків від 27.04.2016, 12.05.2016, 26.05.2016, 22.06.2016 року сплатив на користь ФОП [PERSON] фактичну вартість ремонту з урахуванням заміни передньої лівої двері у розмірі 59700 грн., який є платником єдиного податку і займається технічним обслуговуванням та ремонтом автотранспортних засобів, що підтверджується Витягом Державною реєстраційною службою України з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обовязково припиняє деліктне зобовязання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Це означає, що страхові компанії, зазвичай, в умовах договору не беруть на себе відповідальності за втрату товарного вигляду транспортного засобу та до розміру страхового відшкодування включають відсоток зносу. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). \~Як роз'яснено у п.4 постанови ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд погоджується з твердженням представника позивача, що ліміт страхового відшкодування недостатній для виплати позивачу у повному обсязі для фактичного розміру шкоди, яка складає 59700 грн., а тому необхідно різницю у розмірі 9700 грн. стягнути з відповідача -1 тоді як фактичні витрати на ремонт здебільшого перевищують зазначену суму. Згідно з\~ст.1192 ЦК України: розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У правовій позиції Верховного Суду України, постанова № 6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року, Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Відповідно до ч.1\~ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої\~статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з відшкодуванням на користь позивача з ТДВ „СТДВ Глобус матеріальної шкоди у межах ліміту розміром 21680,64 грн. як різниці між страховою сумою, встановленою ст. 9 Закону (50000 грн.) та сумою страхового відшкодування у розмірі 2831,36 грн. та враховуючи, що реальні збитки позивача перевищують розмір страхового відшкодування, встановленого ст.9 Закону, то з відповідача -1 підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 9700 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір з кожного у розмірі 551,21 грн.

Outcome: approved