Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову позивач послалась на те, що її звільнення було проведено з порушенням вимог трудового законодавства України, тому що дисциплінарного проступку вона не вчиняла, жодних пояснень від неї не відбирались, згода профспілкового органу на її звільнення не надавалась. В судовому засіданні позивач та її представник просили задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві, з урахуванням доповнень та уточнень. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, оскільки, на його думку, звільнення позивача з раніше займаної посади відбулось у відповідності до вимог закону, правових підстав поновлювати її на роботі не має. Крім того, відповідач послався на пропуск позивачем місячного строку звернення до суду, встановленого ст.. 233 КЗпП. Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] з 01.03.2013 року працювала на посаді лікаря ветмедицини 1 катергорії ветсанексперта ДЛВСЕ на ринку «Столичний» Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області. Наказом Директора Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області Лагута Г.В. від 12.08.2013 року № 58-к «Про звільнення [PERSON]» позивача було звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП у зв'язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин посадових обов'язків, покладених на неї і порушенням правил внутрішнього трудового розпорядку. Із змісту наказу вбачається, що його було винесено на підставі доповідної записки в.о. завідуючого ДЛВСЕ на ринку «Столичний» Горди Ю.С. від 24.07.2013 року, 29.07.2013 року, 05.08.2013 року та 07.08.2013 року; доповідної записки колективу ДЛВСЕ на ринку «Столичний» від 30.07.2013 року; доповідної записки ветсанітара ДЛВСЕ на ринку «Столичний» Гавриленко Л.І. від 30.07.2013 року; акту від 27.07.2013 року; наказу про винесення догани №42-Д від 29.07.2013 року; акту відмови від підписання наказу про винесення догани від 30.07.2013 року; наказу про стан трудової дисципліни у ДЛВСЕ ринку «Столичний» №43-Д від 07.08.2013 року та доповідної записки колективу ДЛВСЕ на ринку від 07.08.2013 року. В порядку ст. 10 ЦПК України відповідачем не подано до суду доповідної записки в.о. завідуючого ДЛВСЕ на ринку «Столичний» Горди Ю.С. від 24.07.2013 року, від 29.07.2013 року. 27.07.2013 року працівниками лабораторії був складений акт про відмову позивача надати письмові пояснення стосовно своєї поведінки. 29.07.2013 року директор Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області Лагута Г.В. видав наказ №42-д про винесення позивачу догани за порушення трудової дисципліни на підставі доповідних записок працівників лабораторії. 30.07.2013 року працівниками лабораторії був складений акт про відмову від підписання позивачем щодо ознайомлення з наказом про винесення догани. 30.07.2013 року колектив ДЛВСЕ на ринку «Столичний» у складі семи осіб звернувся із доповідною запискою до керівництва лабораторії в якій зазначив, що позивач веде себе некоректно в колективі, створює конфліктні ситуації, чинить на колег моральний тиск, надає неправдиву інформацію щодо роботи лабораторії. В доповідній записці ветсанітара ДЛВСЕ на ринку «Столичний» Гавриленко Л.І. від 30.07.2013 року вказав, що позивач чинить на нього моральний тиск, некоректно і грубо з ним спілкується, заважає виконувати роботу. З доповідної записки від 05.08.2013 року вбачається, що завідуючий ДЛВСЕ на ринку «Столичний» Горда Ю.С. доводив до відома керівництво лабораторії, що позивач приходить невчасно на роботу, систематично не виконує доручення, велику частину робочого дня проводить за розмовою по мобільному телефону, часто курить цигарки, вступає в суперечки з колегами, залишає робоче місце без дозволу керівника на тривалий час, створює в колективі конфліктні ситуації, не виконує посадову інструкцію. 07.08.2013 року директором лабораторії був виданий наказ «Про стан трудової дисципліни у ДЛВСЕ ринку «Столичний» №43-Д, яким було зобов'язано завідуючого лабораторії ринку відібрати у позивача пояснення по фактам порушення трудової та виробничої дисципліни, подати ці пояснення директору, а також відібрати пояснення від інших працівників лабораторії. 07.08.2013 року директор лабораторії звернувся із доповідною запискою до начальника Головного управління ветеринарної медицини в Київській області стосовно поведінки позивача. 07.08.2013 року працівники лабораторії звернулися із доповідними записками, в яких зазначили стосовно некоректної поведінки позивача, неналежного виконання нею посадових обов'язків. Наказом директора лабораторії від 12.08.2013 року № 58-к позивача було звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. В п. 22, 23 Постанови Пленуму ВСУ N 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисциплiни, судам необхiдно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звiльнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 i п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержанi власником або уповноваженим ним органом передбаченi статтями 1471, 148, 149 КЗпП правила i порядок застосування дисциплiнарних стягнень, зокрема, чи не закiнчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплiнарне стягнення, чи враховувались при звiльненнi ступiнь тяжкостi вчиненого проступку i заподiяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, i попередня робота працiвника. За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП пiдставами працiвник може бути звiльнений лише за проступок на роботi, вчинений пiсля застосування до нього дисциплiнарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язкiв, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрiшнього трудового розпорядку. В оскаржуваному наказі про звільнення [PERSON] роботодавець чітко не вказав про конкретний дисциплінарний проступок вчинений позивачем, який став приводом до її звільнення. В ньому містяться лише посилання на колективні та індивідуальних доповідні записки щодо некоректної поведінки позивача у колективі, створення нею конфліктних ситуацій, запізнень, здійснення морального тиску на колег, грубого спілкування, невиконання доручень керівництва, тривалих розмов по мобільному телефону та паління цигарок в робочий час. Згідно ст. 149 КЗпП при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Водночас, належним чином обґрунтованого висновку, зробленого на підставі проведеного службового розслідування (перевірки) про обставини зазначені у вказаних доповідних записках працівників підприємства, із посиланням на встановлені перевіркою порушення, невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, посадовою інструкцією або правилами внутрішнього трудового розпорядку, із врахуванням ступеня тяжкості вчиненого, заподіяної шкоди, характеристику працівника - матеріали справи не містять. Також, у справі відсутні докази, які б підтверджували б систематичний характер невиконання працівником без поважних причин покладених на нього трудових обов'язків. В судовому засіданні представник відповідача наголошував на тому, що підставою для звільнення позивача були неодноразові звернення працівників підприємства стосовно неправомірної поведінки позивача, проте службові перевірки відносно дій позивача на підприємстві не проводилися, відповідно акти не складались. Звільнення працівника без зазначення конкретного дисциплінарного проступку, без врахуванням обставин, визначених ст. 149 КЗпП, за відсутності належного з'ясування усіх обставин, за яких вчинено такий проступок, попередньої роботи працівника, тощо є безпідставним та необґрунтованим (Аналогічна думка викладена в судових рішеннях Верховного Суду України від 21.10.2009 №6-9840св09, від 21.02.2007 №6-25657кс04, від 18.04.2007 №6-8918кс04, від 30.09.2009 №6-25317св07від 01.04.2009 №6-28919св07.) Крім того, згідно статті 252 КЗпП України, що передбачає гарантії для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів, працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є. За змістом вказаних норм роботодавець може реалізувати своє право на притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника, який є членом виборного профспілкового органу виключно за умови отримання попередньої згоди останнього (Аналогічна думка з цього приводу викладена в Ухвалі ВСУ від 09.12.2009 №6-27889св07) З матеріалів справи, вбачається, що позивач є членом первинної профспілкової організації Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області з 01.04.2013 року, попередню згоду на звільнення позивача первинна профспілкова організація не надавала. Також, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, позивач в день звільнення була на лікарняному, про що повідомляла роботодавця. Відповідно до ст. 40 КЗпП , п. 17 Постанови Пленуму ВСУ N 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті). Судом відхиляються доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, які визначені ст.. 233 КЗпП, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Допитана в судовому засіданні в порядку ст.. 62 ЦПК України [PERSON] пояснила, що з серпня 2013 року по червень 2014 року вона намагалась отримати у відповідача трудову книжку з метою оскарження наказу про звільнення. З цією метою вона неодноразово зверталась до керівництва лабораторії, яке, в свою чергу, спрямувало її за трудовою книжкою до бухгалтера підприємства, у якого знаходились усі трудові книжки на зберіганні. Бухгалтер лабораторії [PERSON] весь час відмовляла позивачу у видачі трудової книжки, пославшись на те, що у випадку її видачі вона як і всі інші звільнені працівники одразу звернуться до суду з позовами про поновлення на роботі. Лише 24.06.2014 року їй було видано трудову книжку, копію наказу про звільнення позивач ніколи не отримувала. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що в липні 2014 року її було незаконно звільнено з лабораторії, що підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили. Вона також підтвердила, що з дня звільнення ні наказу про звільнення, ні трудової книжки їй не видавали. Усі трудові книжки працівників знаходились у бухгалтера, який відмовляв у видачі трудових книжок через численні судові процеси про поновлення на роботі. На відміну від позивача, вона трудової книжки так і не отримала. Таким чином, суд встановив, що трудову книжку позивачу було видано із запізненням з вини відповідача 24.06.2014 року, а позовну заяву здано на пошту 11.07.2014 року, тобто в межах строків встановлених статтею 233 КЗпП. При цьому, судом відхиляються посилання відповідача на наявний у справі акт від 12.08.2013 року, складений працівниками підприємства, про те, що позивач ознайомилась із наказом про звільнення, натомість відмовилась від підпису. Допитана в судовому засіданні в порядку ст.. 62 ЦПК України [PERSON] заперечила стосовно ознайомлення її із наказом про звільнення 12.08.2013 року, вказала, що в цей день вона не зустрічалась з особами, які склали акт. Відповідач в порядку ст. 10 ЦПК в судовому засіданні відмовився викликати в судове засідання для допиту осіб, які склали акт від 12.08.2013 року. Також, суд звертає увагу на те, що акт підписаний особами, які складали на позивача доповідні записки. Також, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача стосовно одержання позивачем копії наказу про звільнення поштою, тому що долучені відповідачем копія листа від 13.08.2013 року, поштовий чек та копія журналу вихідної кореспонденції не є належним та допустимим доказом фактичного одержання такого наказу. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про необхідність визнання незаконним та скасування наказу Директора Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області Лагута Г.В. від 12.08.2013 року № 58-к «Про звільнення [PERSON]» і поновлення [PERSON] на раніше займаній посаді лікаря ветмедицини 1 катергорії ветсанексперта ДЛВСЕ на ринку «Столичний» Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області з 12.08.2013 року. Відповідно до ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Оскільки позивач з 12.08.2013 року незаконно був звільнений з роботи, враховуючи те, що сума середньоденної заробітної плати становить 119,28 грн., а також з огляду на положення ст. 11 ЦПК щодо диспозитивності судочинства і розгляду справ лише в межах заявлених вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 17600 грн. Відповідно до ст.. 88 ЦПК стягнути в дохід держави з Регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини в Київській області 243,60 грн. судового збору. На підставі ст. 367 ЦПК допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі.

Outcome: approved