Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

У липні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання батьківства. У своїй позовній заяві позивач просив суд визнати [PERSON] батьком [PERSON] ; виключити з актового запису № 326 від 05 лютого 2020 року про народження [PERSON] , вчиненого Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відомості про батька: « [PERSON] »; внести зміни до актового запису № 326 від 05 лютого 2020 року про народження [PERSON] , вчиненого Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),а саме: зазначити у графі «Батько» - « [PERSON] , громадянин України», у графі «Прізвище дитини» - « [PERSON] », у графі «По-батькові» - « [PERSON] ». Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між [PERSON] та [PERSON] , 26 жовтня 2012 року у Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі було зареєстровано шлюб, актовий запис №736. Позивач зазначає, що познайомився з [PERSON] , в той час коли вона ще перебувала у шлюбі з [PERSON] . Вони покохали одне одного, і в подальшому, [INFO] в них народилася донька [PERSON] . Зважаючи на те, що завагітніла [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] , вони отрималі свідоцтво про народження дитини в якому зазначено прізвище [PERSON] - [PERSON] , а по-батькові - [PERSON] . Позивач зазначає, що саме він є батьком малолітньої дитини, а відтак просить суд визнати його батьком. 19 червня 2020 року позивач звернувся до Київського апеляційного суду з заявою про визначення підсудності. Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року було визначено Шевченківський районний суд м. Києва для забезпечення розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання батьківства. Відповідно до супровідного листа №0606/2209/2020 від 23.06.2020 року матеріали позовної заяви надійшли на адресу Шевченківського районного суду м. Києва 03 липня 2020 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 липня 2020 року матеріали позовної заяви було передано для розгляду судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 25 січня 2021 року на адресу суду надійшла заява від третьої особи - [PERSON] про розгляд справи без її участі. 28 січня 2021 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Бондар А.В. про закриття підготовчого судового засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року було закрито підготовче провадження у справі. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, рекомендоване повідомлення повернулося на адресу суду «за закінченням терміну зберігання». Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме на офіційному сайті суду. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, рекомендоване повідомлення повернулося на адресу суду «за закінченням терміну зберігання». Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, однак на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справу без присутності представника служби. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Як визначено ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі в судовому засіданні учасників справи та, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Частиною 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України). Щодо позовних вимог, про визнання [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , про що 05 лютого 2020 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис №326. Вказане підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 05 лютого 2020 року. Вбачається, що батьками зазначено: Батько - [PERSON] ; Мати - [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позивач у своїй позовній заяві вказує, що між [PERSON] та [PERSON] , 26 жовтня 2012 року у Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі було зареєстровано шлюб, актовий запис №736. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано. Одночасно з цим суд зауважує, що документів на підтвердження зазначених обставин матеріали справи не містять. Згідно п. 6.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Так, законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: dismissed