Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживачів, визнання недійсною договірної умови, в позові посилається на те, що 26 лютого 2013 року між ним та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено договір № 700764 про надання фінансової послуги з адміністування фінансових активів придбання товару (Автомобіля) у групі, предметом якого є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля ЗАЗ FORZA, вартістю 88806 грн., що зазначено у додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору. Відповідач виконав свої зобов'язання в частині оплати постачальнику поточної ціни зазначеного у додатку № 1 до договору автомобіля, яка на той момент становила 89800 грн., та організації його передачі позивачу у власність, про що Пологівським ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області 22 серпня 2013 року видано свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER]. 29 липня 2013 року сторони підписали додатковий договір, у якому була погоджена загальна сума грошових зобов'язань позивача за договором, розмір сплачених ним коштів до придбання автомобіля, а також заборгованість, яку він має сплатити періодичними платежами, відповідно до договірних умов. Цим додатковим договором загальна сума грошових зобов'язань позивача станом на день його підписання складає 121745,28 грн., розмір сплачених ним коштів до придбання автомобіля становив 32026,80 грн., а розмір загальної заборгованості - 89718,48 грн. Загальна заборгованість за договором про адміністрування має бути сплачена у повному обсязі згідно з графіком внесків, а їх кількість становить 84. Договір про надання фінансової послуги з адміністування фінансових активів придбання товару (Автомобіля) у групі має відповідати вимогам ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зокрема, містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Однак, з укладеного сторонами договору вбачається, що він не містить грошових зобов'язань, які має виконати позивач, а лише порядок та механізм сплати періодичних платежів. За умовами договору розмір періодичних платежів визначається товариством щомісяця шляхом ділення поточної ціни автомобіля на загальну кількість періодичних платежів, а поточна ціна автомобіля визначається у договорі, як ціна автомобіля, яка встановлюється постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариства, передбачених договором. У інших документах, що регулюють правовідносини сторін за договором, у грошовому визначенні лише зазначено: - у додатку № 1 до договору - поточну ціну автомобіля в гривнях (88806 грн.), дійсну на день укладання договору про адміністрування, та розмір винагороди за послуги, пов'язані із включенням договору до системи АвтоТак та формування групи (3197,02 грн.). При цьому розмір періодичного платежу, щомісячної винагороди та винагороди за послуги, пов'язані із передачею автомобіля власнику, зазначені у відсотках; - у додатковому договорі від 29 липня 2013 року у гривнях зазначені загальну сума зобов'язання на день його підписання, розмір сплачених позивачем коштів та загальна сума зобов'язань за договором; - у договорі застави, укладеному 23 серпня 2013 року, - вартість автомобіля, яка відповідала поточній вартості на той момент та яка була сплачена відповідачем постачальнику і за якою останній передав передав його у власність позивачу, а також загальна сума зобов'язання за договором про адміністрування, після погашення якої договір з боку позивача вважається виконаним. Таким чином, позивач вважає, що виходячи з вимог п.6 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», обов'язковими до виконання з його боку є лише договірні умови, зазначені у грошовому виразі. Проте, у додатковому договорі (останнє речення п. 3) зазначено, що відповідно до положень статей 2 та 3 розділу ІІ договору про адміністрування, розмір загальної заборгованості може бути змінено у разі зміни поточної ціни автомобіля. А, згідно зі ст. 1.7 договору застави, розмір забезпеченого заставою зобов'язання щодо сплати періодичних платежів разом із щомісячною винагородою може бути змінений відповідно до ст. 2 Розділу ІІ Основного зобов'язання, у разі зміни поточної ціни автомобіля; сторони досягли згоди відносно розміру зобов'язань, що забезпечуються заставою згідно з цим договором застави, розуміючи можливість зміни розміру зобов'язань, у разі зміни поточної ціни автомобіля. Позивач вказує, що наведені вище договірні положення суперечать законодавству, зокрема, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про заставу», ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч. 3 ст. 632, ст. 655, ч. 1 ст. 691, ч. 2 ст. 692, ч. 1, ч. 2 ст. 694 ЦК України, та є несправедливими в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». У зв'язку з викладеним, позивач просить суд визнати недійсними договірні умови, а саме останнє речення п. 3 додаткового договору від 29 липня 2013 року до договору № 700764 від 26 лютого 2013 року та ст. 1.7 договору застави автомобіля від 23 серпня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гармашовим Г.М., а також зобов'язати ТОВ «АВТО ПРОСТО» зарахувати надмірно сплачені кошти у вигляді щомісячних періодичних платежів та винагороди, нарахованих на підставі поточної ціни автомобіля за період з 29 липня 2013 року по сьогоднішній день в рахунок погашення заборгованості, зазначеної у додатковому договорі від 29 липня 2013 року. Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» звернулось до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу (а.с. 63-67). У позові посилається на те, що 26 лютого 2013 року [PERSON] подав до ТОВ «АВТО ПРОСТО» заяву про намір укласти договір про надання фінансової послуги з адміністування фінансових активів придбання товару (Автомобіля) у групі через систему АвтоТак з метою придбання автомобіля ZAZ Forza. 26 лютого 2013 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та [PERSON] укладено договір № 700764 про надання фінансової послуги з адміністування фінансових активів придбання товару (Автомобіля) у групі та підписано додатки № 1 та № 2 до нього, які є невід'ємними частинами Договору. 29 липня 2013 року, на асигнаційному акті, [PERSON] було надано право на отримання автомобіля та 22 серпня 2013 року останній отримав автомобіль ZAZ Forza, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], 2013 року випуску, і зареєстрував його на своє ім'я у Пологівському ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], державний номер [NUMBER]. [PERSON], в свою чергу, зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 84 щомісячних Повних внесків. На підставі п. 8.2.1.4 ст. 8 Договору, [PERSON] були надані гарантії повного виконання зобов'язання за Договором № 700764. Зокрема, 09 серпня 2013 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір поруки, за яким вони зобов'язались відповідати перед кредитором у разі невиконання зобов'язань [PERSON] за Договором № 700764. З березня 2013 року до листопада 2014 року [PERSON] належним чином виконував свої зобов'язання, сплачував щомісячні внески, однак з грудня 2014 року припинив їх сплату, чим ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань. На виконання умов Договору [PERSON] сплачено 46,3319 % зі 100 % в оплату вартості товару та здійснено 40 внесків з 84-х в оплату щомісячної винагороди. Розмір боргу [PERSON] за Договором № 700764 станом на серпень 2016 року складає 53,6681 % від ціни автомобіля, актуальної у серпні 2016 року, а саме 106262,84 грн., та 44 внески в оплату щомісячної винагороди, а саме 43385,76 грн. Загальний розмір заборгованості складає 149648,60 грн. У зв'язку з викладеним, ТОВ «АВТО ПРОСТО» просить суд стягнути солідарно з відповідачів вищевказану заборгованість за Договором № 700764, а також судові витрати. Ухвалою суду від 29 листопада 2016 року вказані позови об'єднані в одне провадження (а.с. 95). У судовому засіданні позивач [PERSON] первісний позов підтримав, просив його задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені. Щодо зустрічного позову зазначив, що визнає частково позовні вимоги ТОВ «АВТО ПРОСТО» на суму 56620,30 грн., в іншій частині вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з підстав, викладених у первісному позові, а також у його письмових поясненнях та запереченнях, долучених до матеріалів цивільної справи (а.с. 86-89, 104-105). Представник відповідача [PERSON] первісний позов не визнав, просив суд у його задоволенні відмовити, зустрічний позов просив задовольнити у повному обсязі. На обґрунтування своїх заперечень щодо первісного позову вказав, що вимоги позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві та укладеному 26 лютого 2013 року Договорі № 700764, відсутні правові підстави для визнання недійсними положень додаткового договору, оскільки він лише дублює відповідні положення, викладені у основному зобов'язанні, вимог про визнання недійсним якого в цілому або в частині первісний позов не містить. Укладений між сторонами Договір складається з основного тексту та додатків № 1 та № 2, які є є невід'ємними частинами Договору. На думку представника відповідача, умови договору є справедливими і не існує істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Оскільки дисбаланс - це нерівна кількість прав та обов'язків, то позивач не надав доказів про кількість нерівних прав та кількість нерівних обов'язків сторін, які привели до спричинення шкоди споживачу, і така нерівність повинна бути істотною. Так, зобов'язання ТОВ «АВТО ПРОСТО» визначені у ст. 2 Договору та складається з 12 пунктів, натомість зобов'язання позивача [PERSON] визначені у ст. 4 Договору та складаються з 10 пунктів. Отже, посилання позивача на істотний дисбаланс прав та обов'язків позивача та відповідача та ще й на користь відповідача не відповідє дійсності. Щодо посилань позивача про відсутність в умовах Договору грошових зобов'язань, які має виконати споживач, представник відповідача вважає такі посилання абсурдними, оскільки за умовами Договору [PERSON] має сплатити 84 внески, що складаються з декількох складових (періодичного платежу - плати безпосередньо за автомобіль, щомісячної винагороди - плати за послуги ТОВ «АВТО ПРОСТО»), а також зазначено фіксований розмір вказаних складових - 1,1905 % та 0,415 % + ПДВ від взаємно обраного сторонами критерію - поточної ціни автомобіля. Порядок розрахунку та сплати щомісячних внесків, а також обов'язок та порядок їх оплати детально викладено у ст. 4 Розділу І, ст.ст. 2, 3 Розділу ІІ Договору. Таким чином, ТОВ «АВТО ПРОСТО» не може створити будь-яких несправедливих умов, оскільки розмір внесків визначено сталою величиною, що складає узгоджений сторонами відсоток від поточної ціни автомобіля, що з самого початку узгоджено в Договорі, до якого жодних щмін не вносилось. Відповідачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с. 98-100, 108-110), причин неявки суду не повідомили, будь-яких клопотань на адресу суду не надали. У зв'язку з чим причина неявки визнана судом неповажною. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки відповідача, повідомленого про дату судового засідання, тобто незалежно від поважності причин його неявки, навіть якщо вони є поважними, суд на підставі наявних у справі доказів вирішує справу. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає первісний позов [PERSON] безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, а зустрічний позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що 26 лютого 2013 року [PERSON] подав до ТОВ «АВТО ПРОСТО» заяву про намір укласти Договір про надання фінансової послуги з адміністування фінансових активів придбання товару (Автомобіля) у групі через систему АвтоТак, у якій бажав укласти договір з метою придбання автомобіля ZAZ Forza (а.с. 68). 26 лютого 2013 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та [PERSON] укладено договір № 700764 про надання фінансової послуги з адміністування фінансових активів придбання товару (Автомобіля) у групі (а.с. 13-17, 69-73) та підписано додатки № 1 та № 2 до нього, які є невід'ємними частинами Договору (а.с. 12, 18, 74). Предметом даного договору, укладеного в рамках функціонування системи придбання автомобіліву групах АвтоТак, є надання учаснику послуг, у тому числі фінансового характеру, спрямованих на придбання автомобіля ZAZ Forza. Відповідно до даного Договору, ТОВ «АВТО ПРОСТО» за винагороду зобов'язується забезпечити придбання Автомобіля [PERSON] за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи, а [PERSON], в свою чергу, зобов'язується сплатити загальну кількість періодичних платежів, необхідних для повної оплати поточної ціни Автомобіля та вартість послуги (винагороди Товариству). Відповідно до розділу «Визначення термінів» Договору, періодичними платежами визначено грошові кошти, що періодично (щомісяця) вносяться учасником групи на окремий поточний рахунок Товариства в банку для оплати поточної ціни Автомобіля та використовуються для формування Фонду групи відповідно до умов договору про адміністрування та внутрішніх правил. Розмір періодичних платежів визначається Товариством щомісяця шляхом ділення Поточної ціни Автомобіля на загальну кількість періодичних платежів. Поточна ціна Автомобіля у цьому розділі Договору визначена, як ціна автомобіля, яка встановлена Постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та винагороди Товариства, передбачених Договором. Поточна ціна Автомобіля може змінюватися протягом строку дії Договору про адміністрування, що, відповідно, зумовлює зміну грошового розміру періодичних платежів та винагороди Товариства. Відповідно до п. 2.3 ст. 2 Розділу ІІ Договору та додатку № 1, [PERSON] зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 84 щомісячних внесків. 29 липня 2013 року на асигнаційному акті [PERSON] було надано право на отримання автомобіля. Цього ж дня між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та [PERSON] укладено додатковий договір, що свідчить про стан розрахунків за Договором про адміністрування на дату надання права на отримання автомобіля, до Договору № 700764 від 26 лютого 2013 року (а.с. 19). Цим додатковим договором загальна сума грошових зобов'язань позивача станом на день його підписання складає 121745,28 грн., розмір сплачених ним коштів - 32026,80 грн., а розмір загальної заборгованості станом на день його підписання - 89718,48 грн. Також цим договором передбачено, що загальна заборгованість за Договором про адміністрування має бути сплачена у повному обсязі згідно з графіком внесків, визначеним у Договорі (84 щомісячні Повні внески). Крім того, цей договір передбачає, що відповідно до положень ст.ст. 2, 3 Розділу ІІ Договору про адміністрування розмір загальної заборгованості може бути змінено у разі зміни поточної ціни автомобіля. 22 серпня 2013 року [PERSON] отримав автомобіль ZAZ Forza, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], 2013 року випуску, і зареєстрував його на своє ім'я у Пологівському ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 22, 80). На підставі п. 8.2.1.4 ст. 8 Розділу ІІ Договору, [PERSON] були надані гарантії повного виконання зобов'язання за Договором № 700764. Зокрема, 09 серпня 2013 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО», Кредитором, та [PERSON], [PERSON], [PERSON], як Поручителями, укладено договір поруки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гармашовим Г.М., зареєстрований в реєстрі за № 2269, за яким вони зобов'язались відповідати перед Кредитором у разі невиконання зобов'язань [PERSON] за Договором № 700764 (а.с. 75-77). 23 серпня 2013 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та [PERSON] укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гармашовим Г.М., зареєстрований в реєстрі за № 2389 (а.с. 20-21). Відповідно до п.п. 1.1.-1.4., 1.7. цього договору, для забезпечення вимог Заставодержателя (ТОВ «АВТО ПРОСТО») до Заставодавця ([PERSON]) щодо виконання останнім своїх зобов'язань, передбачених Договором про адміністрування № 700764 від 26 лютого 2013 року, Додатком № 1 до Договору від 26 лютого 2013 року та Додатковим договором від 29 липня 2013 року, Заставодавець передає Заставодержателю в заставу автомобіль марки ЗАЗ, модель Forza, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], 2013 року випуску, тип - легковий седан-В, колір - сірий, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Пологівським ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області 22 серпня 2013 року, який належить на праві власності Заставодавцеві на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Пологівським ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області 22 серпня 2013 року, що був отриманий Заставодавцем згідно з Договором про адміністрування № 700764 від 26 лютого 2013 року. Загальна вартість предмета застави на момент укладення цього договору складає 89800,00 грн. Заставою забезпечуються вимоги Заставодержателя щодо своєчасної та повної сплати Заставодавцем періодичних платежів разом із щомісячною винагородою відповідно до ст. 4 Розділу І та ст.ст. 2, 4, 8, 9, 13 Розділу ІІ Основного зобов'язання. Розмір забезпеченого заставою зобов'язання щодо сплати періодичних платежів разом із щомісячною винагородою може бути змінений відповідно до ст. 2 Розділу ІІ Основного зобов'язання в разі зміни Поточної Ціни автомобіля. Сторони досягли згоди відносно розміру зобов'язань, що забезпечуються заставою згідно з цим Договором застави, розуміючи можливість зміни розміру зобов'язань в разі зміни Поточної ціни автомобіля. З березня 2013 року до листопада 2014 року [PERSON] належним чином виконував свої зобов'язання та сплачував щомісячні внески. Зокрема, на виконання умов Договору позивачем сплачено 46,3319 % зі 100 % в оплату вартості товару та здійснено 40 внесків з 84-х в оплату щомісячної винагороди (а.с. 78-79). Однак, однак з грудня 2014 року [PERSON] припинив сплату внесків. Розмір боргу [PERSON] за Договором № 700764 станом на серпень 2016 року складає 53,6681 % від ціни автомобіля, актуальної у серпні 2016 року, а саме 106262,84 грн., та 44 внески в оплату щомісячної винагороди, а саме 43385,76 грн. Загальний розмір заборгованості складає 149648,60 грн. Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом, спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, а саме - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. А відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочинну прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на невідповідність останнього речення п. 3 додаткового договору від 29 липня 2013 року до договору № 700764 від 26 лютого 2013 року та ст. 1.7 договору застави автомобіля від 23 серпня 2013 року вимоги законодавства, викладеним, зокрема, у ч. 2 ст. 3 Закону України «Про заставу», ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч. 3 ст. 632, ст. 655, ч. 1 ст. 691, ч. 2 ст. 692, ч. 1, ч. 2 ст. 694 ЦК України, та їх несправедлисть в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними. Так, за змістом ч. 5 цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. 11 вересня 2013 року Верховним судом України, при перегляді ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2012 року у справі № 6-40цс13, встановлено, що в діяльності ТОВ «АВТО ПРОСТО» не вбачається порушень ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, Верховний суд України в своїй постанові зазначає, що аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для класифікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності; по друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві». Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Разом з тим, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» виділяє 13 пунктів несправедливості умов договору. Позивач вважає, що при укладенні Договору № 700764 відповідачем було створено несправедливі умови, які відповідають п.п. 10, 13 вищеназваного Закону. Так, пункт 10 передбачає, що несправедливими є умови договору про установлення обов'язкивих для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися, а пункт 13 вказує на те, що несправедливими є умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Однак, провівши системний аналіз умов Договору № 700764 через призму вимог, встановлених ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд приходить до таких висновків. По-перше, умови Договору № 700764 про застосування Поточної ціни автомобіля до розрахунку щомісячних внесків не порушують принцип добросовісності, оскільки ціна автомобіля може як збільшуватись, так і зменшуватись, що відповідно і відбувалося на протязі дії Договору. Ціна автомобіля безпосередньо залежить від економічної ситуації в державі та курсу долара США до гривні, а тому формування вартості автомобіля лежить поза контролем сторін Договору про адміністрування № 700764. Крім того, вартість автомобіля позивача станом на серпень 2016 року також значно зросла у гривневому еквіваленті відносно його вартості на день отримання. По-друге, відсутній дисбаланс прав та обов'язків на шкоду позивача, як споживача, оскільки ТОВ «АВТО ПРОСТО» за Договором про адміністрування № 700764 має більше зобов'язань та менше прав, ніж [PERSON] По-третє, відсутня шкода, яку завдано умовами Договору позивачу, як споживачу, тому що згідно зі ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про шкоду, яку йому завдано умовами Договору № 700764. Щодо посилань позивача на невідповідність спірних договірних умов вимогам законодавства, в тому числі, у зв'язку з відсутністю визначення поняття «ціни автомобіля», яка при цьому повинна бути незмінною, а також відсутністю грошового зобов'язання, яке має виконати позивач, оскільки Договором передбачений лише порядок та механізм сплати періодичних платежів, а за його умовами розмір періодичних платежів визначається товариством щомісяця шляхом ділення поточної ціни автомобіля на загальну кількість періодичних платежів, а поточна ціна автомобіля визначається у договорі, як ціна автомобіля, яка встановлюється постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариства, передбачених договором, суд зауважує про помилковість позивача на трактування умов Договору з огляду на те, що предметом Договору є надання послуг на отримання автомобіля, а не продаж автомобіля. За Договором про надання послуг за системою АвтоТак послуги починають надаватися з моменту підписання Договору за визначеними в Додатку № 1 до Договору цінами у відсотках від взаємно обраного критерію - ціни автомобіля, що діє в місяці сплати. Такий спосіб визначення ціни погоджений між [PERSON] та ТОВ «Авто Просто» шляхом підписання Договору. Відповідно до додатку № 1 до Договору № 700764, [PERSON] був ознайомлений з графіком щомісячних внесків, який складається з 84 внесків. Розмір кожного окремого внеску складає: періодичний платіж - 1,1905 %, щомісячна винагорода - 0,415 % + ПДВ. Пунктом 2.1 ст. 2 Розділу ІІ Договору передбачено, що поточна ціна автомобіля є критерієм для розрахунку розміру періодичних платежів, винагороди Товариства та інших платежів, передбачених Договором, протягом всього строку існування групи та повідомляється АВТО ПРОСТО Постачальником. Як вже зазначалося вище, розділом «Визначення термінів» Договору поточна ціна автомобіля визначена, як ціна автомобіля, яка встановлена Постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та винагороди Товариства, передбачених Договором. Таким чином, [PERSON] необхідно сплатити 84 внески у вказаному в додатку № 1 Договору розмірі. Посилання позивача на те, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» має право в односторонньому порядку змінювати ціну Договору не відповідає дійсності з огляду на те, що Договором взагалі не передбачено можливості зміни ціни послуг ТОВ «АВТО ПРОСТО» ані шляхом погодження, ані тим більше в односторонньому порядку, оскільки ціна послуг погоджена між учасниками у відсотках від взаємно обраного критерію і складає згідно додатку № 1 до Договору узгоджений відсоток від поточної ціни Автомобіля на весь період дії Договору між сторонами: періодичний платіж - 1,1905 % від поточної ціни автомобіля, щомісячна винагорода - 0,415 % від почтової ціни автомобіля + ПДВ. Отже, твердження позивача про те, що нібито за час дії Договору змінювалась його ціна, суперечать дійсності та фактичним обставинам справи. Крім того, ТОВ «АВТО ПРОСТО» не є продавцем (виконавцем, виробником) автомобіля, а лише платником за цей автомобіль, тому ніяким чином не може регулювати його ціну в сторону збільшення без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 26 лютого 2013 року під час укладення Договору, отримав його примірник з додатками до нього. Відповідно до п. 19.2 ст. 19 Розділу ІІ Договору, підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та додатків до нього. Таким чином, [PERSON] не надано доказів, що останнє речення п. 3 додаткового договору від 29 липня 2013 року до договору № 700764 від 26 лютого 2013 року та ст. 1.7 договору застави автомобіля від 23 серпня 2013 року, якими передбачена можливість зміни суми заборгованості у разі зміни поточної ціни автомобіля, є несправедливими, тобто вони одночасно мають всі вищевказані ознаки несправедливості умов договору, а також, що умови Договору є несправедливими, відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», отже, у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Вирішуючи зустрічний позов, суд виходить з такого. Як вже зазначалося вище, 26 лютого 2013 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та [PERSON] укладено договір № 700764 про надання фінансової послуги з адміністування фінансових активів придбання товару (Автомобіля) у групі та підписано додатки № 1 та № 2 до нього, які є невід'ємними частинами Договору. На підставі даного Договору, ТОВ «АВТО ПРОСТО» за винагороду зобов'язується забезпечити придбання Автомобіля [PERSON] за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи, а [PERSON], в свою чергу, зобов'язується сплатити загальну кількість періодичних платежів, необхідних для повної оплати поточної ціни Автомобіля та вартість послуги (винагороди Товариству). 29 липня 2013 року, на асигнаційному акті, [PERSON] було надано право на отримання автомобіля та 22 серпня 2013 року останній отримав автомобіль ZAZ Forza, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], 2013 року випуску, і зареєстрував його на своє ім'я у Пологівському ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Відповідно до п. 2.3 ст. 2 Розділу ІІ Договору та додатку № 1, [PERSON] зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 84 щомісячних внесків. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. А відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. З березня 2013 року до листопада 2014 року [PERSON] належним чином виконував свої зобов'язання та сплачував щомісячні внески. Зокрема, на виконання умов Договору позивачем сплачено 46,3319 % зі 100 % в оплату вартості товару та здійснено 40 внесків з 84-х в оплату щомісячної винагороди (а.с. 78-79). Однак, однак з грудня 2014 року [PERSON] припинив сплату внесків. Розмір боргу [PERSON] за Договором № 700764 станом на серпень 2016 року складає 53,6681 % від ціни автомобіля, актуальної у серпні 2016 року, а саме 106262,84 грн., та 44 внески в оплату щомісячної винагороди, а саме 43385,76 грн. Загальний розмір заборгованості складає 149648,60 грн. На підставі п. 8.2.1.4 ст. 8 Розділу ІІ Договору, [PERSON] були надані гарантії повного виконання зобов'язання за Договором № 700764. Зокрема, 09 серпня 2013 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО», Кредитором, та [PERSON], [PERSON], [PERSON], як Поручителями, укладено договір поруки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гармашовим Г.М., зареєстрований в реєстрі за № 2269, за яким вони зобов'язались відповідати перед Кредитором у разі невиконання зобов'язань [PERSON] за Договором № 700764 (а.с. 75-77). Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно зі ст. 554 ЦК України при порушені боржником зобов'язання, забезпеченого поручительством, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи, сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що права позивача за зустрічним позовом ТОВ «АВТО ПРОСТО», порушені діями [PERSON], які виразилися у неналежному виконанні умов Договору, підлягають захисту шляхом солідарного стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] боргу за вищевказаним договором, отже, зустрічний позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved