Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в якому просив суд зобов'язати відповідача звільнити та привести до стану, придатного для використання із цільовим призначенням земельну ділянку площею 0,0609 га з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що є власником земельної ділянки загальною площею 0,0609 га з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], про що 29.07.2011 року був виданий державний акт про право власності на земельну ділянку на підставі рішення Київської міської Ради від 25.03.2010 року № 560/3998. Зазначена земельна ділянка з правої сторони межує з ділянкою відповідача. Позивач вказав, що в 2016 році відповідачем було порушено межу його земельної ділянки, внаслідок чого 11 кв.м. ділянки позивача були самовільно зайняті відповідачем, жодних договорів, які б надавали право користування цією ділянкою відповідачу він не надавав. Позивач пояснив, що дії відповідача порушують його права як власника земельної ділянки, тому звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді від 08.11.2016 позовну заяву залишено без руху. 08.12.2016 позивачем усунуті недоліки позовної заяви. Ухвалою судді від 03 січня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні 05.03.2018 представником позивача оголошено заяву про збільшення позовних вимог, в якій остання просила захистити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0609 га з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом відновлення межових знаків, зазначеної земельної ділянки, згідно державного акту про право приватної власності на землю, виданого 29.07.2011 року на підставі рішення Київської міської Ради від 25.03.2010 року № 560/3998, серія [NUMBER], поклавши виконання робіт по відновленню межових знаків на позивача. У судовому засіданні 05.03.2018 представник позивача заявила клопотання про залишення позовних вимог про захист права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0609 га з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом відновлення межових знаків зазначеної земельної ділянки згідно державного акту про право приватної власності на землю, виданого 29.07.2011 року на підставі рішення Київської міської Ради від 25.03.2010 року № 560/3998, серія [NUMBER], поклавши виконання робіт по відновленню межових знаків на позивача, в частині вимог про покладення виконання робіт за рахунок [PERSON] - без розгляду. Ухвалою суду від 05.03.2018 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відновлення межових знаків земельної ділянки залишено без розгляду в частині вимог про покладення виконання робіт за рахунок [PERSON]. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні вказав про те, що у вирішенні спору покладається на думку суду. Зазначив, що у 2016 році замінював старий паркан на новий, який встановив на попередньому місці. Заперечував самовільне зайняття земельної ділянки позивача. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи‚ суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка загальною площею 0,0609 га з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], у межах визначених Державним актом про право приватної власності на землю, виданим 29.07.2011 на підставі рішення Київської міської Ради від 25.03.2010 № 560/3998. Актом обстеження земельної ділянки № 16-0976-09 від 30.05.2016, та актом обстеження земельної ділянки № 16-2094-09 від 07.12.2016, складеними головним спеціалістом управління землеустрою та моніторингу земель [PERSON] встановлено факт самозахвату земельної ділянки по [ADDRESS] зі сторони земельної ділянки по [ADDRESS], приблизно на площу 11 кв.м. Встановлено, що земельна ділянка, що розташована у [ADDRESS] у Солом'янському районі м. Києва, кадастровий номер [NUMBER] належить відповідачу, [PERSON], на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 01.02.2005. За змістом положень ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно ч. 1, 3 ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи надані сторонами доводи в судовому засіданні, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. З урахуванням наведенного та

Outcome: approved