Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

У липні 2013 року до Києво-Святошинського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою суду справа передана за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Позивач зазначив, що 01.02.2013 [PERSON] позичив у нього грошові кошти в сумі 20 000 євро, що на день складання позовної заяви за офіційним курсом НБУ складає - 212.000 грн. надавши йому відповідну розписку, згідно з якою зобов'язався повернути зазначену суму у повному обсязі протягом 10 календарних днів (до 11.02.2013). Розпискою від 01.02.2013 року передбачено, що у випадку не повернення у встановлений термін позики, Відповідач зобов'язується сплатити протягом наступних місяців позивачу 5% від суми щомісячно. Позивач зазначив, що гроші повернуті відповідачем не були та станом на 04.07.2013 року [PERSON] зобов'язаний сплатити на його користь за розпискою від 01.02.2013 року: суму позики в розмірі 278.736,44грн. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, провести заочний розгляд справи без участі відповідача на підставі наданих суду доказів. Відповідач на виклики суду повторно не з'явився, хоча був повідомлений про час і місце судового засідання, будь-яких заяв щодо участі у розгляді справи не надіслав. Ухвалою суду від 04 вересня 2014 року постановлено про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до розписки від 01.02.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], останнім було позичено грошові кошти в сумі 20 000 євро, що на день складання позовної заяви за офіційним курсом НБУ складає - 212.000 грн. По розписці відповідач зобов'язався повернути зазначену суму позивачу у повному обсязі протягом 10 календарних днів (до 11.02.2013). На порушення своїх зобов'язань, відповідач [PERSON] до 11.02.2013 року і до дня судового засідання суми позики не повернув, ухиляється від її повернення. На всі прохання позивача про добровільну сплату заборгованості [PERSON] ніяким чином не реагував. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві гаку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики ти його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно абзацу першого частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) в строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено судом 01.02.2013 [PERSON] позичив у Позивача грошові кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) євро, що на день складання позовної заяви за офіційним курсом НБУ (1060.6711 грн.) еквівалентно 212 000 грн. На підтвердження цього в той же день [PERSON] надав Позивачу відповідну розписку, згідно якої відповідач зобов'язувався повернути позивачу зазначену суму у повному обсязі протягом 10 календарних днів (до 11.02.2013 року). Як було встановлено в судовому засіданні та підтверджується розрахунком суми боргу, наданого позивачем станом на 17.06.2013 року загальна заборгованість [PERSON], з розрахунку загального боргу по розписці становить 212 000 грн., 3% річних в розмірі 2.417 грн. 84 коп., 5% від суми щомісячно за розпискою 63.600 грн., що всього становить 278.736,44 грн. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 278.736,44 грн. Відповідно до статті 88 ЦПК України, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2787 (дві тисячі сімсот вісімдесят сім) грн. 36 коп. Тому, на підставі ст. ст. 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved