Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

У квітні 2021 року позивачі звернулися до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з онукою, визначення часу для побачень з онукою та участі у її вихованні. Просять суд ухвалити рішення, яким встановити порядок спілкування позивачів з онукою [PERSON] , [INFO] : кожна перша та третя субота та неділя місяця, з 10.00 год. суботи до 18.00 год. неділі за місце проживання позивача 1, без присутності відповідача у тому числі з можливістю здійснювати прогулянки по місту, відвідувати заклади культури, враховуючи при цьому здоров`я дитини; місяць протягом літніх та тиждень протягом зимових канікул за місцем проживання позивача 1, без присутності відповідача у тому числі з можливістю здійснювати прогулянки по місту, відвідувати заклади культури, враховуючи при цьому стан здоров`я дитини. Також, позивачі просять суд зобов`язати відповідача не чинити перешкод позивачам у спілкуванні з їхньою онукою [PERSON] , [INFO] . Вимоги позову обґрунтовують тим, що між сином позивачів - [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб 19.04.2013. Від шлюбу у подружжя народилась донька - [PERSON] , 2015 року народження. Сімейне життя не склалось, спільне господарство подружжям не ведеться з березня 2020 року, проживають окремо. Онука позивачів [PERSON] проживає разом з відповідачем. Саме з того часу відповідач перестала надавати позивачам можливість спілкуватися з їхньою онукою та брати участь у її вихованні. Свої дії відповідач ніяким чином не пояснювала, не відповідала на телефонні дзвінки, на поштову кореспонденцію. Позивачі стверджують, що відповідач ігнорує як права позивачів на спілкування з дитиною, так і права дитини на спілкування з ними. Загальновідомим фактом є те, що час який дитина проводить із бабусею та дідусем допомагає розвивати соціальні навички та запобігати виникненню потенційних поведінкових проблем. Дідусі й бабусі можуть стати джерелом довіри та емоційного комфорту для дітей та підлітків, особливо тих, чиї батьки розлучені або живуть окремо один від одного. Отже, відповідач порушує право дитини на нормальний духовний розвиток, розвиток особистості, морально-вольових якостей, оскільки дитині для нормального розвитку необхідне спілування з дідом і бабою та порушує право позивачів на спілкування з онукою та участь у її вихованні. Ухвалою суду від 23.04.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 26.04.2021 сторонам направлено лист з додатками до нього, а саме: позивачу копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу та третій особі - копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками до неї. 20.05.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, де остання просить відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Позивачі умисно спотворюють інформацію та приховують свою протиправну поведінку. Починаючи з 2016 року чоловік позивача [PERSON] декілька разів по туристичній візі виїжджав до Канади з метою підшукати місце роботи та створити підґрунтя для переїзду усієї сім`ї. 12.03.2020 він знову вилетів до Канади та мав організувати переїзд за програмою «няня у сім`ю з медичною освітою». Для участі у зазначеній програмі відповідачу необхідно було підтвердити високий рівень знання англійської мови. 24.09.2020 відповідач склала іспит зі знання англійської мови, однак їй не вистачило декілька відсотків до необхідного заліку та було відмовлено в участі в програмі. До кінця вересня 2020 року відповідач з чоловіком проживали як одна сім`я, у них був спільний бюджет та спільна мета, яку вони прагнули досягти. Починаючи з жовтня 2020 року під час спілкування по телефону у подружжя почали виникати сварки. Через деякий час чоловік повідомив [PERSON] , що якщо вона не хоче переїжджати до Канади, то він відбере у неї їхню спільну дитину та вивезе її за кордон, а її позбавить батьківських прав. Згодом відповідач виявила відсутність закордонного паспорту дитини, який виявився у позивача 2. У відповідача існують підозри, що надання дозволу на побачення з дитиною у запропонований позивачами спосіб, не відповідатиме інтересам дитини та сприятиме вивезенню дитини за кордон. Відповідач зауважує, що проживає з дітьми у квартирі яка належить позивачам, останні мають ключі від неї та постійно її відвідували, маючи можливість безперешкодно спілкуватися зі своєю онукою. Відповідач вказує, що ніколи не забороняла позивачам спілкуватися з онукою, надавала можливість позивачам вивозити дитину на дачу. Відповідач завжди повідомляла доньці, що вона повинна поважати та слухатися позивачів - своїх дідуся та бабусю. Однак, останнім часом вона помітила, що донька почала відмовлятися їхати до позивачів, повідомляючи, що між ними нерідко виникають сварки й відбуваються розмови на підвищених тонах з приводу розпивання спиртних напоїв. Окрім того, позивачі під час перебування доньки у них, не дотримуються та ігнорують рекомендації та поради медичних працівників щодо харчування та догляду за останньою. Відповідач стверджує, що не отримувала жодних пропозицій щодо позасудового врегулювання спору, будь-яких телефонних дзвінків також не отримувала. 01.06.2021 на адресу суду від представника позивачів - адвоката Іщенка Є.Д. надійшла відповідь на відзив, де останній зазначає, що позивачі не викрадали паспорт дитини та позбавлені будь-якої можливості вивезти онуку за кордон без згоди відповідача. Позивачі наполягають, що в березні 2020 року відповідача стала чинити перешкоди у спілкуванні з онукою. Намагання позивачів найти порозуміння з [PERSON] виявилися марними, оскільки вона не відповідача на телефонні дзвінки та уникала особистих зустрічей. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими. 07.06.2021 від відповідача на адресу суду надійшли заперечення, де остання просить відмовити у задоволенні позові. Стверджує, що позивачі заволоділи закордонним паспортом дитини за допомогою її старшої доньки [PERSON] , позивач 2 виправдовувався, що зберігає паспорт дитини на дачі. Після завершення судового засідання представник позивачів пропонував відповідачу повернути паспорт. Позивачі не є законними представниками дитини і утримувати її паспорт не мають жодного права. Також, позивачі залишають поза увагою ті обставини, що у дитини є батьки, шлюб між якими розірвано, є бабуся та дідусь з маминої лінії, які також прагнуть спілкування з онукою тощо. [PERSON] останнім часом категорично відмовляється їхати до позивачів, висловлює прохання щоб відповідач та старша сестра були завжди поруч з нею. Наприкінці літа та безпосередньо двічі у вересні минулого року [PERSON] була на вихідних у позивачів, однак поверталась зі слізьми на очах Отже, позивач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. За необхідності позивачі можуть спілкуватися з [PERSON] , але лише у присутності відповідача з метою уникнення психологічних травм та стресів. Ухвалою суду від 26.07.2021 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Позивач 1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Зазначила, що цілий рік не бачила дитину, яка є їх єдиною онукою, відповідач створює перешкоди бачитися з нею, не дає поговорити з онукою по телефону, привітати її на свята тощо. Раніше стосунки з дитиною були хороші. Позивач 2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, при цьому вказав, що бачився з дитиною останній раз рік тому, відповідач створює перешкоди для побачення з дитиною, у спілкуванні з нею, раніше стосунки з дитиною були гарні. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позові, відповіді на відзив. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. При цьому, вказувала, що створення нею перешкод для спілкуванні баби й діда з онукою, пов`язане з надходженням погроз від чоловіка про намір вивезти дитину за кордон та зникненням закордонного паспорту. Окрім того, зазначила, що дитина сама не хоче бачитися з дідом та бабою, заперечила щодо перебування дитини у них на зимових та літніх канікулах та просила суд врахувати, що у вихідні дні дитина відвідує художню гімназію та репетитора з вивчення іноземної мови. При цьому, вказала, що не заперечує, щоб біба та дід спілкувалися з дитиною у неділю не більше двох годин у присутності матері. Представник відповідача [PERSON] підтримав позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи Карпенко О.М. у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачі, [PERSON] та [PERSON] , є батьками [PERSON] , 1984 року народження (а.с. 21). 19.04.2013 між сином позивачів [PERSON] та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №391 (а.с. 13) . [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Судом встановлено, що малолітня дитина, [PERSON] , 2015 року народження, проживає разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до протоколу психоконсультативного дослідження від 29.06.2021, [PERSON] , 2015 року народження, пройшла обстеження у Медичному центрі «Добробут-поліклініка». За даними обстеження дитина активна, контактна, поводиться вільно, поведінка адекватна ситуації. Аналіз тестів, поведінки та емоційних реакцій дитини свідчить про легкий невротичний розлад. Рекомендації: курс занять з психологом для зняття наслідків стресової ситуації; заспокійливі заходи: чай, масаж; насичення життя позитивними враженнями, бажано не створювати ситуацій емоційно напружуючих (а.с. 109). Між сторонами виник спір щодо участі діда та баби у спілкуванні та вихованні онуки. Позивачі стверджують, що відповідач можливості зустрічатись з онукою їм не надає, на телефонні дзвінки не відповідає, усі наміри зустрітися з дитиною закінчуються конфліктними ситуаціями з відповідачем. З метою досудового врегулювання спору позивачі звертались до відповідача з пропозицією вирішити спір щодо спілкування з дитиною у добровільному порядку, однак остання залишилась з боку відповідача без реагування. Дані пояснення позивачів не були спростовані відповідачем переконливими доказами. Відповідно до довідки, виданої 13.05.2021 Центром науково-технічної творчості молоді «Сфера» Оболонського району м. Києва, [PERSON] , 2015 року народження, з 14.09.2020 до теперішнього часу три рази на тиждень займається в гуртку раннього розвитку дитини. Безпосередньо участь у вихованні дитини бере її мама [PERSON] , яка цікавиться її успіхами, приводить на заняття та забирає із занять, відвідує батьківські збори тощо (а.с. 59). Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82). Згідно зі статтею 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення частини другої та третьої статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання, тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль. Тривалість часу, проведеного дитиною з бабусею чи дідусем може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року). Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що баба, дід мають право на особисте спілкування з онуками, а мати не має права перешкоджати їм спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав», висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, які підтверджують викладені у ньому обставини. Отже, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування діда й баби з онуками обов`язковим є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Згідно висновку Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки №104-4655 від 16.06.2021, комісією встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного службою у справах дітей, у квартирі створені належні умови для перебування та виховання дитини. Під час засідання комісії з питань захисту прав дитини від 10.06.2021 було вивчено всі матеріали, заслухано думку баби, діда, матері дитини. Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування рекомендує визначити способи участі [PERSON] та [PERSON] у вихованні онуки [PERSON] , [INFO] , шляхом спілкування з нею у такому порядку: - у перший і третій тиждень щомісяця з 11.00 суботи до 17.00 неділі; - до досягнення дитиною 10-річного віку 15 днів, після досягнення дитиною 10-років один місяць в літній період; - один тиждень в зимовий період. Бабі та діду та матері під час зустрічей уникати конфліктів. Також, для налагодження доброзичливих стосунків між сторонами, а також задля збереження психологічного здоров`я дитини, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] рекомендовано звернутися за допомогою психолога до Оболонського центру соціальних служб або Міського центру дитини Служби у справа дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації (а.с. 103-104). Суд частково погоджується з таким висновком Органу опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації та вважає, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування бабусі та дідуся з онукою, а тому доводи позивачів про те, що відповідачкою їм чиняться перешкоди у вільному спілкуванні та у вихованні онуки є обґрунтованими та доведеними. Встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між бабусею, дідусем та онукою, надаючи оцінку висновку Органу опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.06.2021 щодо визначення участі дідуся [PERSON] та бабусі [PERSON] у спілкуванні з онукою [PERSON] та доводам позивачів в цій частині, суд приходить до висновку про те, що з урахуванням віку онуки, стану її здоров`я та інтересів, відсутності протиправних дій бабусі та дідуся стосовно своєї онуки, бажання бачитися, піклуватися про неї та виховувати її, вважає, що вірним буде визначити порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою [PERSON] , [INFO] , дотримуючись режиму навчання, харчування, розвитку, відпочинку та стану її здоров`я у наступному порядку: кожну першу та третю неділю місяця, протягом семи годин, з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв, за місцем проживання баби [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ), без присутності матері [PERSON] , з можливістю здійснювати прогулянки по місту, відвідувати культурно - розважальні заклади для дітей, забираючи та повертаючи дитину за місцем її проживання з матір`ю; після досягнення дитиною семирічного віку надати можливість діду [PERSON] та бабі [PERSON] протягом 10 днів підряд під час літніх канікул та п`яти днів підряд під час зимових канікул, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] , проводити спільний відпочинок з онукою, без присутності матері. У разі відміни зустрічі у першу та третю неділю місяця з ініціативи матері дитини із збереженням права діда [PERSON] та баби [PERSON] на таку зустріч з онукою [PERSON] , [INFO] із дотриманням визначеного порядку в наступну неділю, що не відбулася. Визначаючи часи спілкування дідуся та бабусі з онукою без участі матері, суд враховує вік онуки, відсутність доказів негативного впливу бабусі та дідуся на неї та вважає, що присутність обох сторін під час зустрічей позивачів з дитиною не сприятиме перебуванню дитини у цей час у спокійному та стійкому середовищі, може негативно впливати на її психоемоційний стан, з огляду на неприязні, конфліктні стосунки сторін у справі. При цьому наявність конфлікту та неприязні відносин між відповідачем та позивачами не є підставою для обмеження прав останніх на спілкування з онукою. Підсумовуючи зазначене, суд вважає, що такий спосіб участі бабусі та дідуся у вихованні онуки та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як бабусі та дідуся, так і онуки, а також є достатнім для забезпечення участі діда та баби у процесі виховання онуки. При цьому, відповідач не довела жодними достатніми та належними доказами, що спілкування діда та баби з онукою буде перешкоджати її нормальному розвитку. Отже, враховуючи вищевикладене, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України право на спілкування баби та діда з онуками та участь у їх вихованні, бажання позивачів брати участь у вихованні та спілкуванні з онукою, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому суд роз`яснює, що сторони не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, з урахуванням вікових змін, розвитку та потреб дитини, що буде відповідати її інтересам.

Outcome: partial