Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

У листопаді 2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Київзовніштур» (далі - ТОВ «Київзовніштур», позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1) та [PERSON] (далі - відповідач 2), у якому просило: зобов'язати відповідачів не чинити перешкод позивачу в користуванні нерухомим майном, а саме: нежилим приміщенням з № 1 по № 4 № 1 (групи приміщень № 61) загальною площею 43,3 кв. м. за адресою: [ADDRESS] (далі - нежиле приміщення); зобов'язати відповідачів надати Генеральному директору ТОВ «Київзовніштур» [PERSON] ключі від нежилого приміщення; стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 6675 грн. та судові витрати в сумі 1450 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 1 червня 2014 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та ТОВ «Київзовніштур» укладено договір найму (оренди) зазначеного нежилого приміщення (далі - Договір), яке було передано позивачу відповідно до акту прийому-передачі від 2 червня 2014 року. Відповідно до п. 1.5. Договору термін орендного користування визначається з 1 червня 2014 року по 30 травня 2015 року. Відповідно до п. 7.2 Договору «Якщо жодна сторона у двомісячний термін до закінчення даного Договору не заявить про намір його розірвання, даний Договір автоматично пролонгується на термін, який дорівнює терміну дії даного Договору. Ні позивачем ні наймодавцем у двомісячний термін до 30 травня 2016 року не заявлено намір про розірвання Договору. За таких обставин даний договір пролонгований до 30 травня 2017 року. 16 червня 2016 року, всупереч умовам Договору, наймодавець [PERSON] самовільно змінила замки у вхідних дверях до орендованого приміщення, таким чином вчиняючи перешкоду позивачу в користуванні приміщенням. Позивач неодноразово звертався до [PERSON] з вимогою припинити незаконні дії. 30 серпня 2016 року, на підставі договору купівлі-продажу Відповідачами набуто право спільної часткової власності на орендоване нежитлове приміщення. У зв'язку з тим, що попередній власник з 16 червня 2016 року, умисно та протиправно перешкоджаючи законній господарській діяльності позивача, порушуючи взяті а себе зобов'язання за договором, не допускав наймача до приміщення та до його майна, позивачу було заподіяно збитки (реальну та упущену вигоду). В тому числі з 30 серпня 2016 року, після зміни власника об'єкту оренди, законні права Позивача як наймача по Договору продовжують порушуватися, що призводить до збільшення збитків. У зв'язку з тим, що Відповідачі не вчиняли будь-яких дій направлених на припинення порушення прав позивача та умисно продовжують порушувати їх, Позивач змушений був звернутися по правову допомогу. 1 серпня 2016 року з адвокатським об'єднанням «Фортеця» укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до зазначеного договору за конкретні надані послуги пов'язані з правовою допомогою у відносинах з Відповідачами, що підтверджується актом виконаних робіт, Позивачем перераховано АО «Фортеця» грошові кошти в сумі 6672 грн. З огляду на викладене просив вимоги задовольнити в повному обсязі та тягнути витрати, пов»язані із розглядом справи. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити з підстав викладених у ньому. Віідповідач 1 в судовове засідання не з»явився, але в своїх письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, а викладені у позові обставини такими, що не відповідають дійсності. Свої доводи обґрунтував тим, що 30 серпня 2016 року між громадянкою [PERSON] та ним і Відповідачем 2 був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком О.А., зареєстровано в реєстрі за № 3055. Згідно п. 4.1 вказаного договору купівлі-продажу продавець свідчив та гарантував, що до укладення даного договору приміщення не здано в найм або безоплатне користування. На момент укладення договору купівлі-продажу відповідачі були певні, що вказані приміщення не перебуває в користуванні третіх осіб. Відповідачам нічого не відомо про господарську діяльність ФОП [PERSON] та її відносини з Позивачем. Крім того, на момент укладення договору Відповідачами було оглянуто приміщення й жодного майна, на яке посилається Позивач у приміщенні не було. 01 листопада 2016 року Відповідач 1 отримав лист від адвоката Титаренко С.М. в інтересах ТОВ «Київзовніштур», з якого дізнався про те, що приміщення було у користуванні ТОВ «Київзовніштур» з 1 червня 2014 року й на сьогоднішній день останнє начебто має право на користування цим приміщенням. До вказаного листа було додано неповну ксерокопію договору найму (оренди) нежитлового приміщення від 1 червня 2014 року (перша і остання сторінка). Також, зазначив, що керівництво або представники ТОВ «Київзовніштур» не зверталися до нього з питання оренди його нежитлових приміщень. У разі такого звернення він готовий до переговорів щодо умов оренди. Відповідач 2 в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. Вимогами ст..759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). У разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця (ч. 1 ст. 770 ЦК України). Суд встановив, що 1 червня 2014 року між ФОП [PERSON] (наймодавець) та ТОВ «Київзовніштур» (наймач) був укладений договір найму (оренди) нежитлового приміщення. (а. с. 9) Згідно пункту 1.1 Договору наймодавець передав у тимчасове платне користування (в найм) для здійснення підприємницької діяльності нежиле приміщення з № 1 по № 4, № 1 (групи приміщень № 61) (в літері А) - офісне приміщення, яке знаходиться за [ADDRESS] Факт передачі в оренду зазначеного в Договорі нерухомого майна підтверджується актом прийому-передачі приміщення від 2 червня 2014 року, складеним і підписаним [PERSON] і ТОВ «Київзовніштур» (а. с. 11). 30 серпня 2016 року між громадянкою [PERSON] (продавець) та Відповідачами (покупці) укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, згідно умов якого покупці купують у власність нежилі приміщення з № 1 по № 4, № 1 (групи приміщень № 61) (в літері А), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 43,30 кв. м. Згідно пункту 1.3 розділу 1 «Предмет договору» приміщення належать продавцю на праві приватної власності на підставі Договору дарування нежилих приміщень, посвідченого Лабутіною Ю.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22 серпня 2016 року за реєстровим номером № 2274. Згідно пункту 4.1 розділу 4 «Гарантії» зазначеного договору купівлі-продажу продавець, зокрема, що до укладення цього договору ні приміщення, ні будь-яку його частину нікому іншому не продану, не подаровано, іншим способом не відчужено, не здано в найом (оренду), безплатне користування, воно не є предметом іпотеки, прав щодо нього у третіх осіб немає. На підтвердження обставин за яких Позивачу чиняться перешкоди в користуванні об'єктом оренди позивач надав акти протидії законній господарській діяльності від 16 та 17 червня 2016 року, що складені та підписані посадовими особами ТОВ «Київзовніштур», акт проникнення на об'єкт від 16 червня 2016 року, лист та телеграму ТОВ «Київзовніштур» на адресу [PERSON] (а. с. 13 - 21) Про те, суд не може взяти до уваги ці документи як належні докази на підтвердження того, що Відповідачі чинять перешкоди в користуванні предметом оренди, оскільки зазначені акти складені до переходу Відповідачам права власності на житлові приміщення за договором купівлі-продажу від 30 серпня 2016 року, а будь-яких правовідносин між сторонами у цій справі не було і вони відсутні станом на даний час. Інформація зазначена в листі та телеграмі Позивача, які були адресовані [PERSON], також не можуть вважатися належними доказами, оскільки викладена у них інформація є суб'єктивною думкою особи, яка їх підписувала. Стосовно автоматичного продовження дії строку договору найму від 1 червня 2014 року і необхідності виконання обо»язків за ним відповідачами суд зазначає наступне. Згідно ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Згідно п. 7.1 розділу 7 «Термін оренди» термін оренди складає один рік з моменту прийняття приміщення, що орендується, Актом. В пункті 7.2 зазначеного розділу зазначено, що якщо жодна сторона у двомісячний термін до закінчення даного Договору не заявить про намір його розірвати, даний договір автоматично пролонгується на термін, який дорівнює терміну дії даного договору. Разом з тим, розділ 6 «Продовження і розірвання договору» містить пункт 6.2, згідно якого, за два місяці до спливу терміну дії цього Договору сторони зобов'язані переглянути його умови, включаючи розмір орендної плати, та у разі досягнення згоди оформити це письмовою угодою, яка буде слугувати підставою для укладення договору оренди приміщення, вказаного в п. 1.3 цього Договору, на новий термін. Позивачем не було надано суду доказів, які б вказували на згоду наймодавця - [PERSON] на продовження дії договору найму на новий термін, як цього вимагає пункт 6.2 Договору. Натомість дії [PERSON] після закінчення терміну дії договору, а саме заміна замків, прохання звільнити займані приміщення, свідчать про відсутність згоди. Згідно вимог ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Проаналізувавши та зіставивши пункти 6.2 та 7.2 Договору, суд дійшов висновку, що ці умови договору носять суперечливий характер, а тому, за відсутності доказів волевиявлення сторін на продовження дії Договору на новий термін, доводи позивача про автоматичну пролонгацію строку є непереконливими. Також слід зазначити, що ст. 764 ЦК України закріплено правові наслідки продовження користуватися майном після закінчення строку договору найму. Згідно зазначеної статті, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Аналогічна норма міститься і в Господарському кодексі України. Згідно ч. 4 ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Судом встановлено, і це не заперечується Позивачем, після дати закінчення чергового річного терміну найму нежитлового приміщення - 2 червня 2016 року (враховуючи акт прийому-передачі приміщення від 2 червня 2014 року) Позивач користувався спірним нежитловим приміщенням тільки два тижні - до 16 червня 2016 року, після чого [PERSON] змінила замки від вхідних дверей. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Таким чином, строк договору найму між [PERSON] та Позивачем не може вважатися поновленим або продовженим на новий строк, відтак відсутні зобов»язання з боку відповідача на усунення позивачу перешкод у користуванні спірним приміщенням, право на користування у позивача припинилось. Зважаючи на відсутність підстав для задовлення п.1 позовних вимог, похідні вимоги за п.2 позовної заяви також задоленню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги у відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд вважає недоведеними Позивачем обставини порушення його права саме з боку Відповідачів, зазначені ним підстави необґрунтовані, наслідком чого є відмова у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed