Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому, у подальшому 22.11.2016, змінивши предмет позову та доповнивши прохальну частину, просила: - визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену Премєр-міністром України [PERSON] [INFO] під час його публічного виступу на брифінгу з питань, запланованих до обговорення під час «години запитань до Уряду» у Верховній Раді України, наступного змісту: «По пільговим цінам на газ, кожен місяць рядовий український громадянин доплачував їй ([PERSON]) за комунальні послуги та за газ одну тисячу доларів США.»; - зобов'язати Премєр-міністра України [PERSON], за свій рахунок протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили, спростувати недостовірну інформацію поширену ним [INFO] під час його публічного виступу на брифінгу, з питань, запланованих до обговорення під час «години запитань до Уряду» у Верховній Раді України, з оголошенням повідомлення наступного змісту: «Восьмого липня дві тисячі шістнадцятого року у Верховній Раді України на брифінгу з питань, запланованих до обговорення під час «години запитань до Уряду», мною, [PERSON], як Премєр-міністром України, під час публічного виступу була поширена інформація про те, що «По пільговим цінам на газ кожен місяць рядовий український громадянин доплачував їй ([PERSON]) за комунальні послуги та за газ одну тисячу доларів США.» Вказана інформація є недостовірною, порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], як політичного та державного діяча. У мене відсутні докази того, що громадяни України доплачують кожного місяця за [PERSON] одну тисячу доларів США за її комунальні послуги. Такі мої твердження були голослівними.»; - зобов'язати Секретаріат Кабінету Міністрів України забезпечити доступ громадськості до інформації з спростування Премєр-міністром України [PERSON] недостовірної інформації, що була поширена ним [INFO] під час його публічного виступу на брифінгу з питань, запланованих до обговорення під час «години запитань до Уряду» у Верховній Раді України. Позов мотивовано тим, що [INFO] під час публічного виступу на брифінгу Премєр-міністра України [PERSON] з питань, запланованих до обговорення під час «години запитань до Уряду», Премєр-міністр України [PERSON] поширив наступну інформацію: «Система соціального захисту побудована таким чином, щоб захистити саме того, хто потребує цього захисту. Я подивився декларацію [PERSON]. Вона сьогодні мешкає в будинку, по моєму, 500 кв. метрів. По пільговим цінам на газ кожен місяць рядовий український громадянин доплачував їй за комунальні послуги та за газ одну тисячу доларів США. Це справедливість? Тобто, хтось хоче повернути систему, при якій бідні платять за багатих?». Вищезазначену інформацію позивач вважає недостовірною та такою, що порочить її честь, гідність та ділову репутацію, в зв'язку з чим просить суд визнати її недостовірною у судовому порядку, зобов'язати відповідача Премєр-міністра оголосити повідомлення із спростуванням, зобов'язати відповідача Секретаріат Кабінету Міністрів України забезпечити доступ громадськості до інформації з спростування Премєр-міністром України [PERSON] Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог наголошено, що поширена відповідачем Премєр-міністром [PERSON] інформація сформульована у реченні: «По пільговим цінам на газ кожен місяць рядовий український громадянин доплачував їй за комунальні послуги та за газ одну тисячу доларів США.» у контексті: «Система соціального захисту побудована таким чином, щоб захистити саме того, хто потребує цього захисту. Я подивився декларацію [PERSON]. Вона сьогодні мешкає в будинку, по моєму, 500 кв. метрів. По пільговим цінам на газ кожен місяць рядовий український громадянин доплачував їй за комунальні послуги та за газ одну тисячу доларів США. Це справедливість? Тобто, хтось хоче повернути систему, при якій бідні платять за багатих?» є недостовірною та порушує право на повагу до честі, гідності та ділової репутації позивача, оскільки жодних доплат при сплаті своїх комунальних платежів вона не отримує та не отримувала у минулому. Окрім того, позивач вважає, що низка таких публікацій чітко свідчить про те, наскільки вказана недостовірна інформація, що була озвучена Премєр-міністром [PERSON], мала очевидно негативне забарвлення та дискредитаційний вплив на діловий імідж позивача, як державного діяча. Як вбачається з наведених вище публікацій, саме після слів Премєр-міністра [PERSON] про, начебто, доплату кожний місяць за її комунальні послуги громадянами 1000 доларів США у значного кола осіб виникла підстава вважати, що вона зацікавлена в якихось газових схемах, бо тоді, нібито, не вона сплачує за спожитий газ у своєму помешканні, а інші особи. У результаті поширення відповідачем Премєр-міністром [PERSON] недостовірної інформації та, як наслідок, публікацій ЗМІ в громадській думці позивач була представлена в якості особи, яка, начебто, порушувала принципи етики та загальновизнані норми моралі, використовувала своє службове становище в особистих корисливих цілях, що порушує її право на повагу до своєї ділової репутації. Позивач стверджує, що поширена відповідачем Премєр-міністром [PERSON] інформація про те, що по пільговим цінам на газ кожен місяць рядовий український громадянин доплачував їй за комунальні послуги та за газ одну тисячу доларів США є надуманою та недостовірною, оскільки вона сплачую за свої комунальні послуги повну вартість відповідно до встановлених тарифів, жодними пільгами не користується і ніяких коштів для оплати цих послуг ні від кого не отримувала. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю з підстав, наведених у ньому та просила задовольнити. Представник відповідача Премєр-міністра [PERSON] у судовому засіданні заперечував позов та просив відмовити у повному обсязі. Присутній представник відповідача Секретаріату Верховної Ради України заперечував проти задоволення позову, просив відмовити. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, від представника Апарату Верховної Ради України надійшли пояснення, у яких вказано, що оскільки відсутні вимоги до її довірителя, спірні правовідносини, які виникли між сторонами у справі, не стосуються Апарату ВРУ, прийняте судом рішення не впливає на його права, свободи або обов'язки, тому відсутні підстави для висловлення правової позиції по суті спору. Від третьої особи Парламентського телеканалу «Рада» надійшла заява про розгляд справи без присутності у судовому засіданні їхнього представника. Суд, заслухавши представників сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності, що задекларовано ст. ст. 3, 28 Основного закону. Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Верховний суд України у п. 18 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що [INFO] під час публічного виступу на брифінгу Премєр-міністра України [PERSON] з питань, запланованих до обговорення під час «години запитань до Уряду», Премєр-міністром України [PERSON] було висловлено: «Система соціального захисту побудована таким чином, щоб захистити саме того, хто потребує цього захисту. Я подивився декларацію [PERSON]. Вона сьогодні мешкає в будинку, по моєму, 500 кв. метрів. По пільговим цінам на газ кожен місяць рядовий український громадянин доплачував їй за комунальні послуги та за газ одну тисячу доларів США. Це справедливість? Тобто, хтось хоче повернути систему, при якій бідні платять за багатих?». Вказаний брифінг, що відбувся [INFO], транслювався он-лайн трансляцією в ефірі телеканалу «РАДА» та відеозапис брифінгу було розміщено на офіційному сайті Верховної Ради України за посиланням: [INFO]. Факт проведення брифінгу [INFO] Премєр-міністром України [PERSON] з питань, запланованих до обговорення під час «години запитань до Уряду» та формулювання його висловлювання підтверджується наявними у матеріалах письмовими доказами, відеозаписом та відповідачами не заперечується. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що поширена відповідачем на сторінці соціальної мережі інформація є негативною за своїм змістом, не відповідає дійсності та порушує його особисті немайнові права. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування. Згідно з роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України у п. 5 постанови від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Кваліфікація поданої в тексті негативної інформації як фактологічної (ствердної) або суб'єктивно-оцінної (суб'єктивна думка, припущення, оцінне судження) має значення для з'ясування підстав юридизації спірного тексту, наявність або відсутність його елементів у площині правового регулювання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У пункті 19 Постанови Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Оцінюючи зміст оспорюваної позивачем інформації та враховуючи вищенаведене, суд надходить до висновку, що інформація про спростування якої пред'явлено вимоги є оціночним судженням, а тому відсутні підстави вважати, що дана інформація є недостовірною. Зазначену фразу, яку позивач вважає недостовірними твердженнями, не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема алегорії, речення стосується позивача опосередковано та не містить оцінки її дій, властивих їй моральних якостей, її характеристики. Згідно з ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки суду не було надано доказів, які б свідчили про поширення відповідачем недостовірної інформації саме щодо позивача, позовні вимоги в частині визнання інформації недостовірною є безпідставними. Публічний виступ та спірна інформація, яку позивач у даному позові просить визнати недостовірною інформацією відносно неї є нічим іншим, як оціночними судженнями, а відтак, згідно зі статтею 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права. Так, статтею 10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997), що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Враховуючи наведену статтю 10 Європейської Конвенції з прав людини, Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що її 10 стаття обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. Наводячи конкретну практику Європейського суду з прав людини по застосуванню статті 10 Конвенції, можна відзначити такі справи як «Лінгенс проти Австрії» (1986); «Обершлік проти Австрії» (1991) у яких йшлось про публічну критику політиків. Зокрема, суд дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Тому, Європейський суд вважає порушенням статті 10 Конвенції задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації. У справі «Єрусалим проти Австрії» суд встановив, що ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. Отже, враховуючи викладену позицію Європейського суду з прав людини стосовно застосування статті 10 Європейської Конвенції з прав людини, що ратифікована Україною, вищенаведені фрази, які позивач просить спростувати, становлять основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб'єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені. Відповідно до ст. 34 Конституції України, передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадянського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженності правосуддя. Крім того, висновком експертного дослідження від 23.09.2016, проведеного Державним підприємством «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України», встановлено, що наведена в тексті інформація, яка стосується [PERSON], за лінгвістичними параметрами не містить будь-якої оцінки, відтак не є негативною. Висловлення [PERSON] «По пільговим цінам на газ кожен місяць рядовий український громадянин доплачував їй за комунальні послуги та за газ одну тисячу доларів США» виконує роль ілюстрації до тези про несправедливість старої системи ціноутворення і тарифів на газ у наведеній мовцем системі аргументів та є алегоричним, а виражена в ньому інформація представлена у формі оцінного судження /а. с. 103-132/. Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що відсутні підстави вважати інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. У зв'язку з чим, не підлягають задоволенню як похідні вимоги щодо спростування інформації, яку позивач просив визнати недостовірною і такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, та зобов'язання Секретаріату Кабінету Міністрів України забезпечити доступ громадськості до інформації з спростування. На підставі та

Outcome: dismissed