Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

У липні 2018 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 29 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від цього шлюбу Позивач та Відповідач мають спільну дитину: [PERSON], що народилася [INFO] року. Оскільки шлюбне життя між Позивачем та Відповідачем не склалося шлюб між ними було розірвано 17 травня 2016 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області. За рішенням суду з Відповідача стягуються аліменти у твердій грошовій формі в розмірі 650.00 грн. Після прийняття судом рішення, істотно зросли ціни на продукти харчування, речі першої необхідності. Тому розмір стягуваних аліментів не відповідає потребам дітей. Для повноцінного та всебічного їх розвитку є необхідним стягнення аліментів в розмірі 3000, 00 грн але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просила суд збільшити розмір аліментів та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], що народилася [INFO] року., визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3000.00 грн починаючи стягнення з 31липня 2018 року і досягнення дитиною відповідного віку. Відповідач 16.11.2018 року подав до суду відзив на позовну заяву про збільшення розміру аліментів, вказавши, що його щомісячний доход з початку 2018 року складає 3 627,27 грн , і проте, що він працю і отримує мінімальну заробітну плату. Вважає що надані суду Позивачем розрахунки витрат на доньку не є фактом, який свідчить про реальні потреби дитини в такому розмірі, а тільки є суб'єктивною думкою Позивача. Позивач 03.12.2018 року подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву про збільшення розміру аліментів. В своїй відповіді Позивач заперечую проти відзиву та просить задовольнити позовні вимоги повністю, а саме збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій формі в розмірі 3000, 00 грн. У судове засідання [PERSON] не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти заочного рішення не заперечувала. У судове засідання [PERSON] не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 29 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від цього шлюбу Позивач та Відповідач мають спільну дитину: [PERSON], що народилася [INFO] року. Оскільки шлюбне життя між Позивачем та Відповідачем не склалося шлюб між ними було розірвано 17 травня 2016 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Кивської області від 17 травня 2016 року з [PERSON] стягуються аліменти у твердій грошовій формі в розмірі 650.00 грн Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом з нею проживає донька [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. За змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку такої зміни матеріального чи сімейного стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад зменшився дохід чи такий взагалі відсутній, або у нього з'явився додатковий обов'язок утримання інших осіб (неповнолітніх, непрацездатних), тощо. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. З роз'яснень, викладених у пункті 17 вищевказаної Постанови та частини першої статті 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в ході розгляду справи, при визначенні розміру аліментів Києво-Святошинським районним судом було враховано стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, тому вирішено стягнути аліменти у твердій грошовій формі в розмірі 650, 00 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Обов'язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою, як моральний так і правовий обов'язок батьків. Відповідно до ст. 179 Сімейного Кодексу України ( в редакції Закону № 2037-VIII від 17 травня 2017 року) аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом даної статті обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до ч.2,3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до частин другої і третьої статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З огляду на те, що дитина проживає з матір'ю, враховуючи потреби неповнолітньої дитини для всебічного її розвитку, відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимоги, вартість продуктів харчування та речей першої необхідності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів у твердій грошові сумі в розмірі 3000 грн. Суд не бере до уваги посилання позивача щодо необхідності у таких витратах на дитину, оскільки дитина має забезпечуватись не лише речами першої необхідності. Матеріали справи не містять доказів того, що позивачка витрачає кошти, купуючи дитині зайві речі. Не подано таких доказів і відповідачем. Відповідно до положень статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Обов'язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою, як моральний так і правовий обов'язок батьків. Відповідно до ст. 179 Сімейного Кодексу України ( в редакції Закону № 2037-VIII від 17 травня 2017 року) аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом даної статті обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Посилання позивача, що суд має враховувати прожитковий мінімум для дитини при визначенні розміру аліментів, суд оцінює критично, оскільки даний показник є мінімальним та не може забезпечувати всебічний розвиток дитини. А при визначенні розміру аліментів суд має враховував всі обставини справи та вирішив справу з врахуванням інтересів дитини, особливостей її індивідуального розвитку. Суд також не бере до уваги посилання відповідача, що він отримує мінімальну заробітну плату та інших доходів немає, оскільки налжених та допустимих доказів цим обставинам. Подана форма ОК-7 не підвтерджує відсутність у відповідача можливості мати додаткові доходи, враховуючи його вік, стан здоровя. Разом з тим, не підгяають до задоволення вимоги позивача про збільшення розміру аліментів в частині стягнення їх з дати подання позову, а саме з 31 липня 2018 року, оскільки нормами СК передбачено стягнення аліментів з часу звернення до суду, а не з позовом про зміну (збільшення чи зменшнення розміру позовних вимог). Тому в цій частині підлягають вимоги з дати прийняття судом рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved