Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

У липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою та зобов»язання не чинити перешкоди у користуванні жилим приміщенням, в якому просив встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] відповідно до часток у праві спільної власності; зобов»язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS]. У вересні 2016 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій уточнити п.2. позовних вимог та викласти їх наступним чином: «Встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] відповідно до варіанту №2, визначеному у додатку №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи №04-16 від 23.02.2016 року, а саме: в спільному користуванні співвласників залишити: коридор «1» - 6,2 кв.м., санвузол «2» - 2,7 кв.м., кухня «3» - 5,8 кв.м., частину кімнати «4» - 6,9 кв.м.; у користуванні [PERSON] залишити: частину кімнати «4» - 10,0 кв.м., балкон - 0,8 кв.м., у користуванні [PERSON] залишити: кімнату «5» - 11,7 кв.м., шафу «6»- 2,0 кв.м., кімнату «7» - 12,0 кв.м.; уточнити п. 3 позовних вимог та викласти їх наступним чином: «Зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS]» Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити в їх задоволенні. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 17 липня 2014 року померла мати позивача - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна, а саме - житлової квартири [ADDRESS]., загальною площею 57,3 кв.м. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли її онука - [PERSON] (2/3 частини квартири) та син - [PERSON] (1/3 частини квартири). Право власності на 1/3 частину вказаної квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 квітня 2015 року (серія НАМ 828090), що видане приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. Вказане право власності на 1/3 частини квартири було зареєстроване за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер запису про право власності - 9300188). Відповідно до технічного паспорту, що виготовлений Приватним підприємством «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», квартира [ADDRESS], загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м. складається з: коридору (1) - 6,2 кв.м., сунвузла (2) - 2,7 кв.м., кухні (3) - 5,8 кв.м., житлової кімнати (4) - 16,9 кв.м., житлової кімнати (5) - 11,7 кв.м., шафи (6) -2 кв.м. житлової кімнати (7) - 12,0 кв.м. Як зазначив в судовому засіданні та у своєму позові позивач, на даний час, користуватись належною йому часткою квартири він не має змоги у зв'язку з тим, що відповідач -[PERSON] після смерті [PERSON] змінила дверні замки і не пускає його до квартири, мотивуючи це тим, що у нього відсутнє право власності на вказану квартиру. Факт перешкоджання доступу до квартири підтверджується тим, що під час виготовлення технічного паспорту, відповідач не надала доступ повноважному представнику ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» до квартири, що підтверджується написом на титульній сторінці технічного паспорту, що він виготовлений станом на 14 серпня 2009 року, тобто ще при старому власнику. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Посилання відповідача на той факт, що позивач зареєстрований та проживає у м. Києві,і тому не має права користуватись вказаною квартирою також не відповідає вимогам чинного законодавства, адже на зміст права власності не впливає місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.3 ст. 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавленим цього права або обмеженим у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст.358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Однак, у позивача та відповідача абсолютно відсутня можливість щодо укладення домовленостей про порядок користування квартирою. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. В постанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. (п.14) Застосовуючи принцип аналогії закону, що передбачений ст. 8 Цивільного кодексу України, знаходимо підтвердження можливості встановлення порядку користування і в Постанові Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», де зазначено, що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності (п.6). В рамках вказаного судового провадження було проведено дві судові будівельно - технічні експертизи, і, зокрема, відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи № 04-16 від 23.02.2016 року було запропоновано два варіанти встановлення фактичного користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає, що варіант № 2 додатку № 1 до висновку судової будівельно - технічної експертизи № 04-16 від 23.02.2016 року є найбільш прийнятним для обох сторін з наступних підстав: 1. Позивачу виділяється одна кімната площею 10,0 кв.м. та балкон, які сполучаються та можуть використовуватись як одне ціле, що відповідає нормам ДБН про встановлення мінімального розміру житлової площі на 1 особу; 2. Відповідно до вказаного варіанту у відповідача залишається дві сполучні кімнати, що є більш зручним для користування; 3. Вказаний варіант встановлення фактичного користування квартирою вимагає здійснення меншої кількості перепланувань; 4. Відповідно до вказаного варіанту, у фактичне користування співвласників переходять частини квартири, що найбільш точно відповідають їх частинам у праві спільної сумісної власності. Проведення перепланування, передбаченого варіантом № 2 додатку №1 висновку судової будівельно - технічної експертизи № 04-16 від 23.02.2016 року, а саме: в кімнаті «4» площею 16,9 кв.м. улаштувати перегородку з дверним отвором, розділивши дане приміщення на коридор площею 6,9. кв.м. та кімнату площею 10,0 кв.м., покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved