Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 25 травня 2007 року між ним та [PERSON] був укладений договір страхування транспортного засобу «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер [NUMBER]. 03 грудня 2008 року на перехресті Броварського проспекту з дорогою на с. Зазим'я Броварського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген Пассат», під керуванням [PERSON], та автомобіля «Hyundai Gets», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок якої застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження. Вказана ДТП сталася з вини [PERSON], яка порушила п.п. 10.1, 10.3 ПДР України, за що була притягнута до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП. У зв'язку з настанням страхового випадку позивач на виконання своїх зобов'язань та за заявою страхувальника виплатив страхове відшкодування у розмірі 113204,13 грн. Посилаючись на вимоги ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 113 204,13 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, повідомив письмово про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутності його представника. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомив письмово про не визнання позову, застосування строків позовної давності та розгляд справи в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку. що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 25 травня 2007 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] був укладений договір страхування транспортного засобу «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер [NUMBER]. 03 грудня 2008 року на перехресті Броварського проспекту з дорогою на с. Зазим'я Броварського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген Пассат», під керуванням [PERSON], та автомобіля «Hyundai Gets», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок якої застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження. Вказана ДТП сталася з вини [PERSON], яка порушила п.п. 10.1, 10.3 ПДР України, за що постановою Деснянського районного суду м. Києва була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. 03 грудня 2008 року [PERSON] звернулась до страхової компанії з заявою про виплату їй страхового відшкодування. На підставі страхових актів від 30 січня 2009 року № 021.28734.3005.L.03.03, від 10 липня 2009 року № 021.28734.3005.L.03.04, розрахунку сум страхового відшкодування до них, акта виконаних робіт № АПИ-000038/01, накладних №№ 186, 265, 154, 185, 211, наряду-замовлення № С300112357/СН00088854 та на підставі звіту про оцінку автомобіля № 353/12/08 страхова компанія виплатила страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 113 204,13 грн. 02 лютого 2012 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2013 року позовну заяву ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повернуто позивачу для подачі до належного суду. Наведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починається обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування. З огляду на наведене суд вважає, що по вказаній справі право вимоги ґрунтується на суброгації, тому перебіг строку позовної давності починається від дня настання страхового випадку, оскільки при переході права вимоги до страховика переходять усі права, які мав страхувальник, зокрема це стосується і права на подання позову, в т.ч. щодо часу виникнення права на позов, - з моменту ДТП, в результаті якої заподіяно шкоду. Згідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно дог частини 3 та 4 статті 267 ЦК Україні, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що страховий випадок настав 03 грудня 2008 року, трирічний строк закінчився 03 грудня 2011 року, а до суду з позовом до [PERSON] позивач звернувся 02 лютого 2012 року, тобто з пропуском строку позовної давності. З огляду на наведене та враховуючи відсутність підстав для поновлення строку, а також заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову згідно вимог ст. 267 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed