Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

У листопаді 2015 р. позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дорослу людину, мотивуючи тим, що з 2003 року позивачка є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням, виданий управлінням пенсійного фонду України в м. Києві. Позивачка є матір'ю [PERSON], [INFO] Станом на день звернення до суду, позивачка отримує пенсію у розмірі 1174 грн., інших джерел доходу немає. Позивачка проживає разом з чоловіком інвалідом 2 групи, що має тяжкі хронічні захворювання серед яких є і гепатит С. У зв'язку з його тяжким станом здоров'я він не може надавати мені матеріальну допомогу, а саме постійно потребує сторонньої допомоги. Дорогих ліків та догляду. Практично вся пенсія, яку позивач отримує, витрачається на оплату комунальних послуг. Сума, що залишається є меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум і її ледь вистачає на харчування. Крім цього позивачка має захворювання та потребує постійного лікування, на яке потрібно багато коштів. Щомісяця позивачка витрачає приблизно 100 грн. на ліки До початку судового засідання позивачем подана заява, в якій позов підтримує позов в повному обсязі та просить розглянути за її відсутності. Представник відповідача (за довіреністю) [PERSON], діючи в межах повноважень, до початку судового засідання подала заява про визнання позову в повному обсязі та розгляду справи за її відсутності. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження, що міститься в матеріалах справи. [PERSON] є пенсіонером МО України і перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Києва. Розмір її пенсії становить 1 174 гривні. Відповідно до ст.202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Крім того, в силу ст.203 Сімейного кодексу України, дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку не надає регулярної допомоги на утримання матері, не несе постійні додаткові витрати, хоча вона цього потребує, забезпечуючи це періодично. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі наявні і досліджені судом докази у справі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову і стягнення з відповідача аліментів на утримання матері в розмірі 1/4 частина з усіх видів його заробітку. Суд вважає, що саме вказаний розмір аліментів є доцільним до стягнення, що відповідає інтересам сторін та чинному законодавству. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права і інтереси позивачки і дитини. В зв'язку з чим приходить до висновку, що позов є заснованим на законі та обґрунтованим, доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, тому позовні заява підлягає задоволенню. У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 13 листопада 2015 р. Також з відповідача згідно ст.88 ЦПК України, з урахуванням вимог підлягає стягненню судовий збір в доход держави у розмірі 487,2 грн.

Outcome: approved