Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Я.Л.онідівна, Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений 07.05.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1238 від 07.05.2010 року; скасування державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , здійсненої державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Зеленським С.О. 21.11.2019 року, номер запису про право власності: 34303383, за [PERSON] ; визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] ; скасування арешту, накладеного на квартиру [ADDRESS] постановою державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Андрющенко І.В. серія та номер: 60942488 від 19.02.2020 року. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що у березні 2003 року на підставі інвестиційного контракту №Щ-32-1/303 (про інвестування у житлове будівництво), укладеного між нею та ЗАТ «Домобудівний комбінат № 1», позивачем було проінвестовано 950 342 гривні в будівництво квартири [ADDRESS] . У травні 2007 року позивачем отримано свідоцтво про право власності на вказану квартиру від 31.05.2007 року, яке 06.06.2007 року зареєстровано в Київському БТІ. 12.07.2007 року позивачем передано вказану квартиру в іпотеку ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі кредитного договору № 014/1179/82/1401 від 12.07.2007 року та договору іпотеки до кредитного договору № 014/1179/82/1401 від 12.07.2007 року, укладеними між позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», з накладенням відповідної заборони на її відчуження, яка діяла до 02.09.2014 року. Зазначає, що це був єдиний правочин, який вона вчиняла з даною квартирою. Протягом всього часу від придбання квартири позивач зберігала ключі від замків на вхідних дверях до неї, в цій квартирі весь час зберігаються її особисті речі та майно, вона регулярно сплачує всі витрати на її утримання, в тому числі оплачує постачання води, тепла та електроенергії, тобто фактично користується квартирою, на підтвердження чого посилається на укладений нею договір про надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання житлового будинку та прибудинкової території, квитанції про плату за такі послуги, а також на договори страхування цієї квартири. При цьому позивач стверджує, що 16.03.2020 року вона випадково дізналася, що 07.05.2010 року нею за письмової згоди її чоловіка [PERSON] було, нібито, укладено з [PERSON] договір купівлі-продажу зазначеної квартири, на підставі якого вона, нібито, продала її відповідачу. Вказаний договір засвідчено 07.05.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. за зареєстровим № 1238. Позивач наполягає на тому, що вона не знайома з відповідачем [PERSON] , ніколи не відчужувала йому у будь-який спосіб дану квартиру, не підписувала та не укладала з ним даного договору купівлі-продажу, що, серед іншого, підтверджується її фізичною відсутністю у м. Києві у період з 6 по 10 травня 2010 року, коли вона перебувала разом зі своїм чоловіком [PERSON] в місті Римі, Італія, де вони проводили свою відпустку. Також зазначає, що станом на дату, вказану в договорі купівлі-продажу квартири, діяла заборона на її відчуження, у зв`язку з перебуванням квартири в іпотеці. Також позивач звертає увагу, що відповідач ніколи не звертався до неї з будь-якими пропозиціями, проханнями чи вимогами щодо вказаної квартири, не користування нею, ніколи не був у ній та не ніс будь-яких витрат на її утримання, до листопада 2019 року не реєстрував за собою право власності на квартиру. Позивач наполягає на тому, що відповідач взагалі не здійснював будь-яких дій по відношенню до квартири, які притаманні її реальному та законному власнику, і що така бездіяльність відповідача прямо свідчить про умисне приховування ним факту укладення договору купівлі-продажу квартири від позивача, як справжнього власника квартири. Водночас, позивач вказує, що з отриманої нею 17.03.2020 року інформаційної довідки № 204444490 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.03.2020 року вона дізналася, що 21.11.2019 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Зеленським С.О. було прийнято рішення про державну реєстрацію за [PERSON] прав та їх обтяжень на квартиру (з відкриттям розділу), індексний номер: 49847394 від 25.11.2019 року, а 19.02.2020 року постановою Державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Андрющенко І.В. серія та номер: 60942488 від 19.02.2020 року було накладено арешт на майно боржника [PERSON] - квартиру [ADDRESS] . Позивач вважає, що зазначений договір купівлі-продажу квартири підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 та 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки його зміст суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, адже позивач, як справжній власник квартири, не проявляла у будь-який спосіб свого волевиявлення на її відчуження відповідачу, відповідно вважає, що підлягають скасуванню судом державна реєстрація права власності на квартиру, здійснена державним реєстратором Зеленським С.О. 21.11.2019 року за [PERSON] , та арешт, накладений 19.02.2020 року на квартиру державним виконавцем Андрющенко І.В. 19.02.2020 року. Також вважає, що слід визнати за позивачем право особистої приватної власності на вказану квартиру з підстав, зазначених у позові. Ухвалою суду від 12.05.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 17.07.2020 року (а.с. 114). Ухвалою суду від 12.05.2020 року за заявою позивача забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , яка належить відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 07.05.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., зареєстровано в реєстрі № 1238 (а.с. 116-117). 20.07.2020 року до суду засобами поштового зв`язку надійшло клопотання представника позивача адвоката Тищенка О.О. від 17.07.2020 року про приєднання до матеріалів даної справи письмових доказів, а саме листа Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) вих. 7-1113 від 06.04.2020 року, листа ПАТ «Райффайзен банк Аваль» вих. № 97-5-4/1566 від 08.05.2020 року, листа Київського міського БТІ вих. № 062/14-3990 (И-2020) від 13.04.2020 року та акту обстеження квартири [ADDRESS] та умов проживання у вказаній квартирі від 17.11.2017 року. До цього клопотання було також додано докази надсилання позивачем зазначених документів іншим учасникам справи у відповідності до ч. 9 ст. 83 ЦПК України, зокрема описи вкладень у цінні листи 0101508585323, 0101508585331, 0101508585340, 0101508583967, 0101508583975 та 0101508583959 від 16.07.2020 року. Зазначене клопотання містило, серед іншого, заяву позивача про визнання поважною причину пропуску ним процесуального строку для подання до суду вказаних доказів та поновлення вказаного строку з посиланням на норми статей 43, 76-77, 83 та 127 ЦПК України. В обгрунтування поважної причини пропуску строку для подання до суду зазначених доказів разом з позовною заявою, як це передбачено ст. 81, 83 ЦПК України, позивач посилається на відсутність у неї цих документів станом на день звернення до суду, про що вона повідомила суд у розділі 8 позовної заяви, де зазначила про вжиті нею заходи для їх здобуття пославшись при цьому на свої заяву від 17.03.2020 року про надання інформації від Начальника ЦМУ Міністерства юстиції України (м. Київ), заяву від 17.03.2020 року про надання інформації від Голови Правління ПАТ «Райффайзен банк Аваль», заяву від 17.03.2020 року про надання інформації від В.о. начальника Київського міського БТІ, які додала до свого клопотання про витребовування доказів. Щодо неможливості подання до суду разом з позовом акту обстеження квартири [ADDRESS] та умов проживання у вказаній квартирі від 17.11.2017 року, повідомила, що вказаний доказ отримала лише 15.07.2020 року, тобто також після звернення з позовом до суду. Оскільки вона не є стороною цього акту та його підписантом, тому не володіла ним раніше. Враховуючи дотримання позивачем вимог ч. 1, 2, 4 та 9 ст. 83 ЦПК України,

Outcome: approved