Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулася з позовом до суду до Новомиргородської міської\~ради, третя особа, яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~на стороні\~відповідача \~[PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, вказуючи на те, що 02 червня 2005 року за договором дарування вона отримала у власність 11/20 житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: 26000, Кіровоградська область, м. Новомиргород, вул. Шевченка, 109. Починаючи з червня 2005 р. позивач зареєстрована та проживає за вищевказаною адресою. Інша частина житлового будинку, а саме - 9/20 частин, належала [PERSON], яка не проживала за даною адресою жодного дня. Інформацією що стосується місця проживання [PERSON] позивач не володіє. [PERSON] добросовісно та відкрито володіє всім будинком за вказаною адресою більше десяти років, постійно сплачує комунальні послуги та земельний податок за цією адресою, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонти. Оскільки у позасудовому порядку позивач немає змоги оформити право власності на 9/20 частин вищевказаного житлового будинку, тому звернулася до суду з вказаним позовом. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовну заяву та просили суд задовольнити її. Відповідач повідомлений у встановленому законом порядку про час, дату та місце розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не зявився, проте направив до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, не заперечує проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, оскільки згідно свідоцтва про смерть вона померла 25.05.2018 р. (актовий запис № 10 від 28.05.2015 року). Заслухавши пояснення сторін, свідків та вивчивши письмові матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. \~ \~ \~ \~За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який підтверджує його право власності. Відповідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Судом встановлено, що [PERSON] 02 червня 2005 року за договором дарування отримала у власність 11/20 житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: 26000, Кіровоградська область, місто Новомиргород, вулиця Шевченка, будинок №109, що підтверджується копією договору дарування від 02.06.2005 року. Починаючи з червня 2005 р. позивач зареєстрована та проживає у домоволодінні за адресою: 26000, Кіровоградська область, місто Новомиргород, вулиця Шевченка, будинок №109, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов життя від 21.03.2018 р. Згідно архівної довідки № 102 від 16.03.2018 року інша частина житлового будинку за вищевказаною адресою, а саме - 9/20 частин, станом на 01.01.2013 року належали [PERSON]. 9/20 частин житлового будинку за адресою: 26000, Кіровоградська область, м. Новомиргород, вул. Шевченка, 109, [PERSON] успадкувала (свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане Новомиргородською державною нотаріальною конторою 28.08.1996 р. РН № 1958) після смерті [PERSON], яка в свою чергу набула право власності на вищевказаний будинок на підставі договору купівлі-продажу, згідно якого право власності перейшло від [PERSON], що підтверджується довідкою Новомиргородської дільниці БТІ № 52 від 04.09.2018 року. Позивач проживає у будинку за адресою м. Новомиргород Кіровоградської області, вул. Шевченка, 109, з 2005 року і на час розгляду позову судом продовжує проживати у спірному майні, тобто більше як тринадцять років, щороку сплачує земельний податок за користування земельною ділянкою на якій розташований будинок, укладає договори з ВАТ «Кіровоградобленерго» та Маловисківським управлінням по експлуатації газового господарства ВАТ «Кіровоградгаз» про користування електричною енергією та послугами з газопостачання, тобто добросовісно володіє будинком. Дані обставини підтверджуються квитанціями про прийом податкових платежів, копіями договорів з ВАТ «Кіровоградобленерго» та Маловисківським управлінням по експлуатації газового господарства ВАТ «Кіровоградгаз». Крім того, дані обставини знайшли своє підтвердження у показаннях свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], допитаних у ході судового розгляду справи, які є сусідами та особисто знають позивача і підтвердили постійне безперервне проживання позивача більше останніх 10 років у будинку по вул. Шевченка, 109 у м. Новомиргороді Кіровоградської області, користування виключно позивачем всім будинком за цією адресою. Під час судового розгляду встановлено, що після смерті [PERSON] його майно успадкувала дружина - [PERSON], яка 10 січня 2004 року померла, при цьому до спадкового майна не входило 9/20 частин житлового будинку за адресою: 26000, Кіровоградська область, м. Новомиргород, вул. Шевченка, 109, оскільки таке майно на дату смерті вже не належало [PERSON]. Після смерті [PERSON] спадкоємцем її майна за заповітом стала [PERSON], яка у свою чергу померла 25.05.2018 р., актовий запис № 10 від 28.05.2015 року. Враховуючи наведене, суд за результатом оцінки всіх досліджених доказів у справі вважає, що ні [PERSON], ні спадкоємці її майна не могли і не можуть бути відповідачами у справі, оскільки не є спадкоємцями спірного майна. Враховуючи положення ст.4 ч.1 ЦПК України, ст.ст.15, 16 ЦК України, згідно яких кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, дотримуючись принципу змагальності сторін, згідно з яким саме позивач повинен довести порушення своїх прав, суд вважає, що позивач та його представник довели належними та допустимими доказами обґрунтованість своїх позовних вимог, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved