Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] через представника - адвоката Бойка Олега Вікторовича звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 29 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичемпро стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за кредитним договором №5353/2075DCLRKPT від 28 липня 2014 року в розмірі 63208 грн. 22 коп.. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що у березні 2021 року отримала постанову з Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про відкриття виконавчого провадження №64796227 про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості у загальній сумі 63208 грн. 22 коп. за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. Вважає, що виконавчий напис є незаконним, вчиненим з численними порушеннями вимог ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про вчинення нотаріальних дій, а тому не підлягає виконанню. Вказує, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам за якими боржниками допущено прострочення платежів, вже не чинні. Враховуючи, що виконавчий напис нотаріуса вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріуса, а саме без необхідної перевірки та встановлення безспірності боргу, звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.(а.с.15-16) Під час підготовчого провадження відповідач 11.05.2021 року надіслав клопотання про врегулювання спору за участю судді. Заявлене клопотання представника відповідача про врегулювання спору за участю судді в підготовчому провадженні не вирішувалося у відповідності до ст.202 ЦПК України, оскільки підставою такої процедури є взаємна згода сторін, проте позивач заперечив проти цього. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Задоволено клопотання представника позивача про витребування письмових доказів: у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича завірених копій документів та матеріалів, на підставі яких 29.01.2020 року вчинявся виконавчий напис НОК855608 та завірену копію виконавчого напису; з Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) завірених копій матеріалів виконавчого провадження №64796227. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Надали пояснення, що виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вимог законодавства, нотаріус при вчиненні оспорюваного напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню, не повідомив позивача про вчинення виконавчого напису. Представник відповідача 11.05.2021 року до суду надіслав заяву про визнання позовних вимог. В заяві вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення з відповідача судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454 грн. (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України). (а.с.27). Представник третьої особи - Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) до суду 08.04.2021 року надав заяву про розгляд справи за відсутності представника відділу. (а.с.22). Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович в судове засідання не з`явився про розгляд справи повідомлявся засобами поштового зв`язку. До суду повернулися поштові повідомлення від 22.04.2021 року, 20.05.2021 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.26,51). Суд, дослідивши обставини справи, оцінивши надані по справі докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 28 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №5353/2075DCLRKPT. За умовами договору Банк надав позичальнику суму кредиту в розмірі 37092 грн. 75 коп. із строком кредитування на 78 платіжних періодів. 29.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем вчинено виконавчий напис НОК №855608, згідно якого запропоновано стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №20182407-1/2 від 24 липня 2018 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» на підставі договору факторингу №20150721-Г від 21 липня 2015 року відступлено право вимоги за кредитним договором №5353/2075DCLRKPT від 28 липня 2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] за період з 20.07.2015 року по 20.12.219 року в сумі 63208 грн. 22 коп. (а.с.69). 12.03.2021 року постановою начальника Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) відкрито провадження з виконання виконавчого напису №8595 від 29.01.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в загальній сумі 63208 грн. 22 коп. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. З огляду на наведене захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] вказує, що виконавчий напис є незаконним та вчиненим з численними порушення, а саме кредитна заборгованість на підставі якої вчинено виконавчий напис не є безспірною, сума стягнення, зазначена у виконавчому написі, була нарахована за період з 20.07.2015 року по 20.12.2019 року, тобто за період, який перевищує річний строк позовної давності. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Судом під час розгляд у справи вживалися заходи для отримання письмових доказів, а саме ухвалою суду 12.05.2021 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича витребовувалися завірені копій документів та матеріали, на підставі яких 29.01.2020 року вчинявся виконавчий напис НОК855608 та завірену копію виконавчого напису. Однак до суду повернулося поштове повідомлення, що адресат за вказаною адресою відсутній. Надане до суду виконавче провадження з Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) не містить документів на обґрунтування стягнення з позивача на користь відповідача кредитної заборгованості. При цьому, матеріалами справи підтверджується, що серед документів наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній, що є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час розгляду справи суду не надано доказів, що під час вчинення нотаріального напису нотаріусом було дотримано процедуру вчинення нотаріального напису. Враховуючи, що під час розгляду справи відповідач визнав позов, позивач в свою чергу обґрунтувала заявлені вимоги належними та допустимими доказами, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а виконавчий напис НОК855608, вчинений 29 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем таким, що не підлягає виконанню. Згідно з п. 1 ч. 3, ч. 1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову у розмірі 454 гривні. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в розмірі 454 гривні. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, повноваження представника позивача адвоката Бойка О.В. підтверджуються ордером серії КР № 126840 від 05.04.2021 року (а.с.7). На підтвердження наданих адвокатом позивачу послуг додано копію договору про надання правничої допомоги від 18 березня 2021 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 06.07.2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 137 від 25 травня 2021 року про оплату [PERSON] 8000 грн. відповідно до договору №34/12 від 18.03.2021 року (а.с.97). З огляду на вказане суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved