Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] звернулася до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований її колишній чоловік - [PERSON] , 1950 року народження. Відповідач [PERSON] добровільно залишив будинок. З того часу по день подачі позову він не з`являвся у будинку, який їй належить на праві приватної власності, участі в його ремонті не брав, податки та комунальні послуги не оплачував. Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку з реєстрації знятись не бажає, внаслідок чого безпідставно зберігає на собою право на користування будинок та порушує її право на вільне користування та розпорядження належним їй на праві власності житлом, позивач прохала визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за місцем реєстрації та шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті суду, відзиву по справі та заяви про розгляд справи у його відсутність суду не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши думки учасників процесу, свідків [PERSON] та [PERSON] , суд приходить до наступного. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Судом встановлено, що у власності позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 16 червня 1995 року виконавчим комітетом Агрономійської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, перебуває житловий будинок [ADDRESS] . Свідоцтво на право власності видане на підставі рішення виконкому Агрономійської сільської Ради народних депутатів від 16 березня 1994 року № 24А. Відповідно до відповіді архівного відділу Арбузинської районної державної адміністрації від 17 липня 2020 року за № К-17/04-10 виконавчим комітетом Агрономійської сільської Ради народних депутатів за період 1994-1995 років рішень про передачу у власність [PERSON] житлового будинку немає. Разом з тим, предметом даного позову є визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а не перевірка законності набуття позивачем права власності на житловий будинок. Тому суд не надає оцінку у цьому рішенні законності набуття позивачем права власності на житловий будинок. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 березня 1983 року, про що свідчить запис про укладення шлюбу № 9, складений виконавчим комітетом Річицької сільської ради Зарічненського району Рівенської області. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого повторно 29 вересня 2004 року відділом РАЦС Арбузинського РУЮ Миколаївської області, шлюб між сторонами розірвано 25 жовтня 1994 року актовий запис № 76. Як вбачається з довідок Агрономійської сільської ради Арбузинсьукого району Миколаївської області № 185 від 9 квітня 2020 року та № 189 від 21 квітня 2020 року по [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] зареєстрований, але фактично не проживає, про що зроблено 21 квітня 2020 року запис у Погосподарській книзі № 3 Агрономійської сільської ради за 2016-2020 роки, дата вибуття не вказана. Позивачем надано також акт обстеження домогосподарства комісією в складі: депутата сільської ради Фіщук О.М. та сусідів [PERSON] та [PERSON] свідчить про те, що колишній чоловік позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає понад 25 років, будинок належить на праві власності [PERSON] . В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що являються сусідами позивачки [PERSON] , вона проживає сама в будинку, її чоловік понад 25 років за вказаною адресою не проживає. На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідач фактично з 2000 року і по день пред`явлення даного позову у спірному будинку не проживає понад 20 років, не є співвласником спірного житлового приміщення, до суду з вимогою про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом вселення не зверталася, факт його реєстрації у цьому будинку створює позивачу безумовні перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, суд прийшов до висновку про те, що право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved