Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 26.02.1983 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 03.06.2015 року даний шлюб було розірвано. За час їх шлюбу на спільні кошти було придбана у власність земельна ділянка площею 0,1273 га з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва, що розташована по [ADDRESS] та житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані на цій земельній ділянці. Право власності на садибу та земельну ділянку було зареєстровано на відповідача. Крім того, під час шлюбу було придбано майно: спальний гарнітур, що складається з двох платтяних шаф, двох тумбочок, трюмо та двохспального ліжка, стінки, що складається з платтяної шафи, книжної шафи, серванту та пеналу, «м'який куток», складається з кухонного столу та двох крісел, диван, плазмовий телевізор з плоским екраном, холодильник «Дніпро», морозильна камера, олійниця, бочка ємкістю 5 куб.м., трактор МТЗ-50, плуг, культиватор, причеп ПТС. У зв'язку з тим, що між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна подружжя, позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки за адресою [ADDRESS] та на 1/2 частину житлового будинку із надвірними будівлями, що знаходиться за зазначеною адресою, виділивши дані частки в натурі. Також, позивач просила суд розподілити рухоме майно, придбане за час шлюбу, виділивши у її власність спальний гарнітур, що складається з двох платтяних шаф, двох тумбочок, трюмо та двохспального ліжка; м'який куток, що складається з кухонного столу та двох крісел; диван; плазмовий телевізор з плоским екраном; холодильник «Дніпро»; морозильну камеру; олійницю; бочку ємністю 5 куб.м.; виділити у власність [PERSON] стінку, що складається з платтяної шафи, книжної шафи, серванту та пеналу; трактор, плуг; культиватор, причеп ПТС. У червні 2016 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про уточнення позовних вимог, в якій позивач зменшила свої позовні вимоги та просила суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку із господарськими спорудами та земельної ділянки за адресою [ADDRESS]; вимогу про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі просила залишити без розгляду; від вимоги про поділ рухомого майна відмовилася. Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 08.06.2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя в частині поділу житлового будинку та земельної ділянки в натурі залишено без розгляду. Ухвалою суду від 08.06.2016 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя в частині поділу рухомого майна, на підставі п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України, було закрито. Позивач та її адвокат в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку із господарськими спорудами та земельної ділянки за адресою [ADDRESS]. На виплату відповідачем компенсації вартості 1/2 частини житлового будинку, визначену експертом в розмірі 16 249,50 грн., позивач не погодилася. Представники відповідача в судовому засіданні позов визнали частково, а саме не заперечували проти визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку із господарськими спорудами (окрім самовільних будівель та споруд) за адресою [ADDRESS]. Виявили бажання внести на депозитний рахунок суду компенсацію вартості даної частини будинку в розмірі 16 249,50 грн. Проти визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину земельної ділянки під даним будинком заперечували, оскільки земельна ділянка була набута відповідачем внаслідок приватизації із земель державної або комунальної власності у 2009 році, в зв'язку з чим не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Просили в задоволенні позову в цій частині відмовити, а також стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати в розмірі 5 500 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення проти позову, відповідно яким земельна ділянка площею 0,1273 га була отримана [PERSON] в рамках безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, що підтверджується відповідним державним актом, є його особистою приватною власністю та не підлягає поділу як спільне сумісне майно. В зв'язку з цим не може бути розділено житловий будинок, який знаходиться на даній земельній ділянці. Крім того, відсутня сільськогосподарська техніка, заявлена до розподілу, що підтверджується відповідним листом. Заслухавши пояснення сторін, експерта, спеціаліста, дослідивши матеріали справи та матеріали інвентарної справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON], сторони по справі, перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.02.1983 року. Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 03.06.2015 року шлюб між ними було розірвано(т.1 а.с. 7). Згідно договору купівлі-продажу №5 від 01.10.1992 року, [PERSON] купив належний радгоспу «Виноградний» житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (т.1 а.с.29-30). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 01.12.2000 року, [PERSON], на підставі рішення Новобериславської сільської ради від 24.11.1993 року № 49, став власником земельної ділянки, площею 0,1273 га в межах згідно з планом по [ADDRESS] для індивідуального житлового будівництва (т.1 а.с.8-9). Оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна подружжя, позивач була змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Вирішуючи зазначений спір, суду необхідно застосовувати норми цивільного та сімейного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини та діяли на момент їх виникнення. Зважаючи на те, що житловий будинок та земельна ділянка були набуті у 1992 році та у 2000 році відповідно, в разі їх поділу застосуванню підлягає Кодекс про шлюб та сім'ю України та низка Законів України, що діяли в зазначений період часу. Так, за нормами статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. За таких обставин, житловий будинок з надвірними спорудами розташований за адресою [ADDRESS] належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності подружжя. Що стосується земельної ділянки, на якій розташований даний будинок, то відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.02.1993 року № 10) і статті 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації [PERSON] спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для індивідуального житлового будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Разом з тим, виходячи зі статті 30 ЗК України 1992 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі приватизації земельних ділянок, на яких знаходяться ці будівлі та споруди, в учасників спільної власності відповідно виникає й право власності на земельну ділянку. Такі самі норми містяться в нині чинних статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України. Норми, викладені в статтях 22, 28 КпШС України, аналогічні тим, що містяться і в статтях 60, 63, 70 СК України, частині третій статті 368, частині другій статті 372 ЦК України. Така правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду України від 09.12.2015 року у справі № 6-814цс15 та від 16.12.2015 року у справі № 6-2710цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214 ЦПК України). Згідно зі статтею 28 КпШС України, в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Отже, оскільки за договором купівлі - продажу житловий будинок з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] було оформлено на [PERSON], внаслідок чого останнім було отримано державний акт про право приватної власності на земельну ділянку під даним будинком, зважаючи на те, що приватизація земельної ділянки відбувалася в інтересах сім'ї, задля обслуговування житлового будинку із спорудами, набутого подружжям за час шлюбу, в порядку ст.22 КпШС України та ст.30 ЗК України 1992 року, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 1/2 частини зазначеного житлового будинку та земельної ділянки обґрунтовані та підлягають задоволенню, що відповідає положенням статті 28 КпШС України та правовим позиціям, сформульованим у вищезазначених постановах Верховного Суду України. Посилання представника відповідача [PERSON] на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 06.02.2013 року № 6-175цс12, на думку суду, є безпідставним, оскільки при вирішенні даного спору суд виходить із положень законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин (отримання нерухомого майна у власність) - Кодексу про шлюб та сім'ю України, а не з положень ст.61 Сімейного Кодексу України, про які йдеться у вказаній правовій позиції. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Ухвалою суду від 15.10.2015 року за клопотанням позивача по даній справі було призначено комплексну судову будівельно-технічну експертизу. За висновком експертів від 07.12.2015 року № 15/328 (№18), дійсна інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою [ADDRESS] складає 187 880 грн. Експертами визначено один технічно можливий варіант розподілу даного домоволодіння, із виділенням кожному з подружжя окремих часток, при умові проведення певних переобладнань, а також запропоновано один варіант розподілу земельної ділянки (т.1 а.с.72-133). Експерт [PERSON], допитана в судовому засіданні, пояснила, що згідно із висновком експертів від 07.12.2015 року № 15/328 (№18), при реальному розподілі спірного житлового будинку, всі інженерні комунікації залишаються у загальному користуванні його співвласників. Спеціаліст [PERSON], допитана в судовому засіданні, пояснила, що більше тридцяти років була завідувачем бюро технічної інвентаризації. Після проведення огляду житлового будинку [ADDRESS] нею було виготовлено технічний паспорт на даний будинок. Вважає, що за своїми технічними характеристиками (матеріал та товщина стін, статус приміщень - житлове чи нежитлове, наявність самовільного будівництва), цей житловий будинок не може бути реально розподілений на дві відокремлені частини. Зважаючи на те, що висновок експертів від 07.12.2015 року № 15/328 (№18) не містив даних щодо врахування при поділі домоволодіння в повній мірі його внутрішніх та зовнішніх комунікацій (в тому числі мережі опалення), характеристик будівель та споруд, при визначенні вартості домоволодіння не враховані його показники, за клопотання представників відповідача ухвалою суду від 06.04.2016 року було призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу. За висновком № 49 судової будівельно-технічної експертизи від 16.05.2016 року та пояснень експерта до даного висновку, розподіл житлового будинку [ADDRESS] в частках по 1/2 у відповідності до вимог ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН В.3.2.-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» не надається за можливе з ряду технічних причин. Визначена ринкова вартість садиби [ADDRESS] площею 72,3 м.кв. з урахуванням її технічного стану на травень 2016 року у розмірі 104 835 грн., в тому числі вартість приватизованої земельної ділянки площею 0,1273 га складає 72 336 грн. Також визначена ринкова вартість 1/2 частини зазначеного житлового будинку та земельної ділянки, яка становить 52 418 грн. та 36 168 грн. відповідно (т.2 а.с.1-52, 77-78, 93-95, 99-100). В ході судового розгляду сторони по справі не дійшли згоди щодо присудження одному з подружжя грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, права позивача підлягають захисту у обраний нею спосіб, шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] Херсонської області та земельної ділянки, отриманої для обслуговування даного житлового будинку. З урахуванням вимог ст.ст.88, 89 ЦПК України, суд вважає можливим витрати позивача на оплату комісійної судової будівельно - технічної експертизи від 07.12.2015 року № 15/328 (№18) за квитанцією до прибуткового касового ордеру від 19.09.2015 року в розмірі 5 500 грн. (т.1 а.с.150) та витрати відповідача на оплату висновку № 49 судової будівельно-технічної експертизи від 16.05.2016 року за квитанцією № 4889589 від 12.05.2016 року у розмірі 5 500 грн. (т.2 а.с.82), віднести за рахунок сторін у справі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved