Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. В обґрунтування заявлених вимог вказав, що 31.08.2015 року [PERSON] було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст.367 КК України, внесеному до ЄРДР№42014080010000010. 11.09.2015 р. ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя (справа № 334/8327/15-к, провадження № 1-кс/334/1700/15) до підозрюваного [PERSON] було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено обов`язки: не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та роботи. Того ж дня, [PERSON] було роз`яснено обов`язки визначені в ухвалі слідчого судді. Крім того, після повідомлення про підозру у вчиненні злочину [PERSON] , слідчий намагався допитати останнього, проте [PERSON] відмовився від давання показань у зв`язку із поганим самопочуттям, що відображено у протоколі допиту.В подальшому, після обрання запобіжного заходу [PERSON] та проведення інших процесуальних дій, виходу ряду публікацій за ініціативою прокуратури міста Запоріжжя в засобах масової інформації про нібито вчинення колишнім директором Департаменту капітального будівництва Запорізької міської ради злочинів, 19.09.2015 р. у [PERSON] стався гіпертонічний криз, внаслідок чого останнього 21.09.2015 р. було госпіталізовано до відділення аритмій та серцевої недостатності КУ «ОМЦССЗ» ЗОР . У зв`язку із госпіталізацією [PERSON] досудове розслідування було зупинено постановою слідчого від 24.09.2015 р. та поновлено 30.09.2015 р.28.10.2015 р. процесуальним прокурором прокуратури м. Запоріжжя Гресь Д.Ю. було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] за № 42014080010000010 від 26.05.2014 р. у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та направлено на розгляд до Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя. Проте, після з`ясування судом всіх обставин справи, вироком Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 03.07.2017 р. [PERSON] визнано невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, і виправдано у зв`язку з відсутністю в діянні, в якому обвинувачувався [PERSON] , складу злочину. Не погодившись з вироком суду першої інстанції, прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 Гресь Д.Ю. було подано апеляційну скаргу, проте ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27.04.2018 р. апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволено, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2017 р., яким [PERSON] виправдано у зв`язку з відсутністю в діянні, в якому він обвинувачується, складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, - без змін.Таким чином, [PERSON] перебував під слідством з 31.08.2015 р. по 27.04.2018 р., а саме 2 роки 7 місяців та 27 днів.Враховуючи бездоганну ділову репутацію [PERSON] , що підтверджується чисельними подяками, нагородами, трудовим стажем, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності негативно вплинуло не лише на його здоров`я, але й на порушення нормальних життєвих зав`язків, погіршення стосунків із оточуючими, призвело до негативних змін в емоційному стані. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що розмір моральної шкоди становить 1 000 000 гривень, з урахуванням часу перебування позивача під слідством 2 роки 7 місяців 27 днів. Законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується, та не встановлено граничний розмір такої шкоди. А враховуючи, що незаконне притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] спричинило розлад здоров`я, вплинуло на його стосунки з рідними, оточуючими, ділову репутацію, то встановлений законом мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди не можна вважати достатнім, у зв`язку із чим позивачем визначається розмір завданої йому моральної шкоди у сумі 1000000 гривень, яку позивач просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, а також стягнути судові витрати. Ухвалою судді від 27.04.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження. 24.05.2021 року від Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі оскільки позивачем невірно визначено коло відповідачів по справі. Розмір моральної шкоди позивачем належним чином не обґрунтовано та не підтверджено доказами заподіяння йому моральної шкоди, в зв`язку із чим підстави для її відшкодування відсутні. Вимоги щодо стягнення судових витрат з державного бюджету також є безпідставним. Крім того, вимоги позивача про відшкодування шкоди з Державної казначейської служби України та з відкритого у Національному банку України єдиного казначейського рахунку безпідставні. Також зазначають, що задоволення неналежно обґрунтованих позовних вимог та стягнення заявленої до відшкодування суми призведе до економічно необґрунтованих збитків Державного бюджету. 27.05.2021 року від Запорізької обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Вказав, що з обставин кримінальної справи вбачається, що період перебування [PERSON] під кримінальним переслідуванням з 31.08.2015 (дата повідомлення про підозру) по 27.04.2018 (набрання законної сили реабілітуючим рішенням і становить 31 місяць та 27 днів, що не заперечується позивачем. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня 2021 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 6000 гривень. З урахуванням зазначеного мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] який гарантовано державою, становить 191 тис 400 грн. Разом з цим, позивач просить суд стягнути на його користь з Державного бюджету України відшкодування у розмірі 1 000 000 грн, що більш ніж у 5 разів перевищує мінімальний розмір такого відшкодування. Розмір завданої моральної шкоди [PERSON] обґрунтовує тим, що незаконне притягнення до кримінальної відповідальності спричинило розлад здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносини з оточуючими людьми, негативні зміни в емоційному стані. Разом з цим наведені твердження жодними належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено. Крім того, позивач зазначає, що притягнення його до кримінальної відповідальності, нібито спричинило розлад здоров`я у вигляді гіпертонічного кризу та ішемічної хвороби серця, водночас позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів причинного зв`язку між діями органів досудового розслідування та погіршенням його самопочуття. Також [PERSON] зазначає, що зроблені у засобах масової інформації публікації, нібито з ініціативи органів прокуратури, щодо вчинення колишнім директором Департаменту капітального будівництва Запорізької міської ради злочинів, саме й призвели до погіршення його стану здоров`я. Однак у додатках, поданих позивачем разом з позовною заявою, відсутні будь-які докази або відомості, які могли б підтвердити зазначені твердження. Крім того, позивачем не надано ані договору про надання правничої допомоги, ані інших документів, які б підтверджували обґрунтованість та законність зазначеної вимоги. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представником позивача подано заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав та просить задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача ДКСУ позов не визнав, посилаючись на те, що вимоги позивача безпідставні, не обґрунтовані та не підтверджені жодними доказами, а ДКСУ не є належним відповідачем у цій справі. Тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні представник Запорізької обласної прокуратури позовні вимоги не визнав і просить відмовити у задоволенні позову, на підставах викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступне. У кримінальному провадженні № 42014080010000010 [PERSON] 31.08.2015 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 367 КК України. 11.09.2015 р. ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя (справа № 334/8327/15-к, провадження № 1-кс/334/1700/15) до підозрюваного [PERSON] було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено обов`язки: не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та роботи. Того ж дня, [PERSON] було роз`яснено обов`язки визначені в ухвалі слідчого судді. 28.10.2015 р. процесуальним прокурором прокуратури м. Запоріжжя Гресь Д.Ю. було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] за № 42014080010000010 від 26.05.2014 р. у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та направлено на розгляд до Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2017 [PERSON] виправдано за ч. 2 ст. 367 КК України у зв`язку з недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27.04.2018 апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення, вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2017 у вказаному провадженні - без змін. Постановою Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 11.09.2020 вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2017 та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 27.04.2018 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Відповідно до ст. 58 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до ч. 1, ч. 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядоквідшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня 2021 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 6000 гривень. Як було встановлено судом, позивача було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення 31.08.2015 року, тому саме з цього часу необхідно відраховувати термін перебування позивача під кримінальним переслідуванням, оскільки з часу повідомлення про підозру позивач набув певного статусу, а не з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Тобто, період перебування позивача під слідством та судом становить з 31.08.2015 року (дата повідомлення про підозру) по 27.04.2018 року (набрання законної сили реабілітуючим судовим рішенням), що загалом складає 31 повний місяць та 27 днів. Таким чином, вбачається, що позивачем було надано достатньо доказів на підтвердження тих обставин, що він, перебуваючи під слідством та судом протягом тривалого періоду часу, а також будучи певний час під дією запобіжного заходу протягом часу досудового розслідування і судового розгляду, дійсно зазнав моральної шкоди, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунків із оточуючими, негативних змінах в емоційному стані, в зв`язку із чим у позивача виникло право вимагати відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок його незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі положень ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Стосовно ж заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 1000000 гривень, то суд вважає можливим їх задовольнити частково, враховуючи при цьому спричинені позивачу моральні страждання, пов`язані з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, та з урахуванням вимог розумності та справедливості. Виходячи із тлумачення положень ч. 2 та ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», можна зробити висновок, що розмір моральної шкоди у мінімальному розмірі заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом є гарантованим мінімумом такого відшкодування виходячи лише з тривалості кримінального провадження відносно особи. Тобто, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. При цьому, суд, визначаючи розмір мінімальної заробітної плати, виходить із встановленого законодавством розміру намомент відшкодування, починаючи з дати повідомлення про підозру у вчиненні злочину до набрання виправдувальним вироком законної сили. Така ж правова позиція висловлена й у висновках Верховного суду України, викладених у постанові від 02 грудня 2015 року (справа № 6-2203цс15), з якими погодився і Верховний Суд в своїх численних постановах. Таким чином, з огляду на викладене вище, суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди виходить з положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», яким установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 6000 гривні. Так, розмір відшкодування моральної шкоди, який гарантовано державою, на час розгляду справи судом становить: 191400,00 грн (31 місяць х 6000 грн = 186 000 грн, 27 днів = 27*6000/30 = 5400 грн), Разом із цим, суд не може прийняти до уваги посилання позивача на необхідність відшкодування йому моральної шкоди в сумі 1000000 гривень 00 копійок, оскільки будь-яких належних обґрунтувань та підтвердження завдання позивачу моральної шкоди саме в такому розмірі, у позові не наведено та в ході судового розгляду здобуто не було. Отже, в даному випадку відсутні підстави для визначення компенсації моральної шкоди у розмірі, більшому ніж передбачено Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Доказами у цивільній справі, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Загальне правило про розподіл тягаря доказування, встановлене ст. 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивач зазначає, що притягнення його до кримінальної відповідальності, спричинило розлад здоров`я у вигляді гіпертонічного кризу та ішемічної хвороби серця, водночас позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів причинного зв`язку між діями органів досудового розслідування та погіршенням його самопочуття. Також [PERSON] зазначає, що зроблені у засобах масової інформації публікації, нібито з ініціативи органів прокуратури, щодо вчинення колишнім директором Департаменту капітального будівництва Запорізької міської ради злочинів, саме й призвели до погіршення його стану здоров`я. Однак відсутні будь-які докази або відомості, які могли б підтвердити зазначені твердження. Таким чином, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, пов`язаних із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, істотність вимушених змін у його житті та пов`язані з цим його моральні переживання, суд вважає, що позивачу внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності дійсно була завдана моральна шкода, тому заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 191400 гривень 00 копійок як відповідне та достатнє відшкодування понесених позивачем моральних страждань. Доводи Державної Казначейської служби про те, що вона є неналежним відповідачем у справі, є неспроможними. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженогопостановою КМУ від 15.04.2015 № 215, казначейство, відповідно до покладених на нього завдань та в установленому Законом порядку, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1176 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому немає необхідності зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунка, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). Відповідно до ч.1ст.25 Бюджетного Кодексу України, казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Частиною 2ст.25 Бюджетного Кодексу Українипередбачено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Пунктом 9Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного Кодексу Українивстановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджетув межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Таким чином, безспірне списання коштів Державного бюджету України на підставі рішення суду здійснюється саме Державною казначейською службою України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, в частині стягнення на користь позивача суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 191400 гривень 00 копійок, а в іншій частині позову необхідно відмовити. Щодо вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн., то судом встановлено наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Позивачем у позові вказано, що позивач очікує понести витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн. За змістом ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат» Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його оплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Крім: того, Велика палата у постанові від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц зазначила, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допо/огу суду повинні бути надані:договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.);розрахунок наданих послуг;документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення ~ро відрядження та ін„).Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомог та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат; Аналогічна правова позиція викладена в постановах ВП ВС від 27.06.18; у справі №826/1216/16 та Касаційного адміністративного суду від 17.09.2019 у сигові №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19. Разом із тим, позивачем не надано до суду договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, яка заявлена у розмірі 10000,00 грн, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Outcome: partial