Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

У липні 2021 року адвокат Бєлов А.Г.,який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП водних шляхів «Укрводшлях» про стягнення середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за період з 03.06.2019р. по 24.02.2021р., який становить 632 дні у сумі 458 516 грн.; стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову посилався на те, що позовні вимоги позивача в рамках цивільної справи 759/10161/19 охоплені періодом у часі з 27.07.2018р. по 02.06.2019р. а отже період з 03.06.2019р. по 24.02.2021р. (дата ухвалення ВС рішення) перебувала поза межами позовних вимог. Зазначає, що період у часі з 03.06.2019р. по 24.02.2021р. відповідач не здійснював жодних дій, направлених на вирішення спору мирним шляхом. Зменшуючи суму позовних вимог з 282 945,00 грн. до 33 374,14 грн. суд безпосередньо виходив із того, що позивач звернувся із позовними вимогами 282 945 грн. за конкретний період у часі,а саме з 27.07.2018р. по 02.06.2019р. З урахуванням викщевикладеного, стягнення з відповідача середнього заробітку за весь період затримки, який охоплено судовим рішенням по цивільній справі № 759/10161/19 вважає справедливим та законним. Просить стягнути з відповідача «середній заробіток за весь чс затримки по день фактичного розрахунку», зокрема за період з 03.06.2019р. по 24.02.2021р. , який становить 632 дні. Сума до стягнення обраховується наступним чином 632 (кількість днів) х 725,50 грн. (середньоденна заробітна плата, визначена згідно порядку № 100) = 458 516,00 грн. Крім того, при визначенні моральної шкоди позивачем враховано тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, порушення умов трудового законодавства, зменшення грошових коштів, які мав сплатити відповідч, власне несвоєчачний розрахунок із позивачем. Отже позивача вважає справедливим визначити суму компенсації у розмірі 100 000,00грн. Також просить стягнути судові витрати, в тому числі, понесені на професійну правничу допомогу. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.07.2021 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні у задоволені позову просив відмовити. Надав відзив на позовну заяу в якому зазначено, що у жовтні 2020р.рішення суду 759/10161/19 апеляційної інстанції виконано у повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача у примусововму порядку у загальному 175865,31 грн. У подальшому не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції у вказаній справі , відповідач звернувся до касаційної інстанції. Постановою ВС від 24.02.2021р. рішення Святошиснького районного суду м. Києва від 06.02.2020р. та постанову Київського апеляційного суду від 02.09.2020р. скасовано та стягнуто з відповідача на користь позивача у справі № 759/10161/19 було стягнуто 68 891,83 грн. Тобто рішення суду було виконанно у повному обсязі ще до ухвалення остаточного рішення ВС. Більше того, позивач за наслідками розгляду справи зобов`язаний повернути відповідачу 106 973,48 грн. надмірно сплачених коштів. Крім того, представник відповідача просить застосувати строк позовної давності, оскільки рішення суду у справі № 759/10161/19 було виконано у повному обсязі (навіть надмірно) ще у жовтні 2020р. Тобто відповідач виплатив всі належні позивачу при звільненні суми, фактично з ним розрахувався. Відтак, строк позовної давності для позивача із зверненням до суду з даним позовом сплив. Також перевіривши розрахунки, виконані позивачем стає зрозуміло, що останні є завищені, оскільки розрахунок здійснений з урахуванням не робочих,а календарних днів за період з 03.06.2019р. по 24.02.2021р. Щодо моральної шкоди зазначає, що позивач здійснив пояснення завданої моральної (немайнової) шкоди стандартними та шаблонними фразами, не вказав чітко та конкретно в чому саме виражається його страждання та немайнові втрати. Представник Міністерства інфраструктури України в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представником надано пояснення щодо позовної заяви в якому зазначив, що позивачем пропущено тримісячний строк на звернення до суду, причини пропуску строку позивачем не зазначено. Також у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували завдання позивачу моральної шкоди і свідчили про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і тими наслідками про які зазначено у позові, а також ромір моральної шкоди, про який заявлено у позові. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.02.2020р. відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ДП водних шляхів «Укрводшлях», третя особа: Міністерство інфраструктури України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати /а.с.37-40/. Постановою Київського апеляційного суду від 02.09.2020р. рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06.02.2020 року скасовано та ухвалено нове наступного змісту, яким стягнуто з ДП водних шляхів «Укрводшлях» на користь [PERSON] не виплачену заробітну плату за період з 18.05.2018 року по 26.07.2018 року в сумі 22 249, 43 грн., а також стягнуто з ДП водних шляхів «Укрводшлях» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 150 000, 00 (сто п`ятдесят тисяч) грн. та судовий збір у розмірі 3615,89 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити/а.с.41-50/. Вказана постанова набрала законної сили з дня прийняття. Постановою Верховного суду від 24.02.2021р. рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06.02.2020 р. та постанову Київського апеляційного суду від 02.09.2020 скасовано стягнуто з ДП водних шляхів «Укрводшлях» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 18 травня по 26 липня 2018 року у сумі 33 374,14 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 33 374,14 грн, а всього стягнуто 66 748,28 грн з відрахуванням податків та зборів. У задоволенні вимог [PERSON] в іншій частині відмовлено/а.с.51-67/. Судом встановлено, що ДП водних шляхів «Укрводшлях» у жовтні 2020р. з [PERSON] було здійснено розрахунок згідно постанови Київського апеляційного суду від 02.09.2020р. у розмірі 175 865,31 грн./а.с.108-114/. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Згідно з вимогами статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. При цьому поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Враховуючи те, що середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виплат заборгованості по заробітній платі за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з часу видачі наказу про поновлення на роботі (частина перша статті 233 КЗпП України). Судом встановлено та не хзаперечувалось представником, що постанова Верховного Суду постановлена 24.02.2021р., а отримана позивачем 20.03. 2021р. Тобто перебіг строку звернення до суду за вирішенням спору щодо затримки відповідачем повного розрахунку при звільненні, почався з 21.03.2021 року (з наступного дня після отримання позивачем повного тексту рішення) та сплив через три місяці - 20.06. 2021 року. До суду з позовом про стягнення середнього заробітку позивач звернувся 01.07.2021 року, пропустивши при цьому строк визначений статтею 233 КЗпП України. Тому позовні вимоги про стягнення середнього заробітку не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Щодо відшкодування на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п.4 цієї постанови у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач не підтвердив доказами спричинення йому моральних страждань, а також за яких обставин спричинена моральна шкода, якими діями чи бездіяльністю завдана, чим підтверджується вина відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою. Крім того, позивачем також не вказано, з яких міркувань він виходив, визначаючи суму моральної шкоди в розмірі саме 100 000,00 грн., а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог і в цій частині у зв`язку з недоведеністю. У відповідності до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed