Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, пені (неустойки) внаслідок несплати аліментів, збільшення розміру аліментів та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.07.2015 р. вирішено стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 23 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Внаслідок злісного ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по утриманню дитини та умисного невиконання вказаного рішення суду станом на 09.07.2018 р. у відповідача утворилася заборгованість по сплаті аліментів, яка становить 54 000 (п'ятдесят чотири тисячі) грн. Нормами чинного законодавства визначено, що у випадку наявності заборгованості по аліментам, стягувач має право на стягнення пені, розмір якої за розрахунком позивача становить 16 440 (шістнадцять тисяч чотириста сорок чотири) грн. Крім того, аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно, які встановлені рішенням суду, станом на 18.07.2018 р. не забезпечують потреби дитини у збалансованому повноцінному харчуванні, придбанні якісного сезонного одягу, медичному обслуговуванні, відвідуванню дитиною гуртків для розвитку її творчих здібностей. Водночас, дитина потребує коштів щодо проходження періодичних оглядів у лікаря окуліста та для періодичного придбання нових окулярів із якісними лінзами, які також потрібно періодично змінювати, оскільки дитині встановлено діагноз гепірметропія середнього ступеня та необхідність постійного носіння окулярів. Крім того, у зв'язку із наявністю у дитини плоскостопості, позивач змушена придбавати лише якісне ортопедичне взуття. З вересня поточного року дитина піде то 5-го класу та втрачає право на безкоштовні обіди. Тому, дитину необхідно забезпечувати коштами для придбання обідів у школі. Спільна сторін дитина є учасником шкільних та міських олімпіад з математики та є дуже талановитою дитиною. Позивач має намір розвивати здібності дитини шляхом відвідування гуртків. Однак, на даний час немає такої можливості, так як рівень аліментів, які сплачує відповідач, є недостатнім. За таких обставин, розмір аліментів, який має стягуватися із відповідача та який забезпечить належний рівень розвитку та життєдіяльності дитини, має складати 7000 грн. щомісячно. З огляду на викладені обставини, позивач просить стягнути із відповідача заборгованість по аліментам у розмірі 54 000 (п'ятдесят чотири тисячі) грн., пеню, яка утворилася внаслідок несплати аліментів у розмірі 16 440 (шістнадцять тисяч чотириста сорок) грн., збільшити розмір аліментів та стягувати із відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 7000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач зазначає, що відповідач незаконно та безпідставно протягом тривалого періоду ухилявся від виконання рішення суду щодо сплати аліментів, нехтуючи при цьому правом дитини на утримання аліментів, необхідних та достатніх для забезпечення гармонійного розвитку, чим порушив цілий ряд норм чинного сімейного законодавства України, та завдав позивачу та їхній дитині моральної шкоди, розмір якої позивач оцінює у сумі 10 000 (десять тисяч) грн.. та просить також стягнути її із відповідача. 23 листопада 2018 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що позовні вимоги визнає частково з огляду на наступне. 30 березня 2018 року він був викликаний до ВДВС Бровраського МРУЮ, де ознайомився із матеріалами справи та розміром заборгованості, яка утворилася по сплаті аліментів. У заяві на ім'я начальника ДВС відповідач зобов'язався погасити заборгованість по аліментам до 03.2021 року. З квітня 2018 р. по вересень 2018 р. відповідач не має заборгованості по сплаті аліментів, здійснює часткове погашення заборгованості. Відповідач визнає частково викладені в позовній заяві обставини, а саме, що дійсно у відповідач утворилася заборгованість у розмірі 54 000 грн., а тому позовні вимоги в частині стягнення пені відповідач також визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього пені у сумі 6885 грн. так як вважав, що працюючи у ТОВ «Стеклайн», бухгалтерією товариства проводилися всі необхідні розрахунки по сплаті аліментів, а тому пеня внаслідок несплати аліментів у розмірі 6885 грн. складається за період з квітня 2015 року по серпень 2016 р. Відповідач також заперечує проти стягнення із нього розміру заборгованості по сплаті аліментів, оскільки суд може вирішувати питання про стягнення такої заборгованості лише у випадку наявності спору про її розмір. Також, [PERSON] не визнає позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів, оскільки така вимога є недоведеною позивачем та не містить жодних доказів для підтвердження її обґрунтування. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню, так як законом не передбачено відшкодування моральної шкоди у спорі, що виник у сторін по даній справі. 30 листопада 2018 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вважає, що доводи та заперечення, які викладені у відзиві на позовну заяву, є незаконними, необґрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам справи, оскільки багато положень, які відповідач зазначає у відзиві на позовну заяву, не мають жодного відношення до пред'явлених вимог. Позивачем належним чином викладені всі обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх позовних вимог, з наданням відповідних доказів, які обґрунтовують необхідність стягнення аліментів у розмірі 7000 грн. Крім того, позивачем у позовній заяві викладені доводи, які свідчать про можливість відповідача виплачувати щомісячно аліменти у даному розмірі. Так, відповідач за професією є столяром із багаторічним досвідом роботи, що дозволяє знайти йому роботу в межах міста Києва та Київської області із окладом в середньому 18 000 - 25 000 грн. щомісячно. На утриманні інших непрацездатних родичів відповідач не має. Позивач просить врахувати, що у відповідача у володінні та користуванні вже більше року перебуває об'єкт нерухомого майна - квартира загальною площею 40.1 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Також, не підлягають увазі доводи відповідача про те, що законом не передбачено відшкодування моральної шкоди у даних правовідносинах, так як моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. З підстав, викладених у відповіді на відзив, позивач просить залишити без задоволення такий відзив на позовну заяву. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Також, просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій позовні вимоги визнав частково, а саме у розмірі та з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Також, просив здійснювати розгляд справи за її відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2015 року вирішено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 23 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищевказаного судового рішення видано виконавчий лист за № 2/361/1632/15 від 05.08.2015 р., який пред'явлено позивачем до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області. Із довідки-розрахунку № 4184, виданої 10.07.2018 р. Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, вбачається, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 09.07.2018 р. за період із 23.04.2015 р. по 09.07.2018 р. становить 54 000 (п'ятдесят чотири тисячі) грн. (а.с. 12-13). Матеріалами справи встановлено, що у зв'язку із наявністю у відповідача вищевказаної заборгованості за заявою позивача Броварським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області 24.01.2018 р. внесено до ЄРДР відомості про відкриття кримінального провадження № 12018110130000481, про що свідчить копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 11). До матеріалів справи стороною позивача додані копії товарних та фіскальних чеків про придбання [PERSON] дитячого взуття та одягу (а.с. 17-18). Також, до матеріалів справи додано копію заключення, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз «гіперметропія середнього ступеня», у зв'язку із чим лікарем призначено постійне носіння окулярів (а.с. 14). Згідно копії заяви [PERSON] від 30.03.2018 р., яка адресована начальнику ВДВС Броварського МРУЮ Штепі С.О., відповідач 30.03.2018 р. з'явився до відділу на виклик державного виконавця, ознайомився з матеріалами справи та сумою заборгованості по сплаті аліментів, розмір якої становить 52 500 грн. також, зобов'язався погасити борг по сплаті аліментів до 03.2021 р. (а.с. 51). Відповідно до довідки-розрахунку № 54205, виданої 14.11.2018 р. Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, вбачається, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.11.2018 р. за період із 23.04.2015 р. по 01.11.2018 р. становить 55 000 (п'ятдесят п'ять тисяч) грн. 99 коп. (а.с. 52). У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що в даний час він проходить випробовувальний термін при працевлаштуванні, однак на підтвердження наведеного будь-яких доказів не надав. Одночасно, позивач зазначає, що відповідач за професією є солярем із багаторічним досвідом роботи, при цьому на підтвердження зазначеного не надає жодних доказів. Дослідивши письмові матеріалі справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до положень ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Вказана норма закону визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) і відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Отже, аліменти на користь позивача вже стягуються на підставі судового рішення, тому для стягнення заборгованості за аліментами не потрібно ще одного судового рішення. Крім того, суд зазначає наступне, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів. З огляду на викладені обставини та норми чинного законодавства, які регулюють дані правовідносини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову щодо стягнення із відповідача заборгованості по аліментам у розмірі 54 000 (п'ятдесят чотири тисячі) грн. Щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 Передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до правової позиції верховного суду України, висловлений у постановах від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2696цс15 та від 16.03.2016 р. у справі № 6-300ц16, неустойка (пеня) за один місяць нараховується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Із наданого позивачем розрахунку, який здійснений на підставі вищевказаної правової позиції та який суд вважає правильним та бере до уваги, вбачається, що сума нарахованої пені із часу ухилення відповідачем від сплати аліментів, тобто із квітня 2015 р. по березень 2018 р. становить 16 440 (шістнадцять тисяч чотириста сорок) грн. З огляду на викладені обставини, та враховуючи те, що у відповідача рахується заборгованість по сплаті аліментів, які стягнуті за рішенням суду, а будь-які докази, які б свідчили, що дана заборгованість утворилася з незалежних від відповідача причин, у матеріалах справи відсутні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення із відповідача неустойки (пеню) підлягають задоволенню. Позовна вимога щодо збільшення розміру аліментів не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно із ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. При цьому, статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, на обґрунтування вимоги про необхідність збільшення розміру аліментів позивач зазначає, що спільна із відповідачем дитина потребує коштів для проходження періодичних оглядів у лікаря окуліста та для періодичного придбання нових окулярів із якісними лінзами, оскільки синові поставлено діагноз «гіперметропія середнього ступеня». Також, у хлопчина наявна плоскостопість, через що позивач змушена купувати синові лише якісне ортопедичне взуття, яке в середньому коштує 1210-1690 грн. Крім того, хлопчик є талановитим і позивач має намір розвивати його здібності, на що потребуються кошти для оплати гуртків і т.і. Однак, викладені обставини є підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення із відповідача додаткових витрат, які передбачені ст.. 185 СК України, а не збільшення розміру аліментів. При цьому, суд звертає увагу, що розмір аліментів, які стягуються із відповідача є більшим, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину (50 % від 2027 грн.), а доказів того, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі прожиткового мінімуму чи більше, до суду позивачем не надано. Також, у позовних вимогах [PERSON] зазначає, що ухиляючись від сплати аліментів, відповідачем завдано їй та дитині моральної шкоди, яку позивач оцінює у сумі 10 000 грн. Нормами Сімейного кодексу України не визначено підстав та порядку стягнення моральної шкоди у випадку наявності заборгованості по сплаті аліментів За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, на підтвердження такої вимоги у позовній заяві відсутнє обґрунтування та не надано доказів, в чому полягає завдана моральна шкода, як вона проявилася у позивача та спільного із відповідачем сина, не обґрунтовано розміру такої моральної шкоди. Відсутність спеціальної норми, яка дозволяє стягнення моральної шкоди при наявності даних правовідносин, що утворилися між сторонами, а також відсутність обґрунтування та ненадання відповідних доказів на підтвердження завданої позивачу та дитині моральної шкоди позбавляє суд дійти висновку, що відповідачем при ухиленні сплаті аліментів дійсно завдано таку моральну шкоду. Таким чином, виходячи із викладених обставин, та враховуючи норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог лише в частині стягнення пені за несплату аліментів, розмір якої становить 16 440 (шістнадцять тисяч чотириста сорок) грн. У задоволенні інших позовних вимог слід відмовити з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. На підставі викладеного, та

Outcome: partial