Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати недостовірною інформацію, викладену в листі голови [PERSON] районної державної адміністрації Київської області (далі [PERSON] РДА) від 31 серпня 2016 року, у частині того, що його (позивача) було забезпечено інформацією про можливі місця та умови тимчасового проживання (перебування) з урахуванням пропозицій органів місцевого самоврядування, громадських обєднань, волонтерських, благодійних організацій, інших юридичних та фізичних осіб, які ним з власних міркувань були відхилені, та про те, що він систематично створює і нагнітає конфліктну ситуацію, умисно зловживаючи наданими правами внутрішньо переміщених осіб, штучно створюючи напружену ситуацію в Броварському районі; зобовязати відповідача спростувати зазначену вище недостовірну інформацію, шляхом направлення відповідного листа йому та Київській обласній державній адміністрації; зобовязати відповідача [PERSON] РДА надати відповідь щодо можливості придбання ним ліків за пільговими рецептами, не отримання відповідей на його звернення до Президента України від 28 березня і 11 квітня 2016 року, що були спрямовані до Міністерства соціальної політики України, відмови в отриманні ним грошової допомоги. В обґрунтування позову зазначав, що він має статус внутрішньо переміщеної особи та є інвалідом 2 групи, 04 серпня 2016 року звернувся до Президента України із заявою, у якій ставив питання щодо не отримання ним відповідей на звернення до Президента України від 28 березня і 11 квітня 2016 року, що були спрямовані до Міністерства соціальної політики, щодо відсутності умов для проживання за місцем його мешкання, неможливості отримання ліків за пільговими рецептами, не надання грошової допомоги, можливості отримання ним соціального житла. [PERSON] РДА за дорученням Київської обласної державної адміністрації розглянула його звернення до Президента України від 04 серпня 2016 року та листом від 31 серпня 2016 року повідомила, що відповідно до ст. 11 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб у межах своїх повноважень його було забезпечено інформацією про можливі місця і умови для тимчасового проживання з урахуванням пропозицій органів місцевого самоврядування, громадських обєднань, волонтерських, благодійних організацій, інших юридичних та фізичних осіб, які ним з власних міркувань відхилені, а також про те, що він систематично створює та нагнітає конфліктну ситуацію, умисно зловживаючи наданими правами внутрішньо переміщених осіб, штучно створюючи напружену ситуацію в Броварському районі, що не відповідає дійсності. Зазначений вище лист було направлено йому (позивачу) та Київській обласній державній адміністрації для відома, чим він вважає стосовно нього поширено недостовірну інформацію. Також відповідачем у листі від 31 серпня 2016 року не було розглянуто питання щодо придбання ліків за пільговими рецептами, не отримання ним відповідей на звернення до Президента України від 28 березня і 11 квітня 2016 року, що були спрямовані до Міністерства соціальної політики, відмови в отриманні ним грошової допомоги. Позивач [PERSON] та його представники у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному вище, просили суд задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача [PERSON] у суді позов не визнала, вважала позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, оскільки поширенням інформації завдання будь-яких негативних наслідків позивачем не доведено, викладена у листі від 31 серпня 2016 року інформація за своїм змістом до негативної інформації не відноситься, є оціночним судженням, тому спростуванню вона не підлягає. Просила суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи з дитинства, що підтверджується пенсійним посвідченням №\~[NUMBER] та довідкою від 28 квітня 2016 року №\~[NUMBER], виданою Управлінням соціального захисту населення [PERSON] районної державної адміністрації Київської області, перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа. 04 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Президента України із заявою, у якій ставив питання щодо не отримання ним відповідей на звернення до Президента України від 28 березня і 11 квітня 2016 року щодо відсутності належних умов для проживання за адресою: [INFO], неможливості отримання ліків за пільговими рецептами, не надання йому грошової допомоги та соціального житла. 05 серпня 2016 року на підставі ч. 3 ст. 7 Закону України Про звернення громадян зазначене звернення з Адміністрації Президента України надіслано за належністю на розгляд до Київської обласної державної адміністрації. 31 серпня 2016 року [PERSON] РДА за дорученням Київської обласної державної адміністрації, розглянувши вказане звернення позивача від 04 серпня 2016 року, адресоване Президенту України, направила [PERSON] лист за вих. № Р-1068-3, у якому, крім іншого, зазначила, що позивач систематично створює та нагнітає конфліктну ситуацію, умисно зловживаючи наданими правами внутрішньо переміщених осіб, штучно створюючи напружену ситуацію в Броварському районі. Копію даного листа для відома було направлено Київській обласній державній адміністрації. У ч. 1 ст. 34 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Згідно із ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обовязків, вважається юридична особа, у якій вона працює. У ч. ч. 6, 7 ст. 277 ЦК України встановлено, що спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року №\~1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи розяснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно із ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 297 ЦК України фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Виходячи з положень норм ст. 277 ЦК України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, закріпленої цивільним законодавством презумпції добропорядності особи, обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, позивач повинен довести лише факт поширення негативної стосовно нього інформації відповідачем. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що викладена [PERSON] РДА у листі від 31 серпня 2016 року за вих. № Р-1068-3 інформація про те, що [PERSON] систематично створює та нагнітає конфліктну ситуацію, умисно зловживаючи наданими правами внутрішньо переміщених осіб, штучно створюючи напружену ситуацію в Броварському районі, що стосується безпосередньо позивача, була доведене не лише до позивача, а й до відома Київської обласної держаної адміністрації, тобто фактично стала відомою більш ніж одній особі, доказів того, що дана інформація відповідає дійсності відповідачем суду не надано та судом не здобуто, поширення цієї інформації порушує особисті немайнові права позивача, суд дійшов висновку, що позов у цій частині є обґрунтованим, тому вказана інформація підлягає спростуванню у такий же спосіб, у який вона була поширена. У звязку з наведеним, суд вважає необхідним зобовязати відповідача [PERSON] РДА протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили спростувати зазначену вище недостовірну стосовно [PERSON] інформацію шляхом направлення відповідного листа позивачу та Київській обласній державній адміністрації. Звертаючись до відповідача як до органу державної влади, позивач [PERSON] реалізовував гарантоване йому Конституцією і Законом України Про звернення громадян право на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб цих органів для вирішення соціальних питань. Доводи відповідача про те, що зазначена вище інформація не підлягає спростуванню, оскільки є оціночним судженням, на вимогах закону не ґрунтуються, є безпідставними та висновків суду не спростовують. З наявних у матеріалах справи адресованих позивачу листів від 21 лютого 2016 року за вих. №\~Р-1578-3, від 05 травня 2016 року за вих. №\~Р-629-3, від 31 серпня 2016 року за вих. №\~Р-1068-3, від 21 вересня 2016 року за вих. №\~Р-1172-3, від 26 вересня 2016 року за вих. №\~Р-1151-2, від 20 жовтня 2016 року за вих. №\~1240/01-16, від 05 грудня 2016 року за вих. №\~\~Р-1510-2 вбачається, що позивачу ще до його звернення 04 серпня 2016 року до Президента України надавалася інформація про можливі місця та умови для тимчасового проживання, зокрема, пропонувалось розглянути пропозиції щодо проживання в гуртожитку СВАТ\~Агрокомбінат Калита, у гуртожитку в селі Погреби Броварського району Київської області, у приватному будинку Івано-Франківської області, проінформовано його про можливі доступні варіанти розселення серед модульних містечок у містах Кривий Ріг та Нікополь Дніпропетровської області, населених пунктах Харківської області, чого сам позивач у своїй заяві від 05 вересня 2016 року та в суді не заперечував. Усі запропоновані варіанти [PERSON] були відхилені, оскільки місця та умови проживання у зазначених населених пунктах позивача не влаштовували з різних причин. Також із зазначених листів вбачається, що позивачу [PERSON] розяснювалась можливість придбання ним ліків за пільговими рецептами, а саме: необхідність звернутися до сімейного лікаря Великодимерської медичної загальної практики-сімейної медицина за місцем проживання з документами, що посвідчують його право на безкоштовне отримання ліків, також повідомлялось про місце отримання цих ліків (аптечний заклад та його адресу). Зі змісту листа від 21 вересня 2016 року за вих №\~Р1172-3 видно, що [PERSON] відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №\~505 Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг призначена щомісячна адресна допомога з 14 жовтня 2014 року по 31 серпня 2015 року в розмірі 884 грн., з 01 вересня 2015 року в розмірі 1074 грн., з 01 травня 2016 року в розмірі 1130 грн. Крім того, у цьому ж листі зазначено, що за дорученням голови Київської обласної державної адміністрації від 20 серпня 2014 року №\~60-1 Щодо надання підтримки внутрішньо переміщеним особам у Київській області позивачу надано матеріальну допомогу в розмірі 5250 грн. та гуманітарну допомогу (сертифікати на придбання товарів) через [PERSON] міськрайонну організації Товариства Червоного Хреста України, що позивач [PERSON] у судовому засіданні підтвердив. Із протоколу №\~1 від 13 січня 2017 року засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та протоколу №\~5 засідання постійно діючої комісії з питань звернення громадян при [PERSON] районній державній адміністрації, вбачається, що на засіданні комісії в черговий раз були розглянуті питання щодо продовження виплати [PERSON] щомісячної адресної допомоги, надання соціального житла, вирішення інших соціальних проблем, безкоштовного ним отримання ліків, можливості працевлаштування позивача. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідачем [PERSON] РДА відповідно до вимог закону розглянуто звернення позивача [PERSON] та неодноразово проінформовано щодо можливості вирішення соціальних питань, суд вважає, що вимоги позивача про визнання недостовірною та спростування інформації про те, що його не було забезпечено інформацією про можливі місця та умови тимчасового проживання (перебування), не надано відповіді щодо придбання ним ліків за пільговими рецептами та отримання грошової допомоги, а також зобовязання надати відповідь на звернення до Президента України від 28 березня і 11 квітня 2016 року, що спрямовані до Міністерства соціальної політики України, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial