Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» звернулось до суду з позовом про виселення та зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 18 квітня 2008 року між АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 180 0000,00 доларів США. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2012 було постановлено звернути стягнення на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності, шляхом реалізації вказаного майна на публічних торгах в межах процедури виконавчого провадження. Виконавчий лист за вищезазначеним рішенням був пред'явлений до примусового виконання до ВДВС Печерського районного управління юстиції м. Києва, де 18.10.2012 було відкрито виконавче провадження. 10.02.2014 на адресу відповідачів було направлено вимогу про виселення, яка була отримана 15.02.2014. Проте протягом 30 денного строку квартира відповідачами не звільнена, тому вимушені звернутись в суд з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з викладених в позові обставин, просив задовольнити позов. Відповідачі та треті особи в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл.8 ЦПК України, у відсутність відповідачів, які згідно зі ст. 74 ЦПК України повідомлені про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити, виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що 18 квітня 2008 року між АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 180 0000,00 доларів США. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2012 було постановлено звернути стягнення на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності, шляхом реалізації вказаного майна на публічних торгах в межах процедури виконавчого провадження. Банком 10.02.2014 на адресу відповідачів було направлено вимогу про виселення, яка була отримана 15.02.2014. Проте протягом 30 денного строку квартира відповідачами не звільнена. Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому, рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Відповідно роз'яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд враховує, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців з цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Питання про зняття особи із реєстрації охоплюється спеціальним Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Згідно до положень ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. В силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Таким чином, враховуючи наведену норму закону, суд, визнаючи відповідачів такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS], приходить до висновку, що відповідачів [PERSON] і [PERSON] слід зняти з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про виселення відповідачів та зняття з реєстраційного обліку підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 243грн.60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved