Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, яким просив суд встановити факт належності сертифікату на право на земельну частку (пай); визнати втраченим сертифікат на земельну частку (пай); визнати право на земельну частку (пай). У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON] на підставі довіреності від 08.09.2017 року, посвідченої [PERSON], приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області, вимоги свого довірителя підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з викладених у позові підстав. Представник Лиманської районної державної адміністрації Одеської області [PERSON] подала письмове клопотання від 22.03.2018 року, яким просила суд слухати справу у свою відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, оцінивши зібрані докази в сукупності, суд дійшов до наступного висновку: Згідно додатку до державного акту на право колективної власності на землю серії ОД № 13-ІІ-І від 02.03.1996 року, який виданий КСП «Комінтернівська птахофабрика», [PERSON] у списку за № 829 станом на 01.02.1996 року мав право на земельну частку (пай) у КСП в розмірі 3,78 умовних гектарів. За змістом відповіді Головного управління держгеокадастру в Одеській області від 15.09.2017 року № С-242/0-0.220-280/140-17, в Книзі реєстрації сертифікатів за [PERSON] значиться запис щодо отримання сертифікату на право на земельну частку (пай), площею 3,78 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в КСП «Комінтернівська птахофабрика», серії ОД № 0272334, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 10251 від 10.03.1998 року. [PERSON] вказаний правовстановлюючий документ загубив, про що подав обяву у газеті «Слава Хлібороба» № 43 від 28.10.2017 року. В теперішній час [PERSON] має намір виділити свій пай у натурі (на місцевості), отримати право власності на земельну ділянку, проте відповідач вимагає надати документ, що посвідчує право на земельну частку (пай). Крім того, у вказаному сертифікаті допущено помилку у прізвищі позивача. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають право власності на земельну ділянку на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної частки (паю). У відповідності до ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» право членів підприємства на пайовий фонд залежить від їх трудового внеску. Пай є власністю члена підприємства. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. Єдиним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат. Судом враховується, що матеріали справи містять відомості про набуття КСП «Комінтернівська птахофабрика» за правилами Земельного Кодексу України в редакції 1992 року права колективної власності на земельні ділянки, що в подальшому були розпайовані. Детальний аналіз правового режиму земельного паю дозволяє суду дійти висновку, що пай - це не конкретна земельна ділянка, знову ж таки це лише право на отримання земельної ділянки в натурі, яке може бути ніколи й не реалізоване. Сертифікат на земельну частку не посвідчує права власності на конкретну земельну ділянку а лише підтверджує право отримання земельної ділянки у визначеному розмірі при виході з підприємства. Єдиним документом, що підтверджує право власності на земельну ділянку, є державний акт про право власності на землю. Матеріали справи містять достатньо доказів видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON] За правилом ст. 315 ЦПК України суд встановлює юридичний факт належності правовстановлюючого документу особі. Матеріали справи містять докази того, що у сертифікаті на право на земельну частку (пай) ОД № 0272334, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 10251 від 10.03.1998 року міститься технічна описка у прізвищі набувача цього права, замість вірного [PERSON], зазначено прізвище [PERSON]. Законом не передбачено внесення виправлень у сертифікат на земельну частку (пай), тому судовий порядок - це єдина можливість довести належність правовстановлюючого документу особі. Таким чином в цій частині вимоги позову обгрунтовані і підлягають задоволенню. Підлягають задоволенню і вимоги в частині встановлення втрати сертифікату на земельну частку (пай), оскільки ці вимоги доведені відповідним оголошенням у газеті (ч2 ст. 315 ЦПК України). За правилом ст. 392 ЦК України власник може предявити позов про визнання його права власності, якщо він втратив документ, який засвідчує право власності. За змістом п.22 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України», яке набуло статусу остаточного за обставин, викладених у статті 44 § 2 Конвенції, поняття власності, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси що становлять майно, можуть також розглядатись як майнові права, і, таким чином, як власність в цілях вказаного положення. Отже суд, застосовує до даних правовідносин ст. 392 ЦК України розглядаючи право [PERSON] на земельну часту (пай) не як право власності, а як майнове право, яке, з урахуванням зібраних по справі доказів, підлягає судовому захисту. На підставі наведеного,

Outcome: approved