Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] . Просить стягнути відповідачів борг за договором позики від 04.06.2014 у розмірі 373 994 грн. 21 коп., що еквівалентно на день подання позову 14 000 доларів США, пропорційно в рівних частинах: з [PERSON] борг у сумі 186 997 (сто вісімдесят шість тисяч дев`ятсот дев`яносто сім) грн 11 коп; з [PERSON] борг у сумі 186 997 (сто вісімдесят шість тисяч дев`ятсот дев`яносто сім) грн 11 коп. В обґрунтування позову [PERSON] ( далі Позивач) вказав, що 04 червня 2014 він уклав з [PERSON] (далі - Відповідач 1) договір позики, за яким Позивач позичив, а Відповідач 1 прийняв грошові кошти еквівалентні 14 000 (чотирнадцяти тисячам) доларів США та зобов`язався повернути зазначену суму грошових коштів до 31.12.2018. Станом на 12 квітня 2019 року Відповідач 1 отримані грошові кошти Позивачу не повернув. З 15.09.2007 Відповідач 1 перебував з [PERSON] (далі - Відповідач 2) у зареєстрованому шлюбі. Власного житла подружжя Відповідачів не мало. Станом на дату укладення договору позики Відповідачі мали малолітнього сина і Відповідачка 2 була вагітна другою спільною дитиною. Відповідач 1 уклав договір позики з метою придбання житла для своєї сім`ї, про що і зазначив у розписці. Станом на 15.04.2019 курс національної валюти відповідно наявної на офіційному сайті Національного Банку України інформації становить: 100 дол. США - 2671 грн. 39 коп. Сума заборгованості становить (14 000 х 2671.39) : 100 = 373994 грн. 1 коп, яка має бути стягнута з Відповідачів у рівних частинах, оскільки грошові кошти за Договором позики бралися і були використані в інтересах сім`ї Відповідачів - для придбання квартири [ADDRESS] , де в подальшому Відповідачі проживали і проживають на даний час. Відповідач-1 [PERSON] позов визнав. У відзиві вказав, що 15.09.2007 він та Відповідачка-2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають двох малолітніх дітей - [PERSON] 2008 р.н. та [PERSON] 2015 р.н. Відповідачка-2 з моменту народження старшого сина ніде не працювала, він був єдиним годувальником їх сім`ї. За для забезпечення сім`ї працював в різних містах. З моменту одруження їх родина не мала власного житла, увесь час з Відповідачкою-2 проживали у орендованих квартирах. У 2014, звільнившись з роботи у м. Березному Рівненської обл., з Відповідачкою -2 почали шукати житло для придбання у м. Бердичеві. У травні 2014 року стало відомо, що Відповідачка-2 вагітна їх спільною другою дитиною. Пошуки квартири пришвидшились, а оскільки власних заощаджень вони не мали, то звернулися з проханням позичити гроші на придбання власного житла до його батьків, тому відповідачці було відомо про те, що гроші взяті в позику, оскільки Відповідачка-2 неодноразово була присутня при його розмовах з Позивачем, брала участь в обговоренні сум Договору позики та акцентувала увагу на необхідності якнайшвидшого придбання власного житла до народження другої дитини. Саме Відповідачка-2 вибрала серед багатьох інших квартиру [ADDRESS] . Оформлення купівлі-продажу зазначеної квартири було заплановано на першу половину дня 05.06.2014р. Тому напередодні - 04.06.2019р. він поїхав за коштами до Позивача. Відповідачка-2 не поїхала зі ним оскільки довіряла йому вирішення всіх фінансових питань. Про те, про ціль його поїздки отримати гроші в позику та суму коштів, Відповідачка -2 знала. Їх сім`я позичила у Позивача кошти в розмірі 14 000 доларів США для придбання власного житла - конкретної квартири [ADDRESS] . Станом на 02.07.2019р. зобов`язання з повернення взятих у борг коштів за Договором позики від 04.06.2014р. ні в повному обсязі, ні в частині не виконане. З депозитного рахунку, відкритого на його ім`я - № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПриватБанк» 03.07.2014 було знято грошові кошти у розмірі 61 516 грн. 62 коп., фактично через місяць після укладення Договору позики і Договору купівлі- продажу квартири 05.06.2014р. Вважає, що боргове зобов`язання є об`єктом права його та Відповідачки-2 спільної сумісної власності подружжя, оскільки Договір позики від 04.06.2014р. було укладено в інтересах сім`ї, для придбання квартири [ADDRESS] , про що і зазначено в Розписці. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 61. ч. 4 ст. 65 СК України, квартира була використана в інтересах сім`ї - вони зробили в ній ремонт і Відповідачка-2 з дітьми з 17.02.2015р. зареєструвалися в ній, а отже Договір позики, укладений ним 04.06.2014р. в інтересах сім`ї, створює обов`язки для Відповідачки-2. Відповідач-2 [PERSON] позов не визнала. У відзиві вказала, що доказ, які б підтвердили факт надання її згоди на укладання Відповідачем 1 договору позики, зазначеного в Позовній заяві, відсутні. Їй про зазначений договір позики нічого не було відомо до моменту ознайомлення з позовною заявою. У копії розписки, що надає Позивач не вказано жодного слова про придбання житла для сім`ї Відповідача 1. Там лише зазначено -« для придбання квартири». Позивач не надав доказів, що Відповідач-1 украв договір позики в інтересах сім`ї, та що ці кошти використані в інтересах сім`ї. Вона та Відповідач-1, перебуваючи у шлюбі з 15.09.2007, 03.07.2014 придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] ), орієнтовно 140 000,00 грн. (сто сорок тисяч гривень 00 коп.). Договір купівлі продажу квартири знаходиться у Відповідача 1. Зазначена квартира придбана за кошти, які вони з Відповідачем 1 заощадили у результаті ведення спільного господарства. Значну частину вартості квартири у сумі приблизно 90 000,00 грн. (дев`яносто тисяч гривень) було оплачено за рахунок коштів, що було знято з депозиту банку ПриватБанк. Депозит було оформлено на Відповідача 1 під час шлюбу з Відповідачем 2. Родина разом утримувала квартиру та здійснювала в ній ремонт, що підтверджується квитанціями на придбання будівельних матеріалів та ремонтних послуг. Сума боргу, яку зазначає Позивач, значно перевищує вартість придбаної Відповідачем 1 та Відповідачем 2 квартири. 21.05.2018 шлюб між нею та Відповідачем 1 розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області по справі №274/1028/18 за позовом Відповідача 1. 11.01.2019 вона звернулась до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовною заявою про поділ майна подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні до Відповідача 1. Вважає, що Позивач може діяти в інтересах Відповідача 1, так як останні є близькими родичами, а саме - батьком та сином. В копії розписки, яку надав Позивач датою виникнення зобов`язання по поверненню боргу Відповідачем 1 вказано 31.12.2018 - майже за тиждень до звернення Відповідача 2 з позовною заявою до Відповідача 1. Вона має обґрунтований сумнів щодо справжності зазначеної Позивачем розписки. Також в розписці відсутні дати проставлення підписів свідків, що не дає змоги встановити чи були вони присутні саме 04.06.2014. Ухвалою судді від 03.05.2019 до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено [PERSON] . У судовому засіданні позивач та його представник, адвокат Лисюк Т.А. позов підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Позивач у судовому засіданні додатково пояснив, що він не запитував згоди Відповідчки-2 на позику грошових коштів, оскільки Відповідач- 2 знала про те, що він позичав грошові кошти на придбання квартири, так як їх сім`ї не було де жити та вони разом ту квартиру знайшли для купівлі. У тій квартирі на даний час проживає Відповідач-1 зі своїм сином, а Відповідачка -2 там не проживає. Представник Позивача у судовому засіданні доповнила, що оскільки Відповідавчка-2 визнає, що придбана квартира є їх з Відповідвачем-1 спільною сумісною власністю, то і вона має в рівній частці відповідати за борги подружжя. Відповідач-1 доповнив у судовому засіданні, що за грошові кошти, які позичив батько вони частково розрахувалися за квартиру, а іншу частку витратили на ремонт та проживання, оскільки не працювали на той час. Після того, як зняли грошові кошти з депозитного рахунку, внесли платіж за договором купівлі-продажу, оскільки квартира купувалася з відстроченням платежу на один місяць. Відповідачка -2 у судовому засіданні доповнила, що вони у 2014 році звернулися до батьків за допомогою, та ті їх сім`ї подарували грошові кошти на придбання квартири. Вона не знала, що грошові кошти були позичені. Якби знала, що укладено позику, вона б ніколи цих грошей не брала, бо їх сім`я не мала таких доходів, щоб повернути ту позику. Дозволу на позику грошових коштів вона не давала, у неї її ніхто не просив та вона б її не надала. Крім того, квартира була придбана за 169000 грн, та частина грошових коштів в розмірі 61 000 грн сплачувалася з їх спільних з Відповідачем -1 коштів, які були на депозитному рахунку. На даний час з неї вимагають суму більшу за вартість всієї квартири. У квартирі вона на даний час не проживає. Дослідивши докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено що 04.06.2014 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, згідно якого [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 14 000 доларів США, зі строком повернення до 31.12.2018 року ( а.с. 14). Відповідно до статей 1046, 1047 частини другої ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За положеннями частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (стаття 545 ЦК України). Про те, що борг за договором позики не повернутий, окрім визнання Відповідачем -1 позову, свідчить наявний у позивача оригінал розписки, наданий позивачем у судовому засіданні. Згідно з частинами першою та другою статті 533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 15.04.2019 офіційний курс гривні до долара США складає 26,7139 гривень за 1 долар США. За положенням статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів наданих учасниками справи, або витребуваних судом. Таким чином, у межах заявлених позовних вимог, з Відповідача-1 [PERSON] на користь Позивача слід стягнути 186 997 грн 11 копійок. Суд відмовляє у задоволенні позову до Відповідача-2 - [PERSON] з таких підстав. У частині першій статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз вказаних вище норм законодавства свідчить, що якщо наявність боргових зобов`язань подружжя підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Тобто борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, можуть бути враховані лише при поділі майна подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Між тим, для встановлення спільного боргового обов`язку подружжя слід, щоб один із подружжя довів, що другий з подружжя був обізнаний про розписку та не заперечував проти такої позики, а також суду необхідно встановити на підставі доказів, що позичені кошти були витрачені в інтересах сім`ї. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні довів, що грошові кошти отримані за позикою були витрачені на придання квартири [ADDRESS] ( а.с. 71), яка за законом є спільною власністю подружжя, не дивлячись на те, що з приводу даної квартири є спір в суді та відповідачка там не проживає. Однак суду не надано доказів, що другий з подружжя - Відповідачка-2 була обізнана про розписку, а Відповідачка-2 у судовому засіданні заперечила, що їй було відомо про укладення позики та вона на це згоди не надавала і не надала б . Таким чином, оскільки Відповідачка-2 не є стороною за договором позики, а суд не вирішує позов про поділ майна подружжя з Відповідаки -2 на користь позичальника не можуть бути стягнуті грошові кошти договором позики від 04.06.2014. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з Відповідача-1 на корить позивача слід стягнути судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, - половину сплачених судових витрат, в розмірі 3369 ( три тисячі триста шістдесят дев`ять ) гривень 98 копійок. Аналізу іншим доказам та доводам сторін суд не наводить, оскільки вони не впливають на висновки суду та не підлягають встановленню у межах предмету доказування в цій справі.

Outcome: partial