Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

У листопаді 2015 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що 05 березня 2014 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, вона отримала у власність квартиру [ADDRESS]. У липні 2014 року позивач дізналася, що в її квартирі зареєстрований неповнолітній [PERSON] [PERSON] є громадянином Російської Федерації, у спірній квартирі ніколи не проживав, квартирну плату та комунальні платежі не сплачував, що ставить позивача в важке матеріальне становище, адже комунальними підприємствами міста нараховуються платежі за надані послуги на кількість зареєстрованих осіб. У позасудовому порядку вирішити дане питання не надається можливим, через відсутність відповідача та його паспортного документа на території України, тому позивачу запропоновано звернутись до суду. У судове засідання сторони не з'явились. Представник позивача - адвокат Амельчишин О.В. надав заяву в якій позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача по довіреності [PERSON] також надав суду заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність та відсутність відповідача, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представники третіх осіб - органу опіки та піклування виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та Жовтневого районного відділу ГУ в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України надали заяви про розгляд справи у їхню відсутність, просили рішення прийняти згідно чинного законодавства. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено. Відповідач [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 02.04.1998 року органом ЗАГС м. Санкт-Петербург палацом «Малютка», народився в м. Санкт-Петербург Російської Федерації, про що в книзі реєстрації актів про народження 02.04.1998 року зроблено відповідний актовий запис № 1301 (а.с. 9). 20.02.2012 року відділом ТП №70 УФМС Росії по Сакт-Петербургу та Ленінградській області в Приморському районі м. Санкт-Петербург, [PERSON] видано паспорт [NUMBER] громадянина Російської Федерації, згідно до якого [PERSON] зареєстрований та постійно мешкає з 11 лютого 2003 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). За час перебування справи у суді, 02.02.2016 року [PERSON] досяг повноліття. Як встановлено судом, 05 березня 2014 року позивачка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 6), посвідченого державним нотаріусом Другої Криворізької нотаріальної контори Бикановим Р.І., реєстровий номер 1-337, отримала у власність квартиру [ADDRESS]. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 05.03.2014 року (а.с. 5), власником спірної квартири є [PERSON]. 24.07.2014 року позивачу стало відомо, що в квартирі зареєстрований неповнолітній [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою № 2675, видана 09.11.2015 року КП «ЖЕО №31» дільниця № 6 (а.с.7). Згідно довідки від 24.12.2014 року № 78-Д, виданої начальником відділу Жовтневого районного відділу ГУ в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України Євтушенко І.М. (а.с. 10), [PERSON], [INFO], не документувався паспортом громадянина України Жовтневим РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. З листа начальника Жовтневого районного відділу ГУ в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України Євтушенко\~І.М. від 11.09.2014 року за №1227/С-57, убачається, що позивачу було відмовлено у знятті з реєстраційного обліку неповнолітнього [PERSON], [INFO], посилаючись на ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». З акту, складеного мешканцями будинку [ADDRESS], підтверджується факт не проживання відповідача [PERSON], [INFO], в квартирі [ADDRESS], підписи мешканців будинку посвідчені директором ТОВ «КК «ДОМ-КОМ» (а.с. 11). Через відсутність [PERSON] на території України та його паспортного документу, зняти відповідача з реєстраційного обліку можливо лише на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3.1 наказу МВС України «Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку. Відповідно до ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475 /97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України лише члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Згідно ч. 4 зазначеної статті до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частиною 2 ст. 64 ЖК України встановлено коло осіб, які є членами сім'ї власника квартири. Так до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору жилого приміщення. Відповідач не є членом сім'ї позивача, не укладав з власником квартири договір оренди, а отже не має права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Крім того, відповідач не має права на проживання та реєстрацію місця проживання на території України, оскільки відсутні передбачені ст. 4 ЗУ «Про правовій статус іноземців та осіб без громадянства», підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» законними підставами перебування на території України є: для громадян України - належність до громадянства України; для іноземців та осіб без громадянства - підстави, встановлені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Згідно ст. 3 ч. 1 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини. Згідно з ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав на право користування житловим приміщенням. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Ґрунтуючись на вищевказаному, аналізуючи зібрані в справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved