Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову вказала, що вона в період з 09.09.2008 року по 30.09.2014 року працювала в ПрАТ «Азовелектросталь». Після чого 30.09.2014 року була звільнена за власним бажанням. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачем проведений не був. На сьогоднішній день мається заборгованість по заробітній платі в розмірі 5 248,68 грн. У зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за весь час затримки з 01.10.2014 року по день винесення рішення суду. У ході розгляду справи позивачка подала письмову заяву, в якій просила позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 5 248,68 грн. залишити без розгляду у зв'язку із добровільною виплатою заборгованості по заробітній платі 08 жовтня 2015 року. Середній заробіток просила стягнути з 01 жовтня 2014 року по 08 жовтня 2015 року - по день фактичного розрахунку. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач своїх заперечень та ставлення до позову не висловив. На неодноразові запити суду не представив відомості про розмір заробітної плати позивача за останні два місяці роботи із зазначенням середньоденної заробітної плати. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач в період часу з 09.09.2008 року по 30.09.2014 року працювала у відповідача, що підтверджується записами в її трудовій книжці. 30.09.2014р. позивачка була звільнена з підприємства за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна плата. Згідно ухвали Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 03 липня 2015 року по справі №264/3575/15-ц при скасуванні наказу за заявою ПрАТ «Азовелектросталь» судом було встановлено, що сума заборгованості з виплати заробітної плати перед позивачем на час прийняття ухвали судом становила 5 248,68 грн., що не заперечувалося відповідачем. Згідно твердження позивача вказана сума заборгованості була виплачена позивачу лише 08 жовтня 2015 року. Відповідач натомість не спростував вказаних доводів позивача та фактів викладених ним у позові, не скористався своїм процесуальним правом заявити власні доводи в обґрунтування заперечень позовних вимог. Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідач не представив доказів на спростування вимог позивача. У зв'язку із цим суд вважає, доведеним факт несвоєчасного розрахунку при звільненні позивача та погашення існуючої суми заборгованості по заробітної плати лише 08 жовтня 2015 року. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов'язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні був проведений лише 08 жовтня 2015 року. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом було встановлено, що остаточний розрахунок по заробітній платі був проведений відповідачем лише 08 жовтня 2015 року, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися по 08 жовтня 2015 року. У зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, тобто за період після звільнення як просить позивач з 01.10.2014р. по день остаточного розрахунку відповідачем 08 жовтня 2015 року. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Згідно з проведеним розрахунком, представленим позивачем в позовній заяві, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 59,09 грн., що відповідає передбаченому Порядку та не було спростовано відповідачем. За даними двох листів Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 р. № 9884/0/14-13/13 та від 09.09.2014 р. N 10196/0/14-14/13 середньостатистична кількість робочих днів в 2014 - 2015 роках за період з наступного дня після звільнення - з 01.10.2014р по день фактичного розрахунку - по 08 жовтня 2015 року складає 256 днів Відповідач не надав до суду свого розрахунку середньоденного заробітку позивача та кількості робочих днів за останні два місяці роботи для забезпечення можливості проведення такого розрахунку. Одночасно з цим відповідач не спростовував розрахунку наданого позивачем, у зв'язку із чим враховуючи, положення ст.ст. 10, 11, 61 ЦПК України, якими закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а докази подаються сторонами, суд вважає обґрунтованим та доведеним розмір середньоденного заробітку позивача в розмірі 59,09 гривень. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.10.2014р. по 08 жовтня 2015 року складає - 15 127,04 грн. (256 днів х 59,09 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 15 127,04 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень за вимоги майнового характеру.

Outcome: approved