Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

у липні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача 60 200 грн. суму основного боргу за договором позики, інфляційні витрати у розмірі 56 455,56 грн., 3% річних в розмірі 5 348,73 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 06 серпня 2014 року між нею, [PERSON], та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 60 200 грн. На підтвердження укладення договору позики відповідачем [PERSON] 06 серпня 2014 року було надано розписку про отримання грошових коштів в повному обсязі. Згідно досягнутих домовленостей, а також відповідно до розписки від 06 серпня 2014 року, [PERSON] зобовязувався в термін до 08 серпня 2014 року повернути отриману ним грошову суму. Однак, у зазначений в розписці строк відповідач позичених коштів не повернув, взяті на себе зобовязання не виконав. Вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути кошти, однак останній ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань. Крім цього, відповідач [PERSON] згідно з вимогами ст.ст. 1050, 625 ЦК України повинен також сплатити їй, позивачу, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший договір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач ухиляється від погашення боргу по позиці в добровільному порядку, відповідно порушує взяті на себе зобовязання згідно договору, вона, [PERSON], змушена звернутись в суд. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у його відсутності, позивач, не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 серпня 2014 року позивач [PERSON] за усним договором позики передала відповідачу [PERSON] у позику грошову суму у розмірі 60 200. Даний договір оформлений письмовою розпискою відповідача від 06 серпня 2014 року, яка знаходиться в матеріалах справи. Кінцевий строк повернення позики був до 08 серпня 2014 року. [PERSON] своїх зобовязань відповідно до договору позики не виконав, не провівши жодної оплати по поверненню позики та станом на 25 липня 2017 року отримані кошти за договором позики не повернув. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Проте, відповідачем умови договору позики не виконуються. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Положеннями ст. 1047 цього Кодексу передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. З наданого суду розрахунку вбачається, що загальна сума боргу відповідача перед позивачем становить 122 004,29 грн. та складається з суми основного боргу за договором позики в розмірі 60 200 грн., інфляційних витрат в розмірі 56 455,56 грн., 3% річних в розмірі 5 348,73 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволенню. У звязку із задоволенням позову з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 1220,04 грн.

Outcome: approved