Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

У квітні\~ 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 05820/0010XSGD від 28 грудня 2013 року у розмірі 46 475 грн. 52 коп., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1921 грн. та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. В обґрунтування поданого позову зазначено, що між позичальником [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Платінум банк» 28 грудня 2013 року був укладений договір про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту № 05820/0010XSGD, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10 000 грн. строком до 28 грудня 2016 року зі сплатою 29,99 % річних. За умовами кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов`язався здійснювати сплату грошових коштів шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з метою погашення заборгованості за виданим кредитом та нарахованими процентами. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 10 000 грн. За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення осинової суми кредиту, проте заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 28 березня 2019 року за позичальником обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту за кредитним договором у розмірі 10 000 грн. Умовами кредитного договору визначено, що протягом всього терміну користування кредитними коштами, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти. Так, згідно кредитного договору кредит надається строком до 28 грудня 2016 року зі сплатою 29,99 % річних. Позичальник допустив порушення своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом, а тому, згідно розрахунку заборгованості, станом на 28 березня 2019 року за позичальником обліковується заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 5882 грн. 57 коп. Вказано, що 22 березня 2018 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «ФК «Женева» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «Платинум банк» відступило ТОВ «ФК «Женева», а ТОВ «ФК «Женева» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за договором кредиту № 05820/0010XSGD. Таким чином, ТОВ «ФК «Женева» наділено правом грошової вимоги до відповідачів, а ПАТ «Платинум банк» втратив такі права. Зазначено, що за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі кредитного договору. З огляду на те, що позичальником грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі кредитного договору, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Загальний розмір заборгованості за кредитом, що підлягає стягненню станом на 28 березня 2019 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 46 475 грн. 52 коп., з яких заборгованість по основній сумі кредиту 10 000 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 17 806 грн. 52 коп., нараховані відсотки згідно кредитного договору 3048 грн. 78 коп., 3% річних 2780 грн., інфляційне збільшення боргу 12 840 грн. Вказано, що попередня сума судових витрат, які поніс позивач у зв`язку з пред`явленням даного позову та розгляду справи складає 1921 грн. та 20 000 грн. витрат на правничу допомогу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2019 року справу передано судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Панфіловій А.В. /а.с.33/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Панфівлової А.В. від 24 квітня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у спрощеному провадженні /а.с.35/. 01 жовтня 2019 року від представника позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, відповідно якої позивач остаточно просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 05820/0010XSGD від 28 грудня 2013 року у розмірі 46 475 грн. 52 коп., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1921 грн. та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. /а.с.55-57/. 05 грудня 2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого вказано, що позов товариства щодо стягнення з неї 46 475 грн. 52 коп. не визнає в повному обсязі. Вказано, що 28 грудня 2013 року між нею та ПАТ «Платинум банк» був укладений договір про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту №05820/0010XSGD. Розмір кредитного ліміту становить 10 000 грн. Однак ТОВ «ФК «Женева» не надало суду належних підтверджуючих документів факту правонаступництва та набуття права вимоги за договором від 28 грудня 2013 року. При цьому, її не було повідомлено про нового кредитора і про те, що було відступлено право вимоги. Вказувала, що договір укладено 28 грудня 2013 року. Останній платіж в рахунок виконання зобов`язань за цим договором вона здійснила 30 квітня 2014 року в сумі 1150 грн. Після цієї дати вона більше не здійснювала плати за даним договором. Таким чином, починаючи з травня 2014 року право банка було порушено. Вважає, що кредитор довідався і міг довідатися про порушення нею свого права починаючи з травня 2014 року. Таким чином, строк позовної давності сплив. В зв`язку з чим, просила в задоволенні позовних вимог відмовити /а.с.87-89/. 10 грудня 2019 року від відповідача до суду надійшло клопотання про застосування строків позовної давності /а.с.99-100/. 24 березня 2020 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно якої вказано, що відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 ЦК України, передбачено загальну позовну давність тривалістю три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права, тобто після виникнення права на захист. У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне її цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи, але не корелюється із припиненням зобов`язань. ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Вказано, що нараховані 3% річних та пеня за обліковою ставкою НБУ у відповідності до ст. 625 ЦК України проведені на суму боргу по кредиту. Інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України /а.с.124-125/. Відповідно до розпорядження керівника апарату Кіровського районного суду м. Кіровограда № 490 від 17 липня 2020 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи», у зв`язку з\~ звільненням судді [PERSON] з посади судді Кіровського районного суду м. Кіровограда, відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя від 23.06.2020 року, та враховуючи, що суддя Панфілова А.В. у вказаному випадку не може продовжувати розгляд справи, відповідно до наказу голови Кіровського районного суду м. Кіровограда про передачу справ № 18-АГ від 26.06.2020 року, невирішені справи передані для повторного автоматизованого розподілу. Відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду - призначено повторний автоматичний розподіл цивільної справи № 404/2694/19, номер провадження 2/404/706/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» до [PERSON] про стягнення боргу. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю\~ Іванову Н.Ю. для розгляду справи з єдиним унікальним номером судової справи № 404/2694/19, номер провадження 2/404/706/19 про стягнення боргу. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванової Н.Ю. від 21 липня 2020 року справу прийнято до провадження, призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлявся належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином. Надала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з продовженням на території України дії карантину та за станом її здоров`я. Разом з тим, клопотання про відкладення розгляду справи не є безумовною правовою підставою для відкладення розгляду справи і сторона, яка просить відкласти розгляд справи повинна довести реальну наявність обставин на які вона посилається, обґрунтувати поважність причин, які не дозволяють їй приймати участь у судовому засіданні. \~\~\~\~\~\~\~ Суд, звертає увагу на те, що на даний час карантинні обмеження, які були раніше встановлені постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 р. № 211, значно пом`якшені, не обмежують права учасників судового засідання на доступ до суду та дозволяють їм безпосередньо приймати участь у судовому засіданні. При цьому судом враховано, що відповідач неодноразово подавала заяви про відкладення розгляду справи, а саме 01 липня 2019 року, 01 жовтня 2019 року, 31 березня 2020 року, 15 травня 2020 року. \~\~\~\~\~\~\~ Крім того, суд вважає, що відповідач повинен добросовісно використовувати надані процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання, а тому клопотання відповідача\~\~ про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, оскільки ним не доведено наявність поважних причин, які свідчать про неможливість приймати участь у розгляді справи. \~\~\~\~\~\~\~ Крім того, відповідно до ч.1, п.п.1,2 ч.3 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. \~\~\~\~\~\~\~ Суд, вважає неможливим подальше відкладення розгляду справи, оскільки кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. \~\~\~\~\~\~\~ Неявка учасників справи не перешкоджає вирішенню спору. \~\~\~\~\~\~\~ Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» до [PERSON] про стягнення боргу підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 28 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Платінум банк» та відповідачем [PERSON] укладено договір №05820/0010XSGD про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, за умовами якого ПАТ «Платинум Банк» надало відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. зі сплатою процентів за користування коштами (29,99 % на рік) строком повернення до 28 грудня 2016 року. За умовами кредитного договору, банк надав клієнту у користування особистий спеціальний платіжний засіб міжнародну платіжну картку Visa Electron, з метою здійснення операцій, що передбачені правилами користування банківською платіжною карткою, умовами кредитування та обслуговування поточного рахунку. Банк відкрив клієнту поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях. Розмір кредитного ліміту становить 10 000 грн. Розмір щомісячного платежу становить 650 грн. Розмір щомісячної комісії за кредитне обслуговування рахунку становить 199 грн. Строк дії кредитного ліміту 36 місяців з моменту укладення цього договору. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору погашення заборгованості за кредитом здійснюється клієнтом шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі визначеному п. 1.5 цього договору в період з 1 по 5 число включно кожного календарного місяця. Публічне акціонерне товариство «Платінум банк» виконало свої зобов`язання та надало позичальнику (відповідачу по справі) кредит. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні і в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, інше не встановлено договором або законом. Із дослідженого судом договору відступлення права вимоги № 147 встановлено, що ПАТ «Платинум Банк» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Женева» за плату права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором укладеним 28 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум банк» та відповідачем [PERSON] . Оскільки на підставі даного договору відбулась заміна кредитора ПАТ «Платинум Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Женева», тому останній вправі заявляти вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості. Відповідач неналежно виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та\~ відсотків за ними і у неї перед позивачем, станом на 28 березня 2019 року\~ утворилася заборгованість у розмірі 46 475 грн. 52 коп. відповідно до доданого позивачем розрахунку, а саме: основна заборгованість -\~ 10 000 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 17 806 грн.52 коп.; нараховані відсотки згідно кредитного договору 3048 грн. 78 коп.; 3% річних - 2 780 грн.; інфляційні втрати - 12 840 грн. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З пояснень сторін судом встановлено, що відповідач не здійснював щомісячні платежі по поверненню кредиту, тобто порушив зобов`язання. Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше нерухоме майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Із наданого розрахунку вбачається, що за відповідачем мається заборгованість за кредитом у розмірі 10 000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду вищенаведеного, суд дійшов висновку, що не сплачуючи обов`язкові щомісячні платежі у строк та розмірах визначених договором, відповідач порушила умови зобов`язання, внаслідок чого має заборгованість за тілом кредиту у розмірі\~ 10 000 грн. Відповідач під час розгляду справи подала заяву про застосування строку позовної давності. Вирішуючи дану заяву суд виходить з наступного. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідач не здійснювала платежів за кредитним договором та не виконувала щомісячні зобов`язання з погашення кредиту, а тому позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Із матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач звернувся до суду 16 квітня 2019 року. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначенним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи те, що відповідач не здійснював щомісячних платежів і останній такий платіж повинен був здійснити у грудні 2016 року, а позов пред`явлено 16 квітня 2019 року, тому суд дійшов висновку, що вимоги про повернення тіла кредиту у виді щомісячних чергових платежів та заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги підлягають задоволенню. Вимоги позовної заяви про стягнення нарахованих відсотків згідно кредитного договору з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості є безпідставними, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України повинен сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, котрий становить 2780 грн., а також три проценти річних від простроченої суми, яка складає 12840 грн. Таким чином, відповідач має право стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму: 43 426 грн. 52 коп., яка складається: заборгованість по основній сумі кредиту 10 000 грн., заборгованість по відсотках на дату відступлення права вимоги 17806 грн. 52 коп., 3% річних 2780 грн., індекс інфляції 12840 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з витратами на правничу допомогу, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 11 червня 2018 року, котрий укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Женева» та адвокатським об`єднанням «Вердикт», платіжне доручення № 997 від 29 березня 2019 р., прайс-лист Адвокатського об`єднання «Вердикт», заявка на надання правових послуг, акт прийому-передачі виконаних робіт. Однак, позивачем не надано суду жодних документів, що свідчать про оплату адвокату 20000 грн. витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги саме у даній цивільній справі. Із платіжного доручення № 997 вбачається, що 29 березня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Женева» здійснила оплату у розмірі 100 000 грн. за надання правової допомоги відповідно до договору від 11 червня 2018 р. Проте, даний документ жодним чином не підтверджує, що це є оплата 20000 грн. адвокату (адвокатському об`єднанню) за надання правової допомоги саме у цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Женева» до [PERSON] , а не за надання інших юридичних послуг адвоката, котрі не стосуються даної цивільної справи. За таких обставин, платіжне доручення № 997 р. не є доказом того, що здійснена позивачем оплата за цим дорученням є витратами на правничу допомогу адвоката, котрі пов`язані саме з розглядом цієї цивільної справи. Крім того, матеріали справи не містять розрахунку розміру витрат з детальним описом виконаних робіт адвокатом. Оскільки відсутнє документальне підтвердження про понесені позивачем у цій справі витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн., тому суд відмовляє у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки позов задоволено частково, тому відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційний розміру задоволених позовних вимог, котрий становить 1794 грн. 97 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial