Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] предявила через суд зазначений позов до ФОП [PERSON], посилаючись на те, що 05.04.2015 р. вона уклала з ним договір про виконання робіт (надання послуг) №СМ-764, відповідно до якого відповідач зобовязався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій. Того ж дня відповідно до п. 2.2 договору позивач внесла обумовлений завдаток в сумі 3\~000,00 грн. З 20.04.2015 р. позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою виконати обумовлені даним договором роботи, але відповідач всіляко ухиляється від контактів та не виконує жодних робіт за договором. На переконання позивача, укладений між сторонами в даній справі договір є недійсним та таким, що обмежує права споживача, виходячи з вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими, зокрема, є умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору; надання можливості продавцю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у звязку з розірванням або невиконанням ним договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; встановлення обовязку споживача виконати всі зобовязання, навіть якщо продавець не виконає своїх; надання продавцю права передавати свої права та обовязки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Тому позивач просив визнати недійсним зазначений вище договір та стягнути з відповідача на користь позивача суму внесеного авансу в розмірі 3\~000,00 грн. Позивач в окремо наданій суду заяві просила суд розглядати справу у її відсутності, в якій просила також задовольнити поданий позов повністю. В окремо наданих суду запереченнях проти позову відповідач в особі представника за договором просив суд відмовити в задоволенні предявленого позову повністю. Так, відповідно до заперечень відповідача останній не оспорює укладення між ним та позивачем договору №СМ-764 про організації робіт по виготовленню і передачу у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця. На переконання відповідача позивач не був ведений в оману стосовно умов договору та обставин, що мають істотне значення. Після укладення договору виконавцем були проведені роботи по виконанню замовлення: заміри, виїзд майстра, оформлення заявки заводу виробнику, що вимагають витрат. Відповідач також не заперечував у здійсненні позивачем передоплати в сумі 3\~000,00 грн. Відповідач здійснив замовлення на завод виробник та здійснив перевід грошових коштів за замовлення. Згідно п. 7. 6 замовник (позивач) повідомлений про неможливість одностороннього розірвання договору згідно доповнення №3 до постанови КМУ від 19.03.1994 р. №172, згідно з якою скло нарізане під розмір, позначений замовником, поверненню не підлягає; договором передбачена відповідальність виконавця (п. 4.2), утім, позивачем не надані докази яких-небудь перевірок та висновків Управління захисту прав споживачів щодо недодержання договору вимогам чинного законодавства, через що, на переконання відповідача, договір не є таким, що суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання, в якому ухвалено судове рішення, не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Як встановлено судом, 05.04.2015 р. між сторонами в даній справі був укладений договір (індивідуальний номер замовлення СМ-764), згідно з яким замовник доручає, а виконавець зобовязується виконати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкції по розцінкам виконавця. Замовник зобовязується оплатити та прийняти готові вироби та роботу згідно умов даного договору. Сторони за договором погодили вартість договору (п. 2.1) 14\~772 грн.: завдаток 3\~000,00 грн., борг - 11772,00 грн., який замовник зобовязується сплатити (п. 3.1). Борг «до передачі у власність» повинен бути погашений замовником не пізніше 20 днів з дня внесення завдатку. Відповідно до п. 3.2 укладеного договору після виконання п. 3.1 виконавець зобовязується передати у власність замовника виготовлені вироби на протязі 40 робочих днів з моменту укладення договору. За умови, якщо вироби мають нестандартну комплектацію (ламінація, непрямі кути, шпроси, тоніровка, арочний згин та ін.), строк передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 60 робочих днів. Як встановлено судом завдаток в розмірі 3\~000,00 грн. був внесений позивачем в день укладення договору (05.04.2015 р.), утім, обумовлені договором вироби не були поставлені замовникові. Даний факт не був оспорений відповідачем; причини невиконання даного договірного обовязку відповідач у запереченнях не навів. Також суду не було надано доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження здійснення відповідачем замовлення на завод виробник (ТОВ «[PERSON]) та доказів на підтвердження переведення грошових коштів за замовлення, через що для суду наявні підстави для встановлення факту, що виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором. За преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ст. 4 зазначеного вище Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, безпеку продукції, необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця), відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав, об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 4 зазначеного вище Закону). Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 10 зазначеного вище закону споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч. 12 ст. 10 цього закону споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини. Як вже встановлено вище судом, виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором, не надав суду доказів на підтвердження виникнення форс-мажорних обставин (п. 5.1 договору) або звільнення від відповідальності за порушення зобовязання (ст. 617 ЦК) або відсутності вини (ч. 2 ст. 614 ЦК), через що споживач (позивач) правомірно відмовився від договору в силу ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та має право на повернення 3\~000,00 грн., сплачених ним при виконанні п. 2.2 договору від 05.04.2015 р. на підставі ч. 1 та ч. 2 ст. 612 ЦК України. Водночас, не є такою, що підлягає задоволенню вимога позову про визнання недійсним договору від 05.04.2015 р. №СМ-764, виходячи з наступного. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач наголошувала на тому, що правочин є недійсним, оскільки обмежує права позивача та містить несправедливі умови, тобто має усі ознаки договору, що обмежує її права, як споживача. Разом з тим, перелік несправедливих умов договору передбачений ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; даний перелік не є вичерпним (ч. 4 ст. 18). Згідно з ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до ч. 6 ст. 18 зазначеного вище закону у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України; відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За розгляду справи позивач, на переконання суду, не довела ті обставини, на які посилалася як на підставу своїх вимог, не надала докази відповідно до вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України: перелічив у позовній заяві передбачені законом несправедливі умови, позивач не зазначила в чому саме полягає несправедливість умов по відношенню до оспорюваного позивачем договору, тому для суду відсутні підстави для задоволення даної вимоги позову. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, оскільки в силу ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач має пільги щодо сплати судового збору.

Outcome: partial