Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є власником вказаного будинку, відповідачі в ньому не проживають, особистих речей там не зберігають, разом з тим, скасувати свою реєстрацію в цьому житловому приміщенні в добровільному порядку вони відмовляються, що тягне за собою для позивача понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та суттєво обмежує його права як власника на розпорядження своїм майном. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на їх задоволенні наполягав з підстав, викладених у позові, проти ухвалення по справі заочного рішенні не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем реєстрації повідомлялись належним чином - відповідно до ст. 128 ЦПК України, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України; про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі на адресу суду не надсилали. При цьому слід зазначити, що на адресу відповідачів було направлено копію ухвали про відкриття провадження, в якій встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву, однак, до даного часу такого відзиву суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання слід проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його права використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. З матеріалів справи вбачається, що на праві приватної власності [PERSON] належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.03.2011 року, за реєстраційним номером №1106; Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.04.2011 року. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Дніпрянської селищної ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12.12.2018 року №2921, у зазначеному будинку зареєстровані: позивач - [PERSON] , [INFO] , його дружина - [PERSON] , [INFO] , сини - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , також там зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідачі не перебувають у родинних відносинах з позивачем та були зареєстровані за даною адресою попереднім власником будинку. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція ВСУ, згідно з постановою від 16.11.2016 року №6-709цс16). У відповідністю із постановою Верховного Суду України від 05.11.2014 року у справі №6-158цс14 право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , попереднім власником жилого приміщення - [PERSON] , а тому їх право користуватись ним є похідним від права власності на спірне житло попереднього власника і припинилось в зв`язку з переходом права власності до іншого власника - [PERSON] .. Добровільно відповідачі відмовляються зняти свою реєстрацію у цьому будинку. За таких обставин та, відповідно до положень ст. 391 ЦПК України, [PERSON] , як власник житла, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження майном. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог позову відповідачі суду не надав. Отже, з огляду на всі встановлені судом обставини, суд вважає, що останніх слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] , усунувши перешкоди у розпорядженні та користуванні ним своєю власністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved