Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [INFO] (місцезнаходження: [ADDRESS] ), Житлової комісії Одеського обласного військового гарнізону (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Пироговська, 6) по якому просив: -визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії [INFO] , викладене в протоколі № 3 від 16 лютого 2017 року, про зняття позивача - [PERSON] з членами його сім`ї - дружина та двома малолітніми дітьми з квартирного обліку. -зобов`язати житлову комісію Одеського обласного військового комісаріату поновити на квартирному обліку у загальній черзі з 04.12.2002 року та позачерговій черзі з 15.08.2012 року зі складом родини чотири чоловіка: він, дружина - [PERSON] , 1980 р.н,, донька - [PERSON] , 2012 р.н., син - [PERSON] , 2014 р.н. -зобов`язати військового комісара [INFO] затвердити протокол житлової комісії [INFO] про поновлення позивача - [PERSON] з членами його сім`ї - дружина та двома малолітніми дітьми на квартирному обліку. При цьому посилався на те, що він перебував з 04.12.2002 року на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов для позачергового отримання житла. З лютого 2010 року військово-медичним клінічним центром Південного регіону (далі ВМКЦ) позивачу виставлений діагноз: «Розповсюджений псоріаз» відповідно до якого позивач не може проживати в одній кімнаті з членами своєї сім`ї та потребує окремої ізольованої кімнати. 30 березня 2010 року позивач звернувся до голови житлової комісії військової прокуратури Південного регіону з відповідним рапортом та медичними документами про внесення зміни до житлової справи у зв`язку із вказаним захворюванням. 14 червня 2013 року, відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2011 року, позивачу виданий ордер №009452 серія ПР на жиле приміщення - двох кімнатну квартиру житловою площею 29, 9 кв.м., на сім`ю зі складом три особи. У травні 2015 року йому стало відомо, що під час розподілу у 2013 року зазначеній вище двох кімнатній квартири, рішенням житлової комісії [INFO] № 5 від 8 травня 2013 року, він знятий з квартирного обліку. На думку позивача вказане рішенням житлової комісії [INFO] № 5 від 8 травня 2013 року про зняття позивача з квартирного обліку видано з порушенням вимог житлового законодавства, оскільки на той час сину - [PERSON] виповнилось 9 років, а вимоги ст. 50 Житлового кодексу Української РСР передбачають, що при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя, а також те, що позивач мав право на отримання окремої ізольованої кімнати у зв`язку із захворюванням, на підставі ст. 49 Житлового кодексу Української РСР. Крім того, зазначив, що не був ознайомлений з вказаним рішенням, у порушення п. 2.19 Інструкції «Про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом МО України № 737 від 30.11.2011 року, копію витягу з протоколу засідання житлової комісії [INFO] не отримував. Тобто станом на 8 травня 2013 року, на час отримання 2-кімнатної квартири, позивач мав право отримати 3-х кімнатну квартиру. З метою поновлення порушеного права, 2 червня 2015 року позивач звернувся до голови житлової комісії [INFO] з рапортом про поновлення його на квартирному обліку у зв`язку із наведеними причинами та наявністю з 2010 року права на отримання окремої ізольованої кімнати відповідно до захворювання. 18 червня 2015 року на засіданні житлової комісії [INFO] протоколом № 4 позивачу було відмовлено у поновлені на квартирному обліку, оскільки останнім не було надано відповідних підтверджуючих документів на право отримання окремої ізольованої кімнати. Після цього позивач звернувся до начальника Військово - медичного клінічного центру Південного регіону щодо вивчення питання наявності у позивача захворювання, яке дає право на отримання окремої ізольованої кімнати. Начальником ВМКЦ Південного регіону 02 липня 2015 року за № 3962 позивачу надана відповідь про те, що зазначене питання вивчене гарнізонною військово-лікарською комісією та відповідно медичних документів з 2010 року по 2015 рік позивач щорічно перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: «Розповсюджений псоріаз, стаціонарна стадія» та відповідно до п. 3 розд. VII додатка № 1 наказу М3 УРСР від 08.02.1985 № 52 він не може проживати в одній кімнаті з членами своєї сім`ї та потребує окремої ізольованої кімнати, що підтверджено відповідним висновком. 10 липня 2015 року позивач повторно звернувся до голови житлової комісії Одеського обласного військового комісаріату з рапортом щодо незаконного зняття позивача та його родини з квартирного обліку та про поновлення останніх на квартирному обліку у зв`язку із тим, що станом на 08 травня 2013 року, на час отримання 2-кімнатної квартири, позивач відповідно до п. 3 розд. VII додатку № 1 наказу М3 УРСР від 08.02.1985 р.№ 52 не може проживати в одній кімнаті з членами своєї сім`ї та потребує окремої ізольованої кімнати, що підтверджено відповідними медичними документами. 20 липня 2015 року рішенням житлової комісії Одеського обласного військового комісаріату, оформлене протоколом № 5, позивача та його родину було поновлено на квартирному обліку, відповідно ст. 34 Житлового кодексу Української РСР, як особу яка підтвердила право на поліпшення житлових умов в м. Одеса станом на 8 травня 2013 року, тобто на час отримання 2-кімнатної квартири. В подальшому протоколом № 5 від 12.10.2015 року у зв`язку із припиненням шлюбу позивача з [PERSON] та реєстрацією шлюбу з [PERSON] були внесені відповідні зміни до житлової справи позивача, а саме виключення зі складу сім`ї [PERSON] і включення до складу сім`ї та зарахування на квартирний облік [PERSON] , їх спільних дітей - доньку [PERSON] та [PERSON] , які на той час перебували на квартирному обліку при Малиновській районній адміністрації Одеської міської ради. 10 жовтня 2017 року позивача повідомлено, що протоколом № 3 від 16 лютого 2017 року рішенням житлової комісії Одеського обласного військового комісаріату його, перебуваючим на квартирному обліку у загальній черзі з 04.12.2002 р., та позачерговій черзі з 15.08.2012 р. зі складом родини чотири чоловіка: він, дружина [PERSON] - 1980 р.н., донька - [PERSON] , 2012 р.н., син - [PERSON] , 2014 р.н., знято з квартирного обліку. Підстави зняття з квартирного обліку пов`язані з тим, що позивач отримав постійне житло у 2013 році у зв`язку із чим нібито житлова група [INFO] була введена в оману. Вказане рішення житлової комісії [INFO] , викладене в протоколі № 3 від 16 лютого 2017 року, яке затверджене ТВО військового комісару [INFO] , на думку позивача, є незаконним, суперечать вимогам законодавства, порушує конституційні права та законні інтереси позивача та його родини.Зокрема, у вказаному рішенні відсутні конкретні факти та посилання на норми законодавства, які нібито порушені позивачем. Позивач вважає, що рішенням житлової комісії [INFO] , оформлене протоколом № 3 від 16 лютого 2017 року, про зняття позивача, його дружину та двох малолітніх дітей з квартирного обліку видано з порушенням зазначених вимог житлового законодавства, оскільки позивач з часу перебування на квартирному обліку, тобто з 30 грудня 2002 року по теперішній час не втрачав право на поліпшення житлових умов. Вказані обставини й стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 20.11.2017 року було відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 03 січня 2018 року було призначено підготовче судове засідання та встановлено загальний порядок розгляду справи. Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 27.03.2018 року № 901/0/15-18 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно повторного авторозподілу на підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси від 20.04.2018 року дана справа була передана на розгляд судді Бойчуку А.Ю. Ухвалою суду від 23.04.2018 року зазначену справу було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Протокольною ухвалою суду від 05.06.2018 року було залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 13), Військову академію м. Одеси (місцезнаходження: 65009, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 10). Ухвалою суду від 11.07.2018 року було закрито підготовче засідання по справі та призначено до судового розгляду по суті. 12.09.2018 року на адресу суду надійшло клопотання від [INFO] , у якому просили витребувати від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси (вул. Єврейська. б. 13, м. Одеса, 65014) засвідчену копію усіх сторінок житлової справи [PERSON] . Обґрунтувавши свої вимоги тим, що житлова справа [PERSON] має суттєве значення для вирішення справи, оскільки предметом справи є перевірка додержання законодавства України при прийнятті житловою комісією рішення стосовно [PERSON] з питання його перебування на квартирному обліку, дане рішення приймалося на підставі житлової справи. Разом з тим, Одеський обласний військовий комісаріат не має можливості самостійно надати житлову справу [PERSON] , оскільки за наявною у військкоматі інформацією, дана справа перебуває в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Одеси. В ухвалі суду від 13.09.2018 року, суд вирішив повернутися на стадію підготовчого судового засідання. Та ухвалою суду було витребувано від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси засвідчену копію усіх сторінок житлової справи [PERSON] . Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд у їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялися належним чином. Від представників відповідачів та третьої особи на адресу суду надійшли відзиви до позову, відповідно до яких позов не визнали, просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на їх необґрунтованість недоведеність та безпідставність. Дослідивши матеріали справи, вивчивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, а також докази, якими вони підтверджуються, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу житлової комісії військових прокуратур та судів Південного регіону України та Одеського гарнізону №9 від 30.12.2002 року позивача було поставлено на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов з 04.12.2002 року у складі сім`ї 2 особи. 16.08.2003 року позивач подав рапорт щодо забезпечення його жилою площею позачергово протягом 6-ти місяців та рапорт від 03.02.2004 року про зміну складу сім`ї з 2-х осіб на 3 особи у зв`язку з народженням сина [PERSON] , протокол №2 від 25.02.2004 року. 07.12.2004 року позивач звернуся з рапортом про розподілення йому без зняття з квартирного обліку 1-ї квартири [ADDRESS] (загальна площа 42,19 кв.м.) та зобов`язався здати цю квартиру у разі отримання 2-кімнатної квартири або переводу до іншого місця служби. Таким чином, у грудні 2004 року [PERSON] за особистим проханням, як особа, що користується правом позачергового одержання жилих приміщень, у порядку тимчасового поліпшення житлових умов, отримав без зняття з квартирного обліку жиле приміщення, яке не відповідало встановленим нормам (тобто від 8,5 до 13,65 кв.м. жилої площі на одну особу). Після чого, 17.03.2005 року позивач вніс свою матір, [PERSON] , до складу сім`ї та звернувся до Суворівської районної адміністрації м. Одеси з проханням переоформити особистий рахунок 1-ї квартири [ADDRESS] на [PERSON] та змінити склад сім`ї по даній квартирі на 1 особу. Розпорядженням Суворівської районної адміністрації м. Одеси від 28.08.2005 року №834 особистий рахунок на вказану квартиру відкрито на [PERSON] та змінюється склад сім`ї на 1 особу. Після чого 11.10.2005 року [PERSON] приватизувала вищевказану квартиру та отримала свідоцтво про право власності. У 2011 році позивач звернувся до Суворівського районного суду м. Одеси з позовом до Начальника Одеського гарнізону, Житлової комісії Одеського гарнізону, Житлової комісії військових прокуратур та судів Південного регіону та Одеського гарнізону, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання надати житло. Постановою Суворівського районного суду від 04.02.2011 року по справі №2-а-13/11/1527 позовні вимоги [PERSON] задоволено. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2012 року по справі №2-а-13/11/1527 постанову Суворівського районного суду від 04.02.2011 року по справі №2-а-13/11/1527 залишено без змін. Із матеріалів житлової справи [PERSON] вбачається, що на час прийняття ухвали Одеським апеляційним адміністративним судом від 01.08.2012 року по справі №2-а-13/11/1527 позивач уже був розлучений з дружиною [PERSON] відповідно до штампу в паспорті, на підставі рішення Суворівського районного суду м. Одеси по справі №2-3016/11 від 16.05.2011 року, відповідно до якого, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, 20.08.2011 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , Отже, [PERSON] на квартирному обліку з позивачем не перебувала та отримувати з ним жилу площу, як член його сім`ї не могла. Відповідно до п.2.20 Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року щороку з 1 жовтня до 30 грудня з метою перереєстрації облікових справ військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, повинні надавати до житлових комісій довідки за формами Ф-3, Ф-5, Ф-7. Житлові комісії військових частин у цей самий строк здійснюють перевірку житлових умов осіб, які перебувають на обліку, а представники житлових комісій уточнюють, а за потреби коригують облікові списки. У ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] усупереч вимогам чинного законодавства, починаючи з 2011 року не повідомляв про зміну складу сім`ї житлову комісію. 26.07.2012 року позивач наказом Міністра оборони України №599 звільнений з військової служби в запас. Відповідно до протоколу №5 від 08.05.2013 року, житлова комісія [INFO] на підставі рішення суду розподілила 2-х кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (площею 52,2 кв.м.) на склад сім`ї 3 особи, він, дружина [PERSON] та син [PERSON] . На підставі ордеру ПР №9452, виданого 14.06.2013 року Приморською районною адміністрацією м. Одеса, [PERSON] зареєстрував себе, колишню дружину та сина від першого шлюбу в 2-х кімнатній квартирі [ADDRESS] . 24.07.2013 року мати позивача [PERSON] на підставі договору дарування №1249, подарувала колишній дружині [PERSON] 1-но кімнатну квартиру [ADDRESS] , яку [PERSON] отримав від Міністерства оборони України у 2004 році. Разом з тим у травні 2011 році [PERSON] звернувся з рапортом до керівництва Військової академії та КЕВ м. Одеси з проханням надати йому жилу площу в гуртожитку Військової академії. Позивачу було дозволено вселитись до кімнати [ADDRESS] . Тому позивач вселився у вищезазначену кімнату гуртожитку де мешкає і по сьогоднішній день. 02.06.2015 року позивач звернувся із заявою в житлову комісію [INFO] про те, що порушені його права, а саме знято з квартирного обліку при розподілі йому 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] . Як стверджує [PERSON] у своїй позовній заяві, 30.03.2010 року він звернуся до керівництва прокуратури з рапортом та медичними документами, що він хворіє на захворювання, яке дає йому право на отримання окремої від інших членів сім`ї кімнати, а тому відповідно йому мали розподілити 3-х кімнатну квартиру. Проте з вказаного рапорту не вбачається будь-яких відміток щодо його отримання відповідною житловою комісією, чи органу при якому вона діяла у той час, з вказаної копії документу не можливо встановити факт отримання у 2010 році рапорту житловою комісією. Разом з тим, у житловій справі відсутній даний рапорт та протокол про розгляд даного рапорту. Після повторного звернення до голови житлової комісії Одеського обласного військового комісаріату з рапортом щодо незаконного зняття з квартирного обліку 20.07.2015 року рішенням житлової комісії Одеського обласного військового комісаріату оформлене протоколом №5 позивача, його дружину [PERSON] та сина [PERSON] поновлено на обліку. Як уже встановлено, з 2011 року позивач був одружений з іншою жінкою [PERSON] , але на момент отримання 2-х кімнатної квартири на склад сім`ї [PERSON] та сина [PERSON] , позивач не зняв їх з обліку. Також, суд критично відноситься до тверджень позивача про те, що житлова комісія [INFO] прийняла неправомірне рішення за №5 від 08 травня 2013 року про зняття позивача з квартирного обліку, оскільки сину [PERSON] на момент розподілення квартири виповнилось 9 років, оскільки на той момент позивач мав іншу сім`ю та відповідно не мешкав з [PERSON] та сином [PERSON] . З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що рішення житлової комісії [INFO] викладене у протоколі №3 від 16.02.2017 року є правомірним. Таким чином, позивач вже був забезпечений постійним житлом, що зазначено у п.1.3 протоколу №3. Відповідно до п.1.3 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року, забезпечення жилими приміщеннями здійснюється шляхом надання для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби жилого приміщення новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, які перебувають на квартирному обліку за останнім місцем проходження військової служби. Відповідно до п.2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року, військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: -отримання за рахунок житлових фондів МО України жилого приміщення для постійного проживання; -подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік. З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що житлові умови [PERSON] було поліпшено, тобто своє одноразове право на отримання жилого приміщення, було використано, тому, згідно з вимогами вищезазначеного законодавства України, [PERSON] був правомірно знятий з квартирного обліку. Щодо вимог позивача зобов`язати військового комісара [INFO] затвердити протокол житлової комісії [INFO] про поновлення позивача - [PERSON] з членами його сім`ї - дружина та двома малолітніми дітьми на квартирному обліку, суд зазначає наступне. Регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого права громадян на житло врегульовано Житловим Кодексом Української РСР від 30.06.1983 року за № 5464-Х. Згідно зі ст. 31 Житлового Кодексу Української РСР, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей визначений Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року за №1081 (далі - Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями). Згідно з п. 4 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами, уповноважені видавати нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом. Виходячи з цього, п. 1 наказу Міністерства оборони України від 30.11.2011 року за № 737 було затверджено Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, зазначений наказ зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.01.2012 року за№ 24/20337. Відповідно до п. 1.1. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Інструкція), ця Інструкція визначає організацію обліку військовослужбовців Збройних Сил України (далі - ЗС України) та осіб, звільнених у запас або відставку, що залишилися на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у ЗС України. Відповідно до п. 1.3. Інструкції, забезпечення жилими приміщеннями здійснюється в тому числі шляхом надання для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби жилого приміщення новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, які перебувають на квартирному обліку за останнім місцем проходження військової служби Згідно з п. 1.6. Інструкції, з метою дотримання вимог чинного законодавства під час ведення обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, розподілу жилої площі, призначеної для постійного проживання, участі в розподілі службового жилого приміщення та контролю за використанням жилого приміщення в органах військового управління, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), гарнізонах створюються житлові комісії. Таким чином, законодавство України чітко визначає виключну компетенцію житлової комісії приймати рішення щодо ведення обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов. Згідно з п. 2.5. Інструкції, військовослужбовці зараховуються на квартирний облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке оформлюється у формі протоколу засідання житлової комісії, який підписується представником житлової комісії і затверджується командиром військової частини. Підпис командира завіряється гербовою печаткою військової частини. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до військового комісара [INFO] фактично зводяться до покладення на командира військової частини (в даному випадку - військового комісара) обов`язку вчинити дії з затвердження протоколу житлової комісії, яке військовий комісар й так зобов`язаний затверджувати згідно вищезазначених вимог наведеної Інструкції. При цьому, законодавство України не передбачає можливості командира військової частини (в даному випадку - військового комісара) приймати рішення про відмову у затвердженні чи залишати протокол комісії без його затвердження. Разом з тим, судом під час розгляду справи не встановлено жодної відмови військового комісара у вчиненні дій із затвердження протоколу житлової комісії, наявність таких відмов з боку військового комісара позивачем не доведено. Отже, позов [PERSON] , в частині вимог до військового комісара [INFO] , є безпідставним та необґрунтованим. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed