Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

У липні 2015 року до Оріхівського районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] до [PERSON] з позовом, в якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 10982,10 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зазначена шкода завдана пошкодженням автомобіля ЗАЗ-110307, реєстраційний номер [NUMBER], який відповідач отримав від позивача на підставі Договору позички транспортного засобу від 02.09.2013 року. В порушення умов цього договору відповідачем своєчасно зазначений автомобіль не повернув та не відшкодував збитки, пов'язані з його пошкодженням при невстановлених обставинах. Заявою від 13.10.2015 року позивач через свого представника [PERSON] уточнив підставу позовних вимог, зазначивши, що просить стягнути збитки, завдані невиконанням договірних зобов'язань. Ухвалою суду від 20.08.2015 року до участі у справі була залучена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - [PERSON], який є власником пошкодженого автомобіля. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала повністю, пославшись на обставини та норми права, викладені в позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з'явився, був повідомлений про час і місце розгляду справи в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав. Третя особа [PERSON] просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. Дослідивши наявні у справі матеріали, проаналізувавши норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.08.2013 року між [PERSON] та позивачем був укладений Договір позички транспортного засобу, за яким позивач отримав в користування автомобіль ЗАЗ-110307, реєстраційний номер [NUMBER], що є власністю [PERSON] Пунктом 2.2.2 зазначеного Договору сторони узгодили, що позивач мав право передавати транспортний засіб в користування іншим особам без погодження власника. 02.09.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір позички транспортного засобу, за яким позивач надав зазначений автомобіль в користування відповідачу на строк до 31.12.2014 року. В той же день автомобіль був фактично переданий відповідачу, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі. Пунктами 2.1.2, 2.1.4, 2.1.7 Договору позички транспортного засобу передбачено, що відповідач, як користувач автомобіля, зобов'язався підтримувати його в належному стані, самостійно нести витрати на підтримання транспортного засобу, в разі припинення договору повернути позивачу транспортний засіб у стані, не гіршому, ніж на час передачі його в позичку, з урахуванням фізичного зносу, а також відшкодувати збитки, завдані позивачу внаслідок втрати, викрадення або пошкодження транспортного засобу. Згідно Акту приймання-передачі транспортного засобу від 09.09.2013 року, відповідач отримав від позивача автомобіль в технічно справному стані, без будь-яких пошкоджень. Відповідач своєчасно взятий в позивача автомобіль не повернув. Лише у квітні 2015 року відповідач повідомив позивачу про місце знаходження автомобіля. 15.04.2015 року позивачем, за участю двох свідків був складений акт про те, що автомобіль ЗАЗ-110307, реєстраційний номер [NUMBER], був найдений у дворі будинку № 6 по вул. Мікояна у м. Запоріжжя з явними пошкодженнями кузова. Відповідно до Висновку про вартість матеріального збитку, завданого володільцю транспортного засобу, складеного 25.04.2015 року суб'єктом оціночної діяльності [PERSON], при огляді зазначеного автомобіля були виявлені пошкодження капота, правого та лівого крила, рульового колеса, заднього бампера, лівого порогу, передньої правої двері тощо. Цим Висновком також визначено, що розмір збитків, завданих цими пошкодженнями, складає 10232,10 грн. Вартість послуг оцінювача складає 750,00 грн., що підтверджується відповідними розрахунковими документами. Станом на час розгляду справи зазначені збитки відповідачем не відшкодовані. Відповідно до ч. 3 ст. 827 ЦК України до договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу (тобто щодо оренди майна). Відповідно до ст. 779 ЦК України наймач зобов'язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. За п. 3 ч. 2 ст. 833 ЦК України користувач зобов'язаний повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, факт порушення відповідачем зобов'язань за Договором позички транспортного засобу від 02.09.2013 року підтверджується матеріалами справи, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 610, 611, 614, 623, 779, 827, 833 ЦК України,

Outcome: approved