Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи на стороні відповідача - [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів за будівельні матеріали, які було використано при будівництві двоповерхового житлового будинку по [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказала, що 21.02.2007 року вона придбала 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та самовільно розпочала будівництво двоповерхового житлового будинку літ. «В». Рішенням сесії Кіровоградської міської ради від 16.09.2008 року № 1217 позивачу передана зазначена земельна ділянка площею 598,09 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, якою вона користувалася для будівництва вказаного двоповерхового будинку. Вказала, що для завершення будівництва 21.07.2008 року вона взяла у [PERSON] в позику гроші в сумі 30000 доларів США зі сплатою 7% на місяць. Для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики того дня між ними укладено договір купівлі-продажу належної позивачу 1/2 частини вказаного будинку. За усною домовленістю після завершення будівництва [PERSON] мав повернути 1/2 частину будинку, а позивач кошти. При цьому, новозбудований двоповерховий будинок вона не продавала, згадка про нього відсутня у договорі купівлі-продажу. Однак, [PERSON] дізнавшись, що новозбудований будинок не введений в експлуатацію і земельна ділянка не приватизована, 01.04.2009 року уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Того ж дня [PERSON] застосовуючи фізичне та психічне насилля змусив написати розписку, згідно якої вона начебто продала йому 1/2 частину будинку разом із новозбудованим двоповерховим будинком. В подальшому, новим власником [PERSON] було припинено доступ позивача до новозбудованого будинку. Крім того, 09.07.2010 року [PERSON] продав [PERSON] 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що договори купівлі-продажу не містили вказівок на продаж двоповерхового будинку літ. «В» або будівельних матеріалів. Рішенням Кіровоградської міської ради від 21.09.2010 року № 3949 [PERSON] виділено в користування спірну земельну ділянку загальною площею 0,0935 кв.м. та на підставі даного рішення 29.10.2010 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 118935. Тобто, [PERSON] незаконно отримав право власності на земельну ділянку, яка у позивача не вилучалася. Зазначила, що на будівництво вказаного двоповерхового будинку вона використала: 25 шт. фундаментних блоків; 200 метрів арматури; 18000 шт. цегли; 12000 шт. нової цегли; 10 плит перекриття; 3 м? балок для перекриття; 2 м? дошок для підбивки стелі; 60 листів шиферу; 11 пластикових вікон; вхідні двері; 5 міжкімнатних дверей; 120 шт. гіпсокартону; 10 мішків АБС; 350 мішків цементу; 15 м? піску; 10 м? щебінки; електричне обладнання; 100 кв. м. плитки для підлоги; обладнання для електроопалення; 5 м? керамзиту; 10 шт. рулонів руберойду; міжповерхові сходи; обладнання ванної кімнати; 320 м профілю під гіпсокартон. Дані будівельні матеріали також допомагав придбавати чоловік дочки позивача [PERSON] . За таких обставин просить визнати за нею право власності на вказані будівельні матеріали, обладнання та стягнути з відповідача їх вартість та вартість робіт, які були використані при будівництві вказаного двоповерхового будинку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08.07.2015 року відкрито провадження у справі, призначений судовий розгляд. 27.10.2015 року представник відповідача [PERSON] подав до суду заперечення на позовну заяву, в яких вказав, що відповідач допускає, що новозбудований двоповерховий будинок частково збудований з будівельних матеріалів, що належали [PERSON] , однак вона вже реалізувала своє право власності на будівельні матеріали шляхом укладання договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 21.07.2008 року, відповідно до якого вона продала [PERSON] 1/2 частину житлового будинку, який знаходився за адресою: [ADDRESS] . Більш того, 01.04.2009 року позивач склала розписку, згідно якої вона на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 21.07.2008 року продала новобудову незавершеного будівництва. Факт складання позивачем такої розписки нею не заперечується. Також відповідач вказав на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки про порушення свої прав вона дізналася ще у 2008 році. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою від 25.12.2015 року клопотання представника позивача задоволено, призначено судову будівельно-технічну експертизу на час якої провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 06.04.2016 року провадження по справі відновлено. Ухвалою суду від 24.05.2016 року клопотання представника позивача задоволено, призначено судову будівельно-технічну експертизу на час якої провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 12.06.2017 року провадження по справі відновлено. Ухвалою від 22.06.2017 року призначено у справі повторну судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. При цьому, судом відзначається,що 15.12.2017 року набрав чинності в новій редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 року Цивільний процесуальний кодекс України. Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, на підставі чого, та враховуючи, що провадження у справі відкрито до набрання чинності зазначеною редакцією Кодексу, подальший розгляд зазначеної цивільної справи судом здійснено за правилами ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року. 04.06.2018 року на адресу суду від ПП «Науково-дослідної лабораторії судових експертиз» надійшло клопотання, в якому експерт просив вирішити питання щодо оплати вартості експертизи, оскільки 04.08.2017 року на адресу позивача було направлено рахунок фактуру № 22/17, проте станом на 01.06.2018 року оплата вартості експертизи не здійснена. До отримання оплати проведення експертизи призупинено. Ухвалою суду від 06.06.2018 року провадження у справі поновлено. 27.06.2018 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи дана цивільна справа перерозподілена головуючому судді Драному В.В. Ухвалою суду від 28.08.2018 року на час проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи провадження у справі було зупинено. 09.09.2019 року до суду надійшов висновок експертів № 39 від 20.05.2019 року за результатами проведення комісійної будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 405/4800/15-ц. Ухвалою суду від 19.08.2019 року провадження у справі поновлено. Ухвалою від 02.10.2019 року клопотання позивача про залучення співвідповідача задоволено та залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 08.11.2019 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково та накладено арешт на 97/100 частин будинку за адресою: [ADDRESS] , що належать [PERSON] . Позивач та її представники у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив застосувати наслідки пропуску строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надали, письмових пояснень не подавали. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21.02.2007 року [PERSON] придбала 1/2 частину будинку [ADDRESS] , яка розташована на земельній ділянці площею 934,9 кв.м. (договір купівлі-продажу № 344). В подальшому, [PERSON] на вказаній земельній ділянці розпочала будівництво нового двоповерхового житлового буднику, який в технічному паспорті від 06.07.2010 року позначений літерою «В». В матеріалах справи наявні видаткові документи на придбання будівельних матеріалів (цегла, шифер), видані на ім`я [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 13-15). Також до позову додано комерційну пропозицію Фабрики вікон « Shemesh », адресовану [PERSON] , в якій вказано вартість виготовлення віконних конструкцій (т. 1, а.с. 16). Як вбачається з висновку ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 16.05.2008 року № 4-1037 згідно заяви власника [PERSON] було проведено обстеження незакінченого будівництва по [ADDRESS] та встановлено, що домоволодіння за цією адресою належить [PERSON] (1/2 частина згідно договору купівлі-продажу від 21.02.2007 року № 344) та [PERSON] (2/25 частини та 21/50 частина). Домоволодіння складається, зокрема з житлового будинку « Аа » та житлового будинку (незакінчене будівництво) «В», відсоток готовності якого складає 63% (т. 1, а.с. 17). Зазначена обставина також підтверджується технічним паспортом від 24.07.2007 року (т. 1, а.с. 21-24). Відповідно до договору купівлі-продажу частки житлового буднику від 21.07.2008 року [PERSON] продала [PERSON] 1/2 частину житлового буднику (домоволодіння), який знаходився за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 934,9 кв.м. Також 21.07.2008 року [PERSON] надала [PERSON] розписку, згідно якої вона взяла у нього в борг 30000 доларів США під 7% в місяць. В якості застави вона надала будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом купівлі-продажу (т. 1, а.с. 87). Того ж дня, [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] підписала розписку, згідно якої вона продала півбудинку за адресою: [ADDRESS] , разом з новобудовою, яка знаходиться на території ділянки (двоповерхова будівля площею 100 кв. м. із цегли), оскільки його не можна було документально оформити. Претензій фінансового характеру не мають (т. 1 а.с. 83). Разом з тим, рішенням Кіровоградської міської ради від 16.09.2008 року № 1217 [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 598,09 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (т. 1, а.с. 12). Проте, позивачем державний акт про право власності на вказану земельну ділянку не отриманий, а внаслідок продажу нею 1/2 частки вказаного домоволодіння право власності на вказану земельну ділянку не було зареєстровано. Як вбачається із довідки ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 12.12.2008 року [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 21.07.2008 року № 5248 придбав у позивача 1/2 частину будинку (домоволодіння), за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с. 18). 01.04.2009 року [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу № 1167 продав 1/2 частину будинку [PERSON] , який в свою чергу на підставі договору купівлі-продажу від 09.07.2010 року продав цю частину [PERSON] . Згідно листа прокурора Ленінського району м. Кіровограда від 29.05.2009 року № 148 [PERSON] 18.04.2009 року звернулася до міліції із заявою на дії [PERSON] , який змінив замки в її будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно наданої прокурору інформації ОКП «Кіровоградське ООБТІ» встановлено, що спірний будинок «В» не зареєстрований, однак є самовільно збудованим та належить [PERSON] , а тому відносини, що виникли між [PERSON] та [PERSON] є цивільно-правовими (т. 1, а.с. 19). Відповідно до висновку ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 11.11.2010 року № 1-700 згідно заяви власника [PERSON] було проведено обстеження домоволодіння по [ADDRESS] та встановлено, що домоволодіння за цією адресою належить [PERSON] (1/2 частина згідно договору купівлі-продажу від 09.07.2010 року № 759) та [PERSON] (2/25 частини та 21/50 частина). При обстеженні виявлено, що [PERSON] самовільно збудовано житловий будинок «В» (т. 1, а.с. 94). В подальшому, [PERSON] став власником 1/2 частки земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на землю, виданим на підставі рішення сесії Кіровоградської міської ради від 21.09.2010 року № 3949 (т. 1, а.с. 93-94). Згідно сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам серії КД 000597, виданого 25.11.2010 року, забудовником двоповерхового будинку загальною площею 98,3 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , вказано [PERSON] (т. 1, а.с. 92). Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.06.2011 року у справі № 2-253/11 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали, які були використанні для будівництва двоповерхової будівлі літ. «В», що розташована на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] та усунення перешкод у користування вказаним майном відмовлено. Натомість, ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 29.05.2012 року дане рішення було скасовано, а позов на підставі заяви [PERSON] залишено без розгляду (т. 2, а.с. 174-177, 178). Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.11.2012 року у справі № 1111/5235/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05.02.2013 року, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , Кіровоградської міської ради, Управління Держкомзему у м. Кіровограді, Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, треті особи на стороні відповідача - [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні позивача: [PERSON] про визнання незаконними та скасування рішення Кіровоградської міської ради від 21.09.2010 року в частині виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,0935 га по [ADDRESS] ; сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам серії КД 000597; державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 118935 виданий [PERSON] ; зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди та надати доступ до новоствореного двоповерхового будинку по [ADDRESS] [PERSON] та членам комісії по прийомці та введенню в експлуатацію самовільно збудованого будинку, а також зобов`язання [PERSON] надати [PERSON] ключі від дверей даного будинку відмовлено (т. 1, а.с. 26-27, 28-29). Згідно висновку додаткової комісійної будівельно-технічної експертизи № 39 від 20.05.2019 року, яка була проведена експертами ПП «Науково-дослідна лабораторія судових експертиз» на підставі даних, що містяться у матеріалах справи, ринкова вартість будівельних матеріалів, конструкцій, які використовувалися при будівництві двоповерхового житлового будинку [ADDRESS] на дату складання даного висновку становить 500676 грн., з урахуванням ПДВ вартість будівельних робіт становить 680785 грн. (т. 2, а.с. 76-96). Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України, в редакції на час спірних правовідносин, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності така особа, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, у редакції на час спірних правовідносин, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України, у редакції на час спірних правовідносин, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами у справах № 2-253/11 та № 1111/5235/12 у договорі купівлі-продажу частки житлового буднику від 21.07.2008 року, згідно якого [PERSON] продала [PERSON] 1/2 частину житлового буднику (домоволодіння), який знаходився за адресою: [ADDRESS] , та розташований на земельній ділянці площею 934,9 кв.м., продавець жодним чином не зазначила, що на території вказаного домоволодіння знаходяться будівельні матеріали, що належать їй на праві власності. Також, в п. 2.2 договору купівлі-продажу продавець вказала, що продаж нерухомості відповідає її інтересам та інтересам її сім`ї. Відтак, [PERSON] реалізувала своє право власності на будівельні матеріали, що використані при будівництві двоповерхового житлового будинку «В» шляхом укладення договору купівлі-продажу, згідно якого вона продала свою частку у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується відповідною розпискою від 21.07.2008 року. У свою чергу, доводи позивача про те, що вона не мала наміру продавати об`єкт незавершеного будівництва належними та допустимими доказами не підтверджено. Так, суд вважає недоведеними твердження позивача про здійснення будівельних робіт зі зведення та благоустрою вказаного двоповерхового будинку після 21.07.2008 року (дати продажу [PERSON] 1/2 частки домоволодіння), оскільки позивачем не надано достатніх доказів цього - проектно-кошторисної документації, договорів підряду, актів виконаних та прихованих робіт, квитанцій, тощо. Також суд вважає недоведеними твердження позивача про написання нею розписки від 21.07.2008 року про продаж недобудованого об`єкту нерухомості під тиском [PERSON] , інші докази відсутності вільного волевиявлення позивача та її чоловіка під час підписання даної розписки у матеріалах справи відсутні. Крім того, судом відзначається, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження здійснення нею витрат на будівельні матеріали, які було використано при будівництві двоповерхового житлового будинку по [ADDRESS] , оскільки надані нею видаткові документи на придбання будівельних матеріалів (цегла, шифер), видані на ім`я як [PERSON] так і [PERSON] . При цьому, жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] являється чоловіком дочки або іншою уповноваженою особою позивача матеріали справи також не містять. При цьому, у позові міститься перелік з 24 найменувань будівельних матеріалів, а позивачем надано докази придбання безпосередньо нею будівельних матеріалів лише за 3 найменуваннями у січні та березні 2008 року. Також, суд не бере до уваги висновок додаткової комісійної будівельно-технічної експертизи № 39 від 20.05.2019 року, оскільки вона була проведена експертами ПП «Науково-дослідна лабораторія судових експертиз» на підставі лише даних, що містяться у матеріалах справи, а не шляхом безпосереднього огляду об`єкту дослідження, а встановлена ринкова вартість будівельних матеріалів, конструкцій, які використовувалися при будівництві двоповерхового житлового будинку [ADDRESS] ) вказана на дату складання даного висновку, а не на час виникнення спірних правовідносин. Крім того, представник відповідача [PERSON] 06.12.2019 року подав до суду заяву, в якій просив суд застосувати строки позовної давності до заявлених позивачем вимог, у зв`язку з тим, що позивачу стало відомо про факт порушення її прав ще 21.07.2008 року під час укладання договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку (домоволодіння) за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261, ч. 1 ст. 265 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для нього. Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем не доведено належності їй будівельних матеріалів, які було використано при будівництві двоповерхового житлового будинку по [ADDRESS] , а також те, що право власності на домоволодіння за вказаною адресою було відчужено позивачем, а відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстрував право власності на вказаний двоповерховий будинок, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову, а тому заходи забезпечення даного позову вжиті ухвалою суду від 08.11.2019 року слід скасувати.

Outcome: dismissed