Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

у листопаді 2016 р. позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом про розірвання шлюбу. Зазначила, що 25 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб, між нею та відповідачем, про що складено актовий запис за № 812. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину, дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір'ю. Спільне подружнє життя сторін не склалося через відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння та взаємоповаги. На побутовому ґрунті через різницю характерів виникають непорозуміння та конфлікти які призвели до напружених відносин в сім'ї. Все це призвело до того, що між ними встановились відчужені стосунки, подружжя втратили почуття любові та поваги один до одного. Примирення та подальше подружнє життя позивач вважає неможливим, та таким, що суперечить її інтересам, просить шлюб розірвати. Позивач подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позов підтримує, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач через канцелярію суду надав заяву, про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив про визнання позову повністю та безумовно. Суд, дослідивши матеріали справи, заяви сторін, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 25.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, зареєстровано шлюб сторін, про складено актовий запис № 812. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину, дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір'ю. За змістом ст.174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач подав до суду заяву, в якій визнає позов повністю та безумовно. Визнання позову відповідачем не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), тому суд, з урахуванням наведених положень ст.175 ЦПК України, вважає ухвалити рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 640 грн. (а.с. 1). На підставі наведеного, ст.ст. 21, 24, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved