Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до Печерського районного міста Києва з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 1 181 100 доларів США, що станом на день звернення до суду еквівалентно 25 941 388 грн. 70 коп., з яких 93 000 доларів США, що еквівалентно 2 042 629 грн. 03 коп. та 1 088 100 доларів США, що еквівалентно 23 898 759 грн. 64 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 110 000 доларів США строком до 30 грудня 2015 року. [PERSON] повинен був повертати зазначену суму рівними частинами, починаючи з 20 лютого 2015 року. Станом на день звернення до суду відповідач повернув лише 17 000 доларів США. В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача подала до суду заяву, в якій зазначила, що [PERSON] позовні вимоги підтримує та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про місце, день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №12-14/1 позики грошей, згідно умов якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 110 000 доларів США строком до 30 грудня 2015 року. 17 грудня 2014 року [PERSON] написав розписку, якою підтвердив факт отримання від [PERSON] коштів у розмірі 110 000 доларів США. Згідно додатку до вищезазначеного договору [PERSON] повинен був повертати позику, починаючи з 20 лютого 2015 року згідно гграфіку. [PERSON], яка є дружиною [PERSON], та [PERSON]. яка є дружиною [PERSON], надали згоду на укладення між сторонами договору позики. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс/13) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] передав відповідачу кошти у розмірі 110 000 доларів США, які останній мав повернути до 30 грудня 2015 року. Сторони домовилися, що позичальник, починаючи з 20 лютого 2015 року, повертатиме [PERSON] кошти рівними частинами. Однак, судом встановлено, що [PERSON] не виконує свої зобов'язання за договором позики та, починаючи з зазначеної дати, кошти не повертає. Таким чином, вимога про дострокове повернення коштів за договором позики у розмірі 93 000 доларів США підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У п. 7 договору позики зазначено, що у разі порушення позичальником графіка повернення отриманих сум, зазначених у п. 1 даного договору, позичальник буде зобов'язаний сплатити позикодавцю пеню з розрахунку 10 % від вчасно неповернених сум позики за кожний день прострочення. Враховуючи те, що позичальник прострочив повернення суми коштів, [PERSON] має право на стягнення пені, яка передбачена як ст. 549 ЦК України, так і умовами укладеного між сторонами договору. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення на користь позивача боргу за договором позики та нарахованої пені. Відповідно до ст. 88 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - сплачений судовий збір в розмірі 3 654 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved