Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

У липні 2021 року представник позивача - адвокат Доманова Ірина Федорівна, яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтовує наступним. [INFO] помер батько Позивача - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть. До смерті [PERSON] у Бельгії останній постійно проживав у м. Дніпро. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належало йому на праві приватної сумісної власності, та який в свою чергу був спадкоємцем на Ѕ частку вказаної квартири після померлої [INFO] дружини - [PERSON] . Позивач звернувся до державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після батька. Постановою державного нотаріуса від 21 травня 2021 року про відмову у здійсненні нотаріальної дії йому було відмовлено, оскільки на теперішній час відсутні можливість отримати від приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Іванова О.І. заведену після смерті [PERSON] спадкову справу № 49/2013, та отримати від відповідного органу технічної інвентаризації інформацію щодо підтвердження прав власності спадкодавця на спадкове майно. Позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину. Перешкодою до оформлення нотаріусом спадкових прав Позивача є знаходження спадкової справи № 49/2013, відкритої після померлої [PERSON] , у нотаріальній конторі у місті Донецьку, а також неможливість отримати від відповідного органу технічної інвентаризації інформації щодо підтвердження прав власності спадкодавця на спадкове майно, внаслідок того, що м. Донецьк є зараз непідконтрольною Україні територією. Отже, внаслідок перебування спадкової справи №49/2013 у місті Донецьку, а також неможливість отримати від відповідного органу технічної інвентаризації інформації внаслідок знаходження на непідконтрольній території, і відмови нотаріусам видачі свідоцтва про право на спадщину Позивач не має змоги відновити свої спадкові права. Таким чином в позові ставиться питання про визнання за позивачем в судовому порядку права власності в порядку спадкування за законом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, однак про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача. У зазначеній заяві наполягав на задоволенні позовних вимог, не заперечував щодо винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не прибув з невідомої суду причини, про день та час слухання справи був повідомлений належно. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого повторно, серії [NUMBER] , актовий запис №297, позивач по справі [PERSON] є сином [PERSON] і [PERSON] (а.с.15) 03 березня 1969 року [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого повторно від 12 лютого 1985 року, актовий запис №14 (а.с.27) 14 травня 2013 року [PERSON] , [INFO] , померла, про що складено відповідний актовий запис № 530 від 14 травня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку (а.с.25) 12 листопада 2020 року [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується Витягом з реєстру про смерть 2020-0043.5445-90, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Брюгге, Бельгія від 16.11.2020 (Апостиль) (а.с.16-18) За життя, [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , належала квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № [NUMBER] від 04 жовтня 1997 року, а також копією технічного паспорту на квартиру (а.с.20, 21-24) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належало йому на праві приватної сумісної власності, та який в свою чергу був спадкоємцем на Ѕ частку вказаної квартири після померлої [INFO] дружини - [PERSON] . Позивач звернувся до державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після батька. Постановою державного нотаріуса від 21 травня 2021 року про відмову у здійсненні нотаріальної дії йому було відмовлено, оскільки на теперішній час відсутні можливість отримати від приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Іванова О.І. заведену після смерті [PERSON] спадкову справу № 49/2013, та отримати від відповідного органу технічної інвентаризації інформацію щодо підтвердження прав власності спадкодавця на спадкове майно (а.с.28-29) Позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину. Відповідно до копії листа №68/01-16 від 22.06.2021 приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Іванова О.І., останній період з 10.11.2008 по 03.09.2015 працював приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу. В його провадженні саме як приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу знаходилась спадкова справа У 49/2013 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Згідно з наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 02.09.2015 №217/2 його приватну нотаріальну діяльність по Донецькому міському нотаріальному округу було припинено і 03.09.2015. У зв`язку з проведенням антитерористичної операції на території міста Доненька Донецької області па день припинення його нотаріальної діяльності по цьому нотаріальному округу документи нотаріального діловодства та архів, створені ним, як приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу у період з 10.11.2008 по 03.09.2О15 до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались. їх місце перебування на сьогодні йому невідомо (а.с.31). У зв`язку з викладеним позивач через представника вимушений був звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку. Згідно ст. ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п.23 роз`яснень Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців , які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Уразі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що всі архівні документи як органу нотаріату, так і органу приватизації, залишилися на тимчасово окупованій території, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного,

Outcome: approved