Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики із [PERSON] у розмірі 7500 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач у визначений сторонами строк, взяті у позику грошові кошти у розмірі 7500,00 грн. не повернув, чим порушив умови укладеного ними договору, що є порушенням цивільного права позивача, яке він хоче захистити у судовому порядку. Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва від 04.09.2017 року провадження у справі відкрито і призначено судове засідання на 6 березня 2018 року на 10:20 год. Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва від 6 березня 2018 року суд постановив продовжити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову були повідомлені належним чином. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 20 грудня 2015 року [PERSON] було складено розписку про те, що ним було отримано у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 7500 грн., із кінцевим строком повернення - до 20 січня 2016 року. У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, договір позики є реальним договором, який вважається укладеним лише з моменту передання грошей (речей) позикодавцем позичальнику, а розписка як борговий документ є підтвердженням факту укладення договору позики між особами та прийняття кожним із них відповідних зобов'язань. Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. З урахуванням вищезазначених норм, а також враховуючи те, що, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що боргова розписка, яка підтверджує укладення договору позики, засвідчує факт передачі коштів позикодавцем, [PERSON], позичальнику, [PERSON]. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Враховуючи наведене, а також те, що у ході розгляду даної справи відповідач не надав суду доказів виконання взятих ним грошових зобов'язань, зазначених у вказаній розписці, суд дійшов висновку про те що вимоги даного позову є обґрунтованими, що свідчить про наявність підстав для їх задоволення і стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 7500,00 грн. Крім того, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачені при подачі позову судовий збір у розмірі 640,00 грн., відповідно до статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved