Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

У листопаді 2014р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що позивачка на підставі договору купівлі-продажу від 15 грудня 2010 p., є власником морського залізничного контейнеру (боксу шиномонтажу) розміром 6,1x3,1x3,1 метри, що також підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру № 01/15 та накладною №03/15 від 15.12.2010 p., актом прийому-передачі від 15.12.2010 р., яким вищезазначене майно було передано [PERSON] та прийнято [PERSON] 25 січня 2012 року Запорізьким районним судом Запорізької області було винесено рішення про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості по кредитному договору №010/17-39/156/1 від 31.07.2008 р. в розмірі 1 644 874,59 грн. та судові витрати у розмірі 1820, 00 грн. Враховуючи, те, що [PERSON] та [PERSON] не виконували добровільно рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25.01.2012 p., представниками ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було отримано виконавчий лист №2-2523 від 17.02.2012 р. та 21.02.2012 р. подано заяву про відкриття виконавчого провадження, яке було відкрито 22 лютого 2012 р. 06 квітня 2012 року до ВДВС Запорізького РУЮ надійшла заява від ПАТ «Райффайзен банк Аваль», в якій стягувач просив здійснити опис майна за адресою: [ADDRESS], а саме: боксу шиномонтажу та всього майна, яке знаходиться в приміщені будівлі станції техобслуговування,що належало боржнику [PERSON] та [PERSON] 06 квітня 2012 року державним виконавцем відділу ДВС Запорізького районного Управління юстиції Полулях І.Ю. було складено акт опису та арешту майна, відповідно до якого було описано та накладено арешт на бокс шиномонтажу, який розташований за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що вказаний бокс належав на праві власності позивачці, а не [PERSON] вона звернулася до суду з позовною заявою про вилучення майна з акту опису для захисту своїх законних прав та інтересів. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 26.09.2013 р. встановлено право приватної власності [PERSON] на морський залізний контейнер розміром 6,1x3,1x3,1 метри (бокс шиномонтажу) відповідно до вищезазначеного договору купівлі-продажу від 15.12.2010 р. та ухвалено виключити з акту опису та арешту майна, звільнити з-під арешту бокс шиномонтажу, належний [PERSON] на праві приватної власності, який розташований за адресою: [ADDRESS]. На даний час позивачка не може реалізовувати своє право власності на спірне майно, оскільки відповідачка [PERSON] стверджує, що саме вона є власником цього майна, яке придбала його на торгах у АТ «Райффайзен Банк Аваль» як заставне майно, при цьому правовстановлюючих документів не надала. Тому на підставі вищевикладеного, позивачка [PERSON] була вимушена звернутись до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить суд : Усунути [PERSON], перешкоди в здійсненні права власності на морський залізничний контейнеру розміром 6,1x3,1x3,1 метри (бокс шиномонтажу), який розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом надання безперешкодного та вільного доступу до нього, для можливості безперешкодного вивезення боксу шиномонтажу. Зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у здійсненні [PERSON] право власності, на морський залізничний контейнеру розміром 6,1x3,1x3,1 метри (бокс шиномонтажу), який розташований за адресою: [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON]( [INFO], яка зареєстрована за адресою:[ADDRESS], ІПН:[NUMBER]) на користь [PERSON] (яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]) суму сплаченого судового збору за подачу вказаної позовної заяви в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп. В судове засідання з'явилась представник позивачки за довіреністю [PERSON], яка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судові засідання, які були призначені на 05.01.2015р., 03.02.2015 р.. 03.03.2015 р., 15.04.2015 р. та на 21.04.2015 р. не з'являлася, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України. Заперечень суду не надала. Судом встановлено, та повністю підтверджується матеріалами справи, а саме документами, наданими позивачем, під час судового розгляду, копії яких знаходяться в матеріалах справи, а їх оригінали були досліджені судом в судовому засіданні, що [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 15 грудня 2010 p., є власником морського залізничного контейнеру (боксу шиномонтажу) розміром 6,1x3,1x3,1 метри, що також підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру № 01/15 та накладною №03/15 від 15.12.2010 p., актом прийому-передачі від 15.12.2010 р., яким вищезазначене майно було передано [PERSON] та прийнято [PERSON] Відповідно до договору №7/070610 від 7 червня 2010 року, укладеним між ПП [PERSON] та [PERSON], виконавцем на замовлення [PERSON] було виготовлено віконні системи у вищевказаному морському залізному контейнері (боксі шиномонтажу) розміром 6,1x3,1x3,1 метри (боксі шиномонтажу) та отримано оплату виконаних робіт у розмірі 3 105,70 грн. 25 січня 2012 року Запорізьким районним судом Запорізької області було винесено рішення про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості по кредитному договору №010/17-39/156/1 від 31.07.2008 р. в розмірі 1 644 874,59 грн. та судові витрати у розмірі 1820, 00 грн. Представниками ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було отримано виконавчий лист №2-2523 від 17.02.2012 р. та 21.02.2012 р. подано заяву про відкриття виконавчого провадження, яке було відкрито 22 лютого 2012 р. 06 квітня 2012 року до ВДВС Запорізького РУЮ надійшла заява від ПАТ «Райффайзен банк Аваль», в якій стягувач просив здійснити опис майна за адресою: [ADDRESS], а саме: боксу шиномонтажу та всього майна, яке знаходиться в приміщені будівлі станції техобслуговування,що належало боржникам [PERSON] та [PERSON] 06 квітня 2012 року державним виконавцем відділу ДВС Запорізького районного Управління юстиції Полулях І.Ю. було складено акт опису та арешту майна, відповідно до якого було описано та накладено арешт на бокс шиномонтажу, який розташований за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що вказаний бокс належав на праві власності позивачці, а не [PERSON] тому вона була вимушена звернутися до суду з позовною заявою про вилучення майна з акту опису для захисту своїх законних прав та інтересів. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 26.09.2013 р. встановлено право приватної власності [PERSON] на морський залізний контейнер розміром 6,1x3,1x3,1 метри (бокс шиномонтажу) відповідно до вищезазначеного договору купівлі-продажу від 15.12.2010 р. та ухвалено виключити з акту опису та арешту майна, звільнити з-під арешту бокс шиномонтажу, належний [PERSON] на праві приватної власності, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Також, вищезазначеним рішенням суду, було встановлено , що на момент складення державним виконавцем акту опису та арешту майна, спірне майно, бокс шиномонтажу належав саме [PERSON] на праві приватної власності, а, [PERSON] була лише користувачем даного майна на підставі договору оренди залізного контейнера від 17 грудня 2010 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Крім того, відповідно до рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 26.09.2013 р., суд дійшов висновку, що залізний контейнер (бокс шиномонтажу), не може бути стягнутий державною виконавчою службою у рахунок заборгованості [PERSON], так як майно їй не належить. Приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказане рішення суду набрало законної чинності, на даний час ніким не оскаржено та не скасовано. Відповідно до матеріалів справи, позивачка надала до суду адвокатський запит, на який було отримано лист - відповідь №140-9-2-00/16-92 від 10.04.2014 р. Запорізької обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», у якому зазначено, що «морський залізний контейнер розміром 6,1хЗ,1хЗЛ метри (бокс шиномонтажу), який розташований за адресою: [ADDRESS] ніколи не перебував у заставі АТ «Райффайзен Банк Аваль», а також зазначено, що в них відсутня будь-яка інформація щодо реалізації відповідачці зазначеного морського залізничного контейнеру розміром 6,1x3,1x3,1 метри (бокс шиномонтажу)». Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, в матеріалах справи міститься письмова вимога позивачки від 13.11.2014 р., яка була направлена на адресу відповідачки [PERSON] з метою досудового врегулювання спору та припинення здійснення перешкод у реалізації законних прав власника вищевказаного майна. Згідно ч.1 ст. 316. 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (манно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 1-2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 202 ЦК України зазначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ні хто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежувати у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 33 Пленуму ВССУ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 р. застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст.ст. 391,396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст.ст.57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, достатнім чином обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки задоволення позовних вимог позивачки не порушує невизнані або оскаржувані права, свободи чи інтереси будь-яких осіб.

Outcome: approved