Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ФОП [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 24 березня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Акцент -Банк». Так, 20 квітня 2016 року позивач [PERSON] подав на адресу суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив розірвати договір індивідуального замовлення стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], зменшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представники третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: : Громадської організації «Регіональний народний контроль» - Цокало Т.М., ПАТ «Акцент - Банк» - Стрельник Р.М. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечували. Відповідач ФОП [PERSON] та третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ФОП [PERSON] в судове засідання не з'явились, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить оголошення надруковане в засобах масової інформації, газеті «Урядовий кур'єр» та рекомендованими повідомленнями, які направлялись на адресу останніх. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 04 листопада 2014 року позивач заключив з відповідачем Договір індивідуального замовлення від 04.11.2014 року, згідно якого відповідач в свою чергу зобов'язувався виконати роботи по проведенню монтажних робіт з виготовлення ПВХ конструкцій LIDER. З метою виконання взятих на себе зобов'язань по оплаті замовлення з встановлення балконного блоку з ПВХ конструкцій LIDER, позивачем було оплачено частково кошти в сумі 5000 грн. безготівково через банківську установу ПАТ « А-Банк». У відповідності до договору індивідуального замовлення сторонами узгоджено, що замовник [PERSON] зобов'язувався сплатити суму у розмірі 8 900 грн. та прийняти готові вироби у відповідності до умов договору, в свою чергу виконавець зобов'язувався виготовити та передати у власність «замовнику» ПВХ конструкції. У відповідності до ст. 865 ЦК України визначено, що за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконувати за завданням фізичної особи певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом застосовується законодавство про захист прав споживачів. У відповідності до п.п. 18,20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1995 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» договір побутового підряду є різновидом договору підряду, тому до нього застосовуються загальні правила про договір підряду. При вирішенні питання про відповідальність та про наявність і розмір збитків, заподіяних споживачу, у зв'язку з недоліками товару необхідно виходити як із загальних положень Закону, так і із спеціальних норм законодавства, а також із умов укладеного сторонами договору. Судом встановлено, що у відповідності до п.п. 1.4-1.8 договору передбачено, що замовлений виріб повинен відповідати: колір профілю білий; заповнення -4-16-4; профіль ПВХ «Lider», вид конструкції на технічному проекті - зі сторони петель, загальна площа конструкції відповідно до договору складає 5,369 кв.м.. В судовому засіданні представником позивача вказувалось про те, що при укладенні договору, відповідачем були зроблені проміри виробу для виготовлення монтажної карти (креслення на товар), проте зазначена карта не була надана позивачу. При цьому, до укладення договору позивачу не було надано відповідачем повної, достовірної інформації про товар, сертифікат відповідності на даний виріб, чим порушено вимоги ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів». Судом встановлено, що у примітці до договору відповідач вказував, що замовник попереджений, що відповідно до ДБН В.2.6-31:2006 мінімально допустиме значення опору теплопередачі огороджувальної конструкції житлових та нежитлових будинків для першої кліматичної зони повинно бути не менше 0,6 кв.м. К/ВТ (Полтавська область), але при цьому , як встановлено судом, відповідачем не було вказано, що з 2013 року зазначена норма була змінена до 0,75 кв.м. К/ВТ, яка і діяла в період укладення спірного договору, про що не було повідомлено споживача. Профіль ПВХ конструкцій, який пропонувався відповідачам при виконанні індивідуального замовлення, яке стало відомо [PERSON] може застосовуватись для 4-ї кліматичної зони, а не для першої, куди відповідно даного стандарту віднесено Полтавську область по карті - схемі температурних зон України відповідно до змін до даного стандарту з 2013 року. Таким чином, дані дії відповідача, суд розцінює, як надання неправдивої інформації позивачу [PERSON] про дійсну якість товару, що протирічить вимогам п. 1.3 даного договору, яким визначено, що якість постановлених виробів повинно відповідати технічним вимогам виконавця та нормам якості для даного виду товару. Так, п.3.3 даного договору визначено, що перед придбанням продукції замовник зобов'язаний самостійно ознайомитись із споживчими властивостями товарів та послуг, які надаються йому «Виконавцем» у виді нормативних документів фірми - виробника, проте відповідачем не було повідомлено про це виробника. Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що споживачеві під час замовлення продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її якість та виробника ( виконавця). В ході судового розгляду спору судом встановлено, що при укладенні договору позивачем з ФОП [PERSON] такої інформації останньому надано не було, при цьому, вказана інформації також і не була надана на вимогу замовника і після укладення договору, та не було ознайомлено позивача із діючими стандартами на замовлення у ФОП [PERSON] виріб із ПВХ конструкції, а саме: балконної рами та вікна із ПВХ конструкцій. Таким чином, в порушення вимог ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачу не було надано сертифікат відповідності, всупереч тому, що дана продукція підлягала обов'язковій сертифікації. Вказане свідчить, що замовлені [PERSON] конструкції з ПВХ для будинків, споруд (віна, двері) повинні виготовлюватись з врахуванням ДБН В 2.6.-31:2006 ( це встановлення належних розмірів для креслення монтажної схеми ПВХ конструкції на території України) та повинні виготовлюватись згідно ДСТУ Б.В.2.6-15:2011. В перелік продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації, входять балконні блоки та вікна, яка повинна виготовлюватись відповідно до п. 14.25 вікна та двері для будинків та споруд ДСТУ Б.В.2.6.-15:2011. При цьому, слід вказати, що продаж ПВХ конструкцій повинно підтверджуватись нормативним документом на конкретний вид продукції, а саме: сертифікат відповідності нормам п. 14.25 Вікна та двері для будинків і споруд ДСТУ Б.Д.2.6.-15:2011, копія якого обов'язково повинна бути у виробника та надаватись споживачу, що відповідачем виконано не було, що в свою чергу свідчить про порушення з боку відповідача прав [PERSON], як споживача. В судовому засіданні стороною позивача вказувалось про те, що листом від 12.11.2014 року, в межах 14 днів, після укладення договору, позивач надав відповідачу заяву про розірвання договору індивідуального замовлення від 04.11.2014 року №СМ-657 на виготовлення ПВХ конструкцій, у зв'язку з чим, відповідачу завідомо при укладенні договору було надано неправдиву та неповну інформацію, в зв'язку з чим продано виріб неякісний з суттєвим недоліком. Дана заява позивачем була направлена на адресу відповідача рекомендованим листом за адресою вказаною в договорі та адресою здійснення підприємницької діяльності, але даний лист був повернутий на адресу позивача, за адресою реєстрації підприємницької діяльності [ADDRESS] за закінченням терміну зберігання та за адресою вказаною, в договорі індивідуального замовлення - на конверті зазначено, що даний підприємець за даною адресою не обслуговується. Позивачем вказувалось про те, що оскільки відповідачем було проігноровано отримання його заяви про розірвання договору індивідуального замовлення , тому він вимушений був звернутися до ГО «Регіональний народний контроль», де в результаті обстеження громадськими інспекторами складено акт обстеження від 23.02.2015 року, відповідно до якого встановлено , що балконний блок та вікно із ПВХ конструкцій, у помешканні [PERSON] не встановлено. Так, у відповідності до вимог ч.4 ст. 10 ЗУ»Про захист прав споживачів» за наявності у роботі істотних недоліків споживач має право на розірвання договору і відшкодування збитків. Частиною 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботи згідно із договором, за кожний день прострочення сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи, якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи не визначено, то виконавець повинен сплачувати неустойку у розмірі 3-х відсотків загальної вартості замовлення. Статтею 6 закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що виконавець зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону «Про захист прав споживачів» визначено, що під час замовлення продукції, яка реалізується на території України для задоволення своїх особистих потреб споживачі мають право на захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, безпеку продукції, необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, асортимент, а також про виробника (виконавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції, відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Судом встановлено, що недолік товару замовленого позивачем у відповідності до договору індивідуального замовлення стався з вини сторони відповідача, як виконавця, що підтверджується Актом обстеження, проведеного громадськими інспекторами ГО «Регіональний народний контроль». Таким чином, відповідачем, як виконавцем договору індивідуального замовлення було укладено договір, в якому було надано неправдиву, неповну та недостовірну інформацію, в зв'язку з чим, замовлена продукція є неякісною в зв'язку з істотними недоліками по вині відповідача, які не можуть бути усунуті, що в свою чергу унеможливлює використання позивачем продукції індивідуального замовлення. Судом встановлено, що вартість роботи, яку повинен був виконати відповідач складала 8 900 грн., з яких було сплачено позивачем за виконання індивідуального замовлення 7 000 грн.. в тому числі 2000 грн. готівкою та 5 000 грн. за рахунок кредитних коштів, оформлених як споживчий кредит від 04.11.2014 року № ABHORG137360001 у ПАТ «А-Банк» та направлений безготівково на виконання замовлення. В судовому засіданні представником позивача вказувалось, що в зв'язку з тим, що з вини відповідача останній не отримав ні кредитних коштів, ні товару, тому ним понесено витрати у розмірі вартості оформленого на нього кредиту у сумі 5 000 грн., сплаченої ФОП [PERSON] суми готівкою за товар у розмірі 2 000 грн., віднесеного на позивача проценту за користування кредитом у розмірі 9,54 грн., винагороди за надання фінансового інструменту у розмір 4640 грн., та поштові витрати у сумі 14,50 грн.. Статтею 17 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно - правовими актами. Статтею 21 даного закону визначено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеннями, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно ст. 538 ЦК України Виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Згідно ст. 610 ЦКУ порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно ст. 611 ЦКУ У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За нормами ст.ст. 662,663 ЦКУ Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором. Судом встановлено, що згідно договору індивідуального замовлення від 04.11.23014 року термін виконання замовлення становив 30 днів з моменту підписання даного договору, тобто граничний термін виконання замовлення складав 19 січня 2015 року, але відповідачем у визначений та обумовлений термін виконання замовлення виконано не було, таким чином, внаслідок прострочення виконання зобов'язання пеня складає 4966,20 грн. у відповідності до наступного розрахунку проведеного у відповідності до договору індивідуального замовлення № СМ-657 від 04.11.2014 року, а саме п. 4.2: 1.Кількість днів прострочення зобов'язання складає: Грудень 2014 року - 27 днів; Січень 2015 року - 31 день; Лютий 2015 року - 28 днів; Березень 2015 року - 31 день; Квітень 2015 року - 30 днів; травень 2015 року - 31 день; Червень 2015 року - 30 днів; Липень 2015 року - 31 день; Серпень 2015 року - 31 день; Вересень 2015 року - 30 днів; Жовтень 2015 року 31 день; Листопад 2015 року - 30 днів; Грудень 2015 року - 31 день; Січень 2016 року - 31 день; Лютий 2016 року - 28 днів; Березень 2016року - 31 день; Квітень 2016 року - 15 днів, всього прострочено виконання зобов'язання на 588 днів. 2.Сума замовлення у відповідності до п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» складає 8900 грн.; 3. Відповідно до п. 4.2 Договору за прострочення виконання зобов'язання пеня складає 0,01% від загальної суми замовлення: 8900 грн. х 0,001=8,9 грн. за день прострочення. 4.Сума пені за весь час прострочення виконання складає: 8,9 грн. х 588 днів прострочення = 4966 грн. 20 коп., всього сума складає 4966,20 грн.. При цьому, позивачем в позові вказувалось про те, що дії, що виразились в порушенні прав [PERSON] призвели до значних моральних страждань останнього, розмір яких останній оцінює в розмір 15 000 грн.. Згідно положень Конституції України та ст. 23 Цивільного кодексу, фізичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав та законних інтересів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», визначено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. У відповідності до п. З Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до закону моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з порушенням права власності, інших цивільних прав. В обґрунтування даних вимог позивачем вказувалось про те, що розмір морального відшкодування заявлений ним зумовлюється, по-перше, серйозним умисним порушенням прав не тільки його особистих, а й його близьких, та дії відповідача викликали в останнього глибокі душевні переживання, погіршення стану здоров'я, при цьому звертав увагу на те, що він є пенсіонером і його розміру пенсії ледве вистачає на прожиття. При цьому, вказував про те, що довгий час він намагався вирішити питання з стороною відповідача мирним шляхом, але не зважаючи на його наміри та листи направлені на адресу відповідача, не були вирішені, що в свою чергу завдало йому моральних страждань. Заподіяна позивачу моральна шкода, також, полягає у тому, що він став жертвою шахрайства та незаконних дій відповідача, протягом тривалого часу був позбавлений можливості захистити свої права, тому з урахуванням дійсних обставин справи, вимоги про відшкодування моральної шкоди заявлені позивачем в розмірі 15 000 грн. є такими, що підлягають до часткового задоволення в розмірі 5 000 грн.. Відповідно до положення ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справа» визначено, що судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді: поштові витрати у розмірі 14,50 грн., витрати за опубліковані оголошення 1764 грн. та послуги банку 37,60 грн.. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України визначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач [PERSON] у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позову, який виник у справах про відшкодування шкоди, внаслідок порушення прав його як споживача, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до ставок визначених ЗУ «Про судовий збір», які діяли на момент звернення позивача до суду та у відповідності до суми задоволених позовних вимог до відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial