Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] визнання недійсним договору довічного утримання. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що 19.11.2002 був укладений договір довічного утримання між [PERSON] та його батьком [PERSON], який помер [INFO]. Згідно договору до відповідачки перейшло у власність нерухоме майно, а саме 3/4 частини будинку у [ADDRESS], який його батько успадкував від його мами [PERSON] після її смерті. Він також успадкував після смерті матері 1/4 частину вищевказаного будинку. Згідно з висновками судово-психіатричної експертизи стану здоров'я його батька він страждав на органічне ураження головного мозку і так далі, що в сукупності позбавляло його можливості розуміти значення своїх дій, керувати ними та об'єктивно оцінювати обстановку. Цим скористалася [PERSON], громадянка Росії, яка використала хворобливий стан батька з метою злочинного заволодіння його майном, у тому числі вищевказаним будинком - уклала договір довічного утримання. Медичними документами, враховуючи те, що батькові на момент укладення договору виповнилося 90 років, - у повній мірі підтверджується безпорадний стан батька, порушення психіки та мови, сприйняття, що є достатньою підставою для визнання договору довічного утримання недійсним. У самому договорі довічного утримання підпис батька говорить сам за себе - він нечіткий та не відповідає тому підпису, який завжди ставив батько. Крім того видно, що людина, яка його поставила знаходилася у хворобливому стані. Також батько перебував на стаціонарному лікуванні в обласному госпіталі для інвалідів війни за адресою с.Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області з приводу багаточисельних хвороб, у тому числі церебрального атеросклерозу, органічного ураження головного мозку та ін., страждав на забудькуватість, не впізнавав людей, що чітко зазначено в медичних документах. Йому достовірно відомо, що відповідачка такі угоди укладала не тільки з його батьком, а й ще з двома людьми в аналогічному хворобливому стані і шахрайським шляхом заволоділа їх майном також, при цьому вона представлялася працівником соцбезу. [PERSON] померла, тому її донька, як спадкоємиця є відповідачкою по справі. Просить визнати договір довічного утримання укладений між [PERSON] та його батьком [PERSON] недійсним. У судове засідання позивач не прибув, надіслав заяву про проведення засідання за його відсутності. Відповідач позов не визнала, у судове засідання не прибула, клопотала про представництво її інтересів у суді [PERSON] Представник відповідача [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності та заперечення на позов, згідно яких вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, а тому просить відмовити в позові з цих підстав. Окрім того, зазначила, що позивач із аналогічною заявою вже звертався до суду і судом було відмовлено в позові. Третя особа [PERSON] надіслала заяву про небажання брати участь у справі. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 19 листопада 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3056. Відповідно до вказаного договору [PERSON] передав у власність [PERSON] 3/4 жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язалася довічно повністю утримувати [PERSON] При посвідченні договору державним нотаріусом було перевірено дієздатність [PERSON] та [PERSON], про що зазначено в ньому. Також державним нотаріусом роз'яснено сторонам цього договору зміст договору та його правові наслідки. [INFO] [PERSON] помер. 27 січня 2005 року [PERSON] звернувся до Красилівського районного суду з цивільним позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання, визнання права власності на житловий будинок. 07 березня 2006 року Красилівським районним судом винесено заочне рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. 23 червня 2006 року заочне рішення Красилівського районного суду за заявою [PERSON] скасоване і справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Красилівського районного суду від 12 квітня 2007 року, яка набрала законної сили 18.04.2007 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання, визнання права власності на житловий будинок залишено без розгляду. 20 вересня 2007 року ухвалою Красилівського районного суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання та визнання права власності повернуто позивачеві в зв'язку з неусуненням ним недоліків заяви, яку було залишено без руху. 03 червня 2008 року рішенням Красилівського районного суду, яке набрало законної сили 24 вересня 2008 року після його перегляду за апеляційною скаргою [PERSON] апеляційним судом Хмельницької області, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та розподілено в натурі будинковолодіння по [ADDRESS]. Ці обставини підтверджуються: договором довічного утримання від 19.11.2002, свідоцтвом про смерть [PERSON], матеріалами виконання доручення Красилівського районного суду про вручення судових документів та проведення окремих процесуальних дій стосовно [PERSON], отриманими від компетентного суду Російської Федерації, заочним рішенням Красилівського районного суду від 07.03.2006, ухвалами Красилівського районного суду від 23.06.2006, 12.04.2007, 20.09.2007, рішенням Красилівського районного суду від 03 червня 2008 року, ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 24.09.2008. Статтею 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини, а також на вимогу набувача; цей договір припиняється зі смертю відчужувача. Враховуючи те, що [PERSON] не є і не був стороною договору довічного утримання, укладеного між [PERSON] і [PERSON], ні відчужувачем, ні набувачем, ні особою, на користь якої був укладений договір, а тому не є особою, яка може заявляти вимоги про розірвання договору. Крім того, дія договору припинилася зі смертю [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В силу ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 статті 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно стст. 10, 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак позивачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких доказів, які б підтверджували факти, викладені в його позовній заяві. У наданому суду клопотанні від 18.07.2014 він просить витребувати з архіву Красилівського районного суду цивільну справу № 2-5/2007 та дослідити докази, які в ній знаходяться, витребувати в обласному госпіталі інвалідів ВВВ, оригінал амбулаторної карти № 5029 за 2002 рік та історії хвороб його батька, який у період з 24 жовтня 2004 року по 15 грудня 2004 року знаходився на стаціонарному лікуванні з приводу багаточисельних хвороб, які необхідні для проведення в подальшому судово-психіатричної експертизи на предмет того, чи міг його батько розуміти значення своїх дій та керувати ними. Клопотання не може бути задоволене, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, батько позивача [PERSON] помер 21 липня 2003 року, а тому не міг у період з 24 жовтня по 15 грудня 2004 року знаходитися на стаціонарному лікуванні, мати хвороби, які були б зафіксовані в історіях. Як свідчать досліджені в судовому засіданні докази, що знаходяться в матеріалах цивільної справи № 2-5/2007, у ході розгляду цієї справи витребовувалась та досліджувалась амбулаторна карта № 5029 за 2002 рік [PERSON] та проведена посмертна судово-психіатрична експертиза [PERSON], оформлена актом № 8 від 28.11.2005, згідно якої [PERSON] страждав на органічне ураження головного мозку внаслідок церебрального атеросклерозу, однак міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, тобто його можна вважати дієздатним. Будь-яких доказів протилежного позивачем у ході розгляду справи суду не надано, а підстави не довіряти висновкам експертної установи відсутні. З урахуванням викладеного відсутні підстави вважати, що [PERSON] при укладенні спірного договору довічного утримання не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, тобто відсутні підстави для визнання цього правочину недійсним. Статтями 257, 267 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З моменту укладення спірного договору довічного утримання пройшло більше одинадцяти років, а з часу залишення Красилівським районним судом аналогічної позовної заяви [PERSON] без розгляду (12 квітня 2007 року, ухвала суду набрала законної сили 18.04.2007) пройшло більше шести років, тобто позивач пропустив строки на подання позову до суду, клопотання про поновлення цих строків не подавав, що є підставою для відмови в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed