Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

у липні 2020 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 41733 грн 82 коп. та судовий збір по справі у розмірі 2102 грн 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.09.2007 між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №005-2914/840-0133 відповідно до якого кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 25400 доларів США 00 центів, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином виконати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11,95% річних, при цьому за користування кредитними коштами понад встановлений строк нараховується процента ставка у розмірі 35,85% річних, однак через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.06.2010 стягнуто з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 216344 грн 90 коп. та судові витрати у розмірі 1820 грн 00 коп., яке на даний час виконано у повному обсязі, проте виконання даного рішення суду відбулося несвоєчасно, заборгованість погашена за рахунок передачі майна боржника в межах виконавчого провадження, внаслідок чого воно було виконано лише 13.06.2018, що у свою чергу призвело до прострочення виконання грошового зобов`язання, тобто станом на 05.06.2020 виникли інфляційні витрати у розмірі 6685 грн 95 коп. та 3% річних за весь час прострочення, що складає 35047 грн 87 коп. Ухвалою суду від 28.08.2020 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 48). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявлена позивачем до стягнення сума складає 41733 грн 82 коп. що за своїм розміром не перевищує двісті п`тдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених граничним за вимогами ч. 5 ст. 274 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] 13.09.2007 було укладено кредитний договір №005-2914/84-0133 згідно умов якого позивач видав відповідачу кредит у сумі 25400 доларів США 00 центів, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11,95% річних. За користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка у розмірі 35,85% річних. Строк кредитування за цим договором становить період: з дати надання кредитором кредиту позичальнику по 10.09.2037 включно. Цільове призначення кредиту на придбання майна, а саме: земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0609 га (а.с. 31-36). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.06.2010 по справі №2-1289-1/10 стягнено з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №005-29/840-0133 від 13.09.2007 у розмірі 216344 грн 90 коп., судові витрати у розмірі 1820 грн 00 коп. (а.с. 37, 38). Як вбачається із розрахунку по рішенні суду від 30.06.2010 сплачено за період з 30.06.2010 по 13.06.2018 432689 грн 80 коп., залишок суми стягнення за період згідно рішення суду 216344 грн 90 коп. та станом на 05.06.2020 у [PERSON] за період з 03.06.2017 по 13.06.2018 нарахована сума санкцій у розмірі 41733 грн 82 коп., яка складається з: 6685 грн 95 коп. 3% річних та 35047 грн 87 коп. інфляційні втрати (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно ч. 1 та 2 ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, наявність судового рішення, яке набрало законної сили підтверджує факт наявності заборгованості у відповідачів. Відтак, оскільки виконання судового рішення є обов`язковим, та з огляду на те, що відповідачі порушили виконання грошового зобов`язання з виплати заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді інфляційних витрат та 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Зважаючи на викладені обставини, доводи відповідача щодо припинення договору поруки, як підставу для відмови в задоволенні позову в частині поручителя є неспроможними. Крім того, факт наявності заборгованості перед кредитором підтверджується розрахунками, долученими до позовної заяви. Правомірність застосування ст. 625 ЦПК України у разі прострочення виконання зобов`язання боржником рішення суду підтверджується у наступних постановах: Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 по справі № 686/21962/15-ц, Постанові Верховного Суду у справах № 638/10417/15-ц від 20.02.2019,№310/5419/15-ц від 11.07.2018, №463/4711/15 від 04.07.2018, №703/4704/15-ц від 28.02.2018,№361/7939/2015-ц від 06.08.2018. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування вказаних витрат є грошовим зобов`язанням і вважається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за користування грошовими коштами, суд вважає що позовні вимоги про стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних витрат такими, що підлягають задоволенню. Відповідачі не надали заперечень з посиланням на докази щодо спростування заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У свою чергу в порядку ст. 81 ЦПК України відповідачем не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved