Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, завданої злочином, обґрунтовуючи вимоги тим, що вироком Краматорського міського суду Донецької області від 09 листопада 2012 року [PERSON] визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України, та їй призначено покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна (з урахуванням змін, внесеними у вирок ухвалою ВССУ від 26 серпня 2014 року). У кримінальній справі позивача визнано потерпілим. Позивач зазначив, що злочинними діями відповідачки йому було завдано моральну шкоду, яка виразилася у перенесених сильних душевних стражданнях та переживаннях. Побоюючись за своє життя, він змушений був покинути своє місце проживання, і роботу та ховатися від найнятого відповідачкою убивці, що порушило його звичний спосіб життя, позбавило його доходу, а так само засобів до існування і заподіяло моральні страждання і переживання за своє життя і здоров'я. 20 жовтня 2010 року в процесі інсценування його вбивства він пережив сильний стрес, оскільки йому довелося лежати в викопаній ямі, з імітацією синців на нібито розбитій голові, зображуючи вбиту людину. Пережиті моральні страждання вкрай негативно позначилися на його здоров'ї, в результаті чого він був поставлений на диспансерний облік у кардіолога з діагнозами: ішемічна хвороба серця, стенокардія напруги, тахікардія, атеросклероз. За станом здоров'я він потребує застосування базисної терапії. Далі, в червні 2014 року, коли м. Краматорськ був захоплений бойовиками, відповідачка, перебуваючи в місцях позбавлення волі і не залишаючи бажання довести свій злочинний задум до кінця і позбавити його життя, написала на нього заяву, в якій зробила завідомо неправдивий донос, що в погребі і сараях будинку по [ADDRESS] позивач зберігає велику кількість зброї, якою забезпечує бійців «правого сектору». Внаслідок цього, у червні 2014 року, вранці, позивач був затриманий співробітниками поліції ДНР, а після з'ясування фактичних обставин, ввечері його відпустили, але від цього він пережив стрес і вважав, що його можуть позбавити життя. Перед затриманням співробітники поліції зробили постріли на території будівлі - по вхідним дверям, забору, сараю, розкидали та пошкодили речі в будинку. Пережиті від злочинних дій відповідачки моральні страждання позивач [PERSON] оцінив в 100 000 грн., які просив стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24 грудня 2015 року позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду, заподіяну злочином, у сумі 1000 000 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 1500 грн. Не погодившись з вказаним рішенням суду, відповідачка [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову [PERSON] В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, але про час та місце розгляду справи вони повідомлені судовими повстками та телефонограмами (а.с. 105, 106, 107, 110). В письмовій заяві [PERSON] просила розглянути апеляційну скаргу у її відсутності (а.с. 96). Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому, апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю сторін. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, виходячи з наступного. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п. п. 2 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення привело до неправильного вирішення справи. Розглядаючи справу, суд встановив, що згідно вироку Краматорського міського суду Донецької області від 09 листопада 2015 року, який ухвалою Донецького Апеляційного суду Донецької області від 22 лютого 2013 року залишено без змін, [PERSON], визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке належить їй на праві приватної власності. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2014 року вирок Краматорського міського суду Донецької області від 09 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 лютого 2013 року змінено, дії [PERSON] перекваліфіковано на ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК та їй призначено покарання, з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у вигляді 7 (семи) років та 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке належить їй на праві приватної власності. Згідно вироку суду позивач є потерпілим у даному кримінальному провадженні (а.с.5-10). За вироком суду, [PERSON] визнано винною у тому, що вона скоїла готування до вчинення особливо тяжкого злочину - умисного вбивства свого колишнього чоловіка [PERSON], з корисливих мотивів, на замовлення, яке не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд вважав доведеним, що позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях і переживаннях внаслідок злочинних дій відповідачки [PERSON], та на його користь стягнув моральну шкоду в сумі 100 000 грн. Проте, з такими висновками суду повністю погодитись не можна. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як передбачено пунктом 2 частиною 2 цієї ж статті Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї, чи близьких родичів. Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 № 4 із змінами і доповненнями, моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 № 4 (із змінами і доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України, у випадках, коли отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. [PERSON], заявляючи позов про відшкодування моральної шкоди, окрім винних дій відповідачки, що встановлені вироком суду, посилався також на те, що в червні 2014 року, коли м. Краматорськ був захоплений бойовиками, а перебуваючи в місцях позбавлення волі і не залишаючи бажання довести свій злочинний задум до кінця та позбавити його життя, [PERSON] написала заяву, в якій повідомила, що в погребі і сараях будинку по [ADDRESS] позивач зберігає велику кількість зброї, якою забезпечує бійців «правого сектору». Внаслідок цього, у червні 2014 року, вранці, позивач був затриманий співробітниками поліції ДНР, а після з'ясування фактичних обставин, ввечері його відпустили, але від цього він пережив стрес і вважав, що його можуть позбавити життя. Окрім цього, перед затриманням співробітники поліції зробили постріли на території будівлі - по вхідним дверям, забору, сараю, розкидали та пошкодили речі в будинку. Пережиті від злочинних дій відповідачки моральні страждання позивач оцінив в 100 000 грн. та просив стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь вказану суму в рахунок відшкодування моральної шкоди. Однак, окрім вироку суду, в якому йдеться мова про дії засудженої [PERSON], яка визнана винною у готуванні до вчинення особливо тяжкого злочину - умисного вбивства свого колишнього чоловіка - [PERSON], з корисливих мотивів, на замовлення, інших доказів позивач суду не надав. На підтвердження перенесених моральних страждань, які негативно позначилися на його здоров'ї, позивач надав до позовної заяви довідку про перебування на диспансерному обліку у кардіолога від 12 червня 2015 року, яка не свідчить про причинний зв'язок між діями відповідачки та захворюванням позивача. За таких обставин, висновки суду першої інстанції про доведеність позовних вимог [PERSON] в повному обсязі не відповідають встановленим обставинам справи, є передчасними та такими, що ґрунтуються на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а за приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вироком суду, який набув чинності, встановлено, що у жовтні 2010 року у м. Краматорську Донецької області [PERSON] вчинила готування до вчинення особливо тяжкого злочину - умисного вбивства свого колишнього чоловіка [PERSON], з корисливих мотивів, на замовлення, яке не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Потерпілим по кримінальній справі визнано [PERSON], який є позивачем по даній цивільній справі. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Винні дії засудженої [PERSON], обумовлені вчиненням готуванням до скоєння тяжкого злочину - вбивства свого колишнього чоловіка [PERSON], про яке стало відомо останньому, безумовно свідчать про те, що останньому було завдано моральну шкоду. З урахуванням встановлених обставин справи, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги [PERSON] про відшкодуванню моральної шкоди, яка завдана кримінальними діями відповідачки [PERSON], за які вона була засуджена. Апеляційний суд вважає, що з врахуванням перенесених моральних страждань, обумовлених скоєнням злочину, на користь позивача з відповідачки слід стягнути моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. Визначаючи розмір такого відшкодування, суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, інші обставини, які мають істотне значення (пенсійний вік та незадовільний стан здоров'я відповідачки). При визначені розміру відшкодування апеляційний суд також враховує вимоги розумності і справедливості. В іншій части позовні вимоги [PERSON] є такими, що недоведені, оскільки не підтверджуються будь-якими доказами. Оскільки суд допустив недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушив норми матеріального і процесуального права, то відповідно до п.п. 2 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, це є підставою для зміни рішення суду, яким позов [PERSON] до [PERSON] слід задовольнити частково, стягнувши з відповідачки на користь позивача моральну шкоду, завдану злочином, в сумі 20 000 грн., частково задовольнивши апеляційну скаргу відповідачки. Крім того, суд першої інстанції помилково стягнув з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 1 500 грн., який, відповідно до п.п. 3 п. 1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, в редакції Закону України від 22 травня 2015 року № 590-VII складає 0,2 розміру від мінімальної заробітної плати 1218 грн., що становить 243 грн.60 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За приписами ч. 5 ст. 88 ЦПК України (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII), якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення суду або ухвалює нове, суд, відповідно змінює розподіл судових витрат. Відтак, з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подачу [PERSON] позовної заяви немайнового характеру в розмірі 243 грн 60 коп., від сплати якого позивач був звільнений, а тому рішення суду в цій частині також підлягає зміні.

Outcome: partial