Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

У липні 2014 року Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), у якому просило стягнути з відповідача на його користь надміру нараховані бюджетні кошти в сумі 13 836,03 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідачеві здійснювалась виплата пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Починаючи з 01 червня 2005 року по 31 березня 2008 року виникла переплата пенсії в сумі 8 581,92 грн., та з 14 квітня 2008 року по 29 лютого 2012 року в сумі 5 254,11 грн. у зв'язку з автоматизованою помилкою. Представик позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував у повному обсязі та просив суд застосувати положення позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з позовної заяви і це не заперечується учасниками процесу, в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» [PERSON] Починаючи з 01 червня 2005 року по 31 березня 2008 року виникла переплата пенсії в сумі 8 581,92 грн., та з 14 квітня 2008 року по 29 лютого 2012 року в сумі 5 254,11 грн. у зв'язку з автоматизованою помилкою. Факт переплати підтверджується листами Управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 08 листопада 2011 року № 1872 та від 28 квітня 2012 року № 579. За ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1215 ЦК України безпідставно набуте майно у вигляді пенсій внаслідок рахункової помилки підлягає поверненню. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, у відповідності до претензійного листа про відшкодування переплати пенсії від 20 травня 2014 року № 7393/07, адресованого Управлінням пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва [PERSON], переплата пенсії за періоди з 01 червня 2005 року по 31 березня 2008 року становить 8 581,92 грн., з 14 квітня 2008 року по 29 лютого 2012 року - в сумі 5 254,11 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 цього Кодексу передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зважаючи, що переплата пенсії виникла за період з 01 червня 2005 року по 31 березня 2008 року, то враховуючи строк загальної позовної давності, право вимоги про стягнення коштів за вказаний період закінчилось у позивача у березні 2011 року. Що стосується періоду переплати з 14 квітня 2008 року по 29 лютого 2012 року, то суд враховує початок перебігу строку позовної давності, а саме від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, переплата пенсії почала здійснюватись з 14 квітня 2008 року, проте позивач вчасно не скористався своїм правом на судовий захист прав та інтересів, пропустивши загальний строк позовної давності. Позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що строк позовної давності переривався або був зупинений. Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові Варто зазначити, що представником позивача у судовому засіданні не заперечувався факт пропуску позовної давності. Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, зважаючи, що строк позовної давності сплинув. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed