Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, уточненим у подальшому до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON], посилаючись на те, що 11 травня 2016 року помер її чоловік, [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 27/50 частин житлового будинку по пров. Яблочкіної, 2, у м. Одесі, який належав йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 1998 року. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є вона, [PERSON], дружина померлого та син померлого [PERSON] Зазначала, що вона, як спадкоємиця першої черги за законом прийняла спадщину після смерті [PERSON], шляхом звернення в установлений законом строк до Третьої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але державним нотаріусом їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у звязку з тим, що розпорядженням районної адміністрації за № 162 (01-04) від 28 лютого 2000 року частка [PERSON] у праві власності на житловий будинок по пров. Яблочкіної, 2, у м. Одесі була збільшена з 27/50 частин до 36/100 частин вказаного вище житлового будинку, яка не була зареєстрована у відповідних органах реєстрації нерухомого майна, та рекомендовано звернутися до суду. Вказувала, що відповідач спадщину після смерті батька не прийняв, оскільки із заявою про прийняття спадщину до державного нотаріуса не звертався. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] ні за законом, ні за заповітом немає. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд визначити, що частка [PERSON], який помер 11 травня 2016 року в праві власності на житловий будинок №2 з надвірними будівлями, що розташований по пров. Яблочкіної, в м. Одесі складає - 36/100 частин та визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 36/100 частин житлового будинку №2 з надвірними будівлями, що розташований по провулку Яблочкіної в м. Одесі, яка складається в літ. «А» з: 1-1 коридору, площею 4,1 кв.м, 1-2 житлової кімнати, площею 22,8 кв.м, 1-3 кухні, площею 14,6 кв.м., 1-4 санвузла, площею 4,8 кв.м., загальною площею 46,3 кв.м, у тому числі житловою площею 22,8 кв.м., гараж літ. «Ж», 36/100 часток мостіння, 36/100 часток огорожі, розташованих на земельній ділянці площею 569,0 кв.м. Позивачка та її представник, діючий на підставі ордеру від 09 січня 2018 року в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити (а.с.39). Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про визнання позовних вимог, та просив суд слухати справу за його відсутністю (а.с.199). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 14 липня 2007 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №366, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.15). 11 травня 2016 року [PERSON], помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.16). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 27/50 частин житлового будинку по пров. Яблочкіна, 2, у м. Одесі, яка належала померлому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 1998 року; квартири №69 по вул. Ільфа і Петрова, 17 в м. Одесі, яка належала померлому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 26 вересня 2000 року; Ѕ частини квартири №[ADDRESS], яка належала померлому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2007 року; легкового автомобіля [NUMBER], який належав померлому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 29 грудня 2009 року (а.с.92-93,65,66). 05 червня 2007 року право власності [PERSON] на Ѕ частини квартири №[ADDRESS], яка належала померлому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2007 року було зареєстровано в КП «МБТІ та РОН», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.67). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є [PERSON], дружина померлого та [PERSON], рідний син померлого, який спадщину не прийняв, оскільки до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. Встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом звернення в установлений законом строк до Третьої державної нотаріальної контори, а саме 09 червня 2016 року із заявою про прийняття спадщини (а.с.53, 80, 112). 15 листопада 2016 року на імя [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частини квартири №68 по вул. Ріхтера Святослава (кол. вул. Щорса)148, в м. Одесі (а.с.85). 15 листопада 2016 року на імя [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на легковий автомобіль [NUMBER] (а.с.89). 30 березня 2017 року на імя [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру №69, по вул. Ільфа і Петрова, 17, в м. Одесі (а.с.122). Згідно довідки №1686 від 06 червня 2016 року [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрований в квартирі №69, по вул. Ільфа і Петрова, 17, в м. Одесі (а.с.58, 59). З матеріалів справи вбачається, що постановою державного нотаріуса Третьої державної нотаріальної контори від 23 грудня 2016 року позивачці було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом на 36/100 частини житлового будинку по пров. Яблочкіної, 2, у м. Одесі, оскільки право власності на вказану частку житлового будинку по пров. Яблочкіної, 2, у м. Одесі, не була зареєстрована у відповідних органах реєстрації нерухомого майна (а.с. 24,102). З матеріалів справи вбачається, що крім зазначеного вище нерухомого та рухомого майна, [PERSON] належало на праві власності 27/50 частин житлового будинку по пров. Яблочкіної, 2, у м. Одесі, яка належала померлому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 1998 року (а.с.92-93). 21 грудня 1998 року право власності [PERSON] на 27/50 частин житлового будинку по пров. Яблочкіної, 2, у м. Одесі було зареєстровано в КП «МБТІ та РОН» (а.с.94). Встановлено, що розпорядженням за №162/01-04 від 28 лютого 2008 року було узаконено 29,0 кв.м. житлової площі, та було зроблено перерахунок часток житлового будинку по пров. Яблочкіної, 2, у м. Одесі, відповідно до якого частка [PERSON] у житловому будинку по пров. Яблочкіної, 2, у м. Одесі, склала - 36/100 (а.с.95). З матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що розпорядженням Малиновської районної адміністрації від 17 жовтня 2000 року №824/01-04 був затверджений перерахунок часток співвласників у праві власності на житловий будинок по пров. Яблочкіної, 2, у м. Одесі (а.с. 187). Відповідно до розпорядження Малиновської районної адміністрації від 17 жовтня 2000 року №824/01-04 частка [PERSON] у праві власності на житловий будинок по пров. Яблочкіної, 2, у м. Одесі, склала - 36/100 частин (а.с.187). Судом встановлено, що при житті [PERSON] не встиг оформити та зареєструвати своє право власності на 36/100 частин житлового будинку по пров. Яблочкіної, 2, у м. Одесі. Згідно технічного паспорту від 24 листопада 2015 року 36/100 частин житлового будинку №2 з надвірними будівлями, що розташований по провулку Яблочкіної в м. Одесі, складається в літ. «А» з: 1-1 коридору, площею 4,1 кв.м, 1-2 житлової кімнати, площею 22,8 кв.м, 1-3 кухні, площею 14,6 кв.м., 1-4 санвузла, площею 4,8 кв.м., загальною площею 46,3 кв.м, у тому числі житловою площею 22,8 кв.м., гараж літ. «Ж», 36/100 часток мостіння, 36/100 часток огорожі, розташованих на земельній ділянці площею 569,0 кв.м. (а.с.17-19). Згідно ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації (ст.1299 ЦК України). Згідно ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Встановлено, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, а саме Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мінюсті 10 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), яке діяло на момент видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 січня 1997 року. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Виходячи з аналізу наданих до суду доказів, суд вважає, що [PERSON] на праві власності належало 36/100 частин житлового будинку №2 з надвірними будівлями, що розташований по провулку Яблочкіної, в м. Одесі, яка увійшла до складу спадщини після смерті [PERSON] Таким чином, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належало 36/100 частин житлового будинку №2 з надвірними будівлями, що розташований по провулку Яблочкіної, в м. Одесі. Відповідно до норм ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Оскільки після смерті [PERSON] позивачка прийняла спадщину, то в силу ст. 1268 ЦК України у них виникло право володіння та користування спадковим майном, а саме 36/100 частин житлового будинку №2 з надвірними будівлями, що розташований по провулку Яблочкіної, в м. Одесі. Відповідно до правової позиції у справі за №6-164 цс12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 23.01.2013 року). Відповідно до ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями набувати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання. Отже, право на отримання витягу про реєстрацію права власності померлого на нерухоме майно, а саме на 36/100 частин житлового будинку №2 з надвірними будівлями, що розташований по провулку Яблочкіної, в м. Одесі, має особа, яка є власником даного майна, тобто дане право нерозривно повязане з особою спадкодавця, тому після її смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Відповідно до п.1 глави 8 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства України. Відсутність витягу про реєстрацію права власності померлого на 36/100 частин житлового будинку №2 з надвірними будівлями, що розташований по провулку Яблочкіної, в м. Одесі, позбавляє позивача можливості його надати нотаріусу для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, і за нею необхідно визнати право власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме на 36/100 частин житлового будинку №2 з надвірними будівлями, що розташований по провулку Яблочкіної, в м. Одесі, яка складається в літ. «А» з: 1-1 коридору, площею 4,1 кв.м, 1-2 житлової кімнати, площею 22,8 кв.м, 1-3 кухні, площею 14,6 кв.м., 1-4 санвузла, площею 4,8 кв.м., загальною площею 46,3 кв.м, у тому числі житловою площею 22,8 кв.м., гараж літ. «Ж», 36/100 часток мостіння, 36/100 часток огорожі, розташованих на земельній ділянці площею 569,0 кв.м. Відповідачем до суду не було надано жодних письмових заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. З матеріалів спадкової справи вбачається, що відповідач до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, що підтверджується також його заявою від 12 березня 2018 року (а.с.199). Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі сплачений позивачкою у повному обсязі при зверненні до суду.

Outcome: approved