Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

У квітні 2021року позивачка [PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом до відповідача. Посилалась на\~те, що їй та відповідачу на праві\~спільної часткової\~власності у\~рівних частках\~по 1/2\~належить майно: транспортний засіб марки «Lexus RX», 2006р.в., н.з. [NUMBER] ; двокімнатна квартира [ADDRESS] , нежилі приміщення №96-1-96-7 по [ADDRESS] , а також майнові права на паркомісце (підземний паркінг), загальною площею 21,80 кв.м. будівельний [ADDRESS] . Оскільки між нею та [PERSON] постійно виникають непорозуміння, суперечки з приводу користування, утримання та збереження вказаного вище майна, виникла необхідність у його виділенні в натурі. За таких обставин, з урахуванням вартості майна та його відповідного користування ними, просила виділити їй двохкімнатну квартиру [ADDRESS] та придбаний згідно договору купівлі-продажу майнових прав на паркомісце (підземний паркінг) по [ADDRESS] . У свою чергу, відповідачу [PERSON] виділити транспортний засіб марки «Lexus RX», 2006р.в., н.з. [NUMBER] та нежилі приміщення №96-1-96-7 по [ADDRESS] . Право спільної часткової власності на зазначене майно припинити. Стягнути з відповідача судовий збір та витрату на правничу допомогу. 17.05.2021 через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив у задоволені позову відмовити (а.с.109-112). 06.06.2021 позивачка [PERSON] подала до суду відповідь на відзив. Позов підтримала та просила його задовольнити (а.с.118-121). Розгляд справи відбувався у відсутність учасників справи. 22.06.2021 через канцелярію суду від представника позивачки [PERSON] адвоката Мельник С.Г. надійшла заява, у якій вона просила розгляд справи провести у її відсутність та у відсутність своєї довірительки. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. 03.06.2021 відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій позов визнав та не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного: За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч.3 ст.200 ЦПК України). Так, судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який між ними зареєстрований 27 липня 2017 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис за №1362. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29.09.2020, яке ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 21.01.2021 залишено без змін, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Встановлено факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з літа 2004 року по липень 2017 року. Визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину транспортного засобу марки «Lexus RX», 2006р.в., н.з. [NUMBER] ; Ѕ частину двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 67,5кв.м., в тому числі житловою 34,5кв.м.; Ѕ частину нежилих приміщень №96-1-96-7 по [ADDRESS] , загальною площею 85,30кв.м. та на Ѕ частину майнових прав на паркомісце (підземний паркінг), загальною площею 21,80 кв.м. будівельний №28 по [ADDRESS] (а.с.18-34). Частинами 1,2 ст. 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними (ч.1 ст.367 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи, станом на день звернення [PERSON] до суду із даним позовом, сторони не дійшли згоди щодо користування чи поділу в натурі між собою майна, яке належить їм на праві спільної часткової власності (а.с.94-96А). Так, згідно звітів про оцінку майна від 13.04.2021, проведених ТОВ «Оцінка-Інформ», ринкова вартість квартири [ADDRESS] , без урахування ПДВ, становить 1\~469 023грн.; ринкова вартість нежитлових приміщень (96-1-96-7), які розташовані в будинку [ADDRESS] , без урахування ПДВ, становить 1\~704\~482грн.; ринкова вартість легкового автомобіля марки «Lexus RX», 2006р.в., н.з. [NUMBER] , без урахування КТЗ, становить 349149грн. Вартість паркомісця по [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі продажу майнових прав від 23.01.2019, становить 304\~982грн. (а.с.36-94). Таким чином, враховуючи запропонований позивачкою поділ майна, вартість виділеного їй в натурі майна (квартири [ADDRESS] та паркомісця по [ADDRESS] ) становить 1 774 005грн., а вартість виділеного відповідачу майна (нежитлових приміщень (96-1-96-7) по [ADDRESS] та т/з марки «Lexus RX», 2006р.в., н.з. [NUMBER] ) становить 2\~053 631грн. Отже, на думку суду, визначений позивачкою поділ не порушує прав сторін, так як фактично вартість майна виділена сторонам є рівноцінною та позивачка не ставить питання про стягнення з відповідача компенсації різниці його вартості. Крім того, суд враховує той факт, що відповідач позов визнав та таке визнання не суперечить закону, не порушує права інших осіб. Частиною 2\~ст.367\~ЦК України\~передбачено,\~що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч.3 ст.364 ЦК України). Враховуючи наведені вище вимоги закону, право спільної часткової власності на вказане майно слід припинити. Щодо стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне: Так, ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір\~судового збору,\~порядок його\~сплати,\~повернення і\~звільнення від\~сплати встановлюються\~законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2)\~пов`язані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; 3)\~пов`язані з\~витребуванням доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3.Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4.Розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п.80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п.34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Так, адвокатом Мельник С.Г. на підтвердження надання ним послуг [PERSON] та їх оплату надано суду договір доручення на представництво інтересів та надання правової допомоги від 02.03.2021, ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт приймання-передачі надання послуг від 17.06.2021 та квитанцію до прибуткового касового ордера. Як вбачається із акту приймання-передачі надання послуг від 17.06.2021, адвокатом Мельник С.Г. надано [PERSON] \~правову допомогу\~(надання\~консультації,\~збір інформації\~для подання\~позову до\~суду,\~складання позовної заяви, клопотань, представництво у суді). Вартість наданої правничої допомоги становить 12000грн. Факт сплати [PERSON] вказаних послуг адвокату Мельник С.Г. підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 17.06.2021 на суму 12000грн. Таким чином, з огляду на приписи\~ЦПК України, вказані документи є належним документальним підтвердженням розміру понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу. У разі недотримання вимог частини четвертої ст.137 суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України). 22.06.2021 до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Палій О.С. надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Вважає, що адвокатом Мельник С.Г. значно завищено розмір наданої позивачці правової допомоги, враховуючи те, що вказана справа є нескладною, а правове обґрунтування позовних вимог зводилось виключно до загальних приписів цивільного законодавства. Крім того, адвокат Мельник С.Г. вказує на те, що її довірителька понесла витрати на представництво у суді, однак жодного судового засідання по вказаній справі проведено не було. Проаналізувавши та оцінивши доводи представника відповідача [PERSON] адвоката Палій О.С. щодо неспівмірності заявлених адвокатом Мельник С.Г. витрат на правничу допомогу, враховуючи те, що відповідач позов визнав у підготовчому судовому засіданні, розгляду справи по суті не було, суд вважає за можливе зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 7000грн. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судові витрати за сплату судового збору. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням вказаних вимог закону, а також зважаючи на те, що відповідач позов визнав, суд вважає, що з нього на користь позивачки підлягає стягненню 50% сплаченого нею судового збору за подання позовної заяви до суду, а інших 50% сплаченого нею судового збору слід повернути позивачці з державного бюджету.

Outcome: approved