Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-20 00:00:00

У листопаді 2010 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про зобовязання вчинити дії. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04.12.2007 року між ним та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, предметом якого є квартири в будинку б\\н по вул. Грушевського в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області, а саме: квартира №1 загальною площею 194,1 кв.м, житловою площею 63,0 кв.м; квартира №2 загальною площею 198,4 кв.м, житловою площею 66,5 кв.м; квартира №3 загальною площею 203,5 кв.м, житловою площею 71,5 кв.м; квартира №4 загальною площею 213,4 кв.м, житловою площею 76,6 кв.м; квартира №5 загальною площею 194,7 кв.м, житловою площею 65,8 кв.м; квартира №6 загальною площею 191,2 кв.м, житловою площею 62,5 кв.м. Відповідно до умов зазначеного договору сторони зобовязалися в термін до 10.06.2010 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) зазначеного нерухомого майна за ціною у розмірі 350000,00 грн. за кожну квартиру. Проте [PERSON] стверджував, що [PERSON] від укладення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна ухилилася. Позивач зазначив, що у попередньому договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 04.12.2007 року він з відповідачем погодили всі істотні умови основного договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: предмет договору, ціну обєкта нерухомості, визначили термін, до якого сторони зобовязалися укласти основний договір. [PERSON] стверджував, що він виконав усі зобовязання, взяті на себе згідно попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.12.2007 року. Тому [PERSON] просив суд зобовязати відповідача укласти з ним договір купівлі-продажу нерухомого майна, предметом якого є квартири в будинку б/н по вул. Грушевського в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області, а саме: квартири №1 загальною площею 194,1 кв.м, житловою площею 63,0 кв.м; квартири №2 загальною площею 198,4 кв.м, житловою площею 66,5 кв.м; квартири №3 загальною площею 203,5 кв.м, житловою площею 71,5 кв.м; квартири №4 загальною площею 213,4 кв.м, житловою площею 76,6 кв.м; квартири №5 загальною площею 194,7 кв.м, житловою площею 65,8 кв.м; квартири №6 загальною площею 191,2 кв.м, житловою площею 62,5 кв.м. та передати їй зазначене нерухоме майно у власність. У листопаді 2010 році [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до відповідача [PERSON], Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Київській області, про визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,1519 га, кадастровий номер 3222481600:02:006:0059, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Грушевського, 27. Позивач за зустрічним позовом самочинно на належній їй земельній ділянці спорудила житловий будинок, що складається з: квартири №1 загальною площею 194,1 кв.м, житловою площею 63,0 кв.м; квартири №2 загальною площею 198,4 кв.м, житловою площею 66,5 кв.м; квартири №3 загальною площею 203,5 кв.м, житловою площею 71,5 кв.м; квартири №4 загальною площею 213,4 кв.м, житловою площею 76,6 кв.м; квартири №5 загальною площею 194,7 кв.м, житловою площею 65,8 кв.м; квартири №6 загальною площею 191,2 кв.м, житловою площею 62,5 кв.м. Позивач за зустрічним позовом стверджувала, що при самочинному будівництві зазначеного обєкта нерухомості нею не було порушено містобудівельних, архітектурних, протипожежних та санітарно-гігієнічних норм. 04.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, предметом якого є квартири та нежитлові приміщення в будинку б/н по вул. Грушевського в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно умов цього договору сторони у термін до 10.06.2010 року зобовязались укласти основний договір, проте, як стверджувала позивач, основний договір укладено не було, а вона не отримувала від покупця пропозицій укласти основний договір. Оскільки примушення до виконання зобовязання, що ґрунтується на попередньому договорі, Цивільним кодексом України не передбачено, [PERSON]Г стверджувала, що підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. Позивач за зустрічним позовом просила суд визнати за нею право власності на квартири в самочинно збудованому будинку №27 по вул. Грушевського в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області, а саме: квартиру №1 загальною площею 194,1 кв.м, житловою площею 63,0 кв.м; квартиру №2 загальною площею 198,4 кв.м, житловою площею 66,5 кв.м; квартиру №3 загальною площею 203,5 кв.м, житловою площею 71,5 кв.м; квартиру №4 загальною площею 213,4 кв.м, житловою площею 76,6 кв.м; квартиру №5 загальною площею 194,7 кв.м, житловою площею 65,8 кв.м; квартиру №6 загальною площею 191,2 кв.м, житловою площею 62,5 кв.м. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] свій позов підтримав, просив суд його задоволити, проти зустрічного позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні. Представник відповідача за первісним позовом проти первісного позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні, позов свого довірительки підтримав, просив суд задоволити його в повному обсязі. Представник відповідача за зустрічним позовом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не зявився, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за відсутності його представника. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, третя особа про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за відсутності її представника. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову [PERSON] слід відмовити, а зустрічний позов [PERSON] задоволити з огляду на наступне. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1519 га, кадастровий номер 3222481600:02:006:0059, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Грушевського, б/н (а.с.23-24). В подальшому цій земельній ділянці було присвоєно адресу: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Грушевського, 27, що засвідчується довідкою №440 від 24.04.2010 року, виданою Гатненською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області (а.с.20). Судом встановлено, що [PERSON] на належній їй земельній ділянці, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Гатне, вул. Грушевського, 27, самочинно споруджено житловий будинок, що складається з квартири №1 загальною площею 194,1 кв.м, житловою площею 63,0 кв.м; квартири №2 загальною площею 198,4 кв.м, житловою площею 66,5 кв.м; квартири №3 загальною площею 203,5 кв.м, житловою площею 71,5 кв.м; квартири №4 загальною площею 213,4 кв.м, житловою площею 76,6 кв.м; квартири №5 загальною площею 194,7 кв.м, житловою площею 65,8 кв.м; квартири №6 загальною площею 191,2 кв.м, житловою площею 62,5 кв.м. З матеріалів справи вбачається, що позивачем за зустрічним позовом при самочинному спорудженні даного обєкта нерухомості не було порушено містобудівельних, архітектурних, санітарно-епідеміологічних норм, що підтверджується висновками відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 22.09.2010 року №89 та Києво-Святошинської районної санітарно-епідеміологічної станції від 05.05.2010 року №05.03.02-07/29768, Києво-Святошинського РУ ГУ МНС України в Київській області від 18.10.2010 року №1146 (а.с.48, 49, 50), звітом про проведення технічного обстеження, у якому також зазначено, що будинок придатний для безпечної експлуатації та готовий до прийняття його в експлуатацію (а.с.36-42) Відповідно до ч.1 ст.375 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно з ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Разом з тим, ч.5 ст.376 Цивільного кодексу України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Поряд з цим, ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, виходячи з положень вказаної статті, вона визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з дотриманням вимог законодавства, проте не регулює правовий режим самочинного будівництва. У той же час поняття самочинного будівництва, а також правові підстави і умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно визначені у ст.376 Цивільного кодексу України, яка є спеціальною в регулюванні спірних правовідносин, оскільки регулює відносини, які виникають у тих випадках, коли вимоги законодавства при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені. В даному випадку, оскільки будинок №27 по вул. Грушевського в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області збудований без належного дозволу, даний обєкт нерухомого майна є самочинним будівництвом, при вирішенні спору застосуванню підлягатиме саме норма ст.376 Цивільного кодексу України, а не норма ст.331 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що будівництвом вищеназваного будинку не порушено прав інших осіб, так будинок збудований на належній [PERSON] земельній ділянці з відповідним цільовим призначенням, а будинок повністю відповідає державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки, санітарному законодавству. Отож, суд вважає, що зважаючи на те, що визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно здійснюється відповідно до спеціальної норми Цивільного кодексу України, якою є норма ст.376 Цивільного кодексу України, а не загальної, якою є норма ст.331 Цивільного кодексу України, то єдиним можливим документом, що підтверджує виникнення права власності на таке новостворене нерухоме майно є рішення суду. Саме таке рішення суду про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно є правовстановлюючим документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрація прав власності на нерухоме майно. Ч.1 ст.382 Цивільного кодексу України визначено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Будинок №27 по вул. Грушевського в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області складається з: квартири №1 загальною площею 194,1 кв.м, житловою площею 63,0 кв.м; квартири №2 загальною площею 198,4 кв.м, житловою площею 66,5 кв.м; квартири №3 загальною площею 203,5 кв.м, житловою площею 71,5 кв.м; квартири №4 загальною площею 213,4 кв.м, житловою площею 76,6 кв.м; квартири №5 загальною площею 194,7 кв.м, житловою площею 65,8 кв.м; квартири №6 загальною площею 191,2 кв.м, житловою площею 62,5 кв.м. Тому, з огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про необхідність зустрічний позов [PERSON] задоволити, визнати за нею право власності на вищеперелічені квартири в будинку №27 по вул. Грушевського в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області. Щодо первісного позову [PERSON] слід зазначити наступне. Згідно з ч.1 ст.635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Як вбачається з матеріалів справи, 04.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, предметом якого є квартири в будинку №27 по вул. Грушевського в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області (а.с.9-12). Ціна продажу була встановлена у розмірі 350000,00 грн. за кожну квартиру. Відповідно до вимог ч.3 ст.635 Цивільного кодексу України зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Судом встановлено, що у термін до 10.06.2010 року основний договір купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна між [PERSON] та [PERSON] укладений не був, а жодна із сторін не направляла другій стороні пропозицію про його укладення. Отож, зобовязання, встановлене попереднім договором від 04.12.2007 року щодо укладення основного договору у термін до 10.06.2010 року, припинене. Примушення до виконання зобовязання, що ґрунтується на попередньому договорі, чинним цивільних законодавством України не передбачено. Більш того, на момент укладення попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, предметом якого є квартири в будинку №27 по вул. Грушевського в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області, продавець де-юре не була власником зазначених приміщень, оскільки не була проведена державна реєстрація права власності на них, тому вказане майно не могло бути обєктом купівлі-продажу. Абз.4 ч.1 ст.635 Цивільного кодексу України визначено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Згідно з положеннями ст.657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу житлового будинку та іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Отже, попередній договір купівлі-продажу квартир повинен укладатись в письмовій формі та нотаріально посвідчуватись. Сторонами попереднього договору купівлі-продажу квартир від 04.12.2007 року не було дотримано законодавчої вимоги, щодо його форми, а саме він не був нотаріально засвідченим, а тому згідно з нормою ст.220 Цивільного кодексу України цей договір є нікчемним. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні первісного позову [PERSON] слід відмовити. У відповідності до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, що складаються з судового збору (державного мита) у розмірі 1700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.10, 11, 15, 16, 220, 635, 657, 375, 376, 382, 635 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved