Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

У липні 2017 р. [PERSON] соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації предявив позов до [PERSON], в якому просив вилучити у останнього автомобіль ЗАЗ 110308-44, 2010 року випуску, синього кольору, № кузова Y6D110308В0140152, державний реєстраційний № [NUMBER], та повернути його [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що вищевказаним автомобілем було забезпечено інваліда Великої Вітчизняної війни [PERSON] з переданням права керування ним синові [PERSON] відповідачеві [PERSON], який на момент отримання батьком автомобіля був зареєстрований разом з батьком по вул. Варзара, № 21, Новозаводський район, м. Чернігів. 10.05.2011 [PERSON] було знято з реєстрації за цією адресою і він зареєструвався [ADDRESS]. У липні-серпні 2011 відповідач звертався до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради з питання викупу автомобіля і йому було розяснено умови його викупу та рекомендовано звернутися з цього приводу до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради (за зареєстрованим місцем проживання інваліда). Проте [PERSON] у визначений законодавством строк не звернувся за викупом автомобіля і відмовляється його повертати. Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації просить скасувати дане рішення й направити справу на новий розгляд до суду І інстанції. Доводи скарги зводяться до того, що висновок місцевого суду про пропуск [PERSON] без поважних причин строку позовної давності є помилковим. У судовому засіданні представник [PERSON] соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації підтримала апеляційну скаргу. [PERSON] у письмових запереченнях на апеляційну скаргу просить її відхилити. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, але позивачем без поважних причин пропущено строк позовної давності. З цим висновком не погоджується апеляційний суд. Так, по справі встановлено наступне. Відповідно до копії акту приймання-передачі транспортного засобу серії НДЦ № 987758 від 21.12.2010, ЗАТ з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод» передало, а головний спеціаліст відділу у справах інвалідів Міністерства праці та соціальної політики України прийняв для інваліда [PERSON] виготовлений 28.11.2010 р. автомобіль ЗАЗ 110308-44, 2010 року випуску, синього кольору, № кузова Y6D110308В0140152, вартістю 39282 грн 00 коп. (арк. 4). Згідно з копією довідки Головного управління праці та соціального захисту населення Чернігівської облдержадміністрації від 21.12.2010 № 02-16/10775, на виконання постанови Кабміну України від 19.07.2006 № 999 наказом цього Управління від 15.12.2010 № 242 [PERSON], мешканцю м. Чернігова, вул. Варзара, № 21, виділено автомобіль «Славута», модифікації 110308-44, який повинен бути зареєстрований в органах Державтоінспекції протягом 10 діб з моменту його одержання, без права продажу, дарування і передачі іншим особам цього автомобіля з видачею свідоцтва про його реєстрацію; рішенням колегії цього ж Управління користування даним автомобілем дозволено відповідачеві [PERSON] до 03.12.2011 (арк. 6). Відповідач [PERSON] член сімї (син) інваліда [PERSON] дав письмове зобовязання про те, що виданий інваліду автомобіль «Славута» строком на 10 років, одержаний 21.12.2010, буде зберігатися як державна власність для особистого користування без права продажу і передачі іншим особам (копія даного зобовязання на арк. 5). З копії актового запису про смерть [PERSON] вбачається, що він помер 17.06.2011 (арк. 37). Після смерті батька відповідач [PERSON] не звертався до органів соціального захистку населення для вирішення питання про залишення йому автомобіля відповідно до п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, що затверджений постановою Кабміну України від 19.07.2006 № 999. Згідно з копіями журналу карток і облікової картки транспортного засобу системи «МРЕВ-2000» Територіального сервісного центру № 7441, автомобіль ЗАЗ 110308-44, 2010 року випуску, синього кольору, № кузова Y6D110308В0140152, державний реєстраційний № [NUMBER], значиться як такий, що отриманий [PERSON] у користування від органів соцзахисту населення без права продажу, дарування та передачі іншим (арк. 83-84). Відповідачем не заперечується посилання у позовній заяві на те, що Головне управління праці та соціального захисту населення Чернігівської облдержадміністрації перейменовано у [PERSON] соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації. З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. Відповідно до абз. 9 п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, що затверджений постановою Кабміну України від 19.07.2006 № 999, у звязку з смертю [PERSON] спірний автомобіль підлягає або поверненню [PERSON] соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації (правонаступникові Головного управління праці та соціального захисту населення Чернігівської облдержадміністрації), або викупу членом сімї інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда. Посилання місцевого суду на недоведеність факту відсутності спірного автомобіля у володінні [PERSON] є вірним. Так, жодного доказу на підтвердження цього суду не надано. Натомість текст зобовязання [PERSON] про зберігання спірного автомобіля і відомості журналу карток і облікової картки транспортного засобу системи «МРЕВ-2000» Територіального сервісного центру № 7441 свідчать про протилежне. За змістом згаданого зобовязання, строк зберігання [PERSON] спірного автомобіля становить 10 років. Отже він закінчується 21.12.2020. Відповідно до ст. 256 ЦК України, строк позовної давності по цій справі становить 3 роки. Цей строк має обчислюватися з дати закінчення строку, протягом якого відповідач зобовязався зберігати спірний автомобіль. Оскільки датою закінчення строку, протягом якого відповідач зобовязався зберігати спірний автомобіль, є 21.12.2020, то [PERSON] соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації не пропущено строк позовної давності по цій справі. Викладені у запереченнях на апеляційну скаргу мотиви судом відкидаються. Так: - посилання [PERSON] на те, що він не має перед позивачем зобовязань по зберіганню автомобіля, про який йдеться, суперечить змістові даного ним позивачеві зобовязання про зберігання цього автомобіля, - виходячи з описаних вище прав та обовязків сторін, що виникли з зобовязання [PERSON] про зберігання спірного автомобіля, не має юридичного значення для обчислення строку позовної давності по справі ні дата смерті [PERSON] (17.06.2011), ні зареєстроване за життя місце його проживання, ні встановлена рішенням колегії Головного управління праці та соціального захисту населення Чернігівської облдержадміністрації дата, по яку дозволено відповідачеві користуватися цим автомобілем (03.12.2011), ні наявність чи відсутність у Деснянського та Новозаводського районних у м. Чернігові Управлінь праці та соціального захисту населення обовязку повідомити позивача про смерть [PERSON], ні дата, коли позивач довідався про його смерть, ні те, що відповідач не прийняв спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] З викладеного випливає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням рішення про задоволення позову. В порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь держави належить стягти 1760 грн 00 коп. судового збору виходячи з наявних у справі відомостей про вартість спірного автомобіля і за ставками судового збору, що встановлені підп. 1, 6 п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial