Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

У липні 2021 року до Оболонського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Деснянський» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович, Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання недійсними правочинів та скасування державної реєстрації на гаражний бокс. В прохальній частині позовної заяви позивач просить суд: -Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на гаражний бокс № [NUMBER] , по [ADDRESS] , що знаходиться в Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Деснянський» Оболонського району міста Києва, загальною площею 58.8 кв.м. за [PERSON] , яке здійснено державним реєстратором - Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Коломієць Ольгою Анатоліївною, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 11908960 від 25.03.2014, індексний номер документа 19524321; -Визнати недійсним договір купівлі - продажу гаражного боксу [ADDRESS] , що знаходиться в Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Деснянський» Оболонського району міста Києва, загальною площею 58.8 кв.м., який було укладено між [PERSON] та [PERSON] 19.07.2016 та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергієм Павловичем за реєстровим номером № 5706, номер запису про право власності: 15458497; -Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на гаражний бокс № [NUMBER] , по [ADDRESS] , що знаходиться в Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Деснянський» Оболонського району міста Києва, загальною площею 58.8 кв.м. за [PERSON] , яке здійснено державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергієм Павловичем від 26.03.2014 за реєстровим номером № 5706; -Визнати недійсним договір купівлі - продажу гаражного боксу [ADDRESS] , що знаходиться в Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Деснянський» Оболонського району міста Києва, загальною площею 58.8 кв.м., який було укладено між [PERSON] та [PERSON] 30.10.2018 та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко Олегом Анатолійовичем за реєстровим номером № 7393, номер запису про право власності:28658276; -Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на гаражний бокс № [NUMBER] , по [ADDRESS] , що знаходиться в Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Деснянський» Оболонського району міста Києва, загальною площею 58.8 кв.м. за [PERSON] , яке здійснено державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко Олегом Анатолійовичем за реєстровим номером № 7393, номер запису про право власності:28658276. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає про те, що на території Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів « Деснянський » знаходиться приміщення мийки, яке до 2013 року перебувало на балансі кооперативу. Однак, внаслідок змови колишнього голови кооперативу та фізичної особи - підприємця [PERSON] було видумано неіснуючу заборгованість позивача перед ФОП [PERSON] , внаслідок чого, в рахунок боргу кооператив передав відповідачу 1 у власність приміщення мийки, що підтверджується рішенням загальних зборів членів ГБК «Деснянський» від 08.08.2013 та актом передачі майна. За твердженням позивача, в подальшому [PERSON] згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 19524091 від 25.03.2014 зареєстрував за собою право власності на гаражний бокс № [NUMBER] на підставі свідоцтва про право власності від 26.03.2014. Рішенням загальних зборів членів кооперативу «Деснянський» від 19.03.2016 визнано незаконним та таким, що суперечить Статуту кооперативу рішення загальних зборів членів ГБК «Деснянський» від 08.08.2013. Як зазначає позивач, під час розгляду Оболонським районним судом міста Києва справи № 756/11294/16-ц за позовом Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів « Деснянський » про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 26.03.2014 на гаражний бокс № [NUMBER] , видане на ім`я [PERSON] та витребування вказаного гаражного боксу, останній з метою приховання незаконно набутого майна здійснив відчуження гаражного боксу № [NUMBER] [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 19.07.2016, який надалі відповідачем 2 - [PERSON] знову був відчужений на користь відповідача 3 - [PERSON] , що підтверджується договором купівлі - продажу від 30.10.2018. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17.09.2020 у справі №756/11294/16 - ц позов позивача задоволено частково, свідоцтво про право власності від 26.03.2014 на гаражний бокс № [NUMBER] , видане на ім`я [PERSON] визнано недійсним, в задоволенні решти вимог відмовлено. Вказане рішення суду залишено в силі судом апеляційної інстанції. Позивач вважає, що на сьогоднішній день свідоцтво про право власності від 26.03.2014 на гаражний бокс № [NUMBER] , який знаходиться в Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів « Деснянський », видане на ім`я [PERSON] , як перший правовстановлюючий документ є недійсним, а тому для поновлення порушеного права позивача необхідно скасувати всі державні реєстрації права власності, які були здійснені державними реєстраторами, визнати недійсними подальші продажі приміщення мийки та зобов`язати кінцевого власника повернути позивачу приміщення мийки. Нормативно-правовим обгрунтуванням заявленого позову позивачем визначено статті 15, 317, 319, 321, 387, 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Ухвалою суду від 23.07.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/10023/21, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.09.2021. Підготовче засідання з підстав, передбачених законодавством неодноразово відкладалося, востаннє на 28.10.2021. У відзиві на позовну заяву відповідач 3 - [PERSON] проти задоволення позову заперечив, вказуючи на те, що з поданої позовної заяви неможливо встановити, яким саме чином визнання недійсними правочинів та скасування державної реєстрації можуть захистити невизначені ті чи інші права позивача. На переконання відповідача 3 позивачем не доведений факт порушення, оспорювання чи невизнання його прав чи охоронюваних законом інтересів; позовна заява не містить посилань на підстави, визначені законом для визнання недійсними оспорюваних позивачем договорів купівлі - продажу. Окрім того, відповідач 3 в спростування заявлених позовних вимог зазначає про те, що позивач не має жодного права чи інтересу до гаражного боксу № [NUMBER] , площею 58,80 кв.м., доказів належності останньому нерухомого майна ним не надано, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17.09.2020 у справі №756/11294/16 - ц встановлено факт відсутності у позивача права на вказаний об`єкт нерухомого майна, а тому у Кооператива по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів « Деснянський » відсутні правові підстави для звернення з відповідним позовом до суду. Щодо позовних вимог в частині скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно відповідач 3 вказує на те, що вказана вимога є безпідставною, оскільки скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно без реєстрації права власності на таке нерухоме майно іншої особи (нового власника) неможливо, так як припинення права власності на майно неможливо без виникнення такого права у іншої особи. Разом з тим, відповідач 3 вважає, що до заявлених позовних вимог підлягають застосуванню строки позовної давності. У відповіді на відзив відповідача 3 позивач зауважив, що обставини, викладені у відзиві в якості заперечень не відповідають дійсним обставинам справи та жодним чином не спростовують обставини, викладені у позові, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача 3 вказав на те, що зміст відповіді на відзив в частині обгрунтування порушення прав позивача зводиться до цитувань змісту позовної заяви і не містить аргументів щодо змісту прав позивача, які ніби - то порушені, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 28.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті на 22.11.2021. 22.11.2021 в судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд про їх задоволення. Представник відповідача 3 проти задоволення позову заперечив, посилаючись на позицію викладену у відзиві на позовну заяву. Відповідач 1, відповідач 2 та треті особи в судове засідання на визначену дату та час не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується наявними у справі матеріалами, письмових пояснень щодо причин своєї неявки останніми суду не надано. Окрім того, відповідачами 1 та 2 не надано відзиву на позовну заяву, третіми особами письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог. Суд вважає, що ним було вжито всіх залежних від нього заходів для реалізації учасниками справи процесуальних прав на участь у судових засіданнях та наданні останніми своїх правових позицій, а відтак з урахуванням думки представників позивача та відповідача 3, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідачів 1 і 2, третіх осіб та за наявними у справі матеріалами. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке. ГБК «Деснянський» юридична особа заснована 19.11.1979 рішенням загальних зборів громадян з метою задоволення потреб населення у зберіганні, ремонті, технічному та сервісному обслуговуванні автотранспортних засобів, що належать громадянам України на правах приватної власності. Позивач у своїй діяльності керується Законом України «Про кооперацію» та статутом Кооперативу ГБК «Деснянський». Статут кооперативу затверджений установчими зборами учасників від 28.02.2008. 08.08.2013 на зборах, уповноважених членів ГБК «Деснянський», оформлених відповідним протоколом було прийнято рішення більшістю голосів передати [PERSON] , як фізичній особі - підприємцю будівлю мийки у власність в рахунок погашення боргу кооперативу перед останнім за невиконання грошових зобов`язань (а.с. 28 - 33). Згідно Акту передачі майна від 15.08.2013 (а.с. 11) КБЕІГ «Деснянський», в особі голови правління Брезвін В.А., передає у власне користування автомийки за рішенням загальних зборів правління кооперативу «Деснянський», та зняття її з балансу кооперативу, а фізична особа - підприємець [PERSON] , приймає наступне майно: автомийку загальною площею - 58,8 кв.м. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.03.2014 [PERSON] , як фізичній особі належав на праві власності гаражний бокс № [NUMBER] в ГБК «Деснянський» Оболонського району міста Києва, площею 58,8 кв.м (а.с. 34). З пояснень представників позивача суд встановив, що державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Коломієць О.А. було здійснено державну реєстрацію права власності на гаражний бокс № [NUMBER] , що знаходиться в КБЕІГ «Деснянський» Оболонського району міста Києва, загальною площею 58,8 кв.м. за [PERSON] , підставою для внесення запису до Державного реєстру речових права на нерухоме майно було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 11908960 від 25.03.2014 (індексний № документа 19524321). Із змісту протоколу № 10 загальних зборів членів КБЕІГ «Деснянський» від 19.03.2016 (а.с. 35-40) убачається, що вирішено визнати недійсним рішення загальних зборів кооперативу від 08.08.2013 щодо передачі мийки [PERSON] , так як це суперечить пункту 6.3. Статуту кооперативу. Згідно договору купівлі - продажу від 19.07.2016 [PERSON] (продавець) передав, а покупець [PERSON] прийняв у власність належний продавцю на праві власності гаражий бокс [ADDRESS] , загальною площею 58,80 кв.м. (а.с. 14). З даного договору купівлі - продажу слідує, що гаражний бокс, що продається належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.03.2014. Продаж вчинено за 149 000,00 грн, які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої станом на 19.07.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. здійснено державну реєстрацію права власності на вищевказаний гаражний бокс за [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30519591 від 19.07.2016 (а.с.56-57). В подальшому на підставі договору купівлі - продажу від 30.10.2018 [PERSON] (продавець) передав, а покупець [PERSON] прийняв у власність належний продавцю на праві власності гаражний бокс [ADDRESS] , загальною площею 58,80 кв.м. (а.с. 18-19). З даного договору купівлі - продажу слідує, що гаражний бокс, що продається належить продавцю на підставі договору купівлі - продажу від 19.07.2016. Продаж вчинено за 169 200,00 грн, які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої станом на 13.11.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. здійснено державну реєстрацію права власності на вищезгаданий гаражний бокс за [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43769495 від 30.10.2018 (а.с.16-17). З наведеного вище слідує, що кінцевим власником гаражного боксу [ADDRESS] , загальною площею 58,80 кв.м. є відповідач 3 - [PERSON] . Судом установлено, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17.09.2020 у справі № 756/11294/16-ц за позовом Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Деснянський» до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, [PERSON] , про визнання недійсним свідоцтва про право власності та витребування майна позов задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 26.03.2014 на гаражний бокс № [NUMBER] , який знаходиться в Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Деснянський» Оболонського району м. Києва, видане реєстраційною службою Головного територіального управління юстиції у м. Києві на ім`я [PERSON] . У задоволенні решти вимог відмовлено. Із змісту даного рішення суду убачається, що суд визнаючи недійсним свідоцтво про право власності від 26.03.2014 на гаражний бокс № [NUMBER] мотивував свою позицію тим, що право власності на гаражний бокс [PERSON] було оформлено на підставі довідок зміст яких не відповідає змісту Протоколів засідання правління ГБК та протоколу зборів уповноважених членів ГБК, зміст яких в свою чергу не відповідає дійсним обставинам та природі правовідносин [PERSON] з ГБК «Деснянський», характеристикам об`єкта і, спроба оскарження яких не призведе до ефективного способу захисту та відновлення прав позивача. При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині витребування у [PERSON] гаражного боксу № [NUMBER] на користь ГБК «Деснянський», суд керувався тим, що згідно Інформаційної довідки Київського міського БТІ від 17.03.2014 року гаражний бокс № [NUMBER] в ГБК «Деснянський» [ADDRESS] , на праві власності не зареєстрований. Тому, вимога ГБК «Деснянський» про витребування майна у вигляді гаражного боксу № [NUMBER] , якого фактично не існувало, більше того на користь особи, яка не була його власником суперечить змісту та положенням статей 387, 388 ЦК України. Постановою Київського апеляційного суду від 23.03.2021 рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17.09.2020 у справі № 756/11294/16-ц залишено без змін. В касаційному порядку рішення суду не оскаржувалось. Відтак, як установлено судом позов у даній справі подано у зв`язку з тим, що Кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів « Деснянський » вважає, що наявність визнаного недійсним у судовому порядку свідоцтва про право власності від 26.03.2014 на гаражний бокс № [NUMBER] , як першого правовстановлюючого документа та незаконність передання приміщення мийки у власність відповідача 1, подальше відчуження гаражного боксу № [NUMBER] відповідачам 2 та 3, є в своїй сукупності підставою для скасування всіх державних реєстрацій права власності, які були здійснені державними реєстраторами, для визнання недійсними подальших продажів приміщення мийки та зобов`язання кінцевого власника повернути позивачу приміщення мийки. Встановивши вищевикладені обставини, оцінивши докази надані в їх обгрунтування, суд дійшов до наступних правових висновків. Виходячи із змісту встановлених фактичних обставин, характеру спірних правовідносин, заявленого предмету позову та визначених позивачем підстав позову суду необхідно вирішити питання щодо ефективності обраного способу захисту. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Суд звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19). Водночас судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18). Позивач у цій справі обрав спосіб захисту порушеного права у вигляді скасування всіх державних реєстрацій права власності на гаражний бокс № [NUMBER] , по [ADDRESS] , що знаходиться в Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Деснянський» Оболонського району міста Києва, загальною площею 58.8 кв.м., які були здійснені державними реєстраторами; визнання недійсними договорів купівлі - продажу даного гаражного боксу № [NUMBER] . Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункти 95-98), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86, 115), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункти 63, 74) та інших. Якщо спірним нерухомим майном неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Разом з тим, власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших. Окрім того, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)). У постанові від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову. Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час звернення позивача з позовом до суду, відомості до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до цієї статті в чинній редакції за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав (записів до Державного реєстру прав). З відображенням таких відомостей (записів) у Державному реєстрі прав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпує свою дію. Отже, вимога про скасування такого рішення після внесення на його підставі відповідних відомостей (записів) до Державного реєстру прав не відповідає належному способу захисту. З огляду на вищевикладене заявлені позивачем позовні вимоги не відповідають належному способу захисту. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18. У зв`язку з наведеним вище судом не надається юридична оцінка решті доводів позивача, а також не розглядається заява відповідача про застосування позовної давності. При цьому суд виходить з того, що позовна давність застосовується лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц), оскільки підставою для її застосування є наявність порушеного права позивача чого в цій справі не встановлено. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. За правилами статті 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed