Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

У липні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 17.10.2019. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 17.10.2019 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу у борг грошові кошти у сумі 7000 доларів США, що є еквівалентом 171 713 гривень 98 коп. за курсом НБУ на день надання позики. На виконання вказаного договору відповідачем також була власноручно написана розписка від 17.10.2019, яка має посилання на договір і визначені ним умови. Згідно з п. 2 договору зазначену вище суму позики, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику, Позичальник зобов`язується повернути до 20 лютого 2020 року. У відповідності до п. 4 договору повернення позики має бути здійснено за адресою: [ADDRESS] , або у інший, письмово погоджений сторонами. Однак, в порушення умов Договору, відповідач не повернув позику у встановлений договором строк за вищевказаною адресою, і написана ним розписка залишається у позикодавця. Відповідач зобов`язався повернути кошти, однак, в установлений договором строк кошти не повернув, свої зобов`язання не виконує. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 174 952 грн. 09 коп., пені у розмірі 235 146 грн. 80 коп., інфляційних збитків у розмірі 3278 грн. 32 коп., відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1941 грн. 50 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 4120 грн. 07 коп. Ухвалою суду від 01.09.2020 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.03.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явився, однак, її представник подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов до суду не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 17.10.2019 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до п. 1 Договору Позикодавець передав, а Позичальник, прийняв позику 7000 доларів США, що є еквівалентом 171 713 гривень 98 коп. за курсом НБУ на день надання позики. Позичальник своїм підписом на цьому Договорі підтверджує факт отримання від Позикодавця в повному обсязі суми позики до підписання цього Договору. Факт отримання грошей за цим Договором також може підтверджуватися розпискою, власноручно написаною Позичальником в момент передачі йому суми позики. Згідно з п. 2 Договору зазначену вище суму позики, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику, Позичальник зобов`язується повернути до 20 лютого 2020 року. Згідно з п. 3 Договору після повернення позики у повному обсязі Позикодавець повинен повернути Позичальнику розписку про отримання від нього суми позики. У відповідності до п. 4 Договору повернення позики має бути здійснено за адресою: [ADDRESS] , або у інший, письмово погоджений Сторонами. Згідно п. 6 Договору позика вважається повернутою в момент фактичного передання Позичкодавцеві грошей готівкою або зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок Позикодавця в повному обсязі. Оскільки сторони не узгоджували іншого способу повернення позики, як про це сказано у п. 4 Договору, то позика мала бути поверненою за адресою: [ADDRESS] . Позивач виконав умови договору позики та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується вказаною розпискою відповідача від 17.10.2019, але свої зобов`язання до цього часу відповідач не виконав. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Ця правова позиція є висловленою в постанові Верховного суду України від 24.02.2016 по справі № 6-50цс16. Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, розписка у відповідності до приписів ч. 2 ст. 1047, ч. 1 ст. 207, ч. 2 ст. 640, 1046 ЦК України є належною формою договору позики, яка підтверджує укладання сторонами договору позики та його виконання фактом передачі позичальнику суми грошової позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Приписами ст. 530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Оскільки, відповідач належним чином добровільно не виконав умови договору позики та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернув борг за вказаними договором суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 171 640,00 грн. У відповідності до пунктів 7 і 8 Договору за несвоєчасне повернення позики Позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу Позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в порядку ст. 625 ЦК України та пеню із розрахунку 1% (один відсоток) від суми своєчасно не повернутої позики за кожен день прострочення. Як вбачається із зазначеного договору, позичальник зобов`язувався повернути готівкою всю суму позики в іноземній валюті, у строки визначенні цим договором, однак свої зобов`язання не виконав. Таким чином, в даному випадку є наявними підстави для застосування до відповідача відповідальності за прострочення зобов`язання з повернення грошової позики у вигляді сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тридцяти процентів річних від простроченої суми і пені. Відповідно до розрахунку, поданого позивачем, який перевірено судом, розмір інфляційних втрат за період з 21.02.2020 по 08.07.2020 становить 3278 грн. 32 коп., 3% річних за період 21.02.2020 по 07.07.2020 становить 1 941 грн. 50 коп., та розмір пені від суми боргу за період з 21.02.2020 по 08.07.2020 (137 днів) становить 235 146 грн. 80 коп. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 4120 грн. 07 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved