Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]) про стягнення безпідставно отриманих коштів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.02.2011 року та 02.11.2011 року [PERSON] надав [PERSON] 20000,00 доларів США попередньої оплати, як аванс за продаж частки дачного будинку, що знаходиться на [ADDRESS]. Починаючи з 2011 року відповідач будь-яких договорів купівлі-продажу та попередніх договорів купівлі частки дачного будинку не укладала. Враховуючи те, що між сторонами не було обумовлено строків укладення договору купівлі-продажу дачного будинку, відповідачка ухиляється від підписання договору, [PERSON] 29.05.2014 року звернувся з вимогою до [PERSON] про повернення авансових коштів в сумі 20000,00 доларів США, проте, дана вимога залишилась без задоволення. Враховуючи те, що договору купівлі-продажу частини дачного будинку укладено не було, відповідач безпідставно володіє грошовими коштами, не виконала вимоги позивача про повернення безпідставно отриманих грошових коштів в строк, передбачений вимогою, позивач звернувся до суду з позовом, відповідно якого просить суд стягнути з відповідача 20000,00 доларів США, що складає згідно курсу НБУ станом на 26.06.2014 року 237895,00 грн. В процесі розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути на його користь 315427,00 грн., судовий збір у розмірі 3154,27 грн. та інші витрати у розмірі 207,44 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримав в повному обсязі, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив позов задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] заперечили з приводу задоволення позову. В судовому засіданні зазначили, що сторонами були узгоджені умови продажу належної відповідачу ? частини будинку первинно за 82045,00 доларів США та додатково сума з урахуванням інвентаризації, вартість будинку повинна була проводитись на початку 2013 року, однак, позивачем були порушені домовленості. Відповідач зазначила, що отримала від позивача 25.02.2011 року лише 10000,00 доларів США у вигляді завдатку, оскільки сторони мали в майбутньому укласти договір купівлі-продажу. [PERSON] пояснила, що інших грошей вона не отримувала від позивача, дві розписки, які наявні в матеріалах справи, були написані відповідачем заднім числом в м. Києві, в один день, та щодо отримання лише однієї суми у розмірі 10000,00 доларів США, інших грошових сум відповідач не отримувала, розписки були заздалегідь підготовлені позивачем, оскільки, відповідач довіряла позивачу, то вона їх підписала. В судовому засіданні сторона відповідача наголошувала на тому, що відповідач отримала від позивачі гроші, як завдаток, проте, сторони не посвідчили договір нотаріально, оскільки позивач відмовився. Зазначили, що з моменту отримання завдатку позивач не прийняв жодних мір щодо оформлення договору купівлі-продажу частини будинку, та відмовився від купівлі належної відповідачу частини будинку без будь-яких пояснень. Враховуючи те, що договір не оформлений з вини позивача, позивач не вважає за потрібне повертати йому грошові кошти, отримані нею, у зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є цивільним чоловіком відповідача, проживає разом зі [PERSON], мають спільний бюджет та дітей, господарськими відносинами щодо дачного будинку, що знаходиться на [ADDRESS], займався він. Свідок зазначив, що знайомий з позивачем з 2007 року, у них склалися дружні стосунки. Пояснив, що передача грошей позивачем відповідачу відбувалася в м. Києві, свідок був присутній при цій передачі, зазначив, що позивач надав відповідачу аркуш, на якому остання розписалася, в подальшому, позивач дістав з валізи ще один аркуш та попросив розписатися [PERSON], що остання і зробила. Проте, свідок точно не знає, чи то були розписки, чи інші документи, зміст цих документів він не бачив, оскільки стояв поряд і не читав їх, проте бачив, що відповідач підписала два документи, а [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти однією сумою одразу. Також, пояснив, що відповідач хотіла посвідчити договір, проте позивач не відреагував на цю пропозицію. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, свідка, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, 02.02.2011 року [PERSON] отримала від [PERSON] попередню оплату, аванс у розмірі 10000,00 доларів США по курсу 7,99 грн., за продаж своєї частки дачного будинку, який знаходиться на [ADDRESS] (а.с. 6). 02.11.2011 року [PERSON] отримала від [PERSON] попередню оплату, аванс у розмірі 10000,00 доларів США по курсу 8,06 грн., за продаж своєї частки дачного будинку, який знаходиться на [ADDRESS] (а.с. 7). Оригінали вказаних розписок надані для огляду в судовому засіданні представником позивача. За змістом ст. 545 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16 січня 2003 р. (далі по тексту - ЦК України), прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Таким чином, наявність у позивача оригіналів розписок та відсутність останніх у відповідача підтверджує виконання [PERSON] свого зобов'язання щодо передачі грошових коштів [PERSON] в повному обсязі, та не виконання відповідачем свого зобов'язання щодо повернення взятих коштів позивачу. Посилання сторони відповідача на ст. 571 ЦК України, як підставу для відмови у задоволенні позову, слід зазначити таке. Відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Разом з тим, твердження відповідача на те, що остання отримала від позивача грошову суму у вигляді завдатку є такими, що не підтверджуються матеріалами справи. По-перше, зі змісту розписок вбачається, що відповідач отримала грошову суму у вигляді авансу, а не завдатку. Ці розписки підписані особисто відповідачем, сумнів щодо достовірності підпису у відповідача не виникло, клопотання про при призначення експертизи заявлено не було. По-друге, в ч. 2 ст. 571 ЦК України зазначено про те, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Тобто, ч. 2 ст. 570 ЦК України, визначає презумпцію авансу, який не виконує забезпечувальної функції, а є лише способом платежу і фактично попередньої оплати, а також піддягає поверненню у всіх випадках не виконання або неналежного виконання договору, або його не укладення. Вказане повністю узгоджується з положеннями ст. 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Крім того, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, витребування майна власником із чужого незаконного володіння, повернення виконаного однією зі сторін у зобов'язанні, відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином: - передані позивачем кошти є авансом; - сторони не уклали та не оформили договір чи попередній договір купівлі частки дачного будинку за формою, передбаченою ст. 657 ЦК України; - одна сторона відмовилися від майбутнього укладення договору, однак особа, що отримала аванс, відмовляється від повернення безпідставно отриманого, а тому такі кошти, незалежно від поведінки та вини будь-якої зі сторін, повинні бути повернуті власнику в тому розмірі, в якому вони надавались. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати та підлягає поверненню. Таким чином, при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача авансу у вказаному вище розмірі, суд виходить з того, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може бути лише у випадку наявності зобов'язання, яке мало б випливати з основного договору, тобто договору купівлі-продажу частки дачного будинку. Оскільки, договору купівлі-продажу чи попереднього договору купівлі частки дачного будинку, які би за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами укладено не було, то передані позивачем кошти в розмірі 20000,00 доларів США, згідно розписок від 02.02.2011 року та 02.11.2011 року, є авансом і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися. Невиконання зобов'язання позивача щодо купівлі частки дачного будинку відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, не тягнуть за собою таких правових наслідків як завдаток щодо залишення його у кредитора відповідно до ст. 571 ЦК України, а тому у зв'язку з не укладенням договору купівлі-продажу частки дачного будинку аванс підлягає поверненню особі, що його передала. Правовим висновком, що викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі № 6-176цс12, який відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, визначено, що «Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню». Посилання сторони відповідача на те, що остання отримала від позивача грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США, а не 20000,00 доларів США, не заслуговують увагу, оскільки, у відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наявність в матеріалах справи розписок, оригінали яких оглянуті судом в судовому засіданні, підтверджує факт отримання відповідачем грошової суму саме у розмірі 20000,00 доларів США. Також, не заслуговують уваги посилання відповідача на те, що її було введено в оману, та заздалегідь підготовлено розписки, оскільки розписки підписані [PERSON] добровільно, відповідач в момент підписання розписок розуміла значення своїх дій та могла керувати ними. Не заслуговують увагу і пояснення свідка, оскільки в судовому засіданні останній пояснив, що він є цивільним чоловіком відповідача, сторони мають спільний бюджет, у зв'язку з чим дана особа може бути заінтересованою у розгляді справи. Крім того, як зазначив свідок, він не бачив, що саме було підписано відповідачем. Враховуючи те, що грошові кошти у розмірі 20000,00 доларів США безпідставно утримуються у відповідача, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача цих грошових коштів на користь позивача підлягає задоволенню. Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що позов в частині стягнення 15965,76 грн. не підлягає до задоволення, оскільки, станом на день ухвалення рішення 20 000 дол. США 00 центів США складає(згідно курсу НБУ) 299 461 грн. 24 коп., а не 315 427 грн., а тому вимоги позивача в цій частині є безпідставними. Що стосується вимоги в частині стягнення грошових коштів на понесені витрати, пов'язані з явкою до суду, вимоги в цій частині не підлягають до задоволення, оскільки з проїзного документа, долученого стороною позивача до матеріалів справи, вбачається, що позивач дійсно приїжджав до м. Києва 08.10.2014 року, проте, для ознайомлення з матеріалами справи, що підтверджується розпискою позивача про ознайомлення з матеріалами справи, наявною в матеріалах. Проте, судове засідання на цю дату не було призначене, а ознайомлення з матеріалами справи є правом, а не обов'язком сторони. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тому, з урахуванням вищевикладеного, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів є такими, що підлягають частковому задоволенню. Оскільки, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів підлягають частковому задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2994,61 грн. судового збору.

Outcome: partial