Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

У листопаді 2015 р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, просить суд виділити в натурі частину житлового будинку, загальною площею 111,3 кв. м., з господарськими спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], що складаються: з кухні загальна площа 11,5 кв.м., допоміжна площа 11,5 кв.м., коридор загальна площа 8,1 кв.м., допоміжна площа 8,1 кв.м., житлова загальна площа 13,3 кв.м., житлова площа 13,3 кв.м., а всього 32,9 житлова площа 13,3 кв.м., допоміжна площа 19,6 кв.м., веранда загальна площа 8,5 кв.м., допоміжна площа 8,5 кв.м., кухня зальна площа 9,3 кв.м, допоміжна площа 9,3 кв.м., житлова загальна площа 16,2 кв.м., житлова площа 16,2 кв.м., житлова загальна площа 8,8 кв.м., житлова площа 8,8 кв.м., всього 42,8 кв.м., житлова площа 25,0 кв.м., допоміжна площа 17,8 кв.м., та господарські будівлі, споруди (вбиральня під літ. «В», спорудження під літ. 1-3, сарай та гараж), згідно з технічним паспортом від 28.09.2007 р., інвентаризаційна справа №36509/41565, реєстровий №19326.; виділити позивачу в натурі ? частину земельної ділянки від загальної площі 0,1422 Га по [ADDRESS], у відповідності до схеми розподілу земельної ділянки (додаток до Висновку №ЕД-1-1-199/15 додаткового будівельно-технічного (оціночно-будівельного) та земельно-технічного експертного дослідження від 16.06.2015 наданого Судовою незалежною експертизою України), посилаючись на ті підстави, що сторонам належить по ? частини спірної квартири, кожен із співвласників відповідно до усної домовленості між ними з 1996 року має у користуванні відокремлені частини будинку із самостійними виходами, однак відповідач не цікавиться житлом, не проживає у ньому, його частина будинку перебуває у аварійному стані, що загрожує частині будинку яка належить позивачу, що позбавляє можливості позивачу самостійно приймати рішення щодо здійснення капітального ремонту будинку та прибудинкової території. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, пояснивши, що з моменту набуття сторонами права спільної часткової власності на квартиру, вони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватися спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Відповідач у судові засідання не з'являвся, повідомлявся належним чином про слухання справи, шляхом поштових повідомлень (а.с. 42-45, 50, 51), причини неявки суду не повідомляв, заперечень проти позову суду не надавав, про поважність причин неявки суд не повідомяв. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що ? частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 10.01.1995; рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 31.10.1996 та договору купівлі-продажу від 27.11.2007 (а.с.6, 7-10). Згідно Технічного паспорту вказаний житловий будинок має загальну площу 111,3 кв.м, житлову 64,9 кв.м. та складається із: кухні загальна площа 11,5 кв.м., допоміжна площа 11,5 кв.м., коридор 8,1 кв.м., допоміжна площа 8,1 кв.м., житлова 13,3 кв.м., житлова площа 13,3 кв.м., а всього 32,9, житлова площа 13,3 кв.м., допоміжна площа 19,6 кв.м., кухня загальна площа 9,0 кв.м., житлова 15,7 кв.м., допоміжна площа 15,7 кв.м., загальна площа 10,9 кв.м., житлова площа 10,9 кв.м., а всього загальна площа 35,6 кв.м., житлова площа 26,6 кв.м., допоміжна площа 9,0 кв.м., веранда загальна площа 8,5 кв.м., допоміжна площа 8,5 кв.м., кухня 9,3 кв.м, допоміжна площа 9,3 кв.м., житлова площа 16,2 кв.м., загальна площа 8,8 кв.м., житлова площа 8,8 кв.м., всього 42,8 кв.м., 25,0 кв.м., 17,8 кв.м. (а.с. 11-14). Згідно висновку експерта №ЕД-1-1-199/15 від 16.06.2015 додаткового будівельно-технічного (оціночно-будівельного) та земельно-технічного експертного дослідженим від є технічна можливість виділення в натурі позивачу: частини житлового будинку, відповідно до встановленого між співвласниками порядку користування ним, а саме: виділити позивачу приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 3-1, 3-2, 3-3, 3-4 , згідно з технічним паспортом від 28.09.2007 інвентаризаційна справа №36509/41565, реєстровий №19326. ? частини земельної ділянки від загальної площі 0,1422 Га по [ADDRESS], у відповідності до схеми розподілу земельної ділянки (а.с. 15-29). На підставі актів складених працівниками КП «ККОЖФ Святошинського району м. Києва» підтверджується факт реєстрації та не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30, 31). Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до абз. 2 п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. За змістом ч.1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Достовірно встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] є у спільній частковій власності сторін. Позивачка звернулася з позовом з підстав, передбачених ст. 356 ЦК України, згідно якої власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. В п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Таким чином, оцінюючи здобуті у справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги позову є законними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу суму сплаченого судового збору у розмірі 6090 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved