Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12 жовтня 2002 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою належить 49/240 частин домоволодіння [ADDRESS]. В даному домоволодінні зареєстрована вона та відповідач по справі [PERSON], який є її сином. З 07 травня 1988 року відповідач [PERSON] в домоволодінні не мешкає без поважних причин, його речі в будинку відсутні. Оскільки реєстрація відповідача перешкоджає позивачу в користуванні та розпорядженні її власністю, вона вимушена сплачувати за останнього комунальні послуги, просила суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім іншого, зазначила, що відповідачу ніхто не чинить перешкоди в користуванні домоволодінням. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 жовтня 2002 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Яворською Л.А. та зареєстрований в реєстрі під номером №2.1631 позивачу [PERSON] належить 49/240 частин домоволодіння [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] не проживає за адресою своєї реєстрації з травня 1988 року. Дані обставини підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], яка показала, що є сусідкою позивача. Відповідач не проживає у будинку десь з травня 1988 року. Факт не проживання відповідача [PERSON] та відсутність його особистих речей в спірному домоволодінні також підтверджуються наданим актом голови квартального комітету № 23 від 07 листопада 2013 року (а.с.4). Реєстрація відповідача в спірному будинку перешкоджає позивачу розпоряджатися своєю власністю, у зв'язку з чим вона звернулася до суду. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач [PERSON] не проживає у спірному будинку більше року без поважних причин, а тому є такими, що втратив право користування домоволодінням [ADDRESS], а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON], на користь держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved