Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

У липні 2020 року до суду надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] до ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. Стислий виклад позовних вимог В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 18 липня 2018 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» укладено договір про надання кредиту № 1361797. Відповідно до умов вказаного договору позивач отримала кошти в кредит у розмірі 5 000 грн. строком на 20 календарних днів до 07.08.2018 року. Проценти за користування кредитом визначаються та встановлюються договором, а у разі виконання позичальником зобов`язань є фіксованою сумою і складають 1 450 грн. Позивач вважає, що при укладенні вищевказаного Кредитного договору порушені її права як споживача. Так, працівники ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» при видачі кредитних коштів не ознайомили позичальника з умовами кредитування та ризиками, що передбачені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Крім того, при укладенні кредитного договору відповідачем застосовані несправедливі умови договору, зокрема, щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків) вартості продукції, у разі невиконання зобов`язань за договором, що за розрахунком позивача становить 3 000 грн. Також, відповідач не повідомляв позичальнику про умови та строки обробки персональних даних позивача, чим порушив норми Закону України «Про захист персональних даних». Вищевикладене в сукупності стало підставою для звернення [PERSON] до суду за захистом своїх прав та визнання договору про надання кредиту № 1361797, укладеного 18 липня 2018 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» - недійсним. Заяви, процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 14). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. У прохальній частині позовної заяви просила розгляд справи проводити за відсутності позивача. Представник відповідача TOB «АЛЕКСКРЕДИТ»у судове засідання також не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не відомі. Обставини справи, що встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 18 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (далі - Кредитодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник), укладено Договір про надання кредиту № 1361797 (далі - Договір/Договір кредиту) (а.с. 9-10). Згідно п. 1.3 Договору, Кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі та на умовах, визначених договором у тимчасове, строкове, платне користування, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у відповідності до умов договору в національній грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до п. 1.4 Договору сума кредиту складає 5 000 гривень. Проценти за користування кредитом строком більше ніж 5 календарних днів (включаючи Дострокове погашення кредиту) нараховуються, виходячи з фіксованої процентної ставки від визначеної в п. 1.4 Договору суми кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом. Процентна ставка складає 1.45 % в день. (п. 1.5 Договору). Проценти за користування кредитом строком менше ніж 5 календарних днів (включаючи Дострокове погашення кредиту) визначаються фіксованою сумою і складають 362,5 грн. від визначеної в п. 1.4 Договору суми кредиту за весь період користування кредитом (п. 1.6 Договору). У випадку виконання позичальником зобов`язання виключно у дату 07.08.2018 р., проценти за користування кредитом визначаються фіксованою сумою і складають 1 450 грн. (п. 1.7 Договору). Згідно п. 1.8 Договору плата за користування кредитом вказується у графіку платежів та в Особистому кабінеті Позичальника. Пунктом 1.9 передбачено, що кредит надається на строк до 07.08.2018 року (включно) на 20 календарних днів. Кредит відповідно до п.1.10 надано у безготівковій формі. Згідно п. 3.1 строк дії Договору визначено до повного виконання. Відповідно до п. 5.3 у випадку прострочення строку зі сплати суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, визначеного договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю пеню в розмірі 3 % від основної суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з першого дня прострочення та до повного виконання позичальником умов цього Договору. Першим днем прострочення вважається наступний день після закінчення строку, визначеного п. 1.9 Договору. Із п. 7.5 Договору укладаючи договір позичальник заявляє, що усвідомлює та підтверджує те, що умови Договору та Правил зрозумілі, відповідають інтересам, є розумними та справедливими. Під час укладення Договору позичальник не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин. Надав інформацію, відомості та документи, які є достовірними і відповідають дійсності. Не є обмеженим. Надає згоду на збирання, накопичення, використання та обробку персональних даних, отримав від кредитодавця до укладення Договору інформацію, зазначену у ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Письмово поінформований про те, що вартість послуг третіх осіб встановлюється виключно такими особами. Повідомлений про права відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів». Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 12 жовтня 2018 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області вбачається, що у зв`язку з реєстрацією шлюбу із [PERSON] , позивач (позичальник) [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с. 8). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини За статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Відповідно до статей 203, 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках у відповідності до ст. 215 цього Кодексу робить правочин нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність за судовим рішенням. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, а саме, коли: зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин не має необхідного обсягу цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину не є вільним і не відповідає його внутрішній волі; не дотримано встановленої законом форми правочину; правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статей 3, 627 ЦК України, договору притаманна така риса, як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи. Свободу договору можна охарактеризувати як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії, вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб`єктів. Зміст свободи договору в загальному розкривається у статті 627 ЦК України, яка з посиланням на статтю 6 ЦК України встановлює співвідношення актів цивільного законодавства і договору. За ними, зміст названого принципу проявляється у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначають умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв`язку. За статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Такі суттєві умови договору визначаються в законі, разом з тим, ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом або необхідні для даного виду, то договір вважається укладеним і набуває обов`язкової сили для сторін. Одночасно слід зазначити, що договір є підставою виникнення договірного зобов`язання - під яким, відповідно до статті 509 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частини першої, другої ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції на час укладення договору), клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності фінансової установи. Фінансові установи зобов`язані на вимогу клієнта в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», надати таку інформацію: 1) відомості про фінансові показники діяльності фінансової установи та її економічний стан, які підлягають обов`язковому оприлюдненню; 2) перелік керівників фінансової установи та її відокремлених підрозділів; 3) перелік послуг, що надаються фінансовою установою; 4) ціну/тарифи фінансових послуг; 5) кількість акцій фінансової установи, які знаходяться у власності членів її виконавчого органу, та перелік осіб, частки яких у статутному капіталі фінансової установи перевищують п`ять відсотків; 6) іншу інформацію з питань надання фінансових послуг та інформацію, право на отримання якої закріплено в законах України. Фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: 1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; 2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; 3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; 4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; 5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; 6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; 7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами. Інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Судом встановлено, що позивач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від відповідача прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала Кредитний договір (здійснила акцепт пропозиції відповідача), тобто договір укладено у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, заявник/позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма істотними умовами Договору у момент його підписання шляхом введення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п. 4.20 Правил надання грошових коштів у кредит). Оскільки, підписуючи договір позичальник погодилася зі всіма його умовами, та враховуючи те, що позивач мала можливість та час ознайомитися з ними на офіційному сайті, суд вважає, що посилання позивача про ненадання відповідачем інформації, яка стосується наданих фінансових послуг є безпідставним. Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення договору) передбачає, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Посилання позивача на недотримання відповідачем вимог частини 2 вищевказаної статті є безпідставним, оскільки дана частина виключена у відповідності до Закону України № 1734-VIII від 15.11.2016. Матеріалами справи встановлено, що 18.07.2018 року сторони підписали Графік платежів, який є Додатком № 1 до оспорюваного Договору про надання кредиту № 1361797 від 18.07.2018 р., в якій наявна вся інформація щодо розрахунку суми кредиту, строків його надання, вказана процентна ставка за користування кредитом, та сукупна вартість кредиту із зазначенням строків погашення Кредиту та інша інформація, передбачена Законом України «Про споживче кредитування». Також, у Кредитному договорі зазначено, що Позичальник підтверджує, що Кредитодавець надав інформацію, передбачену статтею12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Позичальник повідомлений про свої права, інформація надана Позикодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Отже, позивач підтвердила, що отримала усю необхідну інформацію щодо умов кредитного договору та погодилася з ними. Крім того, позивач вважає, що умови Кредитного договору, а саме п. 5.3. оспорюваного договору є несправедливим в розумінні пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». За змістом пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Так, згідно розрахунку [PERSON] сума компенсації у зв`язку з невиконанням нею зобов`язань згідно умов кредитного договору становить 3 000 грн. (5000?(3?365) % /365?20= 3000 грн.), що у розумінні позивача є непропорційно великою сумою по відношенню до вартості наданих послуг. Однак, суд не може погодитися з наведеною позицією позивача зважаючи на те, що передбачена договором пеня у розмірі 3 % від основної суми кредиту за кожний день прострочення, яка повинна бути стягнута з позичальника за невиконання або неналежне виконання умов Кредитного договору після закінчення строку, визначеного п. 1.9 Договору з розрахунку - 5 000 ? 0,03 становить 150 грн., що є меншою від п`ятдесяти відсотків вартості кредиту. Отже, посилання [PERSON] на несправедливість п. 5.3 Кредитного договору є необґрунтованим та безпідставним. Крім того, визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Із аналізу оспорюваного правочину, судом не встановлено наявності одночасно всіх вказаних ознак задля визнання умов цього кредитного договору несправедливими. Також, однією з підстав для визнання недійсним Кредитного договору № 1361797 від 18 липня 2018 року позивачем визначено порушення абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних». Проте, дані твердження спростовуються наступним. Так, згода на обробку персональних даних, яка надана позивачем містить виключний перелік даних, які передаються на обробку. Як вбачається із п.п. 7.5.6 Договору, укладаючи договір позичальник заявляє та гарантує, що він надає згоду на збирання, накопичення, використання та обробку персональних даних, отриманих з метою надання кредиту в межах, визначених законодавством, а також повідомлений про мету обробки кредитодавцем персональних даних позичальника. Згідно ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки». Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», суб`єкт персональних даних має право: 1) знати про джерела збирання, місцезнаходження своїх персональних даних, мету їх обробки, місцезнаходження або місце проживання (перебування) володільця чи розпорядника персональних даних або дати відповідне доручення щодо отримання цієї інформації уповноваженим ним особам, крім випадків, встановлених законом; 2) отримувати інформацію про умови надання доступу до персональних даних, зокрема інформацію про третіх осіб, яким передаються його персональні дані; 3) на доступ до своїх персональних даних; 4) отримувати не пізніш як за тридцять календарних днів з дня надходження запиту, крім випадків, передбачених законом, відповідь про те, чи обробляються його персональні дані, а також отримувати зміст таких персональних даних; 5) пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; 6) пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними; 7) на захист своїх персональних даних від незаконної обробки та випадкової втрати, знищення, пошкодження у зв`язку з умисним приховуванням, ненаданням чи несвоєчасним їх наданням, а також на захист від надання відомостей, що є недостовірними чи ганьблять честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи; 8) звертатися із скаргами на обробку своїх персональних даних до Уповноваженого або до суду; 9) застосовувати засоби правового захисту в разі порушення законодавства про захист персональних даних; 10) вносити застереження стосовно обмеження права на обробку своїх персональних даних під час надання згоди; 11) відкликати згоду на обробку персональних даних; 12) знати механізм автоматичної обробки персональних даних; 13) на захист від автоматизованого рішення, яке має для нього правові наслідки. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних», підставою для обробки персональних даних, зокрема є укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Отже, відкликання згоди можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими. З огляду на вищевикладені обставини та норми чинного законодавства судом не встановлено обставин недійсності оспорюваного правочину, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed