Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

у квітні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також судових витрат. Свої вимоги мотивував тим, що з вини [PERSON] 28.12.2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний йому автомобіль «Mitsubishi Pajero» д.н.з. [NUMBER] . Вказав, що розмір шкоди, завданої внаслідок пошкодження його автомобіля склав 132 089,14 грн., а також ним були понесені витрати на послуги транспортування (евакуація) транспортного засобу через його несправність у розмірі 1 060,00 грн. та 144,60 грн. на направлення поштової кореспонденції. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Кредо», то остання відшкодувала йому страхове відшкодування у розмірі 62 500,00 грн. без урахування франшизи у розмірі 2 500,00 грн. Тому, оскільки за законом [PERSON] є відповідальною особою за причинені йому збитки, просив стягнути з останнього витрати на послуги транспортування (евакуація) транспортного засобу через його несправність у розмірі 1 060,00 грн. та 144,60 грн. на направлення поштової кореспонденції, франшизу в розмірі 2 500,00 грн., а всього - 3 704,60 грн. Одночасно просив стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн., так як він зазнав душевних страждань та переживань у зв`язку зі знищенням та пошкодженням його майна. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 29.05.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 21.10.2020 року (а.с. 83-84). Ухвалою від 21.10.2020 року розгляд справи відкладено на 18.03.2021 року (а.с. 99). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково - в розмірі 2 644,60 грн. В задоволенні позову в частині стягнення витрат на послуги транспортування (евакуація) автомобіля у розмірі 1 060,00 грн. просив відмовити за недоведеністю (а.с. 95-97). Відповідь на відзив не надходила. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] належить траспортний засіб - автомобіль марки «Mitsubishi Pajero» д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 16-18). Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2019 року трапилася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mitsubishi Pajero» д.н.з. [NUMBER] . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.01.2020 року [PERSON] визнано винним за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 32). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. З огляду на викладене, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки наявність вини в діях відповідача [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. В якості доказу сплати за транспортні послуги для евакуації транспортного засобу надано копію квитанції № 8735589 на суму 1 060,00 грн., в якості доказу понесення витрат, пов`язаних із відправленням поштивої кореспонденції задля отримання страхового відшкодування надано копії описів, накладних та чеків на суму 144,60 грн. (а.с. 35-40). На момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER] був застрахований у ТДВ «СК «Кредо» згідно страхового полісу125460349 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 130 000,00 грн., франшиза - 2 500,00 грн. (а.с. 33). З копії рахунку № КС30000493/КСС00000462 від 14.01.2020 року вартість ремонту автомобіля «Mitsubishi Pajero» д.н.з. [NUMBER] складає 132 089,14 грн. (а.с. 30-31). Як вказав позивач при зверненні до суду, страховою компанією відшкодовано 62 500,00 грн. без урахування франшизи у розмірі 2 500,00 грн. 21.02.2020 року позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію про відшкодування франшизи у розмірі 2 500,00 грн., 1 060,00 грн. за послуги евакуатора, 144,60 грн. за направлення поштової кореспонденції та 67 089,14 грн. як різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (а.с. 69-76). Матеріали справи відповіді на претензію не містять, суду не надані. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Згідно ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно п. 11 постанови пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, якщо сторона (її представник, повноваження якого не обмежені) визнавала обставини, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, суд посилається на це в рішенні як на підставу звільнення від доказування цих обставин (частина перша статті 61 ЦПК), а при прийнятті згідно зі статтею 178 ЦПК відмови сторони від визнання обставини - зазначає про його відхилення. У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50; далі - Конвенція). За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог в частині вимог позивача щодо стягнення 2 500,00 грн. франшизи та 144,60 грн. за направлення поштової кореспонденції, суд вважає, що зазначені кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. В частині вимог позивача щодо стягнення 1 060,00 грн. витрат на послуги транспортування (евакуація) транспортного засобу через його несправність, суд зазначає наступне. Згідно п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. В якості доказу сплати за транспортні послуги для евакуації транспортного засобу надано копію квитанції № 8735589 на суму 1 060,00 грн. з призначенням: «транспортні послуги». Зазначена квитанція не може слугувати належним доказом, як це передбачає ст. 77 ЦПК України, оскільки не зрозуміло, за які послуги було сплачено та ким. Крім того, матеріалами справи не підтверджено, що після ДТП автомобіль позивача потребував у транспортних послугах з евакуації, тому, позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. В частині стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Частина 2 вказаної статті передбачає, що моральна шкода, крім іншого полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 5 від 31.05.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. В обґрунтування розміру завданої моральної шкоди позивач посилається на те, що у зв`язку з пошкодженням автомобіля він зазнав душевних і психологічних страждань та переживань, відбулися негативні зміни в його житті й житті його родини та порушення нормального ритму життя через неможливість повноцінно користуватися своїм автомобілем, який був необхідний йому для роботи та відпочинку. Крім того, через недостатність коштів на ремонт автомобіля ФОП [PERSON] , який у лютому 2020 року закінчив ремонт його автомобіля, притримує його авто. Однак, суд надходить до висновку про те, що надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу було завдано моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. Останній не довів та не надав належні та допустимі докази заподіяння йому такої шкоди, обґрунтованості зазначеного розміру такої шкоди. Тобто відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні даної частини вимог. З урахуванням наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial