overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з позовом та просив виділити йому 12/100 частини квартири [ADDRESS] площею 9,3 кв.м. відповідно до технічного паспорту квартири. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував не заперечували. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, надіславши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог даного позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON], є власником 12/100 частини семикімнатної квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі - продажу від 24 травня 2013 року, посвідченого ПН КМНО [PERSON] Власниками 88/100 частини вказаної квартири є сторони у справі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Квартира складається з семи жилих кімнат: жила площа 74,0 кв.м., в тому числі кімнати - 9,3 кв.м., 9,5 кв.м., 8,9 кв.м., 9,8 кв.м., 13,7 кв.м., 13,4 кв.м., та інші кімнати загального користування. Загальна площа складає 80,3 кв.м. Згідно довідки форми № 3 в спірній квартирі зареєстровані відповідачі по справі. Позивач у спірній квартирі не зареєстрована. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користуванні майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. При цьому, порядок користування жилим приміщенням, що належить на праві часткової власності, може бути встановлений у випадку, якщо такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у жилому приміщенні. Відтак, враховуючи положення наведених правових норм, суд вважає за можливе задовольнити позов, ухваливши рішення, за яким виділити у користування позивача одну окрему кімнату, загальною площею 9,3 кв.м. у квартирі [ADDRESS]. При ухваленні даного рішення суд враховував майнові інтереси сторін, із урахуванням частки права власності на вказану квартиру кожного із них. Враховуючи викладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 17 жовтня 1998 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Харкова, актовий запис № 847, зареєстрував шлюб з [PERSON] Під час перебування у шлюбі, [INFO] народився син [PERSON]. Посилався, що спільне життя з відповідачкою не склалося в зв'язку з відсутністю взаємоповаги один до одного, втратою почуття любові. Сторони не підтримують шлюбно - сімейні відносини з листопада 2010 року, спільного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо один від одного. Дитина проживає з відповідачкою та після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Позивач подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в своїх письмових поясненнях позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в своїх письмових поясненнях проти позовних вимог щодо розірвання шлюбу не заперечувала. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Сторони надали суду заяви про можливість розгляду справи за їх відсутністю. За вказаних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутністю сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини у справі, суд вважає необхідним позов задовольнити повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.10.1998 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Під час перебування у шлюбі, [INFO] народився син [PERSON]. Сторони проживають нарізно, спільне господарство не ведеться, спільного бюджету не мають, шлюбно - сімейні відносини не підтримують з листопада 2010 року. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При встановлених обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, оскільки їхня родина розпалась остаточно, відновлена бути не може, примирення неможливе, шлюб існує формально, збереження його недоцільно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві вказує, що [INFO] року померла [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, що розташована на території Озерянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області. Він є спадкоємцем за заповітом. Однак, в передбачений законом термін не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, оскільки завадила хвороба. Позивач прохав суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю. Представник відповідача Озерянської сільської ради в судове засідання не з'явився. Від нього надійшла заява про визнання позову та про розгляд справи у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] року померла [PERSON] (а.с.5). Позивач є спадкоємцем за заповітом (а.с.7). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] належала земельна ділянка площею 4,15га, розташована на території Озерянської сільської ради Кобеляцького району (а.с.8). Відповідач не подав заяву до нотаріальної контори в передбачений законом термін, оскільки йому завадила хвороба, що підтверджується випискою із медичної карти (а.с.10). Згідно з ст.1272 ч.3 ЦК України позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Оскільки позивач з поважної причини пропустив строк для прийняття спадщини, необхідно визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 31 травня 2003 року, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, однак протягом останніх трьох років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. У судовому засіданні, яке відбулося 20.01.2014, відповідач заявила клопотання про зупинення провадження по справі для надання подружжю строку для примирення в термін шість місяців. Суд з урахуванням думки представників сторін, ухвалою суду від 20.01.2014 зупинив провадження по справі для надання подружжю строку для примирення в термін два місяці. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просили суд їх задовольнити, разом з цим зазначили, що сторони не примирилися, позивачем прийнято остаточне та зважене рішення щодо розірвання шлюбу, оскільки покохав іншу жінку, яка на даний час перебуває у стані вагітності. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечували та просили відмовити у задоволенні позову. Відповідач посилалася на те, що вона хоче зберегти сім'ю, оскільки кохає свого чоловіка. Разом з чим зазначила, що тимчасові розбіжності у поглядах на побутові речі не є приводом для припинення шлюбних відносин, просила відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 31 травня 2003 року громадянин [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 211. Після реєстрації шлюбу відповідач взяла прізвище позивача [PERSON]. Від шлюбу сторони мають двох дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. У судовому засіданні встановлено, що сторони разом не проживають, позивач проживає з іншою жінкою, представники позивача наполягають на тому, що збереження шлюбу є неможливим і рішення позивача є остаточним, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», в якій просив визнати зобов'язання, що виникло з договору поруки № 710/0072/2 від 07 липня 2008 року укладеним між ним, [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» припиненим з 20.10.2008 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 15.05.2014 року позов [PERSON] задоволено. Визнано поруку [PERSON], встановлену договором поруки № 710/0072/2 від 07 липня 2008 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», [PERSON] та [PERSON] припиненою. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03 червня 2014 року дану справу повернуто до Ленінського районного суду м. Полтави для ухвалення додаткового рішення в строк до 03 липня 2014 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просив суд стягнути на користь позивача судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви з відповідачів по 114 грн. 70 коп. з кожного. Відповідачка [PERSON] та представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явилися не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином. Судом встановлено, що згідно квитанції прийому платежів від 11 грудня 2013 року позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. (а.с. 24). Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у страві, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність доповнення вищевказаного рішення суду, оскільки під час винесення рішення судом не вирішено питання про судовий збір, в зв'язку з чим резолютивну частину рішення необхідно доповнити та вказати - «Стягнути з [PERSON] та Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь [PERSON] по 114 грн. 70 коп. судового збору». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що у шлюбі між [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що з самого початку, знав, що він не є біологічним батьком дитини. Мати дитини зазначила, що вона хоче змінити прізвище, по-батькові дитини з позивача на прізвище, по-батькові біологічного батька У зв'язку з цим він звернувся до суду із позовом про виключення відомостей з актового запису №1368 від 20.05.2011 року про народження дитини [PERSON]. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач визнала факт того, що позивач не є біологічним батьком [PERSON], [INFO] і не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25 лютого 2011 року (а.с. 9). [INFO] у подружжя народився син [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до вимог ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до вимог ст. ст. 122, 124, 126, 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У межах судового засідання 14.03.2014 року відповідач визнала те, що позивач не є біологічним батьком дитини, та вказала на те, що згодна із вимогою про виключення відомостей про позивача як про батька дитини. У відповідності до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судових окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів вказують на те, що оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України) шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, яка народила дитину в шлюбі звернувшись з позовом про виключення із запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком дитини та дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд ухвалює рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до Управління юстиції м. Києва про визначення додаткового строку на прийняття спадщини за померлою [PERSON] на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, надіславши суду заяву, за змістом якої Головне управління юстиції у м.Києві не може бути належним відповідачем у даній справі; про дату та місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином. Третя особа у судове засідання не з'явилася, надіславши суду заяву, за змістом якої, про дату та місце судового засідання третя особа була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] померла [INFO] року (а.с. 3). Відповідно до статті 1272 ЦК України відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачем є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Дослідивши матеріали справи і вивчивши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову, оскільки Головне управління юстиції у м.Києві не є належним відповідачем у справі за позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 293 від 06 листопада 2007 року в сумі 7 995 грн. 76 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщався судом належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справа розглянута за відсутності учасників процесу в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 06 листопада 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір № 293, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 20 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 21 % річних. Кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 06.11.2010 року на споживчі цілі. Відповідно до п. 3.3.1 Договору відповідач зобов'язався точно в строки, обумовлені цим договором повернути кредит у розмірі 20 000 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов'язання за цим договором. Дотепер відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, сума заборгованості становить 7 995 грн. 76 коп., з них: заборгованість основного боргу по кредиту - 5 817 грн. 76 коп., прострочена заборгованість за відсотками - 2 178 грн. 00 коп. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 7 995 грн. 76 коп. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 52, 526, 527, 611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконала зобов'язань, узятих на себе за кредитним договором, у зв'язку з чим з неї необхідно стягнути на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 85 від 20 вересня 2007 року в сумі 7 995 грн. 76 коп. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 10 серпня 2007 року між сторонами було укладено договір про користування електричною енергією №9828 на постачання до житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. 10 лютого 2012 року представником позивача було проведено обстеження встановленого лічильника, на підставі зафіксованих фактичних показників якого відповідачу виставлено до оплати рахунок за спожиту енергію на загальну суму 8953,46 грн. Станом на листопад 2013 року вказана заборгованість відповідачем не сплачена. Просив стягнути з відповідача на користь позивача 8953,46 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. За згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та наявні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Положеннями ст. 26 Закону України « Про електроенергетику» споживач енергії зобов'язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання електричної енергії. Судом установлено, що 10.08.2007 року між сторонами був укладений договір № 9828 про користування електричною енергією на території населеного пункту, предметом якого є постачання електричної енергії до будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до умов вказаного договору енергопостачальник взяв на себе зобов'язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах. Згідно п.3.3.1 договору відповідач зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахунки згідно договору та додатками до нього. П. 42 ПКЕЕН передбачено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Відповідач належним чином не виконував своїх зобов'язань за договором, за користування електричною енергією кошти не сплачував, внаслідок чого станом на листопад 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 8953.46 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved