Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив стягнути з фізичної особи - підприємця [PERSON] на його користь заборгованість в розмірі 8\~930 грн. 00 коп. В обґрунтування позову вказав, що 25 червня 2015 року між ним та ТОВ «А Логістік» в особі арбітражного керуючого [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги підприємства-банкрута. Договір було укладено про наступне: в порядку і на умовах договору та на підставі протоколу про проведення аукціону № 200305, первісний кредитор, тобто ТОВ «А Логістік» відступає йому, тобто новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги (дебіторської заборгованості) належне первісному кредитору до боржників юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, згідно додатку № 1, що виникло за надані підприємством-банкрутом ТОВ «А-Логістік» транспортно-експедиційних та складських послуг в сумі 133\~184 грн. 90 коп. за даним договором новий кредитор набув право вимагати від боржників належного виконання наступних обовязків: повернення коштів за надані первісним кредитором транспортно-експедиційних та складських послуг. Згідно акту про передання права вимоги від 25 червня 2015 року, який складено у відповідності із протоколом про проведення аукціону № 200305 від 22 червня 2015 року, відповідно до якого ТОВ «А Логістік», в особі ліквідатора [PERSON] продав, а він придбав за результатами відкритих електронних торгів дебіторську заборгованість за транспортно-експедиційні та складські послуги у розмірі 133184 грн. 90 коп. та прийняв належним чином засвідчені копії документів, підтверджуючих наявність права вимоги. Згідно платіжного доручення № 55 від 05 березня 2013 року ТОВ «А Логістік» було перераховано суму у розмірі 8\~930 грн. 00 коп. на рахунок отримувача фізичної особи підприємця [PERSON] як оплату за транспортно - експедиційні послуги. Відповідно до порядку досудового врегулювання спору, 28 вересня 2015 року ним направлялась [PERSON] претензія щодо сплати боргу, однак відповіді він так і не отримав. Сервісом відстеження пересилання поштових відправлень ДП «Укрпошта», за результатами пошуку за штрих кодовим ідентифікатором 1800189757808 було встановлено, що поштове відправлення було вручено особисто 01 жовтня 2015 року. також вказав, що постановою від 03 березня 2014 року по справі № 910/292/14 господарський суд м. Києва визнав банкрутом ТОВ «А Логістік», відкрив ліквідаційну процедуру, призначив ліквідатором банкрута [PERSON] Ухвалою господарського суду м. Києва від 25 березня 2015 року судом було продовжено строк ліквідаційної процедури на шість місяців та ухвалою господарського суду м. Києва було припинено провадження у справі про банкрутство ТОВ «А Логістік». Тобто, первісний кредитор, перебував у ліквідаційній процедурі в період з 03 березня 2014 року по 25 листопада 2015 року. В той же час, документи, які підтверджують факт надання послуг із сторони фізичної особи підприємцем [PERSON] та користь ТОВ «А Логістік» на вказану суму відсутні, з чого слідує, що відповідачем передача (поставка) товару, надання послуг та/або виконання робіт на користь позивача не проводилась, а перераховані кошти відповідачем не повернуті. Отже, весь час з 2013 року кошти безпосередньо зберігав на своєму рахунку [PERSON] Під час процедури ліквідації з 03 березня 2014 року по 25 листопада 2015 року ліквідатором [PERSON] була встановлена вказана дебіторська заборгованість. Укладеним ним із ТОВ «А Логістік» в особі ліквідатора [PERSON] договором про відступлення права вимоги від 25 червня 2015 року він набув право вимоги повернення боргу разом з підтверджуючими документами, тому він вимушений звернутися з даним позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення вимог заперечував у повному обсязі, та зазначив, що між позивачем та відповідачем дійсно були відносини, але всі свої зобовязання Троян виконав. Чому значиться заборгованість, не зрозуміло. Надані до суду документи договір факторингу та платіжні доручення, малодостовірні, оскільки на дорученні відсутні відмітки банку. Тому, вважає, їх не належними доказами. Оскільки, послуги «А Логістік» були виконані повністю та належним чином, то підстав для стягнення заборгованості він не вбачає, та просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 червня 2015 року між ТОВ «А Логостік», первісним кредитором в особі ліквідатора-арбітражного керуючого [PERSON] та [PERSON], новим кредитором було укладено договір про відступлення права вимоги підприємства-банкрута. Відповідно до умов даного договору, первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги (дебіторська заборгованість) належне первісному кредитору до боржників - юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що виникло за надані підприємством-банкрутом ТОВ «А Логостік» транспортно-експедиційних та складських послуг в сумі 133184 грн. 90 коп. За цим договором новий кредитор набув право вимагати від боржників повернення коштів за надані первісним кредитором транспортно-експедиційних та складських послуг. Передача права вимоги первісним кредитором і прийняття його новим кредитором здійснюється після повної оплати вартості права та оформлюється актом приймання-передачі, що підписується сторонами. Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Між ліквідатором [PERSON] та [PERSON] було складено акт про передання права вимоги, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв належним чином засвідчені копії документів, підтверджуючих наявність права вимоги (дебіторської заборгованості), а саме: платіжне доручення № 55 від 05.03.2013 року; платіжне доручення № 52 від 05.03.2013 року; платіжне доручення № 3908 від 15.03.2013 року; платіжне доручення № 3910 від 15.03.2013 року; платіжне доручення № 3972 від 28.03.2013 року. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Таким чином, позивач, як новий кредитор має право вимоги від відповідача виконати свої зобовязання. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до платіжного доручення № 55 від 05 березня 2013 року, ТОВ «А Логостік» перерахувало [PERSON] суму у розмірі 8\~930 грн., призначення платежу вказано як оплата за транспортно-експедиційні послуги. Сторони в судовому засіданні визнали те, що фактично між ними було укладено договір транспортного експедирування. Відповідно до норм ч. 1 ст. 929 ЦК України та ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», єдиними допустимими доказами факту надання послуг експедитора є товарно-транспортні документи. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Оскільки, відповідачем не надано товарно-транспортних документів, що підтверджують надання послуг експедитора, а сторонами в судовому засіданні визнано факт укладання між ними договору транспортного експедирування, то дана обставина не підлягає доказуванню. За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобовязується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, повязаних з перевезенням вантажу, що визначено абз. 1 ч. 1 ст. 929 ЦК України. 28 вересня 2015 року позивач на адресу відповідача направив претензію № 4, згідно якої запропонував відповідачу протягом семи календарних днів сплатити кошти в сумі 8930 грн. відповідно до платіжного доручення № 55 від 05 березня 2013 року, яке відповідач отримав 01 жовтня 2015 року, що підтверджується результатами пошуку поштових відправлень від 13 жовтня 2015 року. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Проте, відповідачем на підтвердження факту надання позивачу транспортно-експедиційних послуг, було надано суду [PERSON] здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000056 від 01 лютого 2013 року на суму 3\~480 грн., [PERSON] здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000074 від 07 лютого 2013 року на суму 2500 грн., [PERSON] здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000114 від 21 лютого 2013 року на суму 2500 грн. Таким чином, у судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що відповідачем [PERSON] було виконано свої зобовязання за договором транспортного експедирування, а саме: надано послуги вантажоперевезення на користь позивача ТОВ «А Логістік». До того ж, зазначені вище [PERSON] здачі-прийняття робіт мають відмітку про те, що сторони одна до одної претензій не мають. Крім того, як на одну із підстав предявлення позову [PERSON] послався на статтю 1212 ЦК України, яка визначає загальні положення про зобовязання у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Проте, в порушення вимог статті 81 ЦПК України, яка покладає обовязок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, із сторони позивача [PERSON] на адресу суду не було надано будь-яких обєктивних доказів в контексті положень статті 1212 ЦК України безпідставного отримання [PERSON] коштів у розмірі 8\~930 грн. Враховуючи вищевикладене, суду приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, позивач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не виконав свого зобовязання перед позивачем, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Оскільки, у задоволенні позову відмовлено, то судовий збір не підлягає поверненню. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed