Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

У квітні 2019 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення грошових коштів в загальному розмірі 9910,62 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 09.10.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір найму (оренди) квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов цього договору наймодавець [PERSON] передала, а наймач [PERSON] прийняв у тимчасове платне користування вищевказану квартиру з усіма необхідними технічними пристроями та предметами домашньої обстановки. Орендна плата складала 8500 грн. за місяць. В день укладення договору позивач вніс орендну плату за період з 09.10.2016 по 09.11.2016 та заставну суму в розмірі 8500 грн. В подальшому у позивача виникли форс-мажорні обставини, які не залежали від його волі, у зв`язку з чим він змушений був звільнити орендовану квартиру, про що 04.12.2017 повідомив наймодавця. 10.12.2017 позивач передав об`єкт оренди представнику наймодавця - її матері [PERSON] , так як сама наймодавець у цей період перебувала за кордоном. У додатку «Записи про розрахунки по орендній платі й оплаті рахунків за телефонні переговори, надані комунальні й інші послуги» представником наймодавця було здійснено відмітку про те, що претензій по показникам лічильників та майну немає. Після повернення наймачем об`єкту оренди за відсутності претензій щодо оплати комунальних послуг та майна наймодавець повинна була повернути заставну суму, чого зроблено не було. Наймодавець обґрунтувала свою відмову у поверненні заставної суми тим, що наймач не повідомив її про дострокове розірвання договору оренди за 30 календарних днів, та вважає дію договору чинною на наступний місяць. Однак такі доводи відповідача є безпідставними, оскільки заставна сума забезпечувала можливе пошкодження майна і жодних штрафних санкцій за недотримання строку попередження про розірвання договору зі сторони наймача договором не передбачено. Отже заставна сума підлягає поверненню в обов`язковому порядку у разі відсутності претензій щодо сплати комунальних платежів та майна. Окрім того відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі ст. 625 ЦК України зобов`язана сплатити основну суму з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що становить, відповідно, 1 066,20 грн. і 344,42 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.04.2019 вказану справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Автоматизованою системою документообігу суду справу передано для розгляду судді Трусовій Т.О. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.07.2019 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті 178 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 09.10.2016 між [PERSON] (наймодавцем) та [PERSON] (наймачем) укладено договір найму (оренди) нерухомого майна, предметом якого є надання наймодавцем наймачеві в строкове платне користування однокімнатної квартири [ADDRESS] , на строк до 09.10.2017 (а.с. 11-13). За умовою, визначеною пунктом 3.1 договору, розмір орендної плати становить 8500 грн. в місяць. З додатку до договору під назвою «Записи про розрахунки по орендній платі й оплаті рахунків за телефонні переговори, надані комунальні й інші послуги» вбачається, що у день укладення договору наймачем була внесена орендна плата за період з 09.10.2016 по 09.11.2016 в сумі 8500 грн., а також заставна сума у розмірі 8500 грн. Цього ж числа сторонами підписано акт прийому-передачі жилого приміщення, відповідно до якого наймодавець передав, а наймач прийняв у тимчасове платне користування (оренду) нерухоме майно у вигляді однокімнатної квартири за вищевказаною адресою з усіма невід`ємними пристроями та предметами домашньої обстановки, а саме: духовим кафом, мікрохвильовою піччю, витяжкою, пральною машиною, холодильником, кондиціонером, телевізором (а.с. 14). Отже на підставі вищевказаного договору між [PERSON] та [PERSON] виникли зобов`язання найму (оренди) житла, які врегульовані нормами глави 59 ЦК України. Відповідно до положень статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлене законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з нормами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання . Стаття 572 цього Кодексу визначає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). На підставі аналізу наведених положень цивільного закону та з урахуванням специфіки спірних правовідносин і пояснень позивача суд дійшов висновку, що сплачена ним відповідачу у день укладення договору грошова сума в розмірі 8 500 грн. є завдатком, який забезпечував збереження майна, що знаходилось у квартирі і передавалось позивачу у користування, та гарантував сплату комунальних платежів. З позовної заяви вбачається, що термін дії договору найму (оренди) житла пролонговувався на наступний термін, однак у грудні 2017 р. у позивача виникли певні обставини, у зв`язку з чим він 04.12.2017 повідомив наймодавця про розірвання договору. 10.12.2017 позивач передав об`єкт оренди представнику наймодавця [PERSON] , при цьому у останньої не виникло до позивача жодних претензій по сплаті за комунальні послуги та збереження наявного у квартирі майна, що підтверджується записом у додатку до договору такого змісту: «претензій по показаниям счетчиков и имуществу не имею». За загальним правилом, встановленим статтею 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін (частина 1 стаття 604 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з умовами, визначеними пунктом 4.2. договору, дострокове розірвання даного договору, а також зміна його умов, можливі з ініціативи кожної зі сторін з повідомленням про це іншу сторону не менш ніж за 30 днів до передбачуваної дати розірвання договору. Отже з огляду на встановлені обставини суд вважає, що укладений сторонами договір був достроково припинений (розірваний) за згодою сторін 10.12.2017, при цьому позивач порушив умови договору щодо строку попередження про дострокове розірвання договору. Разом з тим позивач посилається на те, що розірвання договору з його боку стало наслідком обставин, що не залежали від його волі, а відтак в даному випадку повинна діяти умова пункту 5.6 договору, яким передбачено, що сторони звільняються від будь-якої відповідальності, якщо невиконання ними прийнятих на себе зобов`язань буде пов`язано з обставинами, що не залежать від їхньої волі або бажання і що знаходяться поза сферою контролю зобов`язаної сторони, але при цьому сторони повинні прийняти всі міри до взаємного запобігання майнових і фінансових утрат. Жодних заперечень проти позову та доказів на спростування наведених позивачем обставин відповідачем не надано, а тому суд вважає доведеним, що розірвання договору було пов`язано з обставинами, що не залежали від волі та бажання позивача і знаходилися поза сферою його контролю. До того ж причина розрвання договору не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки будь-яких штрафних санкцій за недотримання умов договору щодо строку попередження про дострокове розірвання договору договором не передбачено. За загальним правилом, встановленим частиною 4 статті 653 ЦК України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас передбачені цивільним законодавством забезпечувальні заходи виконання зобов`язання завжди виникають у зв`язку з основним зобов`язанням і, як правило, мають залежний від основного зобов`язання характер, тобто їх дійсність залежить від дійсності основного правочину. Частина 3 статті 571 ЦК України визначає, що у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Відтак на підставі викладених у позовній заяві аргументів, оцінки наданих позивачем доказів та вищенаведених положень матеріального закону суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що у день розірвання договору відповідач зобов`язана була повернути йому суму завдатку. 10.12.2017 позивач в електронній формі звернувся до відповідача з досудовою вимогою про повернення завдатку, проте у її задоволенні відповідач відмовила пославшись на порушення позивачем строку попередження про дострокове розірвання договору. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Отже ураховуючи, що внаслідок розірвання договору у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення позивачу грошової суми, на дані правовідносини поширюються положення норми статті 625 ЦК України. За період з 10.12.2017 по 16.04.2019 (дата складення позовної заяви) прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання склало 493 дні. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції). Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунки, відповідно до яких його інфляційні втрати внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання склали 1066,20 грн., а три проценти річних від простроченої суми - 344,42 грн. Розрахунки позивача суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки вони виконані за вірними формулами, з урахуванням офіційний даних про індекси інфляції за період прострочення та не спростовані відповідачем. Зважаючи на результат розгляду справи, суд відповідно до положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved