Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що на підставі Договору купівлі-продажу від 04 грудня 1995 року йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . 03 грудня 2013 року у вказаній квартирі була зареєстрована відповідач [PERSON] , яка є сестрою дружини позивача, [PERSON] . Після реєстрації місця проживання, відповідач за вказаною адресою не мешкала. Наразі місце проживання її невідоме, оскільки стосунків ані позивач, ані його дружина не підтримують з 2014 року. Засобів зв`язку із відповідачем позивач немає. Оскільки відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації, а позивач є власником даної квартири, виникла необхідність для звернення до суду із заявою про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Проте, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, в якій заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилась,\~про дату, час та місце розгляду справи була повторно повідомлена належним чином. З заявою про відкладення розгляду справи з повідомленням причин неявки до суду не зверталась. Відзиву на позовну заяву до суду не надавала. Зважаючи на те, що учасники процесу в судове засідання не з`явилися, суд враховує вимоги\~ст. 223 ЦПК України, відповідно до яких неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК\~України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04 грудня 1995 року [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , площею 25,7 кв.м. (а.с. 6) Як вбачається з Домової книги для реєстрації громадян, що проживають у квартирі [ADDRESS] , 03 грудня 2013 року в даній квартирі було зареєстровано [PERSON] , [INFO] (а.с.7-10), що також підтверджується інформацією Відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 28 липня 2021 року. (а.с. 15) Згідно акту про не проживання від 14 травня 2021 року, складеного головою ОСББ «Восход» [PERSON] у присутності мешканців квартири [ADDRESS] [PERSON] , мешканця кв. [ADDRESS] [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] [PERSON] зареєстрована, але не проживає з 2013 року і по теперішній час. (а.с. 11) Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~\~ Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316.\~317,\~319,\~321 ЦК України). Частиною 1 ст.\~317\~ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1\~статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~статті 391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Частиною 1 цієї статті визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є власником спірної квартири, а відповідач, яка є сестрою дружини позивача, зареєстрована, але понад сім років без поважних причин не мешкає в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , суд вважає, що вона втратила право на користування спірним жилим приміщенням.

Outcome: approved