Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

У квітні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві про скасування наказу про переміщення та стягнення моральної шкоди у якому просила: визнати незаконним та скасувати Наказ від 29.03.2019 №508К «Про переміщення [PERSON] », виданий Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві; скасувати запис у трудовій книжці [PERSON] «про переміщення», внесений на підставі Наказу від 29.03.2019 № 508К «Про переміщення [PERSON] »; поновити [PERSON] на посаді Завідувача сектору консолідованої бюджетної та фінансової звітності Відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві з 01.04.2019 року; стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві на користь [PERSON] 20 000 грн. компенсації моральної шкоди та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказувала, що з 01.11.2010 року працювала у Голосіївській міжрайонній Виконавчій дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що є територіальним органом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві. Наказом від 02.01.2018 №142К [PERSON] переведено на посаду Завідувача сектору консолідованої бюджетної та фінансової звітності Відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві. Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 21.01.2019 №47К «Про зміни в структурі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві» було ліквідовано Відділ фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку. Тим же наказом створено окремо Фінансово-економічний відділ та Відділ Бухгалтерського обліку та звітності. Повідомленням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 25.01.2019 №29 позивача попереджено про зміну структури Управління, скорочення штату чисельності, при цьому запропоновано посаду головного спеціаліста сектору звітності відділу бухгалтерського обліку та звітності Управління з пониженням посадового окладу. У строк до 29.03.2019 [PERSON] запропоновано окремою заявою погодитися на посаду Головного спеціаліста, а в разі не отримання погодження, попереджалася про звільнення за п.6 ст. 36 КЗпП України. Наказом від 29.03.2019 №508К «Про переміщення [PERSON] » позивача перемістили на посаду головного спеціаліста сектору звітності відділу бухгалтерського обліку та звітності Управління з 01.04.2019 зі збереженням середнього заробітку протягом двох місяців. Протягом лютого-березня [PERSON] неодноразово сповіщала керівництво про незгоду з її переведенням, в тому числі вказувала про наявність у неї гарантій, як у працівника, пов`язаних з її вагітністю. 01.04.2019 [PERSON] ознайомилася з наказом про її переміщення та одразу надала керівництву повідомлення про непогодження з наказом і про допущені порушення щодо примусу виконувати роботу, на яку працівник не надавав згоди. За твердженням [PERSON] . Наказ від 29.03.2019 №508К «Про переміщення [PERSON] », яким останню перемістили на посаду головного спеціаліста сектору звітності відділу бухгалтерського обліку та звітності Управління з 01.04.2019 зі збереженням середнього заробітку протягом двох місяців, є незаконним та таким, що підлягає скасуванню оскільки роботодавець фактично провів не переміщення, а переведення без її згоди, що є порушенням вимог статті 32 КЗпП України. Таким чином, на думку позивача, після скасування оскаржуваного наказу, вона має бути поновлена на посаді зі сплатою компенсації заподіяної моральної шкоди. В процесі розгляду справи [PERSON] подала заяву у якій уточнила позовні вимоги, в частині дати поновлення на роботі, а саме 01.04.2019 року. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов з підстав зазначених у позовній заяві, при цьому звертала увагу суду на те, що в даному випадку щодо роботи [PERSON] відбулося ряд змін істотних умов: переведення в іншій структурний підрозділ; переведення на іншу посаду; істотна зміна посадових обов`язків; зміна трудових функцій, зміна посадового окладу. У сукупності, вбачається, що відповідач здійснив переміщення позивача з посади завідувача Сектору на посаду головного спеціаліста незаконно, адже в даному випадку наявні усі ознаки переведення. Проте, переведення, у відмінності від переміщення передбачає отримання погодження працівника, що не було отримано відповідачем, а тому Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві порушило норми трудового законодавства відносно [PERSON] . Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, вказуючи, що ч. 2 ст. 32 КЗпП України передбачає, що «Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором». Вжитий законодавцем сполучник «чи» свідчить про необхідність збереження хоча б однієї умови, а не всіх одночасно. Тобто, у випадку переміщення працівника на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості за умови незмінності чи спеціальності, чи кваліфікації, чи посади, заробіток такого працівника може зменшитись. В даній ситуації посада, на яку переміщено [PERSON] відповідає її спеціальності та кваліфікації, а тому переміщення проведено в межах чинного законодавства. Вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи та надані докази, вислухавши пояснення представника позивача та представників відповідача, судом встановлено наступне. 01.11.2010 року [PERSON] прийнято на роботу до Голосіївської міжрайонної Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що є територіальним органом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві. Наказом від 02.01.2018 року №142К позивача переведено на посаду Завідувача сектору консолідованої бюджетної та фінансової звітності Відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві. Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 21.01.2019 року №47К «Про зміни в структурі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві» ліквідовано, в тому числі, Відділ фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку. Тим же наказом створено окремо Фінансово-економічний відділ та Відділ Бухгалтерського обліку та звітності. Повідомленням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 25.01.2019 року №29 позивача попереджено про зміну структури Управління, скорочення штату чисельності. При цьому, позивачу запропоновано посаду головного спеціаліста сектору звітності відділу бухгалтерського обліку та звітності Управління з посадовим окладом 7 200 грн. та запевнено про переведення на вказану посаду з 01.09.2019 року у разі згоди та написання відповідної заяви (а.с. 21). В тому ж повідомленні зазначено, що у разі неотримання згоди на переведення на запропоновану посаду позивача буде звільнено відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України. Наказом від 29.03.2019 року №508К «Про переміщення [PERSON] » [PERSON] , Завідувача сектору консолідованої бюджетної та фінансової звітності Відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві з 01.04.2019 перемістили на посаду головного спеціаліста сектору звітності відділу бухгалтерського обліку та звітності Управління з доплатою до попереднього середнього заробітку протягом двох місяців з дня переміщення (ч.2 ст.114 КЗпП України). 01.04.2019 [PERSON] надала керівництву повідомлення про непогодження з переведенням її на посаду головного спеціаліста сектору звітності відділу бухгалтерського обліку та звітності Управління та зазначила, що продовжує виконувати функції завідувача сектору, які зазначені у її посадовій інструкції. Відповідно до ч. 1 ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника. Частиною другою вказаної статті передбачено, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. З аналізу посадової інструкції завідувача сектору консолідованої бюджетної та фінансової звітності відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві (а.с. 81, 82) та посадової інструкції головного спеціаліста сектору звітності відділу бухгалтерського обліку та звітності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві (а.с. 83, 84) вбачається, що завідувач сектору наділений адміністративно-розпорядчими функціями, має у своєму підпорядкуванні працівників, на відміну від головного спеціаліста. Крім того, посадові обов`язки є різними, оскільки основним обов`язком завідуючого сектору є контроль за виконанням роботи спеціалістами та звітність перед керівником відділу. Головний спеціаліст підзвітний завідувачу Сектору, не має у своєму розпорядженні підлеглих, має виділену ділянку роботи. Зі змісту штатних розписів Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві (а.с. 85, 86, 101) вбачається, що посада головного спеціаліста сектору звітності відділу бухгалтерського обліку є нижчою посадою, про що свідчить нижчий рівень заробітної платні (різниця у посадових окладах складає біля двох тисяч гривень. Вказану обставину визнає й сам відповідач, вказуючи про це у повідомленні та гарантуючи у оскаржуваному наказі «Про переміщення [PERSON] » додержання рівня середньомісячного доходу позивачу протягом наступних двох місяців»). Крім того, відповідно до Національного класифікатора України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженого наказом Держспоживстандарту від 28.07.10 р. №327, посада «Завідувач сектору» та «Головний спеціаліст» не є тотожними за рівнем. Таким чином, щодо роботи [PERSON] відбулося ряд змін істотних умов: переведення в іншій структурний підрозділ; переведення на іншу посаду; істотна зміна посадових обов`язків; зміна трудових функцій, зміна посадового окладу. Верховний Суд України в постанові від 01.11.2017 у справі № 6-1471цс17 роз`яснив, що норма статті 32 КЗпП України трактує поняття «переміщення» у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Переміщення може здійснюватися тільки за умови, що не змінюється жодна з істотних умов трудового договору працівника. Якщо переведення на іншу роботу пов`язане зі зміною трудових функцій працівника, місця роботи (місцевості), то переміщення в інший структурний підрозділ передбачає збереження обумовленого трудовим договором місця роботи і трудових функцій. Верховний Суд України зазначив, що з метою охорони інтересів працівників при переміщенні на інше робоче місце законодавство передбачає такі юридичні гарантії: переміщення працівника забороняється, якщо воно протипоказане йому за станом здоров`я (стаття 32 КЗпП України); якщо в результаті переміщення працівника зменшується заробіток з незалежних від нього причин, здійснюється доплата до попереднього середнього заробітку протягом двох місяців з дня переміщення (частина друга статті 114 КЗпП України). Крім того, згідно листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 26.02.2019 року за №1406-7 на лист відмову [PERSON] від запропонованої в повідомленні від 25.01.2019 року №29 посади головного спеціаліста сектору звітності, управління інформує позивача, що вона буде переведена на запропоновану посаду (а.с 18). Також, зміст повідомлення В.о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 25.01.2019 №29, за яким позивача попереджено про зміну структури Управління, скорочення штату чисельності і запропоновано посаду головного спеціаліста сектору звітності відділу бухгалтерського обліку та звітності Управління з посадовим окладом 7200 грн. свідчить про те, що [PERSON] мали переводити на вказану посаду (а.с. 21). З огляду на зазначене, вбачається, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві планувало та здійснило саме «переведення» працівника, а не деклароване «переміщення». Матеріали справи не містять підтвердження того, що [PERSON] дала свою згоду на переведення на посаду головного спеціаліста сектору звітності відділу бухгалтерського обліку та звітності Управління. Оскільки переведення на відміну від переміщення передбачає отримання погодження працівника, чого не було отримано відповідачем від [PERSON] , відповідач порушив норми трудового законодавства відносно позивача. За таких обставин, так зване переміщення [PERSON] на посаду головного спеціаліста сектору звітності відділу бухгалтерського обліку та звітності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві є незаконним. Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, з огляду на допущені адміністрацією Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві порушення при переведенні, [PERSON] має бути поновлена на посаді Завідувача сектору консолідованої бюджетної та фінансової звітності Відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві або на будь-якій іншій рівнозначній посаді Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві з дати звільнення. За правилами ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, при порушені його законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач загальну суму завданої моральної шкоди оцінює в 20000 грн. та обґрунтовує її стражданнями викликаними порушенням трудових прав, втратою поваги серед колег і колишніх підлеглих, а обтяженням порушеного права вважає перебування у стані вагітності. При цьому, ототожнює моральну шкоду з вартістю квитків або путівки на оздоровлення до санаторію. Разом з тим, позивач не в повній мірі обґрунтувала зазначену оцінку моральної шкоди саме в розмірі 20000 грн. так як в судовому засіданні не надано відповідних доказів щодо характеру та обсягу страждань, яких зазнала, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) саме на суму позову в цій частині. Суд, враховуючи факт порушення трудових прав [PERSON] , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що із роботодавця підлягає стягненню 3000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди. Що стосується вимоги про визнання незаконним та скасування Наказу від 29.03.2019 №508К «Про переміщення [PERSON] », а також скасування запису у трудовій книжці, в цій частині суд відмовляє у задоволенні вимог, оскільки поновлюючи позивача на роботі суд фактично визнає звільнення незаконним, а скасування наказу та внесення змін в трудову книжку є похідними і належать до компетенції відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб які їх понесли, пропорційно до задоволеної частини вимог. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи те, що представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати позивачем коштів в розмірі 23 800 грн., зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, суд вважає за потрібне відмовити у стягненні таких витрат. За ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судових рішен ь у справах про поновлення на роботі незаконно переведеного на іншу роботу працівника. На підставі викладеного,

Outcome: partial