Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з даним позовом, в якому просили визначити їм додатковий строк терміном у два місяці для подання ними заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], що померла 17.10.2016. На обгрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що після смерті матері відкрилась спадщина, зокрема на земельні ділянки земельні ділянки площею 4,799 га, та 0,427га відповідно з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Мезенівської сільської ради Краснопільського району, вони являються спадкоємцями першої черги за законом. Маючи намір прийняти спадщину, 17 лютого 2017 року звернулися до секретаря Мезенівської сільської Ради Краснопільського району, де від імені кожного була написана відповідна заява, та зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій. Кожний з них отримав по одному екземпляру такої заяви і вони уважали, що виконали всі дії для прийняття спадщини, а за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом потрібно звернутися до органу нотаріату лише після закінчення шестимісячного строку. 21 липня 2017 року звернулись до приватного нотаріуса Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, проте у вчиненні вказаної нотаріальної дії їм було відмовлено у зв'язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку немає, майновий спір відсутній, відумерлою спадщина не визнавалась. Викладені обставини уважали поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, просили позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивачів за дорученням [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, відповідно поданої заяви просив справу розглянути за відсутності представника, визнає вимоги позивачів /ас 72/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169,197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Згідно з приписами з п. 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 61 ЦПК України не підлягають. Згідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях Цивільного Кодексу України /далі ЦК України/,за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами статті 16 ЦК України» зазначив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. За матеріалами справи Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з питання спадкування і врегульовані нормами ЦК України. Зі змісту викладених у позові та визнаних сторонами обставин спору суд встановив, що 17 жовтня 2016 року у селі Новоолександрівка Краснопільського району Сумської області померла [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 17 від 18 жовтня 2016 року, місце державної реєстрації: виконком Мезенівської сільської ради Краснопільського району Сумської області/копія ас 28/. На час відкриття спадщини 17 жовтня 2016 року [PERSON] проживала самотньо за адресою реєстрації: с. Новоолександрівка Краснопільського району Сумської області /ас 29/. Померлій [PERSON] належать земельні ділянки площею 4,799 га, та 0,427га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Мезенівської сільської ради Краснопільського району Сумської області/копії ас 39-40/. До правовідносин, що виникли, необхідно застосувати норми ЦК України у редакції 2004 року, так як спадщина після смерті [PERSON] відкрилась після 01.01.2004. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( статті 1220, 1222, 1270 1270 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З наявних у матеріалах справи заяв від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на адресу нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини датою 17.01.2017 убачається, що останні виявили бажання прийняти спадщину за законом після смерті матері [PERSON], що померла 17.10.2016, секретар Мезенівської ради засвідчила справжність їх підпису, та здійснила відповідну реєстрацію /ас 41-45/. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 48609846 від 01.08.2017 після померлої 17 жовтня 2016 року [PERSON] спадкові справи не заводилися /ас 68-71/. Судом встановлено, що позивачі є спадкоємцями першої черги за законом /копії ас 8-17,30-38/, на час відкриття спадщини не проживали постійно із спадкодавцем, разом з тим, із заявою про прийняття спадщини у визначений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк позивачі до нотаріуса не звернулись. 21 липня 2017 року приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої спадкоємцям [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 17 жовтня 2016 року [PERSON] у звязку з пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини /ас. 46/. Відповідно до вимог частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Ураховуючи те, що в законодавстві не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи. Таким чином, наведене вище свідчить про те, що позивачі є спадкоємцями першої черги за законом і мали намір прийняти спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], що померла 17 жовтня 2016 року, і від неї як спадкоємці не відмовились. У теперішній час спір про спадкове майно відсутній і спадщина не визнана відумерлою. Належним відповідачем у даній справі є Мезенівська сільська рада Краснопільського району Сумської області, на території якої відкрилася спадщина та знаходиться наявне спадкове майно. Згідно з частиною третьою статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд уважає, що причини, на які посилаються позивачі, що завадили їм вчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, є поважними, а тому позов є обґрунтованим, і з метою поновлення порушених прав позивачів на спадщину після смерті [PERSON], що померла 17 жовтня 2016 року, підлягає задоволенню. Достатнім для подання позивачами заяв про прийняття спадщини суд вважає надання їм строку у два місяці.

Outcome: approved