Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку № 166 по вулиці Марії Ульянової в м. Миколаєві, в порядку спадкування за законом після її смерті батька - [PERSON], який помер 02 серпня 2001 року в м. Миколаєві. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що після смерті її батька відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини житлового будинку № 166 по вулиці Марії Ульянової в м. Миколаєві. Спадкодавець на випадок своєї смерті заповіту не залишив, спадкоємцем першої черги за законом є вона, як дочка померлого, яка спадщину прийняла, подавши протягом встановленого законом строку заяву про прийняття спадщини до П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори. 18 квітня 2016 року державний нотаріус П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивуючи тим, що позивачем не надано нотаріусу правовстановлюючого документу на спадкове майно, тому на підставі ст.ст. 47,49,68 Закону України Про нотаріат, нотаріус запропонувала позивачу звернутися до суду для вирішення питання щодо визнання за нею права власності у порядку спадкування на належну їй частку спадкового майна. Посилаючись на неможливість в позасудовому порядку оформити належну їй спадщину, позивач була змушена звернутися до суду із даним позовом. В судове засідання позивач не зявилася, проте надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх. Представник відповідача також не зявився у судове засідання, надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, з позовними вимогами ознайомлений, просив винести рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності надані суду письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 02.08.2001 року в м. Миколаєві помер батько позивачки [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.8). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому 1/3 частини житлового будинку № 166 по вулиці Марії Ульянової в м. Миколаєві, яка належала йому на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Жовтневою нотаріальною конторою 20.01.1961 р. № 1129. Із копії спадкової справи № 18/2002, заведеної П'ятою Миколаївською державною конторою, вбачається, що спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не залишив, і спадкомцями першої черги за законом є його діти: позивачка по даній справі [PERSON], яка спадщину прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини до П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори, та син [PERSON], який спадщину не прийняв, оскільки із заявою до нотаріальної контори не звертався, і на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем не проживав. Згідно ч.5 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до Закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до ч.2 ст.3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації. Із матеріалів справи вбачається, що 1/3 частина житлового будинку № 166 по вулиці Марії Ульянової в м. Миколаєві належала [PERSON] на підставі рішення народного суду Корабельного району м. Миколаєва від 20.01.1984 року (а.с.10-11). Інша частина будинку, а саме, 2/3 належала [PERSON], дружині останнього, на підставі рішення народного суду Корабельного району м. Миколаєва від 20.01.1984 року. Після смерті [PERSON], власником 2/3 частини зазначеного житлового будинку стала позивач [PERSON] Згідно довідки Миколаївського МБТІ № 2-483 від 28.04.2016 року [PERSON] належить 2/9 частини житлового будинку № 166 по вулиці Марії Ульянової в м. Миколаєві на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого П'ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою р. № 3716 від 29.11.1985 року, 4/9 частини на підставі договору дарування, посвідченого П'ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою р. № 261 від 13.02.1987 року (а.с.12-15) Згідно ст. ст. 1216, 1218 ГК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved