Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У листопаді 2014 року фізична особа-підприємець [PERSON] (Позивач, ФОП [PERSON].) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (Відповідача), третя особа: [PERSON] та збільшивши розмір своїх позовних вимог відповідно до заяви від 15.10.2015р. просив: - визнати дійсним Договір № 02/06/14 оренди автомобіля від 02.06.2014 року між ФОП [PERSON] та [PERSON]; - розірвати Договір № 02/06/14 оренди автомобіля від 02.06.2014 року між ФОП [PERSON] та [PERSON]; - зобов'язати [PERSON] повернути легковий автомобіль марки «Nissan» модель Sunny, 1,6, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], колір Чорний, тип легковий седан - В, свідоцтво з реєстрації ТЗ серії [NUMBER], виданого в ВРЕР-5 УДАІ України в м.Києві від 18.04.2013 року у чистому вигляді за Актом прийому-передачі, з підписанням двох сторін; - стягнути із [PERSON] на користь ФОП [PERSON] заборгованість за Договором оренди автомобіля у розмірі: 96 360,00 грн. - сума заборгованості по щотижневій орендній платі, 43 800,00 грн. - штрафні санкції за 438 днів прострочення, 1 014 189,00 грн. - пеня за втрату та не повернення автомобіля, 278 717,29 грн. - упущена вигода. В обґрунтування своїх вимог Позивач посилається на те, що 02.06.2014 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір 02/06/14 оренди автомобіля, згідно якого Позивач надав Відповідачу в платне користування легковий автомобіль марки «Nissan» модель Sunny, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], власником якого є [PERSON], що згідно довіреності уповноважив діяти Позивача перед третіми особами від свого імені. Термін дії оренди визначено на 36 місяців з оплатою на тиждень 1 540,00грн., що еквівалентно 192,74долари США на день укладення договору за курсом НБУ (1дол.США - 7,99грн.) або 80 300,00грн. на рік (еквівалентно на час укладення договору 10 050,06доларів США). Загальна орендна вартість автомобіля складає 240 900,00 грн., що еквівалентно на час укладення договору 30 150,18доларів США. Згідно акту приймання-передачі Позивач передав Відповідачу, а останній отримав автомобіль з документами та ключами. Однак з 04.08.2014 року Відповідач відмовився оплачувати оренду автомобіля та місцезнаходження останнього та автомобіля Позивачу невідомо, хоча він неодноразово звертався до Позивача з листами-претензіями, а також до правоохоронних органів. Більш того, Відповідач ухиляється від обов'язку нотаріального посвідчення договору оренди, хоча дана умова договором була передбачена. З урахуванням того, що саме між Позивачем та Відповідачем наявні цивільно-правові відносини Позивач просив визнати договір дійсним, а аз огляду на невиконання Відповідачем умов договору щодо оплати орендної плати, а також неповерненням автомобіля на вимогу орендодавця, просив його розірвати, зобов'язати Відповідача повернути автомобіль та стягнути з нього заборгованість по орендній платі, штрафні санкції, передбачені договором та упущену вигоду. В судове засідання представник Позивача не з'явився, проте подав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином причини неявки не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, однак звернувся з заявою про розгляд справи без його участі та надав письмові пояснення, в яких зазначив, що 01.07.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір щодо купівлі - продажу вищевказаного автомобіля. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] передав у повне користування та експлуатацію [PERSON] вказаний автомобіль. Таким чином фактично власником вказаного автомобіля є [PERSON] Відповідно до положень ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. З наявних у матеріалах справи документів судом встановлено, що 01.07.2009р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір, згідно з яким сторони у майбутньому домовились укласти договір купівлі-продажу автомобіля марки «Nissan, модель Sunny, 1,6, тип седан легковий, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) № VIN [NUMBER], колір чорний(а.с.66). Крім того, [PERSON] нотаріально посвідченою довіреністю від 02.07.2009р. уповноважив [PERSON], зокрема вчиняти правочини щодо експлуатації зазначеного транспортного засобу(а.с.68зворот). Крім того, у подальшому [PERSON] на ім'я [PERSON] видавались нотаріально посвідчені довіреності на право вчиняти дії щодо зазначеного транспортного засобу, в тому числі укладати правочини щодо транспортного засобу, від 09.06.2010р. та від 23.04.2013р.(а.с. 67, 68). Строки дії останньої довіреності до 23.04.2016р. 02.06.2014 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір 02/06/14 оренди автомобіля, згідно якого Позивач надав Відповідачу в платне користування легковий автомобіль марки «Nissan» модель Sunny, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] (а.с.5-7, 77-79). Умовами договору, зокрема передбачено строк оренди, оплату за оренду щотижневу, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін. Відповідно до акту прийому - передачі легкового автомобіля від 02.06.2014р., ФОП [PERSON] передав, а [PERSON] отримав автомобіль марки «Nissan Sunny» 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], у відмінному стані з документами, ключами, сигналізацією (а.с.7 зворот, 79зворот). Поряд з цим, як встановлено з матеріалів справи, Відповідач з 05.08.2014р. не здійснює плату за оренду автомобіля, на вимогу Позивача автомобіль для огляду не надає, у зв'язку з чим Позивачем направлялись листи-претензії там здійснені повідомлення до правоохоронних органів. Так, 08.08.2014 року Позивач ФОП [PERSON] склав та 12.08.2014р. направив на адресу Відповідача [PERSON], зазначену в Анкеті [PERSON] та в договорі оренди, письмову претензію про необхідність повернення автомобіля та сплати заборгованості за прострочення по орендній платі. Листи отримано за вказаною адресою 15.08.2014р. та 26.08.2014.(а.с.8, 84). Вказану претензію відповідач отримав, однак дій пов'язаних з її виконанням не вчинив, автомобіль не повернув та прострочену заборгованість не сплатив. У серпні 2014р. позивач [PERSON] звернувся до правоохоронних органів з заявою про те, що [PERSON] не повертає автомобіль, що підтверджується витягом з кримінального провадження №12014100020006690, правова кваліфікація за ч.1 ст.190КК України, орган, що здійснює досудове розслідування Дарницьке РУ ГУ МВС України в м.Києві (а.с.70зворот). з листів Дарницького РУ ГУ МВС України в м.Києві та прокуратури Дарницького району за жовтень-листопад 2014р. вбачається. Що в даному кримінальному провадженні правова кваліфікація вже зазначена за ч.2 ст.289КК України (а.с. 86,86зворот). Отже вказаними документами підтверджується, що Відповідач не повернув Позивачу автомобіль, про його місцезнаходження та технічний стан невідомо. Тобто Відповідач в супереч п. 4.1.9 Договору оренди, яким передбачено, що Орендар зобов'язаний надати автомобіль на перевірку на першу вимогу Орендодавця, неправомірно не надає автомобіль Позивачу. Також з листів Позивача направлених Відповідачу вбачається, що останній проігнорував вимогу Позивача і щодо явки до нотаріуса та нотаріального посвідчення договору оренди. Відповідно до ст. 798 ЦК України, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Відповідно до ст. 799 ЦК України, Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі ст. 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до копії повідомлення-прохання від [PERSON] адресованого [PERSON], вбачається прохання з'явитися останньому до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шкоди О.М., за адресою: [ADDRESS] для нотаріального посвідчення Договору № 02/06/14 оренди автомобіля (а.с.55). Вказане повідомлення-прохання, як вбачається зі зворотній повідомлень Укрпошти про вручення поштового відправлення було отримано за адресою Відповідача (а.с. 52-53), проте залишено останнім без уваги. Тобто Відповідач не виконав зобов'язання щодо нотаріального посвідчення договору оренди автомобіля. Згідно до п. 10.3 Договору, у випадку, якщо Орендар не виконав зобов'язання щодо нотаріального посвідчення договору оренди автомобіля протягом 5 днів з моменту підписання договору та навмисно ухиляється від нотаріального посвідчення у Орендодавця виникає право звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Враховуючи викладене, необхідно зазначити, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, Відповідач в свою чергу отримав в оренду автомобіль і на протязі деякого часу здійснював орендні платежі за користування ним, що само собою дає підстави вважати про визнання ним дійсності вказаного договору, в зв'язку з чим вимоги Позивача щодо визнання договору оренди дійсним, підлягають задоволенню. Відповідно до п. 4.1.6. Договору орендар зобов'язаний вчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату та страхові платежі (можливо) з розбивкою страхових платежів (траншів) - 4 рази на рік. Відповідно до п. 6.1., 6.2. Договору орендна плата оплачується один раз на тиждень авансовими платежами в розмірі 1 540,00 грн. на тиждень, що еквівалентно 192,74 дол. США за курсом комерційного банку. День оплати оренди - кожного понеділка до 12-00 годин кожного тижня, протягом 36 місяців. З копії розрахунку по оплаті [PERSON], наданого Позивачем, вбачається сплата орендних платежів Відповідачем [PERSON] здійснювалась щотижнево за період з 02.06.2014 року по 29.07.2014 року, після чого у вказаному розрахунку зазначено «Выплати прекращены, Аренда остановлена, Авто не предоставляет для осмотра 05.08.2014р. (а.с.83). Також міститься запис про те, що авто та [PERSON] в розшуку. Відповідно до п. 8.7. Договору у випадку прострочення орендної плати орендодавець має право нарахувати, а Орендар зобов'язується сплатити пеню у розмірі 100,00 грн. за кожен день прострочення. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Враховуючи викладене, та з огляду на те, що станом на 15.10.2015р. Відповідач вказаний орендований транспортний засіб Позивачу не повернув та орендні платежі не здійснює, в наслідок чого утворилася заборгованість по орендній платі. Так, Позивач розрахував заборгованість за період з 04.08.2014р. (день, з якого орендна плата не сплачувалась) по 15.10.2015р.(день, на який Позивач здійснив розрахунок заборгованості) на суму 96 360,00 грн. Вказана сума заборгованості розрахована Позивачем шляхом множення кількості тижнів прострочення (438 днів, що складає 62 тижні + 4 дні) на щотижневу суму оплати (1 540,00грн.), передбаченої договором. Крім того, згідно з п.8.7. Договору оренди у випадку прострочення орендної плати Орендодавець має право нарахувати, а Орендар зобов'язується сплатити пеню у розмірі 100,00грн. за кожен день прострочення. Сума штрафу за період з 04.08.2014 року по 15.10.2015 року Позивачем розрахована шляхом множення суми штрафу на кількість днів прострочення (100грн.*на438днів) та складає 43 800,00 грн. Таким чином,суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо вимог Позивача про стягнення з Відповідача 1 014 189,00 грн. пені за втрату та не повернення автомобіля, слід зазначити наступне. Відповідно до п.8.3. Договору, орендар несе повну матеріальну відповідальність за збереження орендованого автомобіля у випадку пошкодження чи втрати авто зобов'язаний відшкодувати завдану шкоду чи надати рівноцінний автомобіль на протязі 5 днів після його пошкодження чи втрати. Відповідно до п. 8.4. Договору, у випадку затримання відшкодування шкоди чи наданні рівноцінного авто в установлений строк, орендар сплачує пеню 1% від вартості завданих пошкоджень чи оціночної вартості авто за кожен день прострочення. Враховуючи те, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази того, що Відповідач не виконав вимогу Позивача від 08.08.2014р. про повернення автомобіля, Дніпровським РУ ГУ МВС України в м.Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за заявою [PERSON] №12014100020006690 від 09.08.2014р. за ч.2 ст.289КК України, а докази того, що автомобіль наявний у [PERSON] у справному стані відсутні, і Відповідач у судове засідання не з'явився, доказів зворотного не надав, суд приходить до висновку, що дана вимога підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, 12.08.2014р. Позивач направив Відповідачу два листи, а саме: «Лист-претензію» від 08.08.2014р., в якому вказав, що у зв'язку з неоплатою орендної плати, відсутністю автомобіля за місцем проживання Відповідача, ухилення його від нотаріального посвідчення договору, невиконання умов договору щодо страхування автомобіля, Орендодавцем прийнято рішення щодо розірвання договору оренди, а тому автомобіль необхідно повернути Орендодавцю(а.а.8, 84). При цьому, Позивачем надано дві копії Рекомендованих повідомлень Укрпошти про вручення поштового відправлення, згідно з якими листи отримано адресатом [PERSON] 15.08.20154р. та 26.08.2014р. Враховуючи те, що лист-претензію Відповідач отримував і 15.08.2014р. і 26.08.2014р., то відповідно обов'язок повернути завдану Позивачу шкоду за втрачений автомобіль виник згідно з положеннями п.8.3.Договору оренди через 5 днів з дня отримання останнього листа та неповернення автомобіля, що в даному випадку суд розцінює як втрату Відповідачем автомобіля (26.08.2014), тобто з 01.09.2014р. Таким чином, розрахунок пені за п.8.4 Договору оренди, здійснений Позивачем за яким пеня складає не 1 014 189,00грн. за період з 20.08.2014р. по 15.10.2015р. - 421день, є невірним. За розрахунком того, що згідно з п.1.3., 5.1 Договору оренди сторони визначили загальну орендну вартість авто - 240 900,00грн., а інша «оціночна вартість авто» у договорі відсутня, то суд приходить до висновку, що згідно з п.8.4 Договору оренди з Відповідача підлягає стягненню пеня на користь Позивача у розмірі 1% від 240 900,00грн. за кожен день прострочення за період з 01.09.2014р. по 15.10.2015р., що складає 415днів і відповідно суму - 999 735,00грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 278 717,29 грн. упущеної вигоди, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.10 ЦПК України). Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валютна може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - гроші у національній або в іноземній валюті чи їх еквівалент. Враховуючи викладене, слід зазначити, що Позивач в своїх обрахунках щодо розміру упущеної вигоди посилається на суттєве зростання курсу долара США до гривні, який являється в договорі оренди автомобіля лише еквівалентом до визначеної орендодавцем суми орендної плати та не є обов'язковим для здійснення оплати оренди автомобіля у вказаній іноземній валюті. Крім того, зазначення в п. 1.4. Договору «Розрахунок здійснюється в національній чи іноземній валюті за згодою сторін», дає суду підстави вважати, що сторони погодили проводити розрахунки по оплаті орендної плати в національній валюті, оскільки згідно наданої копії розрахунку (а.с.83), вбачається здійснення вказаної орендної плати саме в національній валюті - гривні, доказів щодо погодження між сторонами оплати орендної плати в іноземній валюті - доларах США, стороною Позивача надано не було. Також слід зазначити, що посилання позивача, щодо упущеної вигоди за період з 04.08.2014 року по 15.10.2015 року, є безпідставними, оскільки однією з позовних вимог Позивача є стягнення з відповідача 96 360,00 грн. заборгованості по щотижневій орендній платі (за період з 04.08.2014 року по 15.10.2015 року = 62 тижні х 1540,00 грн. (орендна плата ТЗ за 1 тиждень), що само собою виключає упущену вигоду. Крім того, вимоги позивача, щодо розірвання Договору № 02/06/14 оренди автомобіля від 02.06.2014 року укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] та зобов'язання [PERSON] повернути легковий автомобіль марки «Nissan Sunny» 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], ФОП [PERSON], підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно до копії Довіреності від 23.04.2013 року [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися легковим автомобілем марки «Nissan», модель Sunny, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] (а.с.67). Відповідно до Розділу 7 Договору, Договір оренди підлягаю достроковому розірванню за вимогою Орендодавця у випадку якщо орендар користується орендованим автомобілем не у відповідності до умов договору та цільового призначення автомобіля, якщо орендар більше ніж на один день затримує виплату орендної плати. Таким чином, позовна вимога підлягає задоволенню шляхом розірвання договору оренди, оскільки Відповідач не виконує вимогу щодо спати орендної плати. Щодо повернення автомобіля, то виходячи з того, що Відповідач до суду не з'явився доказів щодо стану автомобіля, його місцезнаходження не надав, то суд вважає, що вимога Позивача про зобов'язання Відповідача повернути автомобіль підлягає задоволенню. Нормами ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст. 58-59 ЦПК України. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається представник позивача, частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з Відповідача суму судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. При цьому на користь Позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплачена ним при зверненні до суду 580,62 грн., а в іншій частині судові витрати підлягають стягненню з Відповідача на користь держави з урахуванням максимальної ставки судового збору, яка діяла на час звернення Позивача з позовом до суду (на листопад 2014р). На підставі викладеного,

Outcome: partial