Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з червня 1999 року по червень 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом 3 групи з дитинства. В період шлюбу за спільні кошти нею та її колишнім чоловіком за інвестиційним договором № 144.12. від 28.02.2004 року було придбано спільне майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , котра була зареєстрована за [PERSON] 23.04.2008 року [PERSON] нібито для проведення ремонту квартири та придбання меблів й побутової техніки уклав з АКБСР «Укрсоцбанк» договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 380/1190/08-Пі, за умовами якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти з остаточним терміном повернення 22.04.2023 року. Після укладення договору [PERSON] упродовж декількох місяців 2008 року отримав в АТ «Укрсоцбанк» загалом 76 586,56 доларів США і в подальшому свій обов`язок по поверненню банку запозичених кредитних кошті не виконував. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] за її згодою передав в іпотеку АТ «Укрсоцбанк» за іпотечним договором № 04/1-249 від 23.04.2008 року квартиру [ADDRESS] , проте, разом із банком свідомо приховавши від неї ряд істотних обставин, які впливали на правильне усвідомлення нею як співвласником предмета іпотеки природи даного правочину, а також прав та обов`язків його сторін. В подальшому, сімейні відносини між нею та [PERSON] погіршилися, оскільки останній приблизно з кінця 2007 року проживав у незареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, з якою згодом створив нову сім`ю, внаслідок чого рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.05.2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.07.2010 року, шлюб між ними було розірвано. В позасудовому порядку ними не було вирішено питання про поділ майна, тому спір було вирішено в судовому порядку, зокрема, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.06.2013 року у справі № 2-214/2 в порядку поділу спільного майна подружжя за нею було визнано право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] , а за [PERSON] - право власності на 1/3 її частки. Речові права її на 2/3 частки квартири були зареєстровані в установленому порядку. Крім того, вказаним судовим рішенням було встановлено, що кошти, отримані за кредитним договором № 380/1190/08-Пі від 23.04.2008 року не були отримані та витрачені в інтересах сім`ї, тому останні є особистим грошовим зобов`язанням [PERSON] . Проте, в подальшому, АТ «Укрсоцбанк» із залученням колекторської фірми «Укрборг» розпочались активні юридичні та фактичні дії по зверненню стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , при цьому та обставина, що вона не є ні стороною, ні поручителем за зобов`язаннями [PERSON] банком до уваги не приймалось. Як наслідок, вона була вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів із позовом до АТ «Укрсоцбанк», [PERSON] про визнання іпотечного договору № 04/1-249 від 23.04.2008 року недійсним, в рамках розгляду якого Голосіївським районним судом м. Києва ухвалою від 20.08.2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 10.04.2019 року, було вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони АТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та будь-яким іншим особам до розгляду справи вчиняти будь-які дії майнового характеру стосовно квартири [ADDRESS] . Проте, незважаючи на наявну судову заборону, АТ «Укрсоцбанк» у протиправний спосіб провів державну реєстрацію речових прав на спірну квартиру за собою. Проте, вважає, що дії по державній реєстрації проведені з порушенням вимог законодавства, державним реєстратором не вчинено всіх дій, обов`язковість яких визначена законом, реєстрація здійснена за наявності існуючої заборони на такі дії, що призвело до порушення її права на житло, яке підлягає відновленню в судовому порядку. Тому, просила суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Світоч» Алієва Гусейн Азіз Огли про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на користь АТ «Укрсоцбанк», скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності запис про право власності 30365599 про реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру, житловою площею 96,9 м2, загальною площею 157,1 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що здійснений 15.02.2019 року державним реєстратором КП «Світоч» Алієвим Гусейн Азіз Огли, вирішити питання судових витрат у справі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 26.04.2019 року відкрито провадження у справі з розглядом в порядку загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання на 19.09.2019 року (а.с. 32-33). 19.09.2019 року підготовче засідання відкладено на 05.12.2019 року (а.с. 54-55). Ухвалою від 05.12.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд на 30.03.2020 року (а.с. 65). 30.03.2020 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 19.08.2020 року (а.с. 74). Ухвалою від 19.08.2020 року замінено відповідача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступником - АТ «Альфа-Банк» (а.с. 91-92). В судовому засіданні позивач та її представник - [PERSON] вимоги позову підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник АТ «Альфа-Банк» - Гуйван І.В. в судовому засіданні проти позову заперечив, вважаючи його надуманим та безпідставним, зазначивши про невірно обраний позивачем спосіб захисту, проте, відзив на позовну заяву не подав. Відповідач - державний реєстратор Алієв Гусейн Азіз Огли, котрий в установленому порядку у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову, просив розгляд справи проводити за його відсутності. Заслухавши учасників процесу, котрі з`явились за викликом суду та не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідачів, які не з`явились, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено та стверджується зібраними в справі доказами та не заперечується сторонами, що 23.04.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 380/1190/08-Пі, згідно до умов якого останній отримав у кредит грошові кошти в сумі 76 586,56 доларів США зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення боргу 22.04.2023 року (а.с. 11-14). В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором [PERSON] передав в іпотеку Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» належну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що було укладено іпотечний договір № 04/1-249 від 23.04.2008 року (а.с. 15-16). Пунктом 4.5. вказаного іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один з наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленою ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем і відповідним покупцем в порядку, встановленому ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати»; в інший спосіб, визначений законодавством України, або визначений домовленістю сторін. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.06.2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, ПАТ «Укрсоцбанк» про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: ПАТ «Укрсоцбанк», Орган опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про поділ спільного майна подружжя в порядку поділу за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 17-22). Як вбачається з матеріалів справи, була проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на 2/3 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 23). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.08.2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 10.04.2019 року, було вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони АТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та будь-яким іншим особам до розгляду справи вчиняти будь-які дії майнового характеру стосовно квартири [ADDRESS] (а.с. 24-27). Також встановлено, що на підставі рішення державного реєстратора КП «Світоч» Алієва Гусейн Азіз Огли про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.02.2019 року індексний номер 45604187, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 30365599 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк» (а.с. 28-29). Підставою виникнення права власності реєстратором вказано доказ направлення повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: б/н, видане 24.11.2018 року, видавник: ПАТ «Укрпошта»; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, серія та номер: б/н, виданий 25.09.2017 року, видавник: ПАТ «Укрсоцбанк»; договір про надання кредиту, серія та номер: 380/1190/08-Пі, виданий 03.04.2008 року, видавник: Сторони: АКБ СР «Укрсоцбанк»; іпотечний договір, серія на номер: 040/242, виданий 03.04.2008 року, видавник: АКБ СР «Укрсоцбанк». Також встановлено, що Акціонерне товариство «Альфа-Банк» є правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (а.с. 84-86). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до ч. ч. 1, 4, 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Системний аналіз положень ст. ст. 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. За змістом ст. 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Пунктом 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст. 27 Закону та Порядком. Відповідно до пункту 57 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Крім того, згідно п. 6 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Таким чином, наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеного в його рішеннях, зокрема, у постанові від 11.11.2014 року (справа № 21-357а14), а також позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 20.04.2016 року у справі К/800/10620/16. Як вбачається з матеріалів справи на майно - квартиру [ADDRESS] , ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.08.2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 10.04.2019 року, було вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони АТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та будь-яким іншим особам до розгляду справи вчиняти будь-які дії майнового характеру стосовно квартири, а також ухвалою, серія та номер 2-2922/2011, виданий 23.09.2011 року, видавник: Києво-Святошинський районний суд Київської області, суддя Волчко А.Я. накладено арешт на квартиру. Не зважаючи на встановлену заборону, державним реєстратором КП «Світоч» Алієвим Гусейн Азіз Огли було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк». Отже, судом встановлено, що державним реєстратором КП «Світоч» Алієвим Гусейн Азіз Огли під час прийняття оскаржуваного рішення не було перевірено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, оскільки державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» за наявності заборон на відчуження майна. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; суд приходить до висновку, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк» проведена всупереч норм чинного законодавства, а тому наявні підстави для часткового задоволення позову та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності 30365599 про реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру, житловою площею 96,9 м2, загальною площею 157,1 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що здійснений 15.02.2019 року державним реєстратором КП «Світоч» Алієвим Гусейн Азіз Огли. Банком не надано належних та допустимих доказів на спростування тверджень позивача. За змістом ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин та подачі позову, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Право або інтерес позивача, який вважає себе власником спірного нерухомого майна, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Такі висновки узгоджуються також з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.09.2018 року у справі №915/127/18 (провадження №12-184гс18). Тому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в іншій частині про визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Світоч» Алієва Гусейн Азіз Огли про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на користь АТ «Укрсоцбанк». За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з АТ «Альфа-Банк» підлягає стягненню 768,40 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, су приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial