Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в подальшому уточнивши позовні вимоги, в якій просить суд стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 16\~268,00 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що в період з 08.05.1991 року по 30.10.2019 року вона знаходилася у трудових відносинах з ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова». 30.10.2019 року вона була звільнена з підприємства згідно зі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію. На день звільнення їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 16\~268,00 грн., яку відповідач відмовляється виплачувати через відсутність коштів, тому вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Відповідно до ч. 4 ст.\~19\~ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Не погодившись з позовом, в порядку ст. 178 ЦПК України, представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, до змісту якого останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» перебувало та перебуває і зараз у тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірвання контрактів з Російською Федерацією, великі фінансові збитки. Сума заборгованості по заробітній платі наданий час на підприємстві складає понад 130,5 млн. грн., 201,7 млн. грн. з податками. У зв`язку з чим, підприємство не мало можливості сплатити своєчасно звільненому працівникові [PERSON] суми остаточного розрахунку. У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Статтею 263\~ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним\~\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем по справі з 08.05.1991 року по 30.10.2019 року, де працювала у різних відділах підприємства за професіями: штукатур, свиновод, та останній час, а саме з 07.11.2016 року по 30.10.2019 року працювала за професією сторож, що підтверджується копією трудової книжки. 30.10.2019 року позивача звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу № 13546к від 30.10.2019 року, про що є відповідний запис в трудовій книжці.\~\~\~\~ Згідно довідки Державного підприємства\~«Виробниче об`єднання\~Південний машинобудівний\~завод імені\~О.М.\~Макарова» за\~№ 356\~від 12.03.2020\~року заборгованість по заробітній платі позивача станом на 12.03.2020 року становить 22\~668,00 грн. У подальшому відповідачем було сплачено позивачу заборгованість по заробітній платі у розмірі 6\~400,00 грн., що не заперечувалося позивачем по справі. Таким чином, заборгованість по заробітній платі складає 16\~268,00 грн. з розрахунку: 22\~668,00 грн. (заборгованість) 6\~400,00 грн. (сплачено) = 16\~268,00 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України Про оплату праці заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.\~\~ У відповідності зі ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Оскільки відповідач не виплатив позивачу заробітну плату у встановлені законом строки, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Судові витрати по справі не підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦК України.

Outcome: approved