Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

У листопаді 2015 р. позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Новомиргородська державна нотаріальна контора, Головне управління юстиції у Кіровоградській області, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та державного акту на право приватної власності на землю. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач [PERSON] вказала, що вона 27 січня 1948 року одружилася з [PERSON] Перебуваючи у шлюбі вони за власні кошти придбали будинок з господарськими будівлями у [ADDRESS], а також отримали у спільну сумісну власність присадибну земельну ділянку для обслуговування зазначеного житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,68 гектари. Крім того, її чоловік [PERSON], отримав у приватну власність земельну ділянку (пай) розміром 4,76 гектари, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, також майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства КСП ім. Шевченка, реорганізованого у СТОВ ім. Шевченка с. Коробчине Новомиргородського району Кіровоградської області в розмірі 8055 гривень. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини вказаного житлового будинку, Ѕ частини присадибної ділянки, а також земельної ділянки площею 4,76 га на території Коробчинської сільської ради та майнового паю в розмірі 8055 гривень. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса позивач не зверталася, оскільки вважала, що зможе оформити спадкове майно у будь який час, оскільки вона проживала в даному будинку та використовувала присадибну земельну ділянку, тобто вступила в управління та володіння спадковим майном. Крім неї спадкоємцями першої черги за законом є їх спільні діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які із спадкодавцем на момент відкриття спадщини не проживали і протягом 6-ти місяців від дня відкриття спадщини до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталися. У вересні 2015 року для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка позивач надала нотаріусу Новомиргородської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області всі необхідні документи, але нотаріус відмовив їй у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на будь-яке майно через те, що спадщина оформлена на іншого спадкоємця - сина померлого [PERSON]. Таким чином, їй стало відомо, що син [PERSON] незаконно отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого [PERSON] Крім того, [PERSON] на підставі отриманого Свідоцтва про право на спадщину за законом незаконно виготовив на своє ім'я Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 4,76 га. Уточнивши позовні вимоги, позивач просить суд: визнати, що вона пропустила строк звернення до суду з поважних причин та просить визнати початок перебiгу строку позовної давності - 30 вересня 2015 року, тобто з дня винесення нотарiусом постанови про відмову у вчиненнi нотарiальних дій; скасувати Свiдоцтво про право на спадщину за законом серії [NUMBER], виданого 23 липня 2003 року державним нотарiусом Новомиргородської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1349 спадкоємцю [PERSON] на спадкове майно спадкодавця [PERSON], яке складається з земельної ділянки площею 4,76 гектари, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кiровоградської області та майнового паю члена колективного сiльськогосподарського підприємства КСП ім. Шевченка реорганiзованого в СТОВ ім. Шевченка с. Коробчине Новомиргородського району Кіровоградської областi в розмiрi 8055 гривень; визнати недiйсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 4,76 га, серії [NUMBER], виданий 30.01.2004 року Новомиргородською райдержадмiнiстрацiєю Кіровоградської областi на iм'я [PERSON]. [INFO] року позивач [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (актовий запис №5 від [INFO] року). Ухвалою суду від 22.11.2018 року залучено до участі у справі на стороні позивача правонаступників померлого позивача [PERSON] її дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були третіми особами на момент подачі позову до суду. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з викладених в позові підстав. Позивач [PERSON], повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, проте направив до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі; позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали та просили суд відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю, надавши заперечення (відзив) на позов. Крім того, сторона відповідача просила врахувати пропущення позивачем строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову в тому числі і за цієї підстави. Представник третьої особи Новомиргородської державної нотаріальної контори, повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, проте направив до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позов не визнає та заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи Головного управління юстиції у Кіровоградській області, повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, проте направив до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позов не визнає та заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, проте направив до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, при цьому просив ухвалити рішення на розсуд суду. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з позивачем [PERSON] раніше мала гарні відносини, але останні 3 роки вони не спілкувалися у зв'язку з цією справою. Вона мала довіреність, яку їй дала [PERSON] для того щоб вона зробила їй паспорт та для оформлення пільг. Після того як секретар сільської ради повідомила їй, що від [PERSON] є заява про відмову від спадщини, то на наступний день вона, її чоловік та [PERSON] поїхали до нотаріуса. [PERSON] мала з собою паспорт. [PERSON] сказала, що відмовляється від спадщини чоловіка, а саме: земельного паю 4,76 га та будинку. [PERSON] також зазначила щоб будинок був донькам із Черкас, щоб вони користувалися городом. Зайшли до нотаріуса і все оформили, наскільки пам'ятає, 23 травня 2003 року. Після смерті батька пройшло трохи більше 6 місяців, нотаріус все роз'яснив при оформленні документів. У спадковій справі вона ніде не розписувалася і доручення у неї відзивалося. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 2002 року працює на посаді секретаря Коробчинської с/р. З позивачем [PERSON] вона знайома як з односельчанкою, так само і з відповідачем. По даній справі до неї звернулася позивач з проханням зробити доручення на [PERSON] для того щоб вона оформила всі належні документи після смерті чоловіка позивача, а трохи пізніше про виготовлення заяви про відмову від спадщини після смерті чоловіка. [PERSON] звернулася сама особисто для надання доручення лише для оформлення спадкової справи. Доручення дійсне, воно не відкликалося, заяву про відмову від спадщини було складено після 6 місяців з дня смерті її чоловіка. Дана заява була складена в приміщенні сільської ради, дата реєстрації заяви ставилася в той період лише в журналі, на самій заяві ні. Перед складанням заяви вона роз'яснила [PERSON] всі права, повністю в заяві висловила волю людини, на заяві дата не проставлялась, а проставлялася у журналі і нотаріус реєстрував заяву тим числом яким до нього звернулися. Дата підписання заяви з датою реєстрації однакова. Дата звернення [PERSON] для оформлення заяви про відмову від спадщини зареєстрована 22 травня 2003 року за № 145 згідно журналу реєстрації нотаріальних дії Коробчинської сільської ради Новомиргородського району. [PERSON] підписувала заяву в її присутності. Заслухавши сторони, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позові за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 27 січня 1948 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження, актовий запис № 2, вчиненого Коробчинським сільЗАГС с. Коробчино Новомиргородського району. Перебуваючи у шлюбі вони придбали будинок з господарськими будівлями у [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку від 07 серпня 1967 року, а також отримали у спільну сумісну власність присадибну земельну ділянку для обслуговування зазначеного житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,68 гектари, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Коробчинською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області від 27 березня 1998 року. Крім того, [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку (пай) розміром 4,76 гектари, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, яка належала йому на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії [NUMBER] ([NUMBER]) виданого Новомиргородською райдержадміністрацією Кіровоградської області 07 червня 2002 року та зареєстрованого в Книзі за № 9230, а також майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства КСП ім. Шевченка реорганізованого в СТОВ ім. Шевченка с. Коробчине Новомиргородського району Кіровоградської області в розмірі 8055 гривень, що належав йому на підставі Свідоцтва на право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER], виданого 30 травня 2003 року Коробчинською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть, виданого Коробчинською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області, актовий запис № 26 від 16 вересня 2002 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини вказаного житлового будинку, Ѕ частини присадибної ділянки для обслуговування будинку, площею 0,68 га, а також земельної ділянки площею 4,76 га на території Коробчинської сільської ради та майнового паю в розмірі 8055 гривень. За життя [PERSON] заповіт від його не посвідчувався. 07 квітня 2003 року [PERSON] надала доручення [PERSON] (дружині відповідача), яким уповноважила бути її представником у Новомиргородській державній нотаріальній конторі з питань оформлення спадкових прав після смерті чоловіка [PERSON] Вказане доручення було видано на три роки та посвідчено секретарем Коробчинської сільської ради Новомиргородського району, зареєстровано в реєстрі за № 145 (т.1 а.с.229). Згідно довідок Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області № 446 від 16.10.2015 року, №885 від 22.05.2003 року (т.1 а.с.7, 168) [PERSON] після смерті свого чоловіка продовжувала проживати у домоволодінні по [ADDRESS] Із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса [PERSON] не зверталася. У судовому засіданні встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом є спільні з [PERSON] та померлим [PERSON] діти - правонаступники позивача по справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON], які із спадкодавцем на момент відкриття спадщини не проживали і протягом 6-ти місяців від дня відкриття спадщини до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталися. У вересні 2015 року [PERSON] нотаріусом Новомиргородської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на будь-яке майно через те, що спадщина видана на іншого спадкоємця - сина померлого [PERSON]. Як вбачається з спадкової справи до майна померлого [PERSON] за № 282\\03 23 липня 2003 року за вх. № 392 до Новомиргородської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON], а саме: земельної ділянки та майнового паю, які належали померлому, зазначивши у заяві, що крім нього інших спадкоємців після смерті його батька немає. До вказаної заяви [PERSON] додав оригінал державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] та свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП серії [NUMBER], які належали за час життя його батькові [PERSON] В цей же день, 23 липня 2003 року державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом відповідно до якого спадкоємцем майна [PERSON], що помер [INFO] року, є син [PERSON]. Спадкове майно складається з земельної ділянки площею 4,76 га та майнового паю вартістю 8055 грн., що належали спадкодавцю (т.1 а.с.171). Згідно заяви [PERSON] від 23 липня 2003 року за вх. № 241, справжність підпису в якій посвідчена секретарем Коробчинської сільської ради, позивач зазначила про те, що спадщину у встановлені законом строки не прийняла, претензій до того, щоб свідоцтво про право на спадщину було видано на ім'я сина спадкодавця [PERSON] не має (т.1 а.с.173). Відповідно до ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. За цивільним законодавством УРСР коло прав та обов'язків спадкодавця визначалося на час відкриття спадщини, яким згідно зі ст.525 ЦК УРСР визнавався день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно з положеннями ст.ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. У ст.553 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року у справі № 6-167цс12. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спадкоємцями померлого [PERSON], які прийняли спадщину, є його дружина - [PERSON] та син - [PERSON] Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропущенням строку позовної давності для пред'явлення позову до суду. Відповідно до ст.71 ЦК УРСР, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно з ч.1 ст.76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. З матеріалів спадкової справи, завірена фотокопія якої знаходяться в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] у заяві до нотаріальної контори від 23 липня 2003 року вх. № 241 зазначала, що не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я сина спадкодавця - [PERSON] (т.1 а.с.173). Справжність підпису [PERSON] на вказаній заяві було засвідчено секретарем Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області [PERSON], заява зареєстрована в реєстрі за № 145 та не спростована в процесі розгляду даної справи. Враховуючи зазначене, [PERSON] могла та повинна була дізнатись про порушення її права на спадщину ще у липні 2003 року. Так, згідно п.2 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно із п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом ст.ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які мають повноваження звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалась або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 червня 2015 року у справі №6-267цс15 зазначено, що для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналась або повинна була дізнатись про це порушення) моменти. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Аналогічна позиція міститься й у постановах Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року (справа № 6-2407цс15) та від 14 вересня 2016 року (справа № 6-2165цс15). Під час розгляду справи представник відповідача [PERSON] подав до суду заперечення та просив застосувати строки позовної давності як підставу для відмови у позові, що також підтримав сам відповідач [PERSON] Суд враховує, що [PERSON] об'єктивно знала про стан своїх майнових і немайнових прав, а факт того, що вона не знала і не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, позивачі та їх представник не довели, оскільки безпосередньо [PERSON] ще 23 липня 2003 року підписала заяву про відмову від спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] (т.1 а.с.173), при цьому у судовому засіданні не встановлено об'єктивних даних, які б свідчили, що [PERSON] на час відкриття спадщини або на момент подачі заяви про відмову від спадщини була недієздатною чи обмежено дієздатною. Оскільки сторона позивача не надала суду доказів поважності пропуску строку позовної давності для пред'явлення позову до суду, будь-яких належних доказів чинення перешкод для звернення з позовом до суду, то суд вважає, що у зв'язку з закінченням строку позовної давності у задоволенні всіх позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв'язку з відмовою у позові судові витрати стороні позивача не відшкодовуються.

Outcome: dismissed