Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 27.08.2013 року між сторонами було укладено договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 16000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконував належним чином і станом на 30.06.2014 року у нього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 24164,59 грн. А тому, позивач просив суд стягнути з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначену суму заборгованості та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 13 листопада 2014 року залучено до участі в справі [PERSON] та [PERSON] як правонаступників померлого [PERSON] У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася. У поданій до суду письмовій заяві просила справу слухати без участі представника ПАТ КБ «ПриватБанк», вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник позивача [PERSON] також надіслала до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій остаточно просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 27.08.2013 року у розмірі 24164,59 грн. та судові витрати по справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися. З актів комунального підприємства «Житлосервіс» від 04 лютого 2015 року, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що повістки про виклик до суду відповідачам вручити не виявилось можливим, оскільки останні за місцем реєстрації фактично не проживають. Відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України фізичній особі, що не має статусу підприємця, судова повістка надсилається за адресою її місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Оскільки судові повістки [PERSON] та [PERSON] вручені належним чином, у відповідності до положень ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, суд за згодою представника позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, оскільки розгляд справи здійснюється судом у відсутності осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1050 цього ж Кодексу, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 27 серпня 2013 року [PERSON] отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 16000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір між сторонами був укладений у виді заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг та тарифів (а.с. 8-35). Внаслідок невиконання позичальником своїх зобов'язань утворилась заборгованість, розмір якої станом на 30 червня 2014 року становив 24164 грн. 59 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості, наявним у матеріалах справи (а.с. 6-7). З актового запису про смерть № 84 від 11 квітня 2014 року убачається, що боржник [PERSON] помер [INFO] (а.с. 55). Згідно довідок № 2182/01-16 від 14 жовтня 2014 року та № 11/01-16 від 12 січня 2015 року, а також інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №№ 38616827, 39331055, наданих Ізяславською державною нотаріальною конторою, встановлено, що спадкової справи після смерті [PERSON] не заводилось (а.с. 64, 65, 124, 125). Однак, з довідки Комунального підприємства «Житлосервіс» Ізяславської міської ради Хмельницької області від 27 жовтня 2014 року № 949 вбачається, що [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований у [ADDRESS] разом із [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 67). З актового запису про укладення шлюбу № 7 від 22 травня 1983 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, проте згідно рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30 листопада 2012 року шлюб між ними розірвано (а.с. 70). Як вбачається з актових записів про народження № 62 від 24 березня 1984 року та № 74 від 20 березня 1986 року, [PERSON] і [PERSON] є синами [PERSON] (а.с. 71, 72). Таким чином, у відповідності до положень ст. 1261 ЦК України останні є спадкоємцями першої черги [PERSON] Як передбачено ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи, що [PERSON] і [PERSON] постійно проживали разом із [PERSON] на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявили про відмову від неї, вони вважаються такими, що прийняли спадщину. У зв'язку з цим, ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 листопада 2014 року [PERSON] та [PERSON] залучено до участі у справі у якості правонаступників померлого [PERSON] (а.с. 73). У відповідності до положень ст.ст. 1217, 1218, 1220, 1268, 1281 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] порушив умови вищезазначеного кредитного договору. Оскільки [PERSON] та [PERSON] є його спадкоємцями, то до них перейшли права і обов'язки померлого по поверненню боргу за кредитом. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» був пред'явлений до [PERSON] (боржника за кредитним договором) у липні 2014 року, останній помер у квітні того ж року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що встановлений ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України строк для пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців не сплинув. Однак, в силу ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з приводу вирішення спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті позичальника за наявності спадкоємців, викладених в п. 32 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, суди мають враховувати, що зурахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. За таких обставин, не можна визнати обґрунтованими вимоги позивача про стягнення із спадкоємців боржника заборгованості за вказаним кредитним договором, визначеної станом на 30 червня 2014 року в сумі 24164 грн. 59 коп. Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на [INFO] (на день смерті боржника) [PERSON] мав заборгованість за кредитним договором у сумі 21266 грн. (а.с. 148). Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За клопотанням представника позивача з метою виявлення спадкового майна судом було здійснено ряд запитів. У відповідності до наданих Реєстраційною службою Ізяславського районного управління юстиції Хмельницької області інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №№ 30106604, 30122314 від 27 листопада 2014 року, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №№ 30106953, 30122986 від 27 листопада 2014 року, довідки Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Шепетівка, м. Нетішин, Ізяславського, Полонського, Славутського, Шепетівського районів при УДАІ УМВС України в Хмельницькій області від 05 грудня 2014 року № 1146, довідки Відділу Держземагентства в Ізяславському районі Хмельницької області від 19 грудня 2014 року № 01-14/2795, довідки Комунального підприємства «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації» від 22 грудня 2014 року № 304 за [PERSON] будь-яке рухоме та нерухоме майно не значиться (а.с. 83-87, 97, 100). Крім того, [PERSON] в АТ «УкрСиббанк», АТ «Брокбізнесбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «Укрексімбанк» будь-яких рахунків не має, що підтверджується відомостями, наданими вищевказаними банківськими установами на запити суду (а.с. 128, 130, 132, 156). Водночас, як вбачається з відомостей, наданих ТВБВ № 10022/088 філії - Хмельницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» 09 січня 2015 року за № 4, у відділенні є відкриті рахунки на ім'я [PERSON]: [NUMBER], [NUMBER], на яких наявні грошові кошти на загальну суму 11,74 грн. (а.с. 127\-). А тому, з урахуванням наявного спадкового майна та його складу і вартості, прийняття відповідачами спадщини у встановленому законом порядку, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню і з [PERSON] та [PERSON] на корить ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 27 серпня 2013 року у сумі 11 грн. 74 коп. у межах вартості майна, одержаного ними у спадщину. У решті позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити. Ухвалюючи рішення про відмову в позові в цій частині, суд виходить з того, що позивачем не було надано доказів на підтвердження наявності майна, яке було прийнято відповідачами у спадщину після смерті батька, в більшому розмірі та його співмірності з розміром заборгованості перед банком. У відповідності до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по 00 грн. 06 коп. з кожного. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 525, 526, 625, 1048-1050, 1054, 1217, 1218, 1220, 1268, 1270, 1281, 1282, 1297 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial