Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до суду із первісним позовом до [PERSON], [PERSON]; третя особа: Княжицька сільська рада Броварського району Київської області, про встановлення факту, що має юридичне значення; визнання права власності на частину земельної ділянки у спільному майні подружжя та виключення частини майна із складу спадкового майна. У січні 2018 року [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON]; третя особа Княжицька сільська рада Броварського району Київської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку набуття права власності на садибу. Ухвалою суду від 12.03.2018р. зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду. Ухвалою від 26.04.2018р. за клопотанням обох сторін залучено співвідповідачем за обома позовами [PERSON]. Третя особа Княжицька сільська рада подала заяву про розгляд справи у відсутності представника, письмових пояснень щодо позовів не подала. У судовому засіданні 31 січня 2019 року позивач за первісним позовом [PERSON] від позову відмовилася, просила закрити провадження. Ухвалою від 31.01.2019р. суд прийняв відмову позивача від позову і закрив провадження у справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення; визнання права власності на частину земельної ділянки у спільному майні подружжя та виключення частини майна із складу спадкового майна. Після закриття провадження за первісним позовом, в даній справі предметом розгляду є позов (заявлений як зустрічний) [PERSON] до [PERSON], [PERSON]. В даному позові позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0527 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221284001:01:024:0040, що розташована по вулиці Лагунової Марії, № 62 в селі Княжичі Броварського району Київської області, - в порядку набуття права власності на обєкт нерухомого майна згідно із Договором купівлі-продажу від 26.09.2007р., посвідченим приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], реєстровий номер № 10222. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] визнала, проти його задоволення не заперечувала. Відповідач [PERSON] відзиву не надав, своєї позиції щодо даного позову у будь-який інший спосіб не висловив. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов, просила його задовольнити на підставі поданих доказів. Представник відповідача [PERSON] позов визнав. З наданих доказів суд встановив такі обставини і відповідні ним правовідносини: 26 травня 2006 року зареєстровано шлюб між [PERSON],ю Миколаївною і [PERSON] (згідно свідоцтву про шлюб серії І-БК № 027562, актовий запис за № 327). 24 жовтня 2012 року розірвано шлюб між [PERSON],ю Миколаївною і [PERSON] (свідоцтво про розірвання шлюбу від 24.10.2012р., актовий запис за № 136). [PERSON] довідки Княжицької сільської ради від 14.11.2017р. № 1117 [PERSON] проживала разом з [PERSON] з 2003 по 2010рік за адресою с. Княжичі, вул. Марії Лагунової, 62/1. 17.05.2004 року за реєстровим № 3906 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу [PERSON] посвідчено Договір купівлі-продажу квартири, загальною площею 54,2 кв.м, житловою площею 37,2 кв.м. До квартири примикають господарські споруди: сарай-прибудова, погріб, вбиральня, сарай, гараж, огорожа, що розташовані за адресою: [ADDRESS]; покупець за даним договором [PERSON]. 17.05.2004 року за реєстровим № 3910 посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0530 га, за адресою: с. Княжичі, вул. Лагунової, 62, Броварського району Київської області з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель; покупець за даним договором [PERSON]. Дана земельна ділянка належала на праві власності продавцю [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю,виданого на підставі рішення Княжицької сільської ради від 18.09.1997р. За договором купівлі-продажу від 26 вересня 2007 року [PERSON] продав [PERSON] квартиру з господарськими спорудами: сарай-прибудова, погріб, вбиральня, сарай, гараж, огорожа, що розташовані за адресою: [ADDRESS]; договір посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 10222. [PERSON] витягу про державну реєстрацію - зареєстроване право власності [PERSON] на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2007р. [PERSON] запису у паспорті та свідоцтву про шлюб [PERSON] 3.06.2011р. зареєструвала шлюб з [PERSON]; прізвище дружини у шлюбі [PERSON]; актовий запис № 14 від 3.06.2011р. Рішенням Броварського\~міськрайонного суду\~Київської області\~від 28.09.2017р.\~задоволено позов\~[PERSON],\~скасовано державну\~реєстрацію права\~власності на\~імя [PERSON] на квартиру\~№ 1\~за адресою:\~Київська область,\~Броварський район,\~село Княжичі,\~вулиця Лагунової,\~62,\~здійснену 24\~листопада 2014\~року за\~№ 7887273,\~реєстраційною службою\~Броварського міськрайонного\~управління юстиції\~Київської області\~на підставі\~договору купівлі-продажу\~квартири серія\~та номер\~8029\~від 17\~травня 2004\~року. Відповідно до ч.4. ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності вказана квартира, набута нею за договором купівлі - продажу від 26.09.2007р. [PERSON] помер 23.05.2017 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 397562, видане Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 23 травня 2017 року, актовий запис № 457. [PERSON] 15.09.2017р. подав заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] На даний час свідоцтво про право на спадщину за законом , в тому числі на дане майно - земельну ділянку [PERSON] не видане. Встановлено, і дана обставина визнана відповідачем [PERSON]. не оспорена другим відповідачем [PERSON], що протягом всього часу після відчуження [PERSON] квартири покупцю [PERSON] в 2007 році, даною квартирою (яка уявляє собою частину житлового будинку садибного типу) і відповідно земельною ділянкою з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будинку та господарських споруд, на якій ця квартира (частина будинку) і господарські споруди розташовані , - постійно користується позивач [PERSON]. вона ж власник квартири. З технічного паспорту на квартиру, схематичного плану земельної ділянки, плану забудови ділянки видно, що квартира є частиною будинку типу приватної садиби, розташована на земельній ділянці по вул. Лагунової , 62. Не встановлено факту відчуження вказаної земельної ділянки, набутої [PERSON] за договором купівлі-продажу від 17.05.2004р., її власником [PERSON] при житті, так і його спадкоємцем після смерті спадкодавця. При укладенні договору купівлі-продажу квартири між [PERSON] і покупцем [PERSON] ([PERSON]( Я.М. в 2007 році між ними не був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки. Суд погоджується з названою позивачем причиною неукладення такого договору, а саме, у звязку з необхідністю присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру відповідно до вимог чинного законодавства і необхідністю додаткового часу для виготовлення всіх необхідних документів на вказану земельну ділянку; а після їх виготовлення [PERSON] захворів (згідно наданої довідки про причину смерті - повторний інсульт), а потім в травні 2017 року [PERSON] помер. [PERSON] технічного паспорту, виготовленого 08.11.2018р. за зверненням позивача, на належний їй на праві власності обєкт нерухомого майна та згідно довідки № 11 від 08.11.2018р. про показники обєкта нерухомого майна - обєкт будівництва за адресою: [ADDRESS], відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, відноситься до класу «Будівлі житлові», «Будинки одноквартирні» - код 1110, який включає відокремлені житлові будинки садибного типу (міські, позаміські, сільські), вілли, дачі, будинки для персоналу лісового господарства, літні будинки для тимчасового проживання, садові будинки тощо, спарені або зблоковані будинки з окремими квартирами, що мають свій власний вхід з вулиці. Обєкт будівництва відноситься до класу «Будинки садибного типу» - код 1110.3. [PERSON] із Публічною кадастровою картою України земельна ділянка, на якій розташований належний на праві власності [PERSON] обєкт нерухомості, має площу 0,0527 га, цільове призначення для індивідуального житлового будівництва, кадастровий номер 3221284001:01:024:0040. Стаття 381 ЦК України передбачає, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. [PERSON] із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що до належного [PERSON] обєкта нерухомості примикають господарські споруди: сарай-прибудова, погріб, вбиральня, сарай, гараж, огорожі, розташовані на земельній ділянці площею 0,0527 га за тією ж адресою. У договорі купівлі-продажу від 26.09.2007 року немає застережень щодо земельної ділянки, на якій розташований обєкт нерухомості, разом з тим , враховуючи предмет купівлі-продажу, можна погодитись з тим, що за даним договором позивачка набула собі у власність садибу. Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, таким чином, так як [PERSON] є власником житлового будинку, то згідно із ст. 120 Земельного кодексу України, це надає їй право стати власником земельної ділянки на якій розташовано житловий будинок з господарським спорудами: погріб, гараж, сарай, сарай-прибудова, гараж, вбиральня, огорожа за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом. Стаття 120 Земельного кодексу України, стаття 377 Цивільного кодексу України регулюють перехід права власності на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду. У зазначених статтях 120 і 377 встановлено, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти. За правилами статті 392 ЦК власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на обєкт нерухомості, зведений на даній земельній ділянці. Отже, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120\~ЗК України у поєднанні з нормою статті 125\~ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. У постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс14 Верховний Суд України зазначає, що за змістом статті 377\~ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Дана позиція підтверджується постановою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 149/2718/15-ц: зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правових підстав переходу прав на земельну ділянку перебуває у прямій залежності від переходу права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120\~ЗК України (2002 року), яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу обєкта нерухомості, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Таким чином, до позивача, яка набула у власність за оплатним договором (купівлі-продажу) обєкт нерухомого майна: квартиру (яка є частиною житлового будинку садибного типу) з надвірними спорудами і будівлями, що становлять садибу, перейшло і право власності на земельну ділянку з відповідним цільовим призначенням (для будівництва і обслуговування будинку і господарських будівель та споруд) , на якій розташовані обєкти нерухомості. На тих самих умовах, на яких ця земельна ділянка належала продавцю, тобто на праві власності. Оскільки договором купівлі-продажу квартири не було передбачено інших умов, то позивач набуває право власності на земельну ділянку цілу, враховуючи її цільове призначення та розмір. Визнання за позивачем права власності на земельну ділянку з даних підстав, і враховуючи час, з якого вважається набутим позивачем право власності на земельну ділянку, то слід виходити з того, що дана земельна ділянка не увійшла до спадкового майна, і тому даним рішенням і визнанням за позивачем права власності не порушуються спадкові права спадкоємця відчужувача майна. Позов підлягає задоволенню. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не порушено, тому суд не вирішує питання про розподіл та відшкодування судових витрат, понесених позивачем.

Outcome: approved