Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, вказавши, що 01 грудня 2017 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №СК-41/143/17/61/06СЗ про надання останньому строкового кредиту в сумі 4000 грн. строком до 01 грудня 2018 року зі сплатою за користування кредитом процентів в порядку, визначеному договором. Сторони домовились, що погашення кредиту та відсотків за користування ним здійснюватиметься відповідно до графіку платежів по кредиту, який є невід`ємною частиною договору, а також згідно із умовами додаткового договору про транш №1, укладеного 01 грудня 2017 року. Проте всупереч вказаному відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, не сплачуючи передбачених договорами коштів, у зв`язку з чим станом на 07 червня 2019 року за ним рахується заборгованість у розмірі 3515 грн. 16 коп., в тому числі: 2517,03 грн. - заборгованість по сплаті процентів за період з 24 липня 2018 року по 07 червня 2019 року; 587,68 грн. - інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 02 грудня 2017 року по 30 квітня 2019 року; 181,48 грн. - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 02 грудня 2017 року по 07 червня 2019 року; 197,97 грн. - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентах за період з 02 грудня 2017 року по 07 червня 2019 року, тому позивач просить стягнути їх з відповідача на його користь. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 31,00 грн. витрачених ним коштів на листування та понесені витрати по сплаті судового збору. Згідно з ухвалою судді від 11 липня 2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги та не заперечуючи щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином та викликався в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки він суд не повідомив. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що 01 грудня 2017 року між Кредитною спілкою «СуперКредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №СК-41/143/17/61/06СЗ, згідно з яким спілка надала відповідачу споживчий кредит в розмірі 4000 грн. строком до 01 грудня 2018 року. Того ж дня між сторонами було укладено додатковий договір про транш №1, у якому було погоджено графік платежів по кредиту та процентах. 01 грудня 2017 року від відповідача надійшла заява про повернення добровільного додаткового пайового внеску в сумі 4000,00 грн., після чого позивач повернув йому такий добровільний додатковий пайовий внесок, а останній його отримав, що підтверджується видатковим касовим ордером №139/43 від 01 грудня 2017 року. Вирішуючи обґрунтованість позовних вимог, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до п.п. 10 п. 2.4 кредитного договору відповідач зобов`язався сплачувати нараховані проценти і повертати передбачену графіком частину кредиту щомісяця не пізніше першого числа кожного місяця, вказаного в додатковому договорі про транш, а також сумами, не меншими, ніж вказані в п.3 додаткового договору №1. Відповідно до п. 3.2 кредитного договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок суми кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Відповідно до п. 3.3 кредитного договору змінювана процентна ставка складає 72 проценти річних. Відповідно до п. 3.5. кредитного договору позивач має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати змінювану процентну ставку не частіше ніж один раз на місяць. Відповідно до п. 3.7. кредитного договору прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статі 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частинами 1 та 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцеві в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як встановлено судом, позивач виконав умови кредитного договору, перерахувавши обумовлену договором суму коштів відповідачу [PERSON] згідно його заяви на перерахування коштів в сумі 4000,00 грн. Разом із цим, відповідачем [PERSON] було порушено п.3 умов додаткового договору №1 щодо зобов`язання проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту вчасно кожного місяця, а також сумами, не меншими, ніж вказані в графіку платежів, внаслідок чого станом на 07 червня 2019 року за ним рахується заборгованість по сплаті процентів за період з 24 липня 2018 року по 07 червня 2019 року у розмірі 2517,03 грн. Наведений розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком нарахування процентів та штрафних санкцій по кредитному договору. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості по сплаті процентів за період з 24 липня 2018 року по 07 червня 2019 року у розмірі 2517,03 грн. є обґрунтованими, оскільки підтверджені належними доказами, а тому наявні підстави для стягнення вказаної суми заборгованості з відповідача на користь позивача. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за вказаний позивачем період часу, суд виходив також із наступного. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи зазначене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі №6-2129цс16. Із урахуванням наведеного, встановивши, що відповідачем [PERSON] прострочено виконання грошового зобов`язання перед позивачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту та по процентах. Відповідно до наданого позивачем розрахунку такі витрати становлять: - інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 02 грудня 2017 року по 30 квітня 2019 року - 587,68 грн.; - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 02 грудня 2017 року по 07 червня 2019 року - 181,48 грн.; - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентах за період з 02 грудня 2017 року по 07 червня 2019 року - 197,97 грн. При цьому судом приймається до уваги те, що сумнівів у розрахунку наданого позивачем боргу немає, а жодних належних та допустимих доказів, які б вказували, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, стороною відповідача не надано. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь КС «СуперКредит» заборгованості за кредитним договором кредитної лінії № СК41/413/17/61/06СЗ від 01 грудня 2017 року. Є обґрунтованими також і вимоги позивача про стягнення з відповідача витрачених ним коштів на листування у розмірі 31,00 грн., оскільки такі витрати є документально підтвердженими та в силу ст. 140 ЦПК підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved