Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати її колишнього чоловіка [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач [PERSON] вказує на те, що спірний житловий будинок належить їй на праві особистої власності, відповідач зареєстрований в ньому на постійне місце проживання, однак фактично там не проживає більше семи років, обрав інше постійне місце проживання в [ADDRESS] Усі витрати по утриманню будинку вона несе самостійно, добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає, тому як власник будинку вона просить захистити її права та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Враховуючи згоду позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відповідності до вимог ст..224 ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю з підстав вище вказаних, додатково пояснила, що спірний житловий будинок по [ADDRESS] належав її батькам, а згодом був подарований їй. Відповідач на той час був її чоловіком, тому батько дав згоду на реєстрацію постійного місця проживання відповідача за цією адресою, однак після розірвання шлюбу у 2008 році відповідач залишив помешкання. На даний час виникла необхідність у поданні відомостей на отримання субсидії при оплаті комунальних платежів, відповідач не проживає в будинку, не користується комунальними послугами, не несе витрат на утримання будинку, і в той же час не знімається з реєстрації, що відповідно створює для позивача перешкоди у реалізації права на одержання державної допомоги у виді субсидії. Позивачка просить позов задовольнити, а також стягнути з відповідача судові витрати, які полягають у сплаченому нею при зверненні до суду судовому зборі. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, який підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, рішенням Ковельського міськрайонного суду від 08.07.2008 року шлюб розірвано. Житловий будинок по [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві особистої власності згідно нотаріально засвідченого договору дарування від 25.09.2007 року. Згідно копії будинкової книги відповідач [PERSON] починаючи з 03 грудня 1993 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] на постійне місце проживання. За змістом ст..3 СК України відповідач до 08.07.2008 року був членом сім'ї власника житла, в якому він зареєстрований. На час звернення до суду відповідач є колишнім членом сім'ї власника житла. Позивач, як власник житла, ставить питання про захист своїх прав та визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинком. Частинами 1,4 ст.156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо під час їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини 2,3 ст.64 ЖК України до членів сім'ї належать дружина, їхні діти та батьки. Відповідно до ст..405 ЦК України члени сім'ї власника житла , які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла (колишній член сім'ї) втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що вникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В судовому засіданні позивач доводить, що відповідач не проживає у будинку з часу розірвання шлюбу, тобто понад сім років. Аналізуючи досліджені докази у справі, суд приходить до висновку про відсутність відповідача за місцем свого постійного проживання в [ADDRESS] понад рік без поважних причин, що дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування цим житлом. Відповідно до ст..88 ЦПК України судові витрати по справі, які полягають у сплаченому позивачем при зверненні до суду судовому зборі в розмірі 487,20 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved