Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

У листопаді 2013 року до суду з указаним вище позовом звернувся [PERSON] та просив усунути перешкоди у здійсненні права приватної власності, посилаючись на те, що він є власником 3/5 частки домоволодіння [ADDRESS] За вказаною адресою він зареєстрований з 11 грудня 1981 року по сьогоднішній день, про що свідчать записи в домовій книзі та паспорті. В зв'язку з тяжким станом здоров'я з 2008 року переїхав проживати до дружини [PERSON] в с.Червона Знам'янка Кременчуцького району Полтавської області. В цей час за усною домовленістю дозволив проживати у будинку [PERSON] до 2011 року. Гроші за проживання останній сплачував дружині. Однак з 2011 року в його житлі протиправно знаходиться відповідач. Просить усунути перешкоди в користуванні права власності шляхом примусового виселення [PERSON] з житлового приміщення що становить 3/5 частин домоволодіння по [ADDRESS] Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у ході судового засідання зустрічний позов [PERSON] підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] просив відмовити у позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення зустрічного позову. Вважав його безпідставним. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні. Представник відповідача виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради у судове засідання не прибув, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом установлено, що заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 березня 2007 року за [PERSON] визнано право власності на 3/5 частин домоволодіння по [ADDRESS] На підставі цього рішення 23 квітня 2007 року [PERSON] зареєстрував право власності на вказане домоволодіння. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 19 березня 2014 року заочне рішення суду скасовано, в задоволенні позову [PERSON] про визнання за ним права власності на 3/5 частин вищевказаного домоволодіння за набувальною давністю відмовлено. Крім цього, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про визнання за ним права власності на 3/5 частин вказаного домоволодіння. Звертаючись до суду з зустрічним позовом про усунення перешкод у здійсненні права приватної власності, виселення відповідача зі спірної частки нерухомого майна, позивач не надав суду будь-яких доказів, які б свідчили про виникнення у нього права власності на вказану частину нерухомого майна. Так, статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном належить власнику майна. Вимоги позивача, який у встановленому законом порядку не набув права власності на нерухоме майно, оскільки рішення суду, яке було підставою виникнення прав на частину нерухомого майна скасовано, про усунення перешкод у користуванні цим майном, виселення з нього відповідача є передчасними. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. Статтею 11 ЦПК України передбачений принцип диспозитивності цивільного судочинства, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 2 ст. 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Щодо доводів представника позивача [PERSON] про наявність відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ним на праві приватної власності 3/5 частки домоволодіння з господарськими будівлями по [ADDRESS] що в свою чергу забезпечує захист належної йому частки майна, суд уважає за необхідне зазначити наступне. Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 № 3502/15 (далі - Порядок) передбачено, що єдиною підставою для скасування державної реєстрації є скасування рішення державного реєстратора. Відповідно п. 2.14, 2.14.2 Порядку однією з підстав відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасування записів Державного реєстру прав є, крім іншого, те що органом державної реєстрації прав або нотаріусом, до якого звернувся заявник не проводилась державна реєстрація прав на відповідний об'єкт нерухомого майна. Станом на день розгляду справи позивач [PERSON] з заявою до Державного реєстратора про реєстрацію права власності не звертався. Запис про право власності на 3/5 частки домоволодіння з господарськими будівлями за [PERSON] наявний лише у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який діяв до 01 січня 2013 року. Будь-який правовстановлюючий документ на вищевказане нерухоме майно у позивача відсутній. З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено порушення його майнових прав, як і не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Ураховуючи вищевикладене, суд уважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed