Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON], в якому просить витребувати у відповідача та скасувати державну реєстрацію прав за відповідачем на земельні ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме: площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0444 га для ведення підсобного господарства, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0142 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0581 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0277 га для будівництва і обслуговування будівель, кадастровий номер [NUMBER]. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є власником ? частини житлового будинку з усіма надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 28.12.2011 року. Житловий будинок перейшов у власність позивача та її колишнього чоловіка на підставі договору міни від 14.04.2009 року укладеного між колишнім чоловіком позивача [PERSON] та [PERSON] Укладаючи договір міни [PERSON] не лише передав у власність подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], а й передав у володіння на праві користування земельну ділянку під ним та його надвірних будівель та споруд. Намагаючись оформити своє право на безоплатну приватизацію своєї частини земельної ділянки за вказаною адресою позивач дізналася, що вся, без виключення, земельна ділянка загальною площею 0,144 га., за вказаною адресою була приватизована [PERSON] на підставі рішення Обухівського районного суду від 23.04.2014 року та в подальшому передана ним за договорами дарування від 23.08.2014 року [PERSON] Таким чином, земельні ділянки загальною площею 0,144 га незаконно вибули з права користування позивача в 2014 році. Позивач вважає відповідача недобросовісним набувачем, та просить витребувати у [PERSON] та скасувати державну реєстрацію прав за [PERSON] на земельні ділянки, що знаходяться за адресою [ADDRESS]. Ухвалою суду від 06.07.2017 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - надання доказів про вартість майна, що є необхідним для визначення ціни позову та як наслідок розміру судового збору. Після усунення недоліків ухвалою суду від 02.10.2017 року провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 16.11. 2017 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину земельних ділянок зареєстрованих за [PERSON], що знаходяться за адресою: [ADDRESS], а саме: земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER], земельну ділянку площею 0,0444 га для ведення підсобного господарства, кадастровий номер [NUMBER], земельну ділянку площею 0,0142 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер [NUMBER], земельну ділянку площею 0,0581 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], земельну ділянку площею 0,0277 га для будівництва і обслуговування будівель, кадастровий номер [NUMBER]. В накладенні арешту на земельну ділянку земельну ділянку площею 0,0444 га для ведення підсобного господарства, кадастровий номер [NUMBER], відмовлено. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав вказаних в позовній заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити в позові, оскільки вважає вимоги позивача необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підтвердженні належними та допустимими доказами. Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідачка [PERSON], пояснила суду, що є свекрухою позивача. Розповіла, що на земельній ділянці будинок побудований новий, старого будинку вже не існує, так як він був знесений. Позивач в будинку ніколи не жила, на земельній ділянці був лише фундамент. Право власності на земельні ділянки нею набуто правомірно. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що являється колишнім чоловіком позивача. Розповів, що вони поміняли з позивачкою квартиру на спірний будинок за договором міни, в якому ніколи не проживали. Потім вони розлучились. В зв»язку з тим, що будинок був непридатним для проживання він подав заяву про погашення права власності на спірний будинок. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що є чоловіком відповідача. Земельна ділянка раніше ніколи не належала позивачеві, і в спірному будинку ніхто ніколи не проживав. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що він в 2011 році видав [PERSON], довідку щодо наявності під час обстеження земельної ділянки в [ADDRESS], залишків місця розташування фундаменту старого житлового будинку і ніяких істотних порушень при знесенні старого будинку виявлено не було. Довідка була ним видана на підставі заяви власника, був здійснений виїзд на місцевість. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, позивача, свідків, розглянувши подані сторонами докази, дослідивши матеріали цивільних справ №2-1282/11, №2-577/14, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 23.09.2000 року по 06.08.2010 року. Під час перебування у шлюбі, [PERSON] та [PERSON] поміняли згідно договору міни власну квартиру [ADDRESS] на житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується укладеним договором міни 14.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON], згідно якого житловий будинок [ADDRESS] перейшов у володіння [PERSON], та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вищевказана обставина була встановлена рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28.12.2011 року, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28.12.2011 року позов [PERSON] задоволено частково, визнано житловий будинок № [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Визнано за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS]. Рішення набрало законної сили. З довідки Відділу розвитку інфраструктури, містобудування та архітектури виконавчого комітету Обухівської міської ради № 15 КВ від 22.08.2011 року вбачається, що під час обстеження земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], були виявлені залишки місця розташування фундаменту старого житлового будинку, істотних порушень при знесенні старого житлового будинку щодо вимог будівельних норм і правил ДБН 360-92 не виявлено. Відповідно до інформації наданої КПКОР «Обухівське БТІ» від 14.11.2011 року, зазначається, що цілий житловий будинок за адресою [ADDRESS], зареєстровано та належить [PERSON]. Згідно проведеної технічної інвентаризації 05.09.2011 року вищевказаного житлового будинку на замовлення [PERSON], за вказаною адресою не виявлено. Станом на 14.11.2011 року право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру права власності на нерухоме майно. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 07.08.2013 року право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS], погашено, в зв»язку із знищенням об»єкта нерухомого майна. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 83181529 від 23.03.2017 року за [PERSON] зареєстроване право власності на ? частину житлового будинку загальною площею 44 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м. за адресою [ADDRESS]. Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, власником спірних земельних ділянок, та свідоцтв про право власності на нерухоме майно, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], а саме: земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER], земельну ділянку площею 0,0444 га для ведення підсобного господарства, кадастровий номер [NUMBER], земельну ділянку площею 0,0142 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер [NUMBER], земельну ділянку площею 0,0581 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], земельну ділянку площею 0,0277 га для будівництва і обслуговування будівель, кадастровий номер [NUMBER]. В накладенні арешту на земельну ділянку земельну ділянку площею 0,0444 га для ведення підсобного господарства, кадастровий номер [NUMBER], є відповідач по справі [PERSON]. Рішенням апеляційного суду Київської області від 25.01.2017 року, скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від 23.04.2014 року і ухвалено нове яким в задоволенні позову [PERSON] до Обухівської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, відмовлено. Скасованим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23.04.2014 року, позов [PERSON], було задоволено, та визнано, за ним в порядку спадкування право власності на земельну ділянку загальною площею 0,144 га, розташовану по [ADDRESS], яка на підставі рішення виконкому Обухівської міської ради народних депутатів від 28 березня 2000 року № 223 для ведення особистого підсобного господарства - 0,044 га та для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель - 0,100 га (Державний акт на право приватної власності на землю, виданий Обухівською міською радою народних депутатів 20 січня 2004 року та зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2664), що належала [PERSON], яка померла [INFO]. 23.08.2014 року [PERSON] подарував вищевказані земельні ділянки [PERSON], що підтверджується договорами дарування. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 330 ЦК України передбачено, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до положень ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. У пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 липня 2014 року судам роз`яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Відповідно до п. 18 г) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) з 01 січня 2010 року. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі за необгрунтованістю та недоведеністю позбавлення відповідачем будь-яких прав позивача на майно, та порушення прав позивача, як власника житлового будинку, оскільки в ході розгляду справи при порівнянні наданих позивачем фотографій на час розгляду справи спірних земельних ділянок та наданого позивачем технічного паспорта вбачається, що на час розгляду справи житлового будинку право власності на ? частину якого зареєстроване за позивачем не існує, тобто будинок, як об»єкт нерухомості був знищений в 2013 році, і пояснити яким чином позивач зміг зареєструвати право власності на об»єкт нерухомості якого немає він в судовому засіданні так і не зміг. Згідно вимог ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: dismissed