Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому просив зняти арешт з 1/20 частину будинку за адресою: [ADDRESS], накладений постановою АА №855738 від 06.09.2007 року Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS]. У червні 2017 року Позивач звернувся до приватного нотаріуса для укладання правочину, проте дізнався про наявність арешту на належну йому частину нерухомого майна. З Інформаційної довідки Позивачу стало відомо, що арешт був накладений відповідно до Постанови ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві АА №855738 від 06.09.2007 року. Оскільки накладений арешт на спірне нерухоме майно порушує права Позивача на розпорядження власністю, останній звернувся до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, подав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити та розглядати справу в спрощеному позовному провадженні. Відповідач та третя особа [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, будь-яких заперечень на позов та заяву про відкладення розгляду справи до суду не подав. Третя особа Перша київська державна нотаріальна контора у судове засідання не з'явилась, на адресу суду надіслала листа, в якому просила справу розглядати без участи її представника Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2017 року відкрито провадження по справі за участю сторін. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на підставі договору дарування від 21 квітня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Основенко Л.М. [PERSON] (Дарувальник) подарував в частинах [PERSON] - 2/50 частин і [PERSON] - 3/50 частин, що складає 1/10 частин, а останні (Обдаровані) прийняли в дар зазначені кожному частини житлового будинку з відповідними надвірними спорудами та будівлями під [ADDRESS] (а.с. 10). Вказаний правочин було зареєстровано в Державному реєстрі правочинів згідно Витягу від 21.04.2006р. (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За умов ч.1 ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру вправа власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта нерухомого майна №89245358 від 09.06.2017 року вбачається, що підставою для обтяжень 1/20 частини вищезазначеного житлового будинку, що належить [PERSON] стала постанова АА №855738 від 06.09.2007 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м. Києва Мороз Л.С., запис від 14.09.2007 за № 5664371 (а.с. 13). Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 41 Конституції України та п.2, ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З відповіді Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 06.10.2017 року вбачається, що на виконанні у Відділі перебувало ВП №4690211 з примусового виконання ухвали від 27.04.2007 №2-1686 Шевченківського районного суду м. Києва про накладення арешту на 1/20 частину житлового будинку [ADDRESS], яка на праві власності належить [PERSON] 23.10.2007 державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить рік, матеріали виконавчого провадження ВП №4690211 знищені за строком зберігання, а тому вилучити зазначене обтяження не вбачається можливим. Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.11.2011 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.05.2012 року, було скасовано заходи забезпечення позову зазначені в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2007 року, а саме скасовано арешт на 1/20 частину житлового будинку [ADDRESS], який на праві власності належав [PERSON]. (а.с. 14-19). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та накладення арешту на майно, яке належить Позивачу, перешкоджає йому здійснювати право користування та розпорядження ним, зокрема 1/20 частиною житлового будинку [ADDRESS], а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, а саме: скасувати арешт та заборону відчуження з нерухомого майна.

Outcome: approved