Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позову вказує на те, що 05 лютого 2011 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. Від вказаного шлюбу сторони дітей не мають, однак відповідач в добровільному порядку розривати шлюб не бажає. Спільне з відповідачем життя не склалось у зв'язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння, розходженням поглядів на сімейні відносини та обов'язки з ведення спільного господарства, що призвело до втрати почуття любові та поваги. Шлюбні відносини фактично припинені з 31 грудня 2017 року, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить інтересам сторін. У зв'язку з викладеним позивач звертається до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 06 серпня 2018 року на підставі заяви відповідача сторонам було надано строк для примирення тривалістю два місяці, у зв'язку з чим провадження по справі було зупинено до 05 жовтня 2018 року. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Зазначив, що шлюбні відносини між сторонами припинені з листопада 2017 року. Наданий судом строк для примирення результатів не дав. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 лютого 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 43, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 05 лютого 2011 року (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Причиною розпаду сім'ї стала відсутність між сторонами взаєморозуміння, розходженням поглядів на сімейні відносини та обов'язки з ведення спільного господарства, що призвело до втрати почуття любові та поваги та робить спільне життя неможливим. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з листопада 2017 року, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин судом встановлений факт порушення відповідачем права позивача на розірвання шлюбу, оскільки за взаємною згодою відповідач відмовляється розірвати шлюб. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 704,80 гривень. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved