Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

у квітні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що є сестрою [PERSON] , яка померла [INFO] , і на момент смерті проживала у будинку [ADDRESS] , успадкованому від їх батьків: [PERSON] та [PERSON] , в належну їй частину якого вона залишила користь померлої сестри, оскільки остання проживала у ньому зі своєю сім`єю: чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з будинку [ADDRESS] . Вказала, що вона є спадкоємцем другої черги за законом після смерті сестри. Також право на спадкування за законом першої черги мають має [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , проте, останні - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не мають права на спадкування за законом, оскільки ухилялись від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця. Старший син [PERSON] - [PERSON] з 1990 року проживає у Російській Федерації, місце його проживання не відомо, останній не приїздив ні разу в Україну, навіть на похорон матері. Чоловік померлої - [PERSON] та її син - [PERSON] не цікавились її життям та здоров`ям, чоловік жив відособлено, майже з нею не спілкувався, коштів на ведення господарства не надавав, а син, хоча і проживав з нею, проте, спілкування з померлою також не мав, вів нездоровий спосіб життя, в той час як [PERSON] потребувала сторонніх допомоги та догляду з огляду на важку хворобу. Зазначила, що догляд за сестрою здійснювала вона, несла матеріальні витрати, пов`язані із її лікуванням, а також витрати по проведенню поховання здійснено було нею та її сином. Тому, просила усунути [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою від 28.04.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 02.07.2020 року (а.с. 54). Ухвалою від 28.04.2020 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову у справі та заборонено приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бродському В.В. видавати свідоцтва про право на спадщину, що відкрита після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , до вирішення даної цивільної справи (а.с. 55-57). 02.07.2020 року розгляд справи не проводився, підготовче засідання у справі призначено на 25.11.2020 року (а.с. 73). Ухвалою від 25.11.2020 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд справи на 19.04.2021 року (а.с. 105). 19.04.2021 року розгляд справи не проводився, розгляд призначено на 13.09.2021 року (а.с. 110). В судовому засіданні позивач та її представник - [PERSON] вимоги позову підтримали, просили позов задовольнити. Відповідачі, котрі в установленому порядку повідомлялись про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не подали. Заслухавши позивача та її представника, котрі не заперечували проти розгляду справи по суті за відсутності відповідачів та не заперечували проти ухвалення у справі заочного рішення, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ), [INFO] , є рідною [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 8, 31-39). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшов будинок [ADDRESS] , належний спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.10.2013 року після смерті матері [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] (а.с. 35-39). Встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , другої черги - позивач [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що померла [PERSON] останні роки хворіла та потребувала, за станом здоров`я, постійної сторонньої допомоги (а.с. 9-25). Догляд за померлою здійснювала позивач, якій періодично допомагав її син - [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] участі у догляді за [PERSON] , яка потребувала сторонньої допомоги, не надавали. Вбачається, що [PERSON] будь-яке розпорядження на випадок своєї смерті відносно спадкового майна не зробила. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК України). Частиною 5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім того, підлягає з`ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. При цьому відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Відповідно до ч. ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] перебувала у безпорадному стані. Вказане підтверджено висновком експерта № 02-01/590 від 07.07.2020 року, складеного КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи», у [PERSON] в періодах з 06.10.2019 року по 02.11.2019 року мало місце злоякісне захворювання печінки та жовчовивідних шляхів, переферична масформуюча холангіокарценома печінки (гістологічно не верифікована) клінічна група 2 з локалізацією 4, 5, 8 сегментів печінки. Асцит. В даний період [PERSON] потребувала стороннього догляду по забезпеченню умов свого життя а саме: купувати продукти харчування та ліки, готувати їжу, здійснювати гігієнічні процедури, тощо (а.с. 100-101), підстави для неприйняття до уваги якого судом не встановлено, відповідачами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростовано. Крім того, вказане підтвердив допитаний в ході розгляду справи свідок [PERSON] , котрий показав суду про те, що померла [PERSON] не могла себе самостійно обслуговувати, догляд за нею здійснювала її сестра - [PERSON] , котра й купували необхідні речі, й готувала, й допомагала здійснювати гігієнічні процедури, в той час як чоловік [PERSON] та її сини, які мали б опікуватись померлою, не вчиняли жодних дій, при цьому будучи зобов`язаними це робити та й маючи таку можливість. Чоловік померлої працював, отримував пенсію й ще здавав в оренду належну йому квартиру. Померла зверталась до чоловіка та синів з проханнями про допомогу, догляд та утримання, однак, вони на ці прохання не реагували. У суду відсутні підстави для не прийняття до уваги показів свідка, котрі є логічними й послідовними, до того ж, стороною відповідача доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування його показів в розпорядження суду не надано. Отже, судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вчинили умисні дії чи бездіяльність, спрямовані на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тому, встановивши вказані обставини, суд надходить до висновку про те, що позивач надала належні, допустимі та безспірні доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України обставин, що є її процесуальним обов`язком, а тому наявні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті їх дружини та матері - [PERSON] . Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved