Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

У квітні 2021 року позивачі звернулись до суду з позовом в якому просять визнати дійсним договір купівлі-продажу №5406 від 01.12.2001, укладений на Товарній Біржі «Нерухомість Південь» між ними та відповідачами, за умовами якого кожен з них набув право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказали, що 01.12.2001 між ними та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого вони придбали вищевказану квартиру. Договір було укладено на Товарній Біржі «Нерухомість-Південь». Всі умови договору сторони виконали, окрім нотаріального посвідчення. На теперішній час позивачі мають намір розпорядитися власним майном, однак цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, який підлягає визнанню дійсним тільки у судовому порядку. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідачі надали до суду письмові заяви в яких позовні вимоги визнали в повному обсязі. Третя особа правом на подання пояснень щодо позовної заяви не скористалась. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 01.12.2001 [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені й по дорученню [PERSON] , [PERSON] , діючий від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] уклали договір №5406 купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого позивачі купили квартиру [ADDRESS] . Договір оформлено на Товарній Біржі «Нерухомість-Південь» та 13.12.2001 зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 18351. З довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 19.05.2021 №1205 вбачається, що станом на 28.12.2012 право власності на квартиру №26 за вищевказаною адресою зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу №5406 від 01.12.2001, виданого Товарною біржею «Нерухомість-Південь» та зареєстрованого в КП ММБТІ 13.12.2001 за реєстровим №18351. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивачі мають намір розпорядитися своїм правом на нерухоме майно, але цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, яке не вимагалося законодавством на час його укладання. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 01.12.2001, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуючи вищевикладене та визнання відповідачами позову, а також з огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачам реалізувати свої речові права відносно нерухомого майна, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved