Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

У липні 2018 року позивач ТОВ «Фармастор» звернувся із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 26 квітня 2018 року [PERSON] на підставі договору № 107 про надання безпроцентної позики від 25 квітня 2018 року, укладеного з ТОВ «Фармастор», отримала грошову безпроцентну позику у розмірі 90 500 грн.. Фактичне передання позики [PERSON] підтверджується видатковим касовим ордером від 26.04.2018 року на суму 90 500 грн.. На момент укладення вказаного договору [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Фармастор», займаючи посаду касира торговельного залу підрозділу. Кінцевою датою повернення грошових коштів згідно умов п. 3 Договору було встановлено 25 травня 2018 року. Згідно умов п. 10 Договору позики, передбачено, що у випадку припинення трудових відносин між позичальником та позикодавцем до моменту повернення всієї суми позики, наданої позичальнику відповідно до цього договору, сума поворотного залишку підлягає обов'язковому поверненню негайно, але в будь-якому рані не пізніше ніж 7 робочих днів з дня припинення трудових відносин. Відповідно до умов п. 4.2 договору, у випадку звільнення позичальника з посади за власним бажанням сума позики має бути повернена достроково впродовж 10 днів із дня звільнення. Позивач зазначив, що строк повернення позики сплинув 07 травня 2018 року. 06 червня 2018 року на адресу [PERSON] було надіслано претензію № 355/1 від 01 червня 2018 року, яка була залишена без задоволення. Станом на 01 липня 2018 року борг [PERSON] становить 90 500 грн.. У відповідності до умов п. 14 договору позики [PERSON] нараховано пеню в розмірі 3283,79 грн., штраф за прострочення повернення позики понад 30 днів у розмірі 17 150 грн., та 3 % річних у розмірі 409,11 грн.. Загальна сума боргу [PERSON] станом на 01 липня 2018 року становить 121 342,90 грн.. Враховуючи викладене, позивач ТОВ «Фармастор» просив стягнути з [PERSON] суму боргу за договором безпроцентної позики № 107 від 25 квітня 2018 року у розмірі 90 500 грн., пені в розмірі 3283,79 грн., штрафу за прострочення повернення позики понад 30 днів у розмірі 27 150 грн. та 3 % річних у розмірі 409,11 грн., а всього 121 342,90 грн., та понесені судові витрати у розмірі 1 820,14 грн.. У судове засідання представник позивача ТОВ «Фармастор» не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи представник позивача повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позов підтримав та просив проводити розгляд у його відсутності. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Оскільки представник позивача ТОВ «Фармастор» в поданій суду заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач [PERSON] повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи, суд ухвалив за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, з»ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Фармастор», та займала посаду касира торгівельного залу до підрозділу «Аптека Доброго Дня» за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9-а, що підтверджується наказом № 83/8-к від 06.05.2015 року. Згідно наказу ТОВ «Фармастор» № 80/15-к від 26 квітня 2018 року [PERSON] була звільнена з особового складу підрозділу «Аптека Доброго Дня» за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9-а. 25 квітня 2018 року між ТОВ «Фармастор» та [PERSON] був укладений договір про надання безпроцентної позики № 107, відповідно до умов п. 1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти на безпроцентній основі, а позичальник зобов'язався повернути позику в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до умов п. п. 2, 3 договору розмір позики складає 90 500 грн., строк повернення позики встановлено до 25 травня 2018 року включно. Позика повертається щомісячно окремими частинами (платежами) до повного повернення. Відповідно до умов п. 4.2 договору, у випадку звільнення позичальника з посади за власним бажанням сума позики має бути повернена достроково впродовж 10 днів із дня звільнення. Відповідно до умов п. 10 договору, у випадку припинення трудових відносин між позичальником та позикодавцем до моменту повернення всієї суми позики, наданої позичальнику відповідно до цього договору, сума поворотного залишку підлягає обов'язковому поверненню негайно, але в будь-якому рані не пізніше ніж 7 робочих днів з дня припинення трудових відносин. Згідно умов п. 11 договору у випадку порушення зобов'язання, що виникає з цього договору сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] видала письмову розписку від 25 квітня 2018 року. Також отримання [PERSON] грошових коштів від ТОВ «Фармастор» підтверджується видатковим касовим ордером № 575 від 26 квітня 2018 року на суму 90 500 грн.. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Станом на час звернення з позовом до суду відповідач [PERSON] грошові кошти позивачу ТОВ «Фармастор» не повернув. 01 червня 2018 року за вих. № 355/1 позивач на адресу відповідача [PERSON] направив претензію з проханням повернути грошові кошти у розмірі 90 500 грн., однак дана вимога була проігнорована відповідачем. Станом на 01 липня 2018 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Фармастор» становить у загальному розмірі 121 342,90 грн., з яких сума основного боргу - 90 500 грн., нарахована пеня в розмірі 3 283,79 грн., штраф за прострочення повернення позики понад 30 днів у розмірі 27 150 грн., 3 % річних - 409,11 грн.. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. За 55 днів прострочення за період з 07 травня 2018 року по 01 липня 2018 року на 90 500 грн. позивачем було нараховано пеню у розмірі 3 283,79 грн.. За період прострочення з 07 травня 2018 року по 01 липня 2018 року позивачем нараховано 3 % річних від простроченої суми 90 500 грн., яка становить 409,11 грн.. Також, позивачем за неналежне виконання своїх обов'язків відповідачу [PERSON] за 30 днів прострочення було нараховано штраф у розмірі 27 150 грн. (90 500 грн. х 30 % = 27 150,00 грн.). Згідно умов п. 14 договору позики у випадку прострочення позичальником терміну повернення позики позичальник сплачує на користь позикодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. У випадку прострочення повернення позики більше ніж на 30 календарних днів позичальник сплачує позикодавцю також штраф у розмірі 30 % від простроченої суми. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно положень статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до вимог ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 № 6-2003цс15, а також у правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 21.01.2018 у справі № 554/2743/14-ц, провадження № 61-583 св 18. Крім цього, у постанові Верховного Суду від 21.01.2018 року зазначено, що правильними є такі складові при стягненні заборгованості: заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість по комісії за користуванням кредитом, пені. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фармастор» до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення суми позики - 90 500 грн., пені - 3 283,79 грн., 3 % річних - 409,11 грн., що в загальному розмірі становить 94 192,90 грн.. В частині стягнення штрафу за прострочення повернення позики понад 30 днів у розмірі 27 150 грн. суд відмовляє в їх задоволенні, оскільки у відповідності до положень ст. 61 Конституції України заборонено застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у даному випадку строків виконання грошових зобов'язань. Позивач виконав свої зобов'язання по договору, надавши позичальнику кредит, проте відповідач у встановлені строки борг не повернув. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача суму боргу за договором безпроцентної позики № 107 від 25 квітня 2018 року в розмірі 94 192,90 грн.. В решті заявлених вимог суд відмовляє в їх задоволенні. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід також стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1762,00 грн..

Outcome: partial