Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

У листопаді 2014 р. позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому поставлено питання про зобов'язання відповідача Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії» (надалі - АТ Сбербанк Росії») погасити ощадні сертифікати на пред'явника від 22.11.2013 р., серії СР №000349, 000350, 000351, 000352, шляхом видачі готівкою позивачеві [PERSON] через касу банку, одноразовою операцією за кожним ощадним сертифікатом, суми вкладу, з нарахованими на вклад процентами, у розмірі 314913,51 доларів США Позов мотивовано тим, що 22.11.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договори банківського вкладу на загальну суму 293202,00 грн. На виконання умов вказаних договорів, видано ощадні (депозитні) сертифікати на пред'явника зі строком дати вимоги вкладу - 24.11.2014 р., та процентною ставкою 7,75%. Натомість, коли позивач 24.11.2014 р. звернулася до банківської установи з вимогою погасити вищевказані сертифікати, отримала відмову з посиланням на постанову правління НБУ №540 від 29.08.2014 р., якою видача вкладів в іноземній валюті через касу банку заборонено. Позивач зазначала, що обмеження у видачі готівкових коштів в іноземній валюті суперечить приписам Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та Конституції України, а, відтак, не може бути підставою для відмови у видачі депозитного вкладу. На підставі зазначеного, позивач вважає дані дії відповідача протиправними та такими, що порушують її конституційні права та умови укладених між сторонами договорів банківського вкладу, а тому просить суд позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що при обслуговуванні клієнтів банк керується вимогами чинного законодавства, в тому числі, нормативно-правовими актами НБУ. Так, постановами: №540 від 29.08.2014 р., що діяла з 02.09.2014 р. по 02.12.2014 р. (тобто на час звернення позивача до банку за погашенням ощадних сертифікатів), та №758 від 01.12.2014 р., яка діє з 03.12.2014 р. по 03.03.2015 р. (тобто чинна на даний час), з метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків, сприяння стабільності банківської системи України, забезпечення розрахунків обмежено видачу банками готівкових коштів в іноземній валюті. Вказані постанови регулятором прийнято із урахуванням суспільно-політичного напруження, наявністю певних елементів ризику та невизначеності щодо подальшого розвитку ситуації, а економічним проблемами, пов'язаними з проведенням антитерористичної операції на території України, з метою недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму та врегулювання ситуації на валютному ринку України. В свою чергу, відповідач, зобов'язаний виконувати директиви НБУ, які, в силу вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про національний банк України» є обов'язковими. На підставі зазначеного представник відповідача вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому у задоволені позову слід відмовити. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 22.11.2013 р. між [PERSON] (клієнт) та АТ Сбербанк Росії» (банк) укладено чотири договори банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадних (депозитних) сертифікатів на пред'явника: №3330/005/533282 на суму 105000,00 Дол.США; №3330/005/533309 на суму 38202,00 Дол.США; №3330/005/533295 на суму 50000,00 Дол.США; №3330/005/533293 на суму 100000,00 Дол.США. Цього ж дня, актами приймання-передачі між [PERSON] та АТ Сбербанк Росії» оформлено внесення вкладу клієнтом та передачу банком клієнту ощадного (депозитного) сертифікату на суму вкладу на пред'явника. Ощадними сертифікатами від 22.11.2013 р., серії СР №000349, 000350, 000351, 000352 обумовлено, що процентна ставка за вкладом становить 7,75 % річних, строк отримання вкладу - 367 днів із датою вимоги вкладу за сертифікатом: 24.11.2014 р. Згідно виписки (сальдової відомості) АТ Сбербанк Росії», всього по рахункам вкладника [PERSON], станом на 24.11.2014 р. належить до виплати 314913,51 доларів США. В судовому засіданні установлено, що відповідач не заперечує проти наявності зобов'язань перед клієнтом [PERSON] (позивачем у справі) по погашенню ощадних сертифікатів. Водночас, обмеження видачі валюти регулятором банківських послуг, зумовило невиконання зазначениих зобов'язань. Разом з тим, зі змісту листа від 24.11.2014 р., направленого позивачем на ім'я керуючого Київським відділенням №1 АТ Сбербанк Росії», убачається, що [PERSON] вимагала пояснень відмови у видачі вкладів із відповідними процентами, строк повернення яких настав. З відмітки вхідної кореспонденції судом установлено, що цей лист зареєстровано адресатом 25.11.2014 р. Так, положеннями п. 9 постанови Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29.08.2014 року №540 встановлено, що уповноваженні банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15000,00 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Згідно п.6 ст.6 постанови Правління НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 01.12.2014 р. №758 погашення раніше випущених ощадних (депозитних) сертифікатів на пред'явника здійснюється виключно шляхом перерахування коштів на рахунок власника сертифіката або його пред'явника. Разом з тим, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також, слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, представником відповідача не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що, оскільки відповідач свої зобов'язання по поверненню вкладу не виконав, вимоги позивача є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання представника відповідача на постанови Правління НБУ, у тому числі на постанови Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29.08.2014 року №540, та від 01.12.2014 р. №758 як на підставу для неповернення належних позивачу грошових коштів, є безпідставними, оскільки в даному випадку правовідносини між сторонами, в першу чергу, регулюються ЦК України та двосторонніми договорами, укладеними між сторонами, а відмова в видачі коштів порушує права позивача, регламентовані, у тому числі, ст. 41 Конституції України. Більш того, згідно вимог ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» нормативно-правові акти НБУ, у тому числі постанови Правління НБУ, не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України. Відповідно до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь бюджету судовий збір в розмірі 3654,00 грн., виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст. 41 Конституції України ст.ст. 319, 386, 525, 526, 612, 1058, 1060, 1074 ЦК України, ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» та

Outcome: approved