Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.09 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди, стягнуто з відповідача на користь 35 391,63 грн. матеріальної шкоди, 1 500 грн. моральної шкоди та судові витрати. 01.06.12 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного рішення суду. Зазначав, що [PERSON] у повному обсязі виконала рішення суду, сплатили кошти лише 30.11.15 року. Вказував на те, що внаслідок зволікання [PERSON] з виконанням рішення суду від 20.05.09 року, позивач поніс збитки та просив стягнути з останньої суму боргу в розмірі 49 941,23 грн., яка складається з: відсотків за користування чужими коштами у сумі 23 353,13 грн., індексу інфляції - 20 045,69 грн. та 3% річних - 6 542,41 грн. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Вислухавши пояснення учасників, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.09 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди, стягнуто з відповідача на користь 35 391,63 грн. матеріальної шкоди, 1 500 грн. моральної шкоди та судові витрати. 01.06.12 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного рішення суду. Постановою старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 09.10.15 року виконавче провадження закінчено у зв'язку з виконанням рішення у повному обсязі. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина третя статті 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позивачем при посиланні на ст. 536 ЦК України не враховано те, що законодавцем наведено вичерпний перелік того, чим встановлюється розмір процентів за користування чужими грошима, і аналогія закону в такому переліку відсутня. Окрім того, зазначена позивачем ст. 1048 ЦК України регулює лише відносини, які виникають з договору позики. Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed