Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на свою користь 213 778,87 грн. з яких: 135 120,53 грн. - пеня; 70 220,07 грн. - інфляційні втрати; 8 438,27 грн. - 3% річних, а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 14 серпня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб шляхом акцептування публічної пропозиції банку на укладення такого договору, яка була опублікована в газеті «Урядовий кур`єр» та розміщена на сайті банку, про що позивачем підписана заява-анкета № 127/13-VIP. За умовами укладеного договору позивачу було відкрито рахунок на умовах Тарифного плану «Престижний», видано платіжну картку Visa Electron, Visa Infinite. На засіданні тарифного комітету АБ «Укргазбанк», яке відбулося 17 січня 2015 року, прийнято рішення про внесення змін до тарифного плану «Престижний», що підтверджується протоколом № 150117/6. Зміни внесені до тарифного плану «Престижний» в частині тарифів при безготівковій оплаті товарів чи послуг за допомогою платіжної картки за межами України з карткового рахунку, відкритого в національній валюті України, - 30% від суми операції. У разі видачі готівкових грошових коштів в банківських установах та банкоматах за межами України з карткового рахунку, відкритого в національній валюті України, тариф становитиме 30% + 4 USD. Зазначені зміни внесені в рамках одностороннього письмового правочину банку відповідно до умов договорів комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у формі публічної пропозиції та набрали чинності з 20 січня 2015 року. Вказав, що прийнявши зміни до тарифного плану 17 січня 2015 року, банком не дотримано вимог п.п. 8.3.1, 8.3.2 договору та п. 14.10 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» в частині повідомлення користувача не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати, з якої застосовуватимуться зміни тарифів на обслуговування електронного платіжного засобу, про такі зміни з метою реалізації відповідачем права на повідомлення про незгоду з такими змінами та розірвання договору. Натомість, відповідач почав застосовувати вказані зміни до тарифного плану вже через три дні з дати їх затвердження на тарифному комітеті. Посилається на те, що згідно розрахунку заборгованості позивачем здійснено безготівкову оплату товарів/послуг за межами України за допомогою платіжної картки, виданої АБ «Укргазбанк», на суму 32 676,01 грн. та 49 336,26 грн. Обидві банківські операції здійснені позивачем 22 січня 2015 року, банком застосовані тарифи, зміни до яких внесені за одностороннім письмовим правочином банку, який набув чинності 20 січня 2015 року. Отже, на переконання позивача, при фактичному списанні коштів з карткового рахунку банк мав керуватися тарифним планом без урахування змін, затверджених 17 січня 2015 року. Такі дії банку не спричинили б виникнення несанкціонованого овердрафту, на суму якого банк щомісячно нараховує відсотки в розмірі 36% річних. Посилався на те, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва 26 жовтня 2016 року по справі 756/3153/16-ц, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення боргу за договором комплексного банківського обслуговування. Однак, незважаючи на це, банк не виконав рішення суду та продовжує нараховувати на безпідставний овердрафт відсотки за користування овердрафтом. У зв`язку із наведеним просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків зазначених в ухвалі. На виконання ухвали суду 06.08.2018 представником позивача подано заяву про усунення недоліків позовної заяви із доданим оригіналом квитанції про сплату судового збору. 05 вересня 2018 року суддею Солом`янського районного суду міста Києва відкрито загальне позовне провадження в справі та призначено підготовче провадження. 20.11.2018 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в яких відповідач не визнає позов, посилаючись на необґрунтованість вимог. Відповідач підтвердив укладення договору банківського обслуговування фізичних осіб №127/13-VIP від 14.08.2013, за умовами якого банк відкрив позивачу картковий рахунок № [NUMBER] , для користування даним рахунком йому було видано платіжну картку платіжної системи Віза. Вказує на те, що з наданої позивачем виписки за договором №127/13-VIP вбачається, що позивач 18.01.2015 провів операції купівлі за допомогою платіжної картки за межами України на суми 7727,19 та 11 687,00 ізраїльських шекеля ( код валюти 376 ), в колонці 9 цієї виписки відображено еквіваленти цих сум, які були списані 22.01.2015 з рахунку у гривні: 32 676,01 грн. та 49 336,26 грн. Відповідач вважає такими, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що внаслідок незаконного встановлення комісії у розмірі 30 % від суми операції у нього виник овердрафт на суми цих платежів, оскільки дані суми були сплачені за власні кошти позивача. Посилається на те, що овердрафт виник внаслідок іншої операції, проведеної по рахунку в цей же день, на момент здійснення цієї операції на рахунку позивача не було достатньо власних коштів, у зв`язку з чим виник недозволений овердрафт на суми 32 112,53 грн. та 46 938,62 грн. ( сума 30 % комісії від цієї операції ). В цілому станом на 22.01.2015 недозволений овердрафт склав суму 79 051,15 грн., яка за рахунок нарахованих комісій по щомісячному обслуговуванню платіжних карток збільшилась і остаточно станом на 30.06.2015 склала 82 330,05 грн. Вказав, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26.10.2016 у справі №756/3153/16-ц встановлено, що банк не має право застосовувати нові тарифи і в стягненні даного овердрафту та процентів відмовив. Однак, ці суми не мають відношення до сум проведених операцій позивачем 18.01.2015 у розмірі 32 676,01 грн. та 49 336,26 грн., про які вказує у своєму позові позивач. Також даним рішенням банк не зобов`язувався до вчинення якихось дій, суд лише встановив, що банк не має права на стягнення цих коштів. Отже, за даними сумами у позивача не рахується жодної заборгованості, на ці суми несанкціонований овердрафт не виникав. За наведених підстав, відповідач вважає вимоги позивача про стягнення пені незаконними, оскільки, в даному випадку не відбулось без законних підстав ні переказу коштів з рахунку, ні їх списання з рахунку в розумінні ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Вважає також, що не ґрунтуються на законі та умовах договору вимоги позивача щодо стягнення індексу інфляції за період з 22.01.2015 по 22.06.2018 у сумі 70 220,07 грн. та 3 % річних, оскільки між сторонами немає грошового зобов`язання, банк не утримував кошти позивача, не користувався його грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позивач провів операції на суми 32 676,01 грн. та 49 336,26 грн. як власник рахунку та платіжної картки з власної волі на власний розсуд за рахунок коштів, які були у нього на рахунку. У зв`язку із наведеним просить у задоволенні позову відмовити. Також вважає, що не підлягають стягненню і витрати на професійну правничу допомогу з огляду на безпідставність позову, а розрахунок витрат не відповідає нормі ч. 4 ст. 137 ЦПК України, заявлений розмір послуг по відношенню до предмету спору ,складності справи, часу та обсягу витрачених адвокатом. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року відмолено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 22.04.2019 до суду від представника АТ «УКРГАЗБАНК» надійшли пояснення. В обґрунтування пояснень вказано, що наведені у позові операції від 18.01.2015 з купівлі товарів/послуг були проведені за рахунок [PERSON] , що підтверджується даними вхідного залишку по рахунку № [NUMBER] . У той же день по цьому рахунку, але платіжною картою виданою на ім`я [PERSON] проведена оплата товарів/послуг у сумі 37000,00 шекелей, еквівалент якої був списаний 22.01.2015 з рахунку у гривні у сумі 156462,07 грн. 01.10.2019 до суду від представника ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК» надійшли додаткові пояснення, в яких останній знову ж таки посилається на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26.10.2016, яким визнано встановлення нових тарифів неправомірними, а відтак у вважає, що у позивача відсутні зобов`язання перед банком щодо повернення коштів за овердрафтом, разом з тим і у банку відсутнє саме грошове зобов`язання перед позивачем. Крім того, просить застосувати позовну давність до позовних вимог щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційного збільшення боргу. У судове засідання призначене на 12.03.2020, крім представника відповідача, ніхто не з`явився, будучи повідомленими про розгляд справи, судом поставлено на обговорення питання про продовження розгляду справи у відсутності позивача та його представника. У судовому засіданні 24.04.2019 представниками сторін було надано пояснення. Так, представник позивача наполягав на задоволенні позову, посилаючись, зокрема, на те, що відповідач не виконав рішення Оболонського районного суду міста Києва 26 жовтня 2016 року по справі №756/3153/16-ц, яке набрало законної сили, та продовжує нараховувати на безпідставний овердрафт відсотки за користування овердрафтом. Крім того, банк користується коштами позивача, які акумулюються на його рахунку, відкритому в АТ «Укргазбанк». Крім того, пояснив, що позивач не користувався карткою після прийняття у справі 756/3153/16-ц рішення. Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення, тотожні письмовим поясненням, наявним у матеріалах справи, просив відмовити у задоволенні позову та просив застосувати позовну давність до заявлених позивачем вимог. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 14 серпня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб шляхом акцептування публічної пропозиції банку на укладення такого договору, яка була опублікована в газеті «Урядовий кур`єр» та розміщена на сайті банку, про що позивачем підписана заява-анкета № 127/13-VIP. За умовами укладеного договору позивачу було відкрито рахунок № [NUMBER] на умовах Тарифного плану «Престижний», видано платіжну картку Visa Electron, Visa Infinite. Тобто, позивачем відповідно до ст. 634 ЦК України було укладено договір приєднання до публічного договору. З виписки за договором №127/13-VIP за період з 01.01.2015 по 10.02.2015 вбачається, що 18.01.2015 вчинено операції з купівлі товарів/послуг за рахунок [PERSON] на суми 7727,19 шекелей та 11 687 шекелей, еквівалент яких списано 22.01.2015 у розмірі 32 678,01 грн. та 49 336,26 грн. відповідно. У той же день по цьому рахунку, але платіжною картою, виданою на ім`я [PERSON] проведено оплату товарів/послуг у сумі 37000,00 шекелей, еквівалент якої був списаний 22.01.2015 з рахунку у гривні у сумі 156 462,07 грн. На момент здійснення цієї операції на рахунку позивача не було достатньо власних коштів у зв`язку з чим виник недозволений овердрафт на суми 32 112,53 грн. та 46 938,62 грн. В цілому станом на 22.01.2015 недозволений овердрафт склав суму 79 051,15 грн., яка за рахунок щомісячних комісій по обслуговуванню платіжних карток збільшилась і остаточно станом на 30.06.2015 склала 82 330,05 грн. Згідно довідки №1252/9161/2018 від 13.06.2018, виданої АТ «Укргазбанк», остання видана [PERSON] в тому, що станом на 04.06.2018 кредитна заборгованість по договору №127/13-VIP від 14.08.2013 складає 187 304,96 грн., в тому числі заборгованість по кредиту (прострочена) 82 330,05 грн. та заборгованість по процентах (прострочена) 104 974,91 грн. Встановлено, що на засіданні тарифного комітету АБ «Укргазбанк», яке відбулося 17 січня 2015 року, було зокрема прийнято рішення про внесення змін до тарифного плану «Престижний», що підтверджується протоколом № 150117/6. Зміни внесені до тарифного плану «Престижний» в частині тарифів при безготівковій оплаті товарів чи послуг за допомогою платіжної картки за межами України з карткового рахунку, відкритого в національній валюті України, - 30% від суми операції. У разі видачі готівкових грошових коштів в банківських установах та банкоматах за межами України з карткового рахунку, відкритого в національній валюті України, тариф становитиме 30% + 4 USD. Зазначені зміни внесені в рамках одностороннього письмового правочину банку відповідно до умов договорів комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у формі публічної пропозиції та набрали чинності з 20 січня 2015 року. З матеріалів справи вбачається, що АТ «Укргазбанк» звертався до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (справа №756/3153/16-ц), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь борг за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 14.08.2013 №127/13-VIP у загальній сумі 109 518,46 грн. та рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26.10.2016, залишеним без змін ухвалою Колегії суддів Апеляційного суду міста Києва від 01.03.2017, відмовлено у задоволенні позову. Даним рішенням встановлено, що прийнявши зміни до тарифного плану 17 січня 2015 року, банком не було дотримано вимог п.п. 8.3.1, 8.3.2 договору та п. 14.10 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» в частині повідомлення користувача не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати, з якої застосовуватимуться зміни тарифів на обслуговування електронного платіжного засобу, про такі зміни з метою реалізації відповідачем права на повідомлення про незгоду з такими змінами та розірвання договору. Натомість, позивач почав застосовувати вказані зміни до тарифного плану вже через три дні з дати їх затвердження на тарифному комітеті. 22 січня 2015 року [PERSON] здійснені дві банківські операції, банком застосовані тарифи, зміни до яких внесені за одностороннім письмовим правочином банку, який набув чинності 20 січня 2015 року. Також встановлено, що при фактичному списанні коштів з карткового рахунку [PERSON] банк мав керуватися тарифним планом без урахування змін, затверджених 17 січня 2015 року. Такі дії банку не спричинили б виникнення несанкціонованого овердрафту, на суму якого банк щомісячно нараховує відсотки в розмірі 36% річних. Таким чином, вказаним вище рішенням встановлено порушення АТ «Укргазбанк» ст. 14.10. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказав, що відповідач не виконав рішення Оболонського районного суду міста Києва 26 жовтня 2016 року по справі №756/3153/16-ц, яке набрало законної сили, та продовжує нараховувати на безпідставний овердрафт відсотки за користування овердрафтом, а тому вважає, що з відповідача на його користь має бути стягнуто 135 120,53 грн. пені, 70 220,07 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 8 438,27 грн., на що суд зазначає наступне. Відповідно до визначення, овердрафтом (англ. overdraft - перевищення кредиту) називають кредитування банком розрахункового рахунку клієнта для оплати ним розрахункових документів при недостачі або відсутності на розрахунковому рахунку клієнта-позичальника коштів. В такому випадку банк списує кошти з рахунку клієнта в повному обсязі, тобто автоматично надає клієнту кредит на суму, що перевищує залишок коштів. Овердрафт відрізняється від звичайного кредиту тим, що для погашення заборгованості спрямовуються всі суми, що надходять на рахунок клієнта. Овердрафт - це короткостроковий кредит (до 1 року) у межах встановленого ліміту, що дозволяє здійснювати розрахунки, коли коштів на поточному рахунку недостатньо. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В розумінні вимог чинного законодавства три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Тобто, відповідальність, передбачена даною статтею носить компенсаційний характер, оскільки 3% річних та індекс інфляції виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц у пунктах 42, 44 та 45 зроблено висновок, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок викладений також і в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року по справі №760/3880/17. Частина 1 статті 216 ЦК України визначає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що банк не утримував грошові кошти, які безпосередньо належали позивачу. Списання 30% комісії було здійснено банком за рахунок кредитних коштів (несанкціонованого овердрафту). Отже, банк не користувався грошовими коштами позивача, оскільки внаслідок списання з 30% комісії на рахунку позивача виник від`ємний баланс. Тобто, списання зазначених коштів відбулося за рахунок кредитування рахунку. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у даному випадку відсутні правові підстави для застосування до банку відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України та стягнення на користь позивача 3% річних та збитків від інфляції на списану банком суму комісії, оскільки ПАТ АБ «Укргазбанк» не користувався грошовими коштами [PERSON] , а відтак, у банку відсутнє грошове зобов`язання перед позивачем, оскільки у [PERSON] відсутнє право вимагати від ПАТ АБ «Украгазбанк» сплати коштів (отриманих позивачем за овердрафтом). Згідно з ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до абзацу 2 п.32.3.2 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись з даним позовом до суду позивач зазначав, що банком на погашення незаконного овердрафту списані власні кошти позивача, які знаходилися на рахунку, та просив стягнути пеню на суми 30% комісій, які були нараховані позивачу в якості овердрафту (виникнення «мінусового залишку» по рахунку). Як вбачається з наявних в матеріалах справи виписок по рахунку, списання комісії банком відбулось за наслідком кредитування рахунку (недозволений овердрафт) внаслідок чого у позивача виник від`ємний баланс по рахунках. З матеріалів справи вбачається, що з рахунку позивача не відбулося списання коштів, а було здійснено нарахування комісії за рахунок незаконного овердрафту, а відтак у банку і не виникло обов`язку повернення суми переказу визначеного абзацом 2 пп. 32.3.2 п. 32.3 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» на рахунок платника. Таким чином, при нарахуванні заборгованості зі сплати комісії за від`ємним залишком та за відсутності у банку обов`язку з повернення коштів до ПАТ АБ «Укргазбанк» не може застосовуватися відповідальність, передбачена пп. 32.3.2 п.32.3 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». З огляду на те, що банк не отримав від позивача жодних додаткових коштів, застосувавши до здійснених клієнтом банківських операцій комісію за рахунок овердрафту, суд погоджується з доводами відповідача про відсутність підстав для стягнення з відповідача за спірний період пені відповідно до пп.32.3.2 п.32.3 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] . Беручи до уваги відмову у задоволенні позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: dismissed