Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 26.11.1999 року. Від шлюбних стосунків мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час мешкає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач зазначає, що на даний час шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинилися, спільне господарство не ведеться. Внаслідок зникнення почуття любові та взаємної поваги, подальше подружнє життя є неможливим. Вважаючи примирення та подальше збереження сім`ї неможливим, просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадського стану Запорізького обласного управління юстиції 26.11.1999 року, актовий запис № 1329. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Від [PERSON] будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. У встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк він відзив на позовну заяву також не подав. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 26.11.1999 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадського стану Запорізького обласного управління юстиції, було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 1325, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане повторно 26.07.2001 року. Сторони від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження № 3850 від 27.05.2009 року, виданого Управлінням Міністерства охорони здоров`я району Мільх провінції Олександрія Арабської Республіки Єгипет. Шлюбні стосунки між сторонами припинені. Відповідно до вимог ст. 55 ч. 1 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як це передбачене ч. 4 вказаної статті. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. За вказаних вимог чинного законодавства суд не має права зобов`язати позивача зберегти шлюб. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Як передбачено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved