Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Білогородської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказав, що 01.06.1996 за усною угодою [PERSON] , як спадкоємиць майна померлого [PERSON] , отримала грошові кошти та продала позивачу вказаний житловий будинок, зареєструвала місце проживання його та сім`ї у ньому, та з того часу він проживає у будинку. Договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально не уклали, оскільки спадкові права [PERSON] не переоформила у зв`язку із смертю - [INFO] , а тому позивач позбавлений можливості провести державну реєстрацію права власності на дане майно. Спадкоємцем після смерті [PERSON] являється її донька [PERSON] , яка відмовилася звертатися до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Разом з тим претензій до укладеного договору купівлі-продажу від 01.06.1996 між ним та її матір`ю не оспорює, та не заперечує проти визнання за ним права власності на спірний житловий будинок. Таким чином, позивач вважає, що оскільки договір купівлі-продажу та державну реєстрацію прав на нерухоме майно оформити не можливо, а він з червня 1996 року проживає та користується вказаним будинком, провів ремонти, здійснив його реконструкцію, тому являється повноправним власником житлового будинку та просить визнати за ним його право власності. Ухвалою судді від 02 вересня 2020 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у справі, вирішено розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження. 23 жовтня 2020 року за ухвалою суду прийнято до розгляду заяву позивача [PERSON] про уточнення позовних вимог. 13 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в дане судове засідання не з`явився, хоча про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим у попередньому судовому засіданні позов підтримав, та пояснив, що у червні 1996 року він придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , про що наявна розписка. [PERSON] в свою чергу переїхала проживати до своєї доньки [PERSON] де й померла. До дня своєї смерті [PERSON] у телефонних розмовах зобов`язувалася приїхати в м. Ізяслав, щоб оформити нотаріально договір купівлі-продажу будинку, але свої зобов`язання не виконала. Він в свою чергу постійно проживає у будинку разом із своєю сім`єю, проводить поточні ремонти, доглядає за будинком, однак оформити права власності не має змоги, оскільки сторона договору померла, а її спадкоємиця [PERSON] відмовляється оформляти спадщину. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов свого довірителя підтримала у повному обсязі, та підтвердила обставини викладені позивачем, та відповідно до норм ст. ст. 328, 392 ЦК України просить позов задовольнити у повному обсязі. Також вказала, що за позивачем слід визнати право власності за набувальною давністю. Представник відповідача Білогородської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, у судове засідання не з`явився, хоча про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином. Проте, попередньо від представника відповідача надходили клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, звернулись до суду із заявою про розгляд справи в її відсутність. Позовні вимоги визнає повністю, та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши пояснення позивача, його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Білогородською сільською радою 31.10.1989. Відповідно до\~свідоцтва про\~право власності\~виданого виконкомом\~Ізяславської районної\~ради народних\~депутатів від\~20.03.1989,\~ [PERSON] \~являвся власником\~житлового будинку\~ [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , який проживав у даному будинку в склад його сімї входила дружина [PERSON] , яка фактично вступила в управління спадковим майно та взяла під свою охорону речі померлого (довідки Білогородської сільської ради № 80 від 21.01.2020, № 939 від 10.12.2020). Згідно письмової розписки від 01.06.1996, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти за купівлю-продаж житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] . Як вбачається з довідки Судилківської сільської ради № 96 від 24.01.2020, [PERSON] до дня своєї смерті постійно проживала та була зареєстрована у [ADDRESS] , разом з нею за вказаною адресою зареєстровані були: [PERSON] зять; [PERSON] , - дочка. [INFO] [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Хролиновською сільською радою Шепетівського району 28.07.2000. Після її смерті, в управління та розпорядження спадковим майном вступила її дочка [PERSON] , про що свідчить довідка Судилківської сільської ради № 781 від 18.12.2020. Згідно повідомлення Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №2564/01-21 від 15.09.2020, спадкові справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] , не заводились. У відповідності до довідки Білогородської сільської ради Ізяславського району № 81 від 21.01.2020, та оглянутої інвентаризаційної справи на житловий будинок [ADDRESS] , власником даного будинку являвся померлий [PERSON] . Разом з тим з 1996 року та по даний час у будинку зареєстрований [PERSON] . Допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] в судовому засіданні окремо один від одного, суду засвідчили, що позивач у червні 1996 року передав для [PERSON] грошові кошти за придбання спірного житлового будинку, про що остання написала письмову розписку та в майбутньому зобов`язалася переоформити даний будинок нотаріально. Також свідки ствердили, що після укладення даної угоди, позивач постійно по теперішній час проживає у будинку. Виходячи з обставин позову, позивачем заявлені вимоги про визнання права власності на житловий будинок з підстав укладення договору купівлі-продажу будинку (розписки) від 01 червня 1996 року та тривалого проживання у будинку. Таким чином, спірні правовідносини щодо укладення договору купівлі-продажу між сторонами виникли у 1996 році, а тому в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року. У статті 43\~ЦК Української\~РСР 1963\~року зазначено, що угоди, що виконуються під час їх укладення, можуть укладатись усно, якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР. Статтею 44\~ЦК Української\~РСР 1963\~року передбачено, що угоди повинні укладатись у письмовій формі, зокрема угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР; інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми. У статті 46\~ЦК Української\~РСР 1963\~року вказано, що недодержання простої письмової форми, що вимагається законом (стаття 44 цього Кодексу), позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків, а у випадках, прямо зазначених у законі, тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Статтею 47\~ЦК Української\~РСР 1963\~року визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до статті 153\~ЦК Української\~РСР 1963\~року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно із статтею 224\~ЦК Української\~РСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 225\~ЦК Української\~РСР 1963\~року право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145\~цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно. Статтею 227\~ЦК Української\~РСР 1963\~року передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Разом з тим, як встановлено судом, позивачем не дотримано вказаних вимог закону, зокрема форма договору не оформлена нотаріально та незареєстрована органами місцевого самоврядування, що й не заперечується представником позивача, а тому договір купівлі-продажу будинку (розписка) від 01 червня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] слід вважати не укладеним. Водночас представник позивача під час розгляду справи по суті, в судовому засіданні також вказувала про необхідність задоволення даного позову за набувальною давністю. Проте, суд зауважує наступне. Частинами 1 і 3 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст.\~11\~ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. За змістом ч.ч. 1, 2, 4 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В силу ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Права та обов`язки учасників справи визначені ст. 43 ЦПК України. Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст.\~49\~ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43\~цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Із положень ч. 1 ст.\~120\~ЦПК України слідує,\~що строки,\~в межах\~яких вчиняються\~процесуальні дії,\~встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства (ч. 2 ст. 121 ЦПК України). Відповідно до ст.\~126\~ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. За змістом ч. 1 ст.\~127\~ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. В силу ст.\~189\~ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду. Як передбачено ч. 1 ст. 196 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.\~200\~ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду; закриття провадження у справі; закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Аналіз указаних процесуальних норм права дає підстави для висновку, що при прийнятті процесуальних рішень і застосуванні будь-яких процесуальних норм суд має керуватись у першу чергу основним завданням цивільного судочинства, яким є ефективний захист прав та інтересів особи. Для реалізації цієї мети суд забезпечує дотримання основних засад (принципів) цивільного судочинства, до яких, зокрема, відносяться верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність, розумність строків розгляду справи судом. Разом з тим, як вбачається із предмету та підстав позову, який був уточнений під час підготовчого розгляду справи, позивач та його представник адвокат Дацишина М. В. не посилалися на норми статті 344 ЦК України,\~які регулюють\~питання набуття\~права власності\~за набувальною\~давністю,\~хоча мали можливість до закінчення підготовчого засідання змінити або уточнити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. Таким чином, оскільки позивач на норми ст. 344 ЦК України не посилався у позові, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, дотримуючись принципу диспозитивності, згідно яких суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінку усних доводів представника позивача щодо задоволення позову з підстав набувальної давності не надає. Проте, суд роз`яснює позивачу його право звернення до суду з окремим позовом з даних підстав. Згідно ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] та визнання за ним права власності на житловий будинок [ADDRESS] , з підстав заявлених ним у позові, оскільки останнім не доведено правомірність придбання спірного майна. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed