Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідно до кредитного договору №МL-0АR/060/2007 від 16.10.2007 р. надав [PERSON] кредит в сумі 41615 доларів США строком до 16.10.2022 р. зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами. Відповідач отримав право використовувати грошові кошти на власні потреби і зобов'язався здійснювати погашення заборгованості та сплачувати відсотки відповідно до встановленого графіку. Наданий [PERSON] кредит був забезпечений порукою [PERSON] Своїх зобов'язань [PERSON] за кредитним договором не виконує належним чином, кредит та відсотки не виплачує, внаслідок чого станом на 11.03.2016 р. має поточну заборгованість за кредитом у розмірі 32 016, 43 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 817 033 грн. 46 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту 25 252,56 доларів США; заборгованість за відсотками 6 763, 87 доларів США.З наведених підстав позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитом у розмірі 817 033 грн. 46 коп. Заочним рішенням Овідіопольского районного суду Одеської області від 16 вересня 2016 року позов ПАТ «ОТП Банк» було задоволено, стягнуто [PERSON] і [PERSON] в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства ОПТ Банк» борг за кредитним договором №МL-0АR/060/2007 від 16.10.2007 р. станом на 11.03.2016 р. у розмірі 817 033 грн. 46 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту 644 424 грн. 95 коп.; заборгованість за відсотками 172 608 грн. 50 коп. та стягнуто з [PERSON] і [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ОТП Банк» витрати зі сплати судового збору у розмірі по 6127 грн. 75 коп. з кожного. 27.12.2017 року представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що відповідачі належним чином повідомлені не були та про заочний розгляд справи не знали, тому фактично не було можливості прийняти участь у судовому засіданні, надати свої заперечення, спростувати доводи позивача тощо 11 січня 2018 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області скасовано заочне рішення суду від 16.09.2016 року. 18 січня 2018 року справу призначено до розгляду. Представник позивача в судове засідання з`явився, позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання з`явився, позов не визнав. Також надав суду відзив в якому зазначив, що позивач у своїй позовній заяві посилається на ту обставину, що 16.10.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-0AR/060/2007, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 41615,00 доларів США. Однак, позивачем до суду не було надано жодного належного письмового доказу, який свідчив би, що відповідач отримав вказані кошти. Наданий розрахунок заборгованості не свідчить про отримання коштів, оскільки не є касовим документом, який містить підпис відповідача про отримання коштів. Тобто, єдиним доказом отримання готівкової іноземної валюти може слугувати виключно касовий документ. Також, представник відповідача зазначив, що [PERSON] є поручителем [PERSON] відповідно до договору поруки. Посилаючись на правову позицію Верховного суду України в справі 6-172цс12 зазначено, що відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі : підвищення розміру процентів, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховується проценти за користування чужими грошовими коштами, установлення (збільшення розміру) неустойки, встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без годи поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на поручителя відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Зідно Договору кредиту процентна ставка встановлювалась у розмірі 5.99%, що є фіксованим відсотком. У Додатковому договорі №1 до Договору кредиту від 16 грудня 2009 року фіксовану процентну ставку було підвищено до 13,49%, що збільшує обсяг відповідальності поручителя. Таким чином, є підстави вважати поруку припиненою, оскільки в додаткових угодах до кредитних договорів, укладених без згоди поручителя, закладені умови, що збільшують обсяг відповідальності поручителя. З наведених підстав просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №МL-0АR/060/2007 від 16.10.2007 р. надав [PERSON] кредит в сумі 41615 доларів США строком до 16.10.2022 р. зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами. Відповідно до кредитної заявки від 16.10.2007 року кошти у розмірі 41615,00 доларів США були отримані [PERSON]Наданий [PERSON] кредит був забезпечений порукою [PERSON] З позову вбачається, що відповідач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого станом на 11.03.2016 р. має поточну заборгованість за кредитом у розмірі 32 016, 43 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 817 033 грн. 46 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту 25 252,56 доларів США; заборгованість за відсотками 6 763, 87 доларів США. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч. 2 ст. 1050 і ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У відповідності до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між [PERSON] та Банком був укладений Договір поруки № SR-0AR/060/2007. Зобов'язання за кредитним договором , що передбачені підпунктом 1.5 кредитного договору, щодо своєчасного повернення кредиту, відповідач не виконує, що потягнуло виникнення простроченої заборгованості. З метою надання пільгових періодів на оплату кредиту, з відповідачами укладалися додаткові угоди до кредитного договору та договору поруки, які є невід'ємними частинами цих договорів. В зв'язку із тим, що відповідачами не було дотримано умов кредитного договору та договору поруки, банком на підставі п. 1.9 кредитного договору та п. 3.2-3.4 договору поруки 31.12.2015 було направлено вимоги про дострокове виконання відповідачами зобов'язань в повному обсязі. Вимога, що була пред'явлена щодо виконання зобов'язань, залишена без задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 1 ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Представник відповідача в своєму відзиві зазначив, що згідно Договору кредиту процентна ставка встановлювалась у розмірі 5.99%, що є фіксованим відсотком. У Додатковому договорі №1 до Договору кредиту від 16 грудня 2009 року фіксовану процентну ставку було підвищено до 13,49%, що збільшує обсяг відповідальності поручителя тому, є підстави вважати поруку припиненою, оскільки в додаткових угодах до кредитних договорів, укладених без згоди поручителя, закладені умови, що всупереч положенням ч. 1 ст. 559 ЦК України збільшують обсяг відповідальності поручителя. Згідно п.3 частини №1 Базових умов кредитування, договору кредиту, сторони домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча ставка в розмірі 5.99%, що є фіксованим відсотком. Відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. У Додатковому договорі №1 до Договору кредиту від 16 грудня 2009 року фіксовану процентну ставку було підвищено до 13,49%. Відповідно до п. 2.2.1 Додаткового договору №2 від 27.05.2014 року до договору поруки в разі зміни, в тому числі збільшення розміру боргових зобов'язань та/чи інших зобов'язань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов'язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору, а підписання поручителем цього договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору. (а.с.49). Таким чином, поручитель [PERSON] підписавши Додатковий договір №2 від 27.05.2014 до договору поруки № SR-0AR/060/2007, надав абсолютну та незаперечну згоду на будь-які можливі зміни як самого кредитного договору, так і до зміни кредитних зобов'язань, збільшення розміру боргових зобов'язань та/чи інших зобов'язань боржника за кредитним договором. Суд встановив, що факт підписання [PERSON] Додаткового договору №2 від 27.05.2014 року до договору поруки спростовує доводи представника відповідача стосовно того, що є підстави вважати поруку припиненою на підставі ст. 559 ЦК України Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Таким чином, з аналізу ч. 1 ст. 554, ч. 1 ст. 543 ЦК України випливає, що солідарна відповідальність боржника і поручителя у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачає право кредитора пред'явити позов за своїм вибором лише до боржника або лише до поручителя або одночасно до них обох. У відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, на момент розгляду справи доказів погашення кредиту у суду не має. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача, підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи по 6.127,75 грн. з кожного.

Outcome: approved