Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

у листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Просить суд розірвати шлюб зареєстрований 06 вересня 2002 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, за актовим записом № 1249, між нею та відповідачем. Також просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що між нею та відповідачем 06 вересня 2002 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, за актовим записом № 1249, було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу мають спільну доньку - [PERSON], [INFO] Позивач зазначає, що спільне життя у неї з відповідачем не склалось, оскільки часто виникали безпричинні сварки, непорозуміння. Погляди стали взаємопротилежними, проживання виявилось неможливим і позивач з відповідачем припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства з 2010 року. Даний факт підтверджується актом фактичного проживання по [ADDRESS] від 07.11.2016 р. затвердженого генеральним директором ТОВ «Ковальська Житлосервіс» [PERSON] Позивач вважає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, проживання з відповідачем неможливе, а подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу суперечать інтересам позивача. Позивач зазначає, що проживає окремо від чоловіка, поновлювати шлюбні стосунки не збирається, а тому заходів для примирення подружжя просить не вживати. Крім того, спільна дочка позивача та відповідача - [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, про що свідчить акт проживання від 31.10.2016 р. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, участь у її вихованні не бере. На момент пред'явлення позову між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що аліменти мають бути стягнуті з відповідача на утримання спільної доньки [PERSON] в розмірі ? частини доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, також зазначила, що позовну заяву підтримує в повному обсязі. Відповідач, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, також зазначив, що позовну заяву визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 06 вересня 2002 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, за актовим записом № 1249, було зареєстровано шлюб (а.с.5). Від даного шлюбу мають спільну доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 12) Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин з 2010 року, позивач примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 2 ст. 51 Конституції України, яка прийнята 28 червня 1996 року, та ст. 180 СК України від 10 січня 2002 року № 2947-III чітко визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Аліменти є одним із способів виконання батьками обов'язку по утриманню дітей. Їх стягнення не залежить від того, чи знаходяться в шлюбі батьки, розлучені вони або взагалі не перебували в ньому. Аліменти стягуються на користь одного з батьків, з яким проживає дитина, є його власністю і повинні використовуватись за цільовим призначенням, тобто саме на утримання дитини. Як встановлено в ході розгляду справи, дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, про що свідчить акт проживання від 31.10.2016 р. (а.с. 16). Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, участь у її вихованні не бере. На момент пред'явлення позову між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при чому обов'язком особистим і індивідуальним. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених ст. 184 цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, розмір аліментів зазначений позивачем у позовній заяві є необхідним і достатнім для забезпечення належного утримання дитини, оскільки рівнозначний обов'язок щодо її утримання ст. 141 СК України покладається також на позивача по справі. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved