Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

У липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON], зареєстрований 25 квітня 2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за номером 297. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що через відсутність почуттів, взаємодовіри, несумісність характерів та взаємну неприязнь, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін та їхньої дитини. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, та просив їх задовольнити з наведених у позовній заяві обставин. Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу та задоволення позову, однак надала заперечення щодо обставин, викладених позивачем у позовній заяві. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 25 квітня 2009 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований 25.04.2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за номером 297, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER], виданого 25.04.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. У період шлюбу у сторін у справі народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження, серія [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів Цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного. Примирення між собою та збереження сім'ї вважають неможливим. Протягом тривалого часу сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved