Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

У листопаді 2013 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про захист честі, гідності та відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтували тим, що з ними по сусідству навпроти у будинку [ADDRESS], мешкає родина відповідача, з якими упродовж шести років у позивачів неприязні стосунки. Відповідачем регулярно провокуються конфліктні ситуації, що закінчуються викликом міліції. Відповідач неодноразово провокував сусідів подавати заяви до міліції, в яких неправдиво звинувачено позивачів у неправомірних діях відносно нього та іншого сусіда [PERSON] При кожній вдалій змозі відповідач негативно відзивається у присутності інших сусідів про позивачів, своїми відгуками спровокував сусідів скласти «Відзив сусідів по межі, які проживають по [ADDRESS]» від 17.03.2013р., який не відповідає дійсності. Також відповідач переслідує [PERSON]. Крім того, через сильне нервове напруження, спричинене постійним тиском і неправомірними діями відповідача [PERSON] потрапила до лікарні, чим їй було нанесено матеріальну шкоду в сумі 812,92 грн.. Вказані дії відповідача принижують честь та гідність позивачів, внаслідок чого позивачем нанесена моральна шкода, яку вони оцінюють у 5000,00 грн. на кожного позивача. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом публічного вибачення перед ними за розповсюдження неправдивих відомостей, що принижують їх честь та гідність; стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 812,92 грн.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. У судовому засіданні позивачі підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Позивачі та відповідач є сусідами, мешкають поруч на одній вулиці. Між сторонами впродовж тривалого часу, більш 6 років, існують неприязне ні відносини, відбувались неодноразові конфлікти, що підтвердили самі сторони при наданні пояснень по суті. Позивачі зазначають, що [PERSON] на протязі тривалого часу розповсюджує по них недостовірну інформацію, називає їх «організованою бандою», «злочинцями», звинувачює їх у знущання над тваринами, окрім того збирає інформацію про них, робить запити до різних інстанцій, звинувачує їх в погрозі вбивства. Також при розгляді справи за позовом [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відповідачем було подано «Об'єктивну характеристику» на позивачів, яка також містить неправдиві відомості та образи. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 270 ЦК України фізична особа має право на повагу до честі та гідності. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Разом з тим, відповідно до ст. 10 ЦПК України та роз'яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п. 14 Постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. «Про судову практику по справам про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у позовній заяві позивач зобов'язаний вказати: яка саме інформація розповсюджена кожним із відповідачів окремо; час і місце розповсюдження інформації кожним з відповідачів; коло осіб, яким була розповсюджена інформація; конкретні докази, які підтверджують сам факт розповсюдження інформації, час її розповсюдження та спосіб розповсюдження. З наведеного вбачається, що позовна заява має містити, крім іншого, відомості про те, яка саме інформація була поширена відповідачем, із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена. Пунктом 13 Пленуму визначено зобов'язання позивача довести кожну з перелічених обставин. У відповідності до положень п. 15 цієї Постанови при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Постановою Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Статтею 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода щодо фізичної особи полягає у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, або у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, ділової репутації. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачами у судовому засіданні не було надано належних та допустимих доказів щодо поширення недостовірної інформації чи інформації, яка принижує честь та гідність позивачів колу осіб чи будь-якій особі. Також позивачами не зазначено коли (час і місце), у який спосіб (оголошення, оприлюднення через засоби масової інформації чи в Інтернеті, тощо). Свідки опитані у судовому засіданні , зокрема з боку позивачів це [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] у судовому засіданні зазначили, що їм відомо про конфлікти, що виникають між сторонами, але свідками образ, наклепу, тощо вони не були. Особисто їм відповідач не говорив образ на позивачів, ніякої інформації не розповсюджував. Свідок [PERSON] також зазначила, що вона не підписувала жодної характеристики стосовно будь кого з осіб. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] неодноразово звертався до Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області (далі - Відділ) з заявами про вжиття заходів до його сусідів, які не дають йому спокійно жити, які були зареєстровані Відділом 19.09.2012р., 21.08.2013р., 10.12.2013р.. у судовому засіданні були оглянуті матеріали перевірки за заявами [PERSON] №773, 5058, 5237/1. Звернення [PERSON] з заявами до Органів внутрішніх справ є його правом як громадянина України. Згідно Постанови про відмову в порушенні кримінальної справи за ознаками ст. ст. 122, 296 КК України від 20.09.2012р. в діях [PERSON] передбачаються ознаки злочину, передбачені ст. 125 КК України, однак відповідно до ст. 27 КПК України, дізнання та досудове слідство в даному випадку не здійснюється. У зв'язку з чим [PERSON] рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до Висновків Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 23.08.2013р. та від 11.12.2013р. зі слів заявника стало відомо, що на протязі тривалого часу між ним та його сусідами, [PERSON] та [PERSON] відбулись конфлікти. Близько одного року він з вказаними сусідами не спілкується, але вважає, що саме вони залишають сміття біля його воріт та дражнять в ночі його собак, тим самим створюють несприятливі умови для життя. В своїх поясненнях вищевказані сусіди заперечують данні факти та пояснюють, що близько одного року з [PERSON] не спілкуються, та причини його звернення до Ленінського РВ їм невідома. З [PERSON] та [PERSON] проведено профілактичні бесіди. Твердження позивачів щодо розповсюдження неправдивої інформації шляхом надання характеристики, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначена характеристика є особистою думкою відповідача та була подана як додаток до заперечень в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] (архівна справа №2/489/665/13р. була оглянута у судовому засіданні). Суд не може вважати подання зазначеної характеристики, як публічне оголошення якоїсь неправдивої інформації, оскільки вона подана у якості доказу по конкретній цивільній справі, сторонами по котрій виступали [PERSON] та [PERSON] та яка приймалась и досліджувалась судом при розгляді справи, як конкретний доказ и оцінювалась відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства. Щодо збирання відповідачем інформації щодо позивачів, слід зазначити, що право на доступ до інформації гарантоване статтею 34 Конституції України та може бути обмежено законом. У разі незгоди с діями [PERSON], позивачі мали право на звернення до правоохоронних органів чи установ в які робились запити, чого ними зроблено не було. Конфліктні відносини відбуваються між сторонами на протязі тривалого часу, є взаємними, чого не заперечували сторони у судовому засіданні. Позивачами не було надано доказів того, яка саме інформація була поширена відповідачем, із зазначенням часу, способу й кола осіб, яким така інформація повідомлена. Більш того позивачами не зазначено чим самим підірвано їх репутацію та яким чином, у чому полягло порушення їх честі та гідності, яке це мало для них наслідки та причинний зв'язок між діями [PERSON] та нанесеною моральною та матеріальною шкодою. Враховуючи викладене, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed