Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

У липні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» (далі - ТОВ «Компанія Дасті»)звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 26 березня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Імексбанк» (далі - ПАТ «Імексбанк») та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту, відповідно до умов якого банк надав позичальнику овердрафт за допомогою платіжної карти VISA, з максимальною сумою заборгованості - 20 тис. грн, зі сплатою 9,6 % річних від суми заборгованості. 21 листопада 2014 року між ПАТ «Імексбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фрегат» (далі - ТОВ «Фрегат») було укладено договір про відступлення права вимоги, а 26 грудня 2014 року між ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті» укладено договір про заміну сторони у зобов'язані. Банк відповідно до умов договору виконав свої зобов'язання щодо надання кредитних коштів, однак відповідачем належним чином умови договору не виконувались, були порушені строки повернення кредиту та сплати відсотків. З урахуванням збільшених позовних вимог, ТОВ «Компанія Дасті» просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором про надання кредиту від 26 березня 2014 року у сумі 56 007 грн 89 коп., з яких: 15 547 грн 61 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 3 482 грн 15 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом; 18 722 грн 63 коп. - заборгованість за комісією; 13 200 грн - заборгованість за штрафними санкціям; 4 203 грн 88 коп. - інфляційні втрати; 851 грн 62 коп. - 3 % річних. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року позов ТОВ «Компанія Дасті» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Компанія Дасті» заборгованість за договором про надання кредиту від 26 березня 2014 року у розмірі 30 033 грн 42 коп., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 15 547 грн 61 коп.; заборгованості за відсотками - 151 грн 30 коп.; заборгованості за комісією - 779 грн 35 коп.; інфляційних втрат - 12 194 грн 01 коп.; 3 % річних - 1 361 грн 15 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення районного суду мотивовано тим, що [PERSON] належним чином умов договору не виконував. Оскільки ТОВ «Компанія Дасті» за своїм правовим статусом не відноситься ані до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, ані до фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення інших виплат з відповідача, крім тих, які вказані у договорі про відступлення права вимоги, а саме: заборгованості за тілом кредиту - 15 547 грн 61 коп.; заборгованості за відсотками - 151 грн 30 коп.; заборгованості за комісією - 779 грн 35 коп., а всього - 16 478 грн 26 коп. Крім того, ТОВ «Компанія Дасті» наділено правом вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 26 березня 2014 року, за виключенням нарахувань, здійснених після уступки права вимоги, оскільки позивач має право лише на стягнення штрафних санкцій, встановлених статтею 625 ЦК України. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2017 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] відхилено. Рішення районного суду залишено без змін. Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ТОВ «Компанія Дасті», правильно визначив юридичну природу правовідносин, що виникли, та закон, який їх регулює. При цьому апеляційний суд послався на те, що ТОВ «Компанія Дасті» наділено правом вимоги на підставі зазначеного договору про відступлення права вимоги, який є дійсним та відповідно до вимог статті 204 ЦК України є обов'язковим до виконання. У касаційнійскарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, [PERSON] в особі представника - [PERSON], посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Компанія Дасті». Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Висновки судів не відповідають обставинам, які мають істотне значення для справи. Зазначав, що основну суму заборгованості у розмірі 16 478 грн 26 коп. сплатив на користь ПАТ «Імексбанк», однак суди першої та апеляційної інстанцій вважали сплачену суму заборгованості такою, що перерахована неналежному кредиторові. Крім того, жодних повідомлень про відступлення права вимоги за кредитним договором від 26 березня 2014 року від ПАТ «Імексбанк» [PERSON] отримано не було. При цьому відповідачем також не було отримано й доказів переходу права вимоги від ПАТ «Імексбанк» до ТОВ «Компанія Дасті». Посилався на наявність рішення господарського суду Одеської області від 19 жовтня 2017 року у справі № 916/2024/17, яким визнано недійсними договори, зокрема: про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року, укладеного між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат», та заміну сторони у зобов'язанні, укладеного 26 грудня 2014 року між ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Компанія Дасті», ТОВ «Фрегат». Відзив на касаційну скаргу сторонами не подано. Касаційна скарга підлягає задоволенню. Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають. Судами установлено, що 26 березня 2014 року між ПАТ «Імексбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту, відповідно до умов якого банк надав позичальнику овердрафт за допомогою платіжної карти VISA, з максимальною сумою заборгованості - 20 тис. грн, зі сплатою 9,6 % річних від суми заборгованості (а.с. 8-10 т.1). 21 листопада 2014 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат» було укладено договір про відступлення права вимоги, а 26 грудня 2014 року між ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті» укладено договір про заміну сторони у зобов'язанні (а.с. 14-16, 17, 18 т. 1). Згідно акта від 14 січня 2015 року про виконання зобов'язань до договору про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року до ТОВ «Компанія Дасті» перейшло право вимоги, зокрема за договором від 26 березня 2014 року, укладеного із [PERSON], а самещодо заборгованості за тілом кредиту - 15 547 грн 61 коп.; за відсотками - 151 грн 30 коп.; за комісією - 779 грн 35 коп., а всього на загальну суму 16 478 грн 26 коп. (а.с. 19-28 т. 1). Також встановлено, що ТОВ «Компанія Дасті» є належним позивачем у справі та, оскільки договори відступлення права вимоги не визнані судовими рішеннями недійсними, вказані договори на підставі статті 204 ЦК України є обов'язковими для виконання. ТОВ «Компанія Дасті» направило [PERSON] претензію щодо повернення заборгованості за договором про надання кредиту від 26 березня 2014 року, відповідно до якої товариство повідомило позичальника про договір відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року та договір про заміну сторони у зобов'язанні від 26 грудня 2014 року, а також про необхідність сплатити заборгованість за кредитом станом на 21 червня 2016 року з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 39 332 грн 86 коп. протягом 30 днів з часу отримання претензії. ТОВ «Компанія Дасті» не є учасником ринку фінансових послуг, оскільки не входить у перелік визначених фінансових установ згідно частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно із частиною четвертою статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. ТОВ «Компанія Дасті» за своїм правовим статусом не відноситься ані до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, ані до фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України. Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Стаття 519 ЦК України встановлює, що первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, суди попередніх інстанцій, задовольняючи частково позов ТОВ «Компанія Дасті», дійшли помилкового висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконано умови кредитного договору від 26 березня 2014 року та не сплачено заборгованість за ним, оскільки відповідно до копії квитанції від 18 серпня 2017 року останнім сплачено заборгованість в сумі 16 478 грн 26 коп. перед ПАТ «Імексбанк» (а.с. 22 т. 2). З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи судові рішення у справі, не врахували вказані норми матеріального права та зробили помилковий висновок про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Компанія Дасті» заборгованості за договором про надання кредиту від 26 березня 2014 року у розмірі 30 033 грн 42 коп., оскільки виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, висновки судів про обґрунтованість позову щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 26 березня 2014 року з [PERSON] на користь ТОВ «Компанія Дасті» є неправильними, а судові рішення є необґрунтованими, тому підлягають скасуванню. Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову. Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Outcome: approved