Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

У листопаді 2016 року ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача, в обґрунтування якого послався на те, що між ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] укладено договір № б/н від 30.03.2011 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 18000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. На підставі того, що [PERSON] порушила умови кредитного договору і не виконує свої зобовязання по договору, у неї станом на 22.10.2016 року існує прострочена заборгованість в розмірі 21938,79 гривень, яку вона у добровільному порядку не сплачує, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення на підставі існуючих у справі доказів не заперечує /а.с.35/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином /а.с.42/, про причини неявки суд не повідомила. Заперечень на позов не надходило. На підставі викладеного суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів. Судом встановлено, що 30.03.2011 року між ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] укладено договір № б/н, що відповідно до ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України є договором приєднання і складається із Анкети-Заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку /а. с. 10-25/. Згідно п. 2.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Однак, зазначені вище умови генеральної угоди [PERSON], не виконує, у звязку з чим в неї існує заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 22.10.2016 року складає у розмірі 21938,79 гривень, із яких: заборгованість за кредитом 10208,32 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 8534,88 гривень, заборгованість за пенею та комісією 1674,70 гривень, а також штрафи відповідно до п. 2.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень; штраф (процентна складова) 1020,89 гривень /а. с. 6-9/. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав суду жодних доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, виходячи з установленого в судовому засіданні неналежного виконання відповідачем зобовязань по договору № б/н від 30.03.2011 року, суд прийшов до висновку, що предявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі й договірних відносинах між сторонами і є такими, що підлягають задоволенню. Згідно платіжного доручення № IHB91B1DR4 від 31.10.2016 року вбачається, що позивач сплатив судовий збір в розмірі 1 378,00 гривень /а. с. 34/. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved