Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 08 листопада 2003 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем - [PERSON], який зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 1690. На протязі останніх років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між нами шлюбних відносин. Почуття любові та поваги один до одного втрачено, тому подальше сумісне життя і збереження шлюбу не можливо. Подружжя фактично припинили шлюбні відносини, не мешкають однією родиною та не підтримують сімейних відносин. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно на у тримання неповнолітньої доньки допомоги не надає. Позивач [PERSON] вважає, що шлюб не може бути збережено та його збереження суперечить її інтересам, у звязку з чим, просить позов задовольнити та розірвати шлюб між подружжям, крім того, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. У судове засідання відповідач [PERSON] зявився, проти задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Факт укладення шлюбу підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-ЖС №109685 від 08.11.2003 року, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 1690. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ЖС №114448, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 04.06.2009 року, актовий запис №230. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із змісту ч. 3 ст. 181 СК України слідує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері батька і (або) у твердій грошовий сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України в постанові N 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розяснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Вивчивши матеріали справи та, беручи до уваги, що сторони однією родиною не проживають, не ведуть спільного господарства, суд вважає, що родина сторін розпалася остаточно та збережена бути не може, а її збереження суперечило б інтересам позивача, крім того, виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоровя, а також те, що відповідач в добровільному порядку не сплачує аліменти на утримання дітей, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, зазначених у статті 182 СК України, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved