Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

У листопаді 2015 р. ПАТ «Київський суднобудівний судноремонтний завод» звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування кімнатою № 402 в гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS], мотивуючи тим, що [PERSON], було надано кімнату в гуртожитку по [ADDRESS]. Даний гуртожиток знаходиться на балансі ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод», що підтверджується договором купівлі-продажу майна державного підприємства від 14 квітня 1993 року, листом № 10-21-2131 від 27.02.1998 р. Фонду державного майна України та додатком до нього. У відповідності до картки форми А, [PERSON], [INFO], отримав реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS], хоча фактично, з дня реєстрації місця проживання та по даний час в зазначеному гуртожитку не проживав та не з'являється. В період з 09 вересня 2014 року по 04 березня 2015 року, відповідальними працівниками ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» були складені акти про те, що [PERSON], зареєстрований, але не проживає у приміщенні в якому він зареєстрований. Приймаючи до уваги те, що [PERSON], не проживає у кімнаті без поважних причин понад шість місяців, не цікавиться гуртожитком та не бере участі в його утриманні та оплаті платежів за житлово-комунальні послуги, особисті його речі відсутні, в зв'язку з чим, ПАТ «Київський суднобудівний судноремонтний завод» звернувся за захистом порушеного права до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що в спірній кімнаті відповідач не живе з часу реєстрації, але письмово (відповідними актами) підтверджений цей факт лише з вересня 2014 р., оскільки з цього часу зафіксовано відсутність відповідача у спірному житловому приміщенні, відсутність його речей та майна. Він входив до складу комісії по перевірці проживання відповідача у гуртожитку, яка відбувалася в присутності і 2 мешканців гуртожитку. Зазначив, що наявні всі передбачені законом підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог закону. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з цим, суд на підставі ст.ст.169 ч.4, 224 ч.1 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, встановивши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] було надано ліжко-місце в кімнаті в гуртожитку по [ADDRESS], що у Подільському районі м.Києва. Даний гуртожиток знаходиться на балансі ПАТ «Київський суднобудівний судноремонтний завод», що підтверджується договором купівлі-продажу майна державного підприємства від 14 квітня 1993 року, листом № 10-21-2131 від 27.02.1998 р. Фонду державного майна України та додатком до нього (а.с. 5, 6, 7). У відповідності до картки форми А [PERSON], [INFO], отримав реєстрацію місця проживання 20.06.2006 р. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). За змістом ст.64 ЖК України члени сім'ї та такі, що перестали бути членами сім'ї наймача житлового приміщення, користуються рівними правами по користуванню житлом. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймодавця чи членів його сім'ї за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з актами, складеними житловим органом 09.09.2014 р., 15.10.2014 р., 10.11.2014 р., 02.12.2014 р., 14.01.2015 р., 06.02.2015 р., та 04.03.2015 р., [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації (а.с. 36-42). Допитана в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], яка є завідувачем гуртожитку з 1979 р. та яка підписувала акти, підтвердила суду той факт, що [PERSON] не мешкає в спірній кімнаті з часу реєстрації, перешкод в користуванні [PERSON] ніхто не чинив, його речі і майно в кімнаті відсутні. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Даних про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, її показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] мав об'єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому ПАТ «Київський суднобудівний судноремонтний завод» не чинило, майно та речі відповідача в кімнаті відсутні. Між тим, письмовими доказами факт відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні підтверджений лише з вересня 2014 р. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що [PERSON], не мешкаючи в спірній кімнаті з вересня 2014 р. без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. На спростування доводів позивача відповідач всупереч вимогам ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не надав суду доказів, котрі б підтверджували факт його проживання у спірному житловому приміщенні або поважність причин не проживання у цій квартирі. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Статтею ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, ст.ст.64, 71, 72 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved