Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

У липні 2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, в сумі 19672,75 грн., понесених витрат на правничу допомогу-2500 грн., вартості проведеного дослідження у розмірі 1200 грн., а також судового збору. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 25.08.2018, на перехресті вул. Москалівської та пров. Шаповалівського у м.Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ-111830, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «Chevrolet Takuma», державний номер [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до звіту про оцінку автомобіля від 29.09.2018, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Takuma», державний номер [NUMBER] складає 19672,75 грн. Позивач стверджує, що відмовився від свого права вимоги до страховика, тому звернувся про відшкодування шкоди до винного у ДТП. Відповідач [PERSON] , не погодившись з позовом, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що на підтвердження розміру матеріального збитку позивачем надано звіт фахівця, який, на думку відповідача, не містить інформації про предмет доказування та не є висновком експерта в розумінні ст. 102 ЦПК України. Крім того, [PERSON] , як власник джерела підвищеної небезпеки, застрахував свою цивільну відповідальність у СК «Домінанта» згідно полісу № АМ/2305597 зі строком дії з 26.10.2017 по 25.10.2018, тому настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування в межах страхової суми. Що стосується вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то відповідач звертає увагу на те, що позивач уклав договір з фізичною особою, який не є адвокатом України, тому такі витрати не підлягають відшкодуванню згідно зі ст. 137 ЦПК України. Одночасно [PERSON] просить стягнути з [PERSON] понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.( а.с. 24-28). Позивач надіслав заперечення на відзив посилаючись на те, що Звіт про оцінку автомобіля виконано суб`єктом оціночної діяльності, цей доказ відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національному стандарту № 1, Методиці товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ. Вимоги про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу не підтверджені належними доказами ( а.с. 32). До початку судового засідання [PERSON] подав змінену позовну заяву до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», 3 особа- [PERSON] про стягнення зі страхового товариства суми відшкодування разом з витратами на проведення оцінки матеріальної шкоди у розмірі 20872,75 грн., а також судового збору. Додатково [PERSON] заявив клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ТДВ «СТ «Домінанта» ( а.с. 39,41). Позивач направив суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, змінені позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити ( а.с.52). Представник відповідача-Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином, заперечень не надав. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. 3 особа- [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, приходить до наступного. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 25.08.2018, о 15 год. 55 хв., на перехресті вул.Москалівська та провул. Шаповалівський в м.Харкові, водій [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ-111830, реєстраційний номер [NUMBER] , не надав перевагу в русі автомобілю «Chevrolet Takuma», державний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] та рухався по головній дорозі, чим порушив п. 2.1, п. 16.1 Правил дорожнього руху, допустивши зіткнення автомобілів. Постановою Жовтневого районного суду м.Харкова від 04.04.2019 провадження по справі відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП стосовно [PERSON] через відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Зі змісту постанови вбачається, що у [PERSON] в даній дорожньо-транспортній ситуації була технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом виконання вимог Правил дорожнього руху, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. Цивільно-правова відповідальність винного у ДТП водія автомобіля[PERSON] застрахована в Страховому товаристві «Домінанта» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом АМ/2305597. Строк дії договору з 26.10.2017 по 25.10.2018. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну-100 000 грн., франшиза-0. Даних про відкриття страхової справи відсутні. Відповідно до звіту № 352/2018 від 29.09.2018 про оцінку автомобіля «Chevrolet Takuma», державний номер [NUMBER] , вартість майнового збитку, завданого власнику автомобіля [PERSON] становить 19672,75 грн. ( а.с. 8-15). Суд вважає необґрунтованими доводи [PERSON] щодо незгоди зі звітом оцінювача про визначення вартості матеріальних збитків, завданих позивачеві, тому як це не позбавляло його права надати до суду першої інстанції докази на його спростування, зокрема висновки експерта, в чому у нього не було процесуальних перешкод. За нормами частини 5 статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону. Суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання, зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону (стаття 5 цього Закону). Статтею 7 Закону передбачено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Частиною 1 статті 12 Закону встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до п.п. д) п.1.4 Наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 встановлено, що методика застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ. Пунктом 4.3 Методики передбачено, що за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. Наданий на підтвердження своїх позовних вимог Звіт № 352/2018 від 29.09.2018 про оцінку автомобіля, складений фізичною особою - підприємцем [PERSON] , який є суб`єктом оціночної діяльності, має свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 940 від 30.12.2003, сертифікат № 1243/17, виданий Фондом державного майна України 20.12.2017, термін дії до 22.12.2020. У звіті зазначена вартість матеріального збитку, що завдана автомобілю в результаті його пошкодження при ДТП, надано огляд транспортного засобу суб`єктом оціночної діяльності із переліком та фіксацією пошкоджень автомобіля, ремонтні калькуляції . Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що розмір шкоди, визначений суб`єктом оціночної діяльності у Звіті оцінки майна, - є доведеним. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). За змістом статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. За умовою частини першої, другої статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За нормами пункту 3 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( № 1961-IV) у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц , у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, Великою Палатою Верховного Суду вже сформульовано висновки щодо відшкодування страховиком шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З огляду на викладені обставини, суд вважає за необхідне стягнути страхове відшкодування за шкоду, заподіяну власнику автомобіля «Chevrolet Takuma», державний номер [NUMBER] [PERSON] з ТДВ СТ «Домінанта». Згідно з п.п. 34.3 ст. 34 Закону, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Як випливає з квитанції 357868 серії ААЗ від 29.09.2018 вартість проведення дослідження та підготовки звіту про оцінку автомобіля становить 1200 грн. та була сплачена позивачем ( а.с.16). Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать , зокрема і ті, що пов`язані з проведенням експертизи. За правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» підлягає стягненню на користь позивача судовій збір, сплачений при подачі позову до суду. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд залишає без задоволення вимоги позивача [PERSON] та відповідача за первісним позовом [PERSON] щодо розподілу між сторонами витрат на правову допомогу, оскільки такі вимоги відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові №308/15007/15-ц від 15.05.2019. , відповідно до якої склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Крім того, всупереч ч.3 ст. 137 ЦПК України учасник справи не подав детальний опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підставі викладеного і

Outcome: approved