Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 04 липня 2006 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають малолітніх дітей Д?якова [PERSON], [INFO] та Д?якову [PERSON], [INFO], однак сімейне життя з відповідачем перестало складатися через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на взаємні обов?язки та ведення господарства, що призвело до втрати почуття любові, поваги, припинення шлюбних відносин і спільного господарства з 2013 року. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не зявився, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності та в заочному порядку, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав, зазначивши, що спільне господарство з відповідачем не ведуть та проживають окремо з 15 лютого 2013 року. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надала та, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, про розгляд справи в її відсутність не клопотала та про причини неявки не повідомила, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~дружина\~та\~чоловік\~зобов'язані\~спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~членами\~сім'ї\~на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та Д?якова (Соболєва) Дар?я Василівна з 04 липня 2006 року перебувають у шлюбі, що зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №514, та підтверджується свідоцтвом про шлюб, долученим до матеріалів справи в копії (а.с. 4). Сторони є батьками, народжених у цьому шлюбі дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які на час розгляду справи є малолітніми, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 6). Спільне життя з відповідачем не склалося з причин непорозуміння на ґрунті побутових проблем та різних поглядів на ведення спільного господарства подружжям, через що втрачене почуття любові і поваги один до одного, у звязку з чим на час розгляду справи сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо з 15 лютого 2013 року. Спір з приводу поділу сумісного майна подружжя відсутній, як і вирішено за спільною згодою питання проживання малолітніх доньок Д?якової [PERSON] та [PERSON] з матірю (відповідачем). Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя двох малолітніх дітей, враховує також їх інтереси та зазначає про те, що задля охорони їх інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення позивача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, наявність підстав для розірвання шлюбу. З урахування клопотання позивача суд вважає за можливе в порядку ст. 88 ЦПК України віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved