Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], який уточнила у ході судового розгляду в частині розміру аліментів, та просила розірвати шлюб, в якому подружжя перебуває з 02 вересня 2011 р., і стягувати на її користь аліменти на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 450 грн., щомісяця, до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду, а також понесені нею судові витрати. На обґрунтування позовних вимог [PERSON]І посилається на фактичне припинення шлюбних відносин з грудня 2014 р. через відсутність взаєморозуміння, і подальше мешкання подружжя в різних населених пунктах. На переконання позивача шлюб існує формально, збереження \~сім'ї вважає неможливим, і на примирення не згодна. Відповідач є батьком дитини, працездатного віку, інвалідом не являється, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на утримання сина не надає. Позивач в судовому засіданні уточнений позов підтримала у повному обсязі. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище Рожко. Відповідач позов визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі 350 грн. Суду пояснив, що підстав для примирення не вбачає, має мінливий дохід, і на утримання дитини періодично надавав матеріальну допомогу. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши наявні в справі письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З вимог ч.1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.\~ У судовому засіданні встановлено, та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що сторони перебувають у шлюбі з 02 вересня 2011 року, мають дитину: сина [PERSON], [INFO] /копії ас. 6-7/. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, \~врегульовані нормами статей 21, 24, 56, 110 113, 115, 141, 180-183, 184,191 \~Сімейного Кодексу України/далі СК України/. Так, відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони у судовому засіданні підтвердили, що подружжя певний час проживає окремо і шлюб існує формально, на примирення не згодні, місце проживання неповнолітньої дитини визначено добровільно. Отже, суд знаходить, що сімейне життя сторін не склалось внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на шлюб та сім'ю, знайшло свого підтвердження формальність шлюбних відносин, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; з часу знаходження позовної заяви в суді примирення не відбулося, доводи позивача відповідачем не спростовані, тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Питання визначення місця проживання неповнолітньої дитини судом не вирішувалось. Спір про майно відсутній. Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу суд залишає [PERSON] прізвище «Рожко». Вирішуючи позов про стягнення аліментів на дитину, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 181,182,184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до шести років з 01.09.2015 становить 1167 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років станом на 06 жовтня 2015 року / на день звернення до суду/ повинен становити не менше 350,10 грн. / 30 % від 1167 грн./. Оскільки дитина сторін проживає разом з позивачем /ас. 8/ і потребує коштів на утримання, відповідач записаний її батьком, має нерегулярний, мінливий дохід, суд, враховуючи доводи відповідача на підтвердження своєї позиції по справі, вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь аліментів на сина, й вважає їх такими, що підлягають задоволенню у розмірі 450,00 грн., щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, відповідач не надав суду доказів щодо його стану здоровя, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги ст.ст.10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 09 листопада 2015 року. Суд розглядає справу у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог ст. 60, 137 ЦПК України. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, зокрема, пунктом 3 ст. 5 Закону від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 487 грн. 20 коп. та 487 грн. 20 коп. за подання позовної заяви про стягнення аліментів на дитину в доход Державного бюджету України.

Outcome: approved