Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], та згідно уточненої позовної заяви просив визнати недійсними: договір дарування восьмикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 251, 1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, укладений між [PERSON] та [PERSON] Любов`ю Яківною 07.07.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 07.07.2017 року, реєстровий № 250; договір купівлі-продажу восьмикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 251, 1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, укладений між [PERSON] Любов`ю Яківною та [PERSON] 08.07.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 08.07.2017 року, реєстровий № 273. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 17 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський [PERSON]», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», а тепер Публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК», та [PERSON] був укладений кредитний договір №460/F, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у вигляді не поновлюваної лінії у сумі 722\~212,00 доларів США зі сплатою 12,2 % річних. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №460/F [PERSON], як майновий поручитель [PERSON], та банк 18 липня 2008 року уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером 3698, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру під номером 18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, яка складається з 8-ми житлових кімнат, розташована на 3-му поверсі трьохповерхового будинку та знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна,6. На підставі іпотечного договору приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] внесено відомості про реєстрацію іпотеки та накладено заборону відчуження вищезазначеної квартири та внесено записи про обтяження до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. В квітні 2017 року Банку стало відомо, що державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» [PERSON] 31 березня 2017 року прийнято рішення про реєстрацію права власності на зазначену восьмикімнатну квартиру за [PERSON] на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2009 року у справі №2-13971/09. За даними Приморського районного суду м. Одеси цивільна справа №2-13971/09 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Морський [PERSON]» до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON], в період з 2009 року по теперешній час не розглядалася та не реєструвалася, а за обліково-статистичним номером 2-13971/09 жодної цивільної справи не зареєстровано. Тобто, ухвала суду, яка стала підставою для вчинення відповідачем реєстраційних дій, взагалі не виносилася Приморським районним судом м. Одеси. З метою захисту матеріально-правових інтересів та у звязку з неналежним виконанням позичальником зобовязань за кредитним договором №460/F, 20 квітня 2017 року банк звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки восьмикімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м. Ухвалами Приморського районного суду міста Одеси від 21 квітня 2017 року відкрито провадження у справі №522/7458/17 та вжито заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру під номером 18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, що розташована по вулиці Гаванній в будинку під номером 6 в м. Одесі. Ухвала про забезпечення позову була виконана негайно. 10 червня 2017 року банку стало відомо, що 07 червня 2017 року на підставі сфальсифікованої ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 07 червня 2017 року по справі №522/7458/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, - державним реєстратором Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» [PERSON] внесено записи про припинення обтяжень накладених Приморським районним судом м. Одеси у справі №522/7458/17. 07 липня 2017 року [PERSON], незважаючи на встановлену судом заборону відчуження майна, про яку було відомо, уклав з [PERSON] договір дарування восьмикімнатної квартири №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, яка складається з 8-ми житлових кімнат, розташована на 3-му поверсі трьохповерхового будинку та знаходиться за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок під номером 6, - посвідчений 07 липня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 250. 08 липня 2017 року [PERSON] здійснила відчуження спірного нерухомого майна шляхом укладання з [PERSON] договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 08 липня 2017 року. Позивач вважає зазначені договори недійсними та такими, що порушують його права, у зв'язку із чим був змушений звернутися до суду. Крім того, позивач надав суду заяву про зміну найменування Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» на Публічне акціонерне товариство «МТБ [PERSON]», яке є правонаступником за усіма правами та забов`язаннями Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк». Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, Відповідач [PERSON] надав суду заяву, згідно якої просив розглядати справу без фіксації технічними засобами, просив під час постановлення рішення врахувати обставини викладені у відзиві [PERSON] від 17.10.2018 року. У своєму письмовому відзиві до позову [PERSON] зазначив, що [PERSON] не знайомий з [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] ніколи не приймав участі в будь-яких судових справах за участю [PERSON] та ПАТ «МТБ БАНК», ніколи не вносив до будь-яких банківських установ грошей на погашення заборгованості третіх осіб; мирові угоди в судових процесах не укладав; нерухомість на території м. Одеси у власність не набував та, відповідно, не відчужував її. В червні 2004 року [PERSON] втратив свій паспорт серії ВВ №566078, виданий 02.09.1998 року Словянським МВ УМВС України в Донецькій області, у звязку з чим звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів. 10 червня 2004 року Словянським МВ УМВС України в Донецькій області замість втраченого паспорта [PERSON] був виданий паспорт серії ВК №027040, яким він користується до цього часу. В провадженні слідчого відділу Портофранківського відділу поліції Приморського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області (слідчий Незгодинський В.В.) знаходиться кримінальне провадження 12017162500001846 від 08.07.2017 року. 09 жовтня 2018 року [PERSON] визнаний потерпілим в указаному кримінальному провадженні, оскільки внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб йому завдано шкоду. Згідно зі ст. 221 КПК України адвокат потерпілого ознайомилась з матеріалами досудового розслідування, якими підтверджується повна непричетність [PERSON] до шахрайських дій з нерухомим майном, вчинених невстановленими особами. Так, як вбачається з матеріалів досудового розслідування, копії яких додаються до цього відзиву, невстановлена особа заволоділа втраченим [PERSON] паспортом, вклеїла до нього свої фотографії та вчинила від імені [PERSON] дії, які мають ознаки кримінального правопорушення, чим спричинила [PERSON] шкоду. Так, під час вчинення оскаржуваних банком в рамках цієї цивільної справи правочинів, невстановлена особа скористалася втраченим [PERSON] паспортом, вклеївши туди свої фотографії та поставивши туди штам про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] з метою уникнення надання згоди дружини на відчуження нерухомого майна. Таким чином [PERSON] не має ніякого відношення ані до нерухомого майна банку, з яким невстановленими особами були вчинені шахрайські дії, ані до правочинів, вчинених щодо указаного майна. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялися належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вивчивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, а також докази, якими вони підтверджуються, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 ст.\~16\~ЦК\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 17 липня 2008 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Морський [PERSON]» був укладений кредитний договір №460/F, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у вигляді не поновлюваної лінії у сумі 722 212,00 доларів США зі сплатою 12,2 % річних. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №460/F від 17 липня 2008 року [PERSON], який діяв як майновий поручитель [PERSON], та банк 18 липня 2008 року уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 3698. За умовами п.п.1,2,7 Іпотечного договору (р.н. 3698) [PERSON] передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме, квартиру під номером 18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, яка складається з 8-ми житлових кімнат, розташована на 3-му поверсі трьохповерхового будинку, яка знаходиться за адресою: м. Одеса в будинку номер 6 по вулиці Гаванна (вул. Халтуріна). Відповідно п. 18.7 Іпотечного договору (р.н. 3698) іпотекодавець зобовязується не здійснювати відчуження або інше розпорядження предметом іпотеки без попередньої письмової згоди іпотекодержателя. На підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у звязку з посвідченням договору іпотеки (р.н. 3698) приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] накладено заборону № 388 відчуження квартири [ADDRESS] (Халтуріна) в м. Одесі (р.н. 3699) та внесено записи про обтяження до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. 31 березня 2017 року державним реєстратором Одеської філії Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» [PERSON] прийнято рішення про реєстрацію права власності на восьмикімнатну квартиру №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - за [PERSON]. Також, 31 березня 2017 року державним реєстратором Одеської філії Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» [PERSON] внесені записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна про припинення обтяження спірного майна іпотекою. За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за номером 87322144 від 17.05.2017, реєстрація права власності за [PERSON] на восьмикімнатну квартиру №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - а також реєстрація щодо припинення іпотеки здійснені державними реєстраторами на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2009 р. у справі №2-13971/09. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2009 року по справі №2-13971/09 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Морський [PERSON]» до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] визнана мирова угода між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» та [PERSON], за якою [PERSON] виконав на користь ВАТ «Морський транспортний банк» грошові зобовязання [PERSON] за Кредитним договором № 428/F від 09.04.2008 та Кредитним договором № 460/F від 17.07.2008 у розмірі 2\~138\~000,00 (два мільйони сто тридцять вісім тисяч) доларів США. У звязку з виконанням [PERSON] зобовязань відповідача перед позивачем, за [PERSON] визнано право власності на нерухоме майно - квартиру №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, яка розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6. Цією ж ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2009 року по справі №2-13971/09, також, припинений договір іпотеки, який був укладений 18 липня 2008 року в забезпечення Кредитного договору № 460/F від 17.07.2008, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 18.07.2008 року, зареєстрований в реєстрі за №3698, предметом якого є восьмикімнатна квартира №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6. Відповіддю Приморського районного суду м. Одеси за вих. №583/01-8 від 10.04.2017 на запит Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» цивільна справа за позовом Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON], в період з 2009 року по теперішній час не розглядалася та не реєструвалася, а за обліково-статистичним номером 2-13971/09 жодної цивільної справи не зареєстровано. Таким чином, судом встановлено, що ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2009 року суду по цивільній справі № 2-13971/09 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Морський [PERSON]» до до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON], яка стала підставою для реєстрації права власності на восьмикімнатну квартиру №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - за [PERSON], а також підставою для реєстрації припинення іпотеки, предметом за якою є дана квартира, - Приморським районним судом м. Одеси не постановлювалась. 20 квітня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки восьмикімнатну квартиру №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, та просив забезпечити позов шляхом накладення на неї арешту. Ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2017 року за заявою Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» відкрито провадження по справі № 522/7458/17 та вжиті заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на восьмикімнатну квартиру №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6. Таким чином, восьмикімнатна квартира під №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - на час укладення договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 07 липня 2017 року та купівлі-продажу від 08 липня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], перебувала під забороною відчуження на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2017 року по справі № 522/7458/17 про забезпечення позову у вигляді накладення арешту. 07 червня 2017 року державним реєстратором Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» [PERSON] зареєстровано рішення про припинення обтяження у вигляді арешту, накладеного Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси про забезпечення позову від 21 квітня 2017 року по справі №522/7458/17. Підставою для припинення обтяження у вигляді арешту зазначена ухвала Приморського районного суду м. Одеси про скасування заходів забезпечення позову від 07 червня 2017 року по справі № 522/7458/17. Згідно з відповіддю Приморського районного суду м. Одеси за вих. №С-02// №522/7458/17 від 11 липня 2017 року на запит представника позивача повідомлено, що цивільну справу №522/7458/17 01 червня 2017 року направлено та доставлено до апеляційного суду Одеської області для розгляду за апеляційною скаргою [PERSON] 55494/17-Вх від 29.05.2017 року на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21.04.2017 року червня 2017 року. Станом на 07.06.2017 року цивільна справа №522/7458/17 перебувала в провадженні апеляційного суду Одеської області, 07 червня 2017 року судове засідання Приморським районним судом м. Одеси по справі не призначалось і будь-якого рішення по справі не ухвалювалося. Таким чином, судом встановлено, що ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову від 07 червня 2017 року по справі № 522/7458/17, яка стала підставою для припинення обтяження у вигляді арешту та заборони відчуження восьмикімнатної квартири № 18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташованої за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - Приморським районним судом м. Одеси не постановлювалась. З матеріалів справи вбачається, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року по справі № 815/2472/17 за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до Одеської філії Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» про визнання протиправними та скасування рішень, яке набуло чинності, визнані протиправними та скасовані рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на восьмикімнатну квартиру № 18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - за [PERSON]. 07 липня 2017 року [PERSON] подарував восьмикімнатну квартиру № 18 загальною площею 251,1 кв. м, житловою площею 179,7 кв. м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6 - [PERSON], уклавши з останньою договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 07 липня 2017 року та зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером 250. Наступного дня, 08 липня 2017 року [PERSON] продала [PERSON] восьмикімнатну квартиру №18 загальною площею 251,1 кв. м, житловою площею 179,7 кв. м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, за договором купівлі-продажу, реєстровий номер 273, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину. Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, які не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 цього Кодексу). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі, судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обовязковий елемент конкретного субєктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою субєктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Статтею 124-1 Конституції України визначено принцип обовязковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду. Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. Ураховуючи особливості мети забезпечення позову, суд розглядає заяву про забезпечення позову в день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. Така ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України). Забезпечення позову по суті це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду і вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України). Тому той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження на момент укладання спірних правочинів не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачене Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про існування у відповідачів права вільно розпоряджатися нерухомим майном. Крім того, статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо). Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути предявлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у звязку з її оспорюванням та не визнанням іншими особами. Відповідно до статті 1\~Закону\~України\~«Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. На підставі частини третьої статті 12 Закону України Про іпотеку правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі, у порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі обовязки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Зобов`язання іпотекодавця не відчужувати предмети іпотеки без згоди іпотекодержателя (банку) встановлено також договорами іпотеки (п. 18.7). Як встановлено судом, реєстрація права власності на восьмикімнатну квартиру №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - за [PERSON] відбулась 31 березня 2017 року на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2009 р. у справі №2-13971/09 і скасована Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2017 року. Таким чином, право власності [PERSON] на восьмикімнатну квартиру №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - є недійсним з моменту його реєстрації. На час укладення [PERSON] з [PERSON] договору дарування квартири під №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, від 07 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 07 липня 2008 року за реєстровим номером 250, а також договору купівлі-продажу зазначеної квартири, укладеного [PERSON] з [PERSON] 08 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 273, квартира під №18, яка розташована по вулиці Гаванній, будинок 6 в м. Одесі, перебувала під забороною відчуження на підставі договору іпотеки від 17 липня 2008 року, укладеного між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Морський [PERSON]». Іпотекодержатель банк - згоди на відчуження переданого в іпотеку майна не давав. Крім того, вказана квартира під №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - перебувала під забороною відчуження на підставі чинної ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2017 року по справі №522/7458/17 про забезпечення позову у вигляді накладення арешту. Можливість укладення спірних договорів дарування та купівлі-продажу стало можливим на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси про скасування заходів забезпечення позову від 07 червня 2017 року по справі №522/7458/17, яка судом не постановлювалась. З матеріалів справи вбачається, що в провадженні слідчого відділу Портофранківського відділу поліції Приморського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області (слідчий Незгодинський В.В.) знаходиться кримінальне провадження 12017162500001846 від 08.07.2017 року. 09 жовтня 2018 року [PERSON] визнаний потерпілим в указаному кримінальному провадженні, оскільки внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб йому завдано шкоду. Як вбачається з матеріалів досудового розслідування, копії яких додаються до відзиву, невстановлена особа заволоділа втраченим [PERSON] паспортом, вклеїла до нього свої фотографії та вчинила від імені [PERSON] дії направлені на відчуження нерухомого майна, які мають ознаки кримінального правопорушення, чим спричинила [PERSON] шкоду. Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] 31 березня 2017 року на підставі ухвали від 22 червня 2009 року по справі № 2-13971/09 проведена саме [PERSON], Реєстраційний номер облікової картки платника податків якого за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків - [NUMBER], який зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS], тобто, [PERSON]. Згідно з п. 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою обєктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. За приписами п. 1 частини 3 статті 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав. За статею 10 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, заявник під час подання заяви особисто предявляє органові державної реєстрації прав, нотаріусові документ, що посвідчує його особу. Документом, що посвідчує особу, є паспорт громадянина України. За даними матеріалів справи саме [PERSON], Реєстраційний номер облікової картки платника податків якого за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків - [NUMBER], зареєстрованим та мешкаючим за адресою: [ADDRESS], - 07 липня 2017 року укладено договір дарування квартири під №18 у будинку під номером 6 по вулиці Гаванній в м. Одесі, що складається з восьми житлових кімнат, загальною площею 251,1 кв.м, житловою - 179,7 кв.м, - з громадянкою [PERSON], відповідно до якого [PERSON] передав безоплатно у власність (подарував) [PERSON] дану квартиру, а вона, відповідно, прийняла від нього квартиру в дар. Даний договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за номером 250. Договір дарування підписано у присутності приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON], особи сторін, в тому числі, і особу [PERSON], встановлено. Дієздатність та належність квартири [PERSON], перевірено. За ст.ст. 1, 2 Глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012, при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за документами, передбаченими Законом. Відповідно до частини 2 статті 43 Закону України «Про нотаріат», при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів. Отже, оспорюваний правочин здійснювався саме [PERSON], Реєстраційний номер картки платника податків якого є [NUMBER], зареєстрованим та мешкаючим за адресою: [ADDRESS], особа якого була встановлена та засвідчена державним реєстратором та нотаріусом. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що права власності на восьмикімнатну квартиру під №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - за договорами дарування та купівлі продажу цієї квартири, відповідачі не набули в силу нікчемності вищезазначених договорів, які встановлені статтею 12 Закону України «Про іпотеку» та ст.ст. 153, 154 Цивільно-процесуального кодексу України. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-308цс16, від 24 травня 2017 року по справі № 6-640цс17, від 25.05.2016р. у справі №6-605цс16 і дають можливість встановити, що при укладанні спірних договорові були порушені вимоги ст. 203 ЦК України і відповідно до ст. 215 ЦК України вищевказані договори повинні бути визнані судом недійсними за позовною заявою саме ПАТ «МТБ БАНК», в звязку з тим, що банк є заінтересованою особою та його майнові права та інтереси порушуються. Приписами статті 236 Цивільного кодексу України встановлено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, договір дарування восьмикімнатної квартири під №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташованої за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, - укладений 07.07.2017 між [PERSON] та [PERSON] за реєстровим номером 250, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та договір купівлі-продажу від 08.07.2017, укладений між [PERSON] та [PERSON], за реєстровим номером 273, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], - укладені без згоди позивача, порушують права іпотекодержателя, якому законом надано право задовольнити свої вимоги за рахунок предметів іпотеки, укладені в порушення діючого цивільного та цивільного процесуального законодавства, а тому, - є недійсними з моменту їх укладення. З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «МТБ [PERSON]» та визнати договір дарування восьмикімнатної квартири під №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташованої за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, укладений між [PERSON] та [PERSON] 07.07.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 07.07.2017 року, реєстровий №250; договір купівлі-продажу восьмикімнатної квартири під №18 загальною площею 251,1 кв.м, житловою площею 179,7 кв.м, розташованої за адресою: м. Одеса, вулиця Гаванна, будинок 6, укладений між [PERSON] та [PERSON] 08.07.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 08.07.2017 року, реєстровий №273, - недійсними з моменту їх укладення. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3200,00 грн. (згідно з меморіальним ордером № 108 від 18.07.2017 року), а тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача вказаних судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved