Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

У липні 2020 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Азур Груп» (далі по тексту - ТОВ «БК «Азур Груп», відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації невикористані ним дні щорічної відпустки в загальному розмірі 61 158,30 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. З 05.03.2015 позивач працював в ТОВ «БК «Азур Груп» та був звільнений з роботи 27.08.2019 на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України. За період роботи позивача в ТОВ «БК «Азур Груп» виникла заборгованість по заробітній платі, а саме: за квітень 2019 р. - 10 500 грн.; за травень 2019 р. - 10 000 грн.; за червень 2019 р. - 9 566 грн.; за липень 2019 р. - 7 422,40 грн.; за серпень 2019 р. - 23 669,10 грн. Також позивачу при звільненні не була виплачена грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки. Ухвалою від 28.07.2020 суд залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків. 10.11.2020 позивачем на виконання вимог вищевказаної ухвали подано позовну заяву з усунутими недоліками. Ухвалою від 10.11.2020 суд відкрив провадження за даним позовом та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засіданні на 14.04.2020. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом прядку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, проте його представник до суду не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов від відповідача не надійшов. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 05.03.2015 [PERSON] прийнято на роботу в ТОВ «БК «Азур Груп» на посаду електрослюсаря будівельного шостого розряду. Наказом від 27.08.2019 № 122к [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України. Вказані обставини підтверджуються записами у трудовій книжці позивача. Основний закон України проголошує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України). Відповідно до положень статті 94 Кодексу законів про працю України та статті 1 Закону України «Про заробітну плату» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 115 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За приписами зазначеної норми при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки… Аналогічна норма міститься і в статті24 Закону України «Про відпустки». З позовної заяви вбачається, що починаючи з квітня 2019 р. відповідач взагалі не виплачував позивачу заробітну плату і в день звільнення не провів з ним повний розрахунок, що включає заборгованість по заробітній платі та грошову компенсацію за невикористані ним дні щорічної відпустки. За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на спростування стверджень позивача про невиплату нарахованої йому за період з квітня 2019 р. заробітної плати та не проведення розрахунку при звільненні відповідачем не надано. Згідно з даними Пенсійного фонду України (Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, Індивідуальні відомості про застраховану особу) відповідачем нараховано позивачу заробітну плату за квітень 2019 р. в сумі 10 500 грн., за травень 2019 р. в сумі 10 000 грн., за червень 2019 р. в сумі 9 566 грн., за липень 2019 р. в сумі 7 422,40 грн. та за серпень 2019 р. в сумі 23 669,10 грн., що в загальному розмірі становить 61 158,30 грн. З огляду на вищенаведені положення трудового законодавства наявні підстави вважати, що нарахована позивачу при звільненні виплата (у серпні 2019 р.) включає і грошову компенсацію за невикористані ним дні щорічної відпустки. Отже на підставі оцінки наведених позивачем аргументів і наданих ним доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність його вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної відпустки в загальному розмірі 61 158,30 грн. та задовольняє їх. Сума, яку суд визначає до стягнення з відповідача на користь позивача, обрахована без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із цієї суми підлягають нарахуванню роботодавцем як податковим агентом при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із присудженої суми, внаслідок чого належна до сплати працівнику на підставі судового рішення сума повинна бути зменшена на суму податків і зборів. Позивачі у справах про стягнення заробітної плати звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд з урахуванням положень статті 141 ЦПК України стягує судовий збір з відповідача в дохід держави за ставкою, встановленою для фізичних осіб за подання позовної заяви майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved