overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

У липні 2013 року ТОВ «Новгородський комбінат комунального господарства» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] З 2010 року відповідач за вказаною адресою не мешкає. Особисті речі відповідача в квартирі відсутні, квартплата та плата за комунальні послуги не сплачується, у зв'язку з чим утворилась заборгованість станом на 01.06.2013 р. в сумі 6516,01 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений через засоби масової інформації. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] де зареєстрований відповідач, є однокімнатною, розташована на п'ятому поверсі, п'ятиповерхового будинку, за цією адресою відкрито особистий рахунок [NUMBER] на ім'я [PERSON] (а.с.3,6). Вказана квартира пустує з 2010 року, за призначенням не використовується, особисті речі відповідача відсутні, квартплата та плата за комунальні послуги не сплачується, що підтверджено актами від 26.10.2012 року, 10.05.2013 (а.с.4,5). Згідно зі ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вищевказане, маються всі підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

У липні 2013р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про зміну розміру аліментів. Під час судового розгляду справи позивач позовні вимоги уточнив, звернувшись до відповідачки з позовом про визначення місця проживання дитини з батьком та звільнення останнього від сплати аліментів на утримання малолітньої дитини, вказавши, що шлюб між ним та відповідачкою не укладався, [INFO] народився їхній син [PERSON], батьком якого у Свідоцтві про народження останнього записано позивача, щодо матері - [PERSON] 29.06.2007р. відповідачка [PERSON] в результаті реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], від цього шлюбу відповідачка має сина [PERSON], [INFO] Неповнолітній син [PERSON] проживає разом з батьком - позивачем, при цьому останній виплачує аліменти на користь відповідачки на утримання сина за рішенням суду від 27.10.2008р. На час подачі відповідачкою позову про стягнення аліментів, дитина проживала з матір*ю, на користь якої з відповідача стягнути аліменти на утримання дитини, які він добросовісно виплачував, заборгованості не має. Але, з березня 2012р. малолітній син сторін [PERSON]. Проживає постійно разом з батьком - позивачем, знаходиться на його утриманні, вихованням дитини займається саме він, відвідує шкільні збори, відпочиває влітку на морі з дитиною, а також вихованням дитини займаються його батьки, з якими позивач проживає разом. Позивач просить суд визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] з батьком - позивачем [PERSON] та звільнити позивача від виплати аліментів на користь позивачки на утримання сина [PERSON], [INFO] У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

У липні 2013р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача - батька неповнолітнього [PERSON],[INFO], батьківських прав, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що відповідач ухиляється від виховання дитини, не цікавиться його життям, не забезпечує його фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги не надає. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини; представник відповідача - проти позову заперечив, посилаючись на перешкоди з боку позивача у здійснені відповідачем своїх батьківських обов'язків, оскільки позивачка з дитиною мешкає в іншій державі. Прокурор та представник органу опіки у судовому засіданні вважали, що позбавлення батьківських прав відповідача є передчасним та підстав для задоволення позову недостатньо. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO], від шлюбу, який розірвано у червні 2012р. Батьки дитини стали проживати окремо, дитина проживає разом з матір'ю в Італії, де і народилася. Вимог до батька про стягнення аліментів на дитину у судовому порядку не заявлялося. З цього часу відповідач утриманням дитини не займається, належним чином її долею не цікавиться. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані займатися вихованням своєї дитини, піклуватися про її здоров'я, фізичний і духовний розвиток, здобуття дитиною певної освіти, готувати її до самостійного життя. В разі ухилення від цього обов'язку батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, що передбачено ст.164ч.1п.2 СК України. Згідно думки прокурора, представника органу опіки позбавлення відповідача батьківських прав є передчасним. Отже, у суді встановлено, що відповідач дійсно через певні обставини, протягом певного часу належним чином не займався вихованням, розвитком своєї дитини, відсторонився від її матеріального утримання, не проявляв до неї належної батьківської уваги і турботи, але у батька є намір свою винну поведінку змінити. За таких обставин, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає за необхідне відмовити у позові, але попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов'язків. Встановивши винну поведінку в бездіяльності відповідача, суд присуджує з нього на користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

У липні 2013 р. позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на квартиру посилаючись на те, що вона з 1971 року до 1976 року перебувала у шлюбі з [PERSON] Після розірвання шлюбі вони продовжували проживати однією сім'єю як чоловік та дружина, були зареєстровані за однією адресою. [PERSON] помер [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину квартири [ADDRESS]. Просила встановити факт проживання [PERSON] однією сім'єю з 1071 по [INFO] з [PERSON], [INFO], що помер [INFO], в [ADDRESS], визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, як спадкоємицю четвертої черги на ? частину [ADDRESS], що відкрилася після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Представник позивачки у судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Представник позивачка не заперечувала щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, показання свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу 23.07.1976 року. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 18.12.1993 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки КЖЕП № 23 [PERSON] проживав та був зареєстрований разом із [PERSON] у [ADDRESS]. [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON] проживали однією сім'єю до його смерті, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання [PERSON] однією сім'єю з 1071 по [INFO] з [PERSON], [INFO], що помер [INFO], в [ADDRESS] знайшли підтвердження та підлягають задоволенню. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Таким чином, оцінюючи всі докази по справі в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, як спадкоємицю четвертої черги на ? частину [ADDRESS], що відкрилася після смерті [PERSON], померлого [INFO].

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

У липні 2014 ПАТ «Терра Банк» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 28.11.2013 між ПАТ «Терра Банк» та відповідачем укладено договір, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. на умовах офердрафту, а відповідач зобов'язався погашати кредит та сплачувати проценти відповідно до графіку погашення заборгованості. Оскільки відповідач порушив умови договору щодо повернення кредитних коштів, позивач просив суд стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У судове засідання представник позивача та відповідач не з'явились, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача направив суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд визнав можливим проводити судове засідання за відсутності представників сторін у заочному порядку, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 28.11.2013 між ПАТ «Терра Банк» та відповідачем укладено договір, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. на умовах офердрафту, а відповідач зобов'язався погашати кредит та сплачувати проценти відповідно до графіку погашення заборгованості. Позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем за кредитним договором в повному обсязі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідачем було порушено порядок погашення боргу за договором, станом на 16.04.2014 заборгованість відповідача перед позивачем складає 10 437 грн. 78 коп. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачем порушений передбачений договором порядок погашення заборгованості, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір, не сплачений при пред»явленні позову, у розмірі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

У липні 2014 позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 29.09.2008 року. Вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя між ними припинені шлюбні відносини, з 2013 року проживають окремо та шлюб носить формальний характер. Вважає збереження шлюбу неможливим, тому просить його розірвати. У судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду подав заяву, в якій указав про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки до суду не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутності до суду не надходило. Враховуючи, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14.02.2008 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області. Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини. Збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, тому суд вважає, що за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, що є підставою для розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За подання до суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір, що підтверджено документально і тому підлягає стягненню з відповідача на його користь. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

У липні 2014 позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.05.04 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. На сьогоднішній день стягнута судом сума не забезпечує потреб дитини, відповідач приховує дійсний розмір доходів, у зв'язку з чим просила змінити розмір аліментів на 2 600 грн. до досягнення дітьми повноліття В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, просив визначити розмір аліментів у сумі 1 000 грн. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.05.04 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, відповідач змінив місце роботи та є приватним підприємцем. Виходячи з наведеного та оскільки судом встановлена наявність підстав для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду, позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 1 500 грн. щомісячно. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

У липні 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 29 березня 2002 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлю-бу дітей не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося внаслідок відсутності між ни-ми взаємопорозуміння, втрати інтересу до спільного життя. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Шлюб носить формальний характер і сім'я розпалася. Супе-речностей відносно спільного майна немає. Просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій справу просив розглянути за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав, проти заочного розгляду справи не за-перечував (а.с. 11). Відповідачка до суду не з'явилася, про день та час розгляду справи належним чином сповіщена, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд встановив, що сторони по справі дійсно перебувають в шлюбі з 29 березня 2002 р. (а.с.4). Однак подаль-ше їхнє сумісне проживання неможливо, внаслідок втрати почуттів любові, взаємопоро-зуміння та взаємоповаги, сім'я носить формальний характер і примирення не можливе. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і належний до задово-лення, оскільки шлюбні відносини не підтримуються, подружжю не вдалося створити друж-ню та стійку сім'ю. За вказаних обставин подальше сумісне проживання та збереження шлю-бу є недоцільним у зв'язку з розпадом сім'ї, тому шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

У липні 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить шлюб з [PERSON] розірвати, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалось, сторони десять років проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, та спору щодо розподілу майна у сторін немає. Дітей від даного шлюбу немає. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, надавши нотаріально завірену заву від 29.07.2014 р. про те, що позов визнає у повному обсязі, просить його задовольнити та розірвати шлюб (а.с.12). Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.10.1998 р., який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління Юстиції у м. Києві, актовий запис № 1322, свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.4). Від даного шлюбу подружжя спільних дитей не мають. Сторонпротягом десяти років проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, шлюбних відносин не підтримують, заперечують можливість примирення. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

У липні 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що спільне життя з [PERSON] не склалось у зв'язку із взаємним непорозумінням, розходженням поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства через, що даний шлюб суперечить його інтересам. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, просить розірвати шлюб. Можливість примирення заперечував. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася повторно, про день слухання справи повідомлена належним чином, згідно рекомендованих повідомлень від 15.07.2014 р. та 05.08.2014 р. (а.с.10,17), причини неявки суду не повідомила, а тому суд вважає можливим слухати справу у її відсутність згідно ст. 224 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.109 Cімейного Кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають від 06.02.1983 р., який зареєстрований у виконкомі Росошанської сільради Липовецького р-ну Вінницької обл., актовий запис № 3, свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.3). Сторони через різні погляди на сімейні відносини спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, шлюбних відносин не підтримують, спору стосовно спільного майна немає. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved