Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про їх виселення з будинку, в якому вказала , що успадкувала після смерті матері [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] та є єдиним власником вказаного майна. При житті мати надала дозвіл на проживання та реєстрацію [PERSON] та членам його родини . Позивач має намір розпорядитися своєю власністю, а відповідачі добровільно не виселяються зі спірного будинку та чинять перешкоди [PERSON] в користуванні її власністю . Оскільки відповідачі членами родини позивача не являються , дозволу на реєстрацію вона їм не надавала , проживають в будинку з дозволу попереднього власника [PERSON], договору найму не укладався , просила суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання майном та виселити відповідачів та членів їх родини з вказаного житлового будинку. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали , просили задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав , просив відмовити , пояснивши суду , що дозвіл на вселення та реєстрацію у спірному будинку надала мати позивача [PERSON] , а на даний час він та члени його родини власного житла не мають та не мають можливості придбати вказаний будинок . Відповідач [PERSON] до суду не з»явилася , подала заяву заслухати справу у її відсутність , позов не визнала, просила відмовити. Представники третіх осіб до суду не з»явилися , подали заяви слухати справу у їх відсутність , прохали вирішити справу на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи , заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд дійшов до наступних висновків. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об'єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Матеріалами справи було встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого Краснокутською селищною радою від 16.06.1987 року [PERSON] була власником житлового будинку по [ADDRESS] За життя [PERSON] в липні 2013 року надала дозвіл на реєстрацію та проживання у вказаному житловому будинку [PERSON], [PERSON], та їх малолітнім дітям [PERSON] та [PERSON]. [INFO] р. [PERSON] померла , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. На підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Краснокутською ДНК від 14.12.2017 р., [PERSON],дочка спадкодавці, успадкувала житловий будинок в [ADDRESS] [PERSON] набула права власності на житловий будинок і це її право відповідачами не оспорюється. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 05.07.2017 р. , складеному в присутності депутата Краснокутської селищної ради та 2 сусудів -свідків , в будинку по [ADDRESS] проживають та зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та їх малолітні діти [PERSON],[INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] ,[INFO]. Вказані особи членами родини [PERSON] не являються та перешкоджають їй в доступі до своєї власності . Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради від 07.07.2017 р., по [ADDRESS] , з дозволу попереднього власника, зареєстровані [PERSON], [PERSON] та їх троє малолітніх дітей. Без огляду на зміну власника відповідачі до цього часу залишаються бути зареєстрованими у зазначеному будинку, як за місцем свого проживання. Добровільно знятись з реєстрації та виселитися з будинку за адресою: [ADDRESS] відповідачі відмовляються, здійснюють господарські роботи на території присадибної ділянки та використовують його на свій розсуд, чим чинять перешкоди позивачу у користуванні житловим будинком та надвірними спорудами. Позивач зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , до успадкованого будинку доступу не має , оскільки відповідачі перешкоджають користуватися позивачу своєю власністю. Допитаний по справі свідок [PERSON] пояснив суду , що дійсно відповідачі по справі проживають та зареєстровані в будинку з дозволу [PERSON] з 2013 року , членами родини [PERSON] ,ні нового власника [PERSON] не являються та не мають наміру виселятися , оскільки не мають власного житла. Судом встановлено, що в будинок нового власника у визначеному законом порядку зазначені особи вселені не були, дозволу на реєстрацію в будинку , позивач їм не надавала, тому відповідачі не набули права на користування спірним житловим будинком. На теперішній час відповідачі та члени їх сім'ї в добровільному порядку не виселились з вищезазначеного будинку, їх проживання у будинку перешкоджає позивачу користуватись належним йому майном. Суд дійшов висновку , що права відповідачів на користування житловою площею в будинку були похідними від прав колишнього власника цього будинку, з припиненням його права власності припинилося і право користування житлом відповідачів, а права нового власника будинку [PERSON] на володіння, користування та розпорядження власністю порушені, тому потребують судового захисту. Отже, позивач який є власником будинку, має право вимагати виселення відповідача зі свого будинку, оскільки останній поселився в будинку без його на те згоди , в порушення встановленого законом порядку та право користування ним не набув. Закон України від 11.12.2003 року № 1382 1У «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна або припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Зі змісту ст.7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що підставою для зняття з реєстрації є рішення про виселення особи з житлового приміщення. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових та службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами Таким чином рішення суду про виселення особи з житлового приміщення є підставою для зняття даної особи з реєстрації. Позивач під час звернення до суду сплатила судовий збір у сумі 640 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача .

Outcome: approved