Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

у липні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 27.06.2006 року. Від шлюбу у них є троє неповнолітніх дітей: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, тому нею подано до Шепетівського міськрайонного суду позов про розірвання шлюбу. Діти проживають разом з нею по [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо по [ADDRESS] у своїх батьків. З часу окремого проживання з [PERSON], останній перестав брати участь в утриманні дітей. Його допомога є незначною та надається ним виключно за наявності на це його бажання, у строки та у місці визначеному ним. На всі неодноразові прохання надавати кошти на утримання дітей у сталому погодженому розмірі відповідач ніяк не реагує, зазначаючи при цьому, що буде виконувати регулярно аліментні зобов'язання виключно за рішенням суду. Отже, згоди щодо добровільної сплати аліментів на утримання дітей між ними не досягнуто. [PERSON] фізично здоровий чоловік, працездатного віку, інших осіб, яких відповідно до закону він мав би утримувати не має. На сьогодні офіційно працевлаштований у ШВК № 98, має стабільний дохід, відтак має можливість забезпечувати потреби дітей. Вона не працює, має обмежені можливості щодо належного матеріального забезпечення сім'ї. За наведених обставин. просить стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, з підстав викладених у ньому, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, погоджується сплачувати аліменти в законодавчо встановленому мінімальному розмірі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. У ст. 180 Сімейного Кодексу України, зазначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як встановлено в суді, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 27 червня 2006 року. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 30 червня2016 року, яке набрало законної сили 12.07.2016 року, шлюб між ними розірвано. Від спільного проживання у сторін є троє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Згідно довідок від 10.06.2016 року про реєстрацію місця проживання дітей та довідки про склад сім'ї від 05.07.2016 року, виданих відділом з питань реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання виконавчого комітету Шепетівської міської ради, діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживають разом із позивачем по [ADDRESS] Хмельницької області. Відповідач проживає по [ADDRESS] Хмельницької області. Вказані обставини визнані сторонами, а тому в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] не працює. Відповідач [PERSON] працює на посаді інспектора відділу нагляду і безпеки в Шепетівській виправній колонії № 98 Управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області, за період з січня 2016 року по червень 2016 року його дохід склав 24890 грн. 27 коп., що підтверджується даними довідки про доходи № 196 від 11.07.2016 року, виданої бухгалтерією ШВК № 98. Інших неповнолітніх дітей, непрацездатних членів сім'ї відповідач на своєму утриманні не має, не хворіє. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки у відповідача є можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей і він є працездатною особою, то зобов'язаний таку надавати. Отже, вимоги позивачки щодо стягнення з нього аліментів є справедливими, обґрунтованими та підставними. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, кількість дітей, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю - в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) [PERSON], щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, оскільки даний розмір не перевищуватиме законодавчо визначеного максимального розміру, що може утримуватись із заробітної плати платника аліментів та сторони, які є батьками неповнолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в рівній мірі несуть обов'язки щодо їх виховання та утримання, і такі у виді матеріального утримання не можуть бути повністю покладені виключно на позивача. Доводи відповідача про його матеріальну неспроможність сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному позивачем розмірі, суд до уваги не приймає, оскільки згідно ст. 180 СК України обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Також, згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Крім того, за змістом ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 551 грн. 20 коп. За таких обставин,

Outcome: approved