Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON], зареєстрований 05 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №\~389. В обґрунтування позову зазначала, що з 05 червня 2015 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON], від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] та дочку [PERSON], які народилися 08 жовтня 2015 року. Сімейне життя у неї з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння. Із 30 травня 2017 року відповідач проживає окремо від неї та дітей, з цього часу подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Спроби примиритися виявилися марними. Їхній шлюб існує лише формально, подальше його збереження є неможливим та суперечить її інтересам. Спору щодо поділу спільного сумісного майна подружжя та місця проживання їхніх дітей немає. Позивач [PERSON] у суді позов підтримала, надала аналогічні пояснення, просила суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON]у судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, оскільки дійсно з 30 травня 2017 року він перестав проживати із сімєю, з цього подружніх відносин сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 05 червня 2015 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №\~389. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] та дочку [PERSON], які народилися [INFO]. Суд встановив, що із 30 травня 2017 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved