Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вимогою про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] (колишня Дружби) в с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області. Як підставу позову зазначено, що 21.07.1998 року між ним та [PERSON], [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу № 3-1087 на Харківській біржі нерухомості, за умовами якого він придбав за 8000 грн. квартиру [ADDRESS] (колишня Дружби) в с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області, який зареєстровано 29.03.1999 року в Шевченківському МПТІ за № 1003. У серпні 2016 року він виявив бажання оформити договір дарування квартири синові. Однак оформити договір дарування виявилося неможливим, оскільки відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв до 1 січня 2004 року, договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. В період дії Цивільного кодексу Української РСР на території України діяли біржі, де реєструвалися угоди з нерухомістю, діяльність яких регулювалася Законом України «Про товарну біржу». 01.01.2004 року вступив у дію Цивільний кодекс України і у відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. На теперішній час Цивільний кодекс України передбачає нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Договору купівлі-продажу, зареєстровані товарними біржами без нотаріального посвідчення, не можуть бути прийняті нотаріусами для вчинення нотаріальних дій в якості правовстановлюючого документу на ці обєкти нерухомого майна. Позивач зазначає, що такий стан, що склався не з його вини, обмежує його право на володіння, користування та розпорядження нерухомим майном. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ч. 2 ст. 220 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). 31.08.2016 року на його замовлення КП «Шевченківське БТІ» виготовило технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] в с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області. На даний час виникла необхідність у визнанні договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнанні права власності на квартиру з метою подальшого використання за цільовим призначенням. Просить визнати договір купівлі-продажу квартири дійсним та визнати за ним право власності на квартиру. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та наполягали на його задоволенні. Відповідачі у судове засідання не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних доказів, позов визнали у повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд дійшов наступного. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. У відповідності до ст.ст. 316, 328 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 5 чинного Цивільного Кодексу України встановлено дію актів цивільного законодавства у часі. Так, відповідно до зазначеної норми права акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На час виникнення спірних правовідносин, а саме на час укладення вказаних договорів купівлі-продажу, щодо яких позивачем заявлено позов про визнання їх недійсними, діяв Цивільний Кодекс Української РСР в редакції 1963 року. Отже, до спірних правовідносин, враховуючи положення дії актів цивільного законодавства у часі, повинні застосовуватися норми саме ЦК УРСР (в ред. 1963 року). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 21.07.1998 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] укладено договір купівлі-продажу № 3-1087 на Харківській біржі нерухомості, за умовами якого [PERSON] придбав за 8000 грн. квартиру [ADDRESS] (колишня Дружби) в с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області, який зареєстровано 29.03.1999 року в Шевченківському МПТІ за № 1003 (а.с. 7). У серпні 2016 року [PERSON] виявив бажання оформити договір дарування квартири синові. Відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв до 1 січня 2004 року, договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. В період дії Цивільного кодексу Української РСР на території України діяли біржі, де реєструвалися угоди з нерухомістю, діяльність яких регулювалася Законом України «Про товарну біржу». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про товарну біржу» товарна біржа є організацією, що обєднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має на меті надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і повязаних з ним торговельних операцій. Відповідно до ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» ( який був чинним на час виникнення спірних правовідносин (в редакції 10 грудня 1991 року) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Чинним законодавством України не передбачено такої форми угоди, як біржова. 01.01.2004 року вступив у дію Цивільний кодекс України і у відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. На теперішній час Цивільний кодекс України передбачає нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а договір фактично був укладений сторонами та посвідчений на Харківській біржі нерухомості, що не відповідає вимогам діючого законодавства. Договору купівлі-продажу, зареєстровані товарними біржами без нотаріального посвідчення, не можуть бути прийняті нотаріусами для вчинення нотаріальних дій в якості правовстановлюючого документу на ці обєкти нерухомого майна. Такий стан склався не з вини позивача, що обмежує його право на володіння, користування та розпорядження нерухомим майном. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ч. 2 ст. 220 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). 31.08.2016 року на замовлення позивача КП «Шевченківське БТІ» виготовило технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] в с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області (а.с. 8, 9). Згідно довідці ХОКП «ДРІТ» № 13 від 27.10.2016 року за місцем проживання [PERSON] по вул. Бурлуцька-16, кв.-4, с.м.т. Шевченкове, Шевченківського району, Харківської області, заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення відсутня (а.с. 12). Відповідно до ст.. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1957-ХІІ «Про товарну біржу» у ред.. від 15.05.2003 року, біржовий контракт вважається укладеним з моменту його реєстрації на біржі та не підлягає нотаріальному посвідченню, тобто з цього часу відповідачі стали власниками даного будинку, який в подальшому був зареєстрований в Шевченківському МБТІ 29.03.1999 року. Позивач, як добросовісний учасник цивільних правовідносин, повністю виконав угоду, оскільки покупцеві передано гроші за квартиру та вступили у право володіння нерухомістю. Відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі - продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку( квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно із ч.3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Тому відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України, даний договір є вчиненим з моменту реєстрації його в органах БТІ, тобто з 29.03.1999 року. У відповідності до ст.ст. 316,328 ЦК України право власності це є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Враховуючи викладене, з метою захисту майнових прав позивача, суд вважає за необхідне позов задовольнити .

Outcome: partial