Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Просила визнати недійсним договір іпотеки, укладений 16.05.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №7201656 приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу [PERSON], предметом якого є квартира [ADDRESS]; визнати частково недійсним договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки за №5207-5208, укладений\~\~12 грудня 2011\~\~року між ПAT «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], в частині відступлення права вимоги за Договором іпотеки від 16.05.2008 року; скасувати заборону на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], накладену 16.05.2008 року приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер обтяження 7201656; скасувати обтяження за типом іпотека на квартиру [ADDRESS], накладене 11.08.2012 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального\~округу [PERSON], реєстраційний\~номер обтяження 7201572\~\~в Державному реєстрі іпотек. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначала, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.2000 року. Влітку 2010 року вона дізналась про те, що квартира вже їй не належить, оскільки 21.08.2003 року було начебто укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, за умовами якого вона продала, а [PERSON] купила зазначену квартиру за 64 621 грн. У зв'язку з цим вона зверталася з позовом до суду про визнання недійсним зазначеного вище договору купівлі-продажу. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31.05.2012 р. у справі №2-108/12 було встановлено, що спірна квартира була відчужена не власником квартири. Зокрема, згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи №543 від 06.03.2012 року,підпис від імені позивачки у рядку «ПРОДАВЕЦЬ» у примірнику договору купівлі-продажу квартири від 21 серпня 2003 року, виконаний не позивачкою, а іншою особою з наслідуванням її підпису. Зазначеним рішенням суду визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 21.08.2003 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та зобов'язано [PERSON] повернути [PERSON] спірну квартиру. Звернувшись після цього до приватного нотаріуса з метою розпорядження своєю власністю, вона дізналася, що в період чинності договору купівлі-продажу квартира була передана [PERSON] в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору іпотеки від 16.05.2008 року. Крім того, згідно з договором про відступлення прав вимоги за договором іпотеки іпотекодержателем на даний час є TOB «Кей-Колект». Разом з тим, на момент укладення іпотечного договору іпотекодавець повинен бути власником нерухомого майна, що є предметом іпотеки на законних підставах. Однак, передаючи в іпотеку банку спірну квартиру [PERSON] не набула на нього права власності у встановленому законом порядку, а отже не мала права на розпорядження спірною квартирою, а тому іпотечний договір, на думку позивача, суперечить положенням ЦК України та ЗУ «Про іпотеку». Вважала, що при укладенні договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки ПАТ «УкрСиббанк» не мав законного права на фактичне утримання в іпотеці квартири, яка на той час вже була витребувана судом у іпотекодавця і фактично вибула з його права власності. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 січня 2015 року позов задоволено. Визнаний недійсним договір іпотеки, укладений 16 травня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №7201656 приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу [PERSON], предметом якого є квартира [ADDRESS]. Цим же рішенням визнаний частково недійсним Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки за №5207-5208, укладений 12 грудня 2011\~\~року між ПAT «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], - в частині відступлення прав вимоги за Договором іпотеки, укладеним 16.05.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], предметом якого є квартира [ADDRESS]. Скасовано заборону на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], накладену 16.05.2008 року приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний помер обтяження 7201656 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна; скасовано обтяження за типом іпотека на квартиру [ADDRESS], накладене 11.08.2012 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON], реєстраційний\~\~номер обтяження 7201572 в Державному реєстрі іпотек. Стягнуто з відповідачів ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», [PERSON] на користь позивача судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок - по 81 (вісімдесят одній) гривні 20 копійок з кожного. Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02 червня 2016 року заяву ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. У поданій апеляційній скарзі ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову [PERSON]І відмовити. На думку апелянта, початок перебігу строку позовної давності для позивача почався з жовтня 2011 року, проте до суду [PERSON] звернулася після спливу цього строку. Крім того вважає, що суд не врахував, що на момент укладення договору іпотеки і договору про перехід прав вимоги, власником квартири була [PERSON], а тому оспорювані угоди відповідають вимогам закону і підстав для визнання їх недійсними не було. Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.2000 року належала квартира [ADDRESS] (а.с.15,16). 21.08.2003 року було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого позивач продала, а [PERSON] купила зазначену квартиру за 64 621 грн. На підставі договору іпотеки від 16.05.2008 року, укладеного 16.05.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №7201656 приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу [PERSON], спірна квартира була передана [PERSON] в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» (а.с.82-86). Із змісту договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року за №5207-5208, укладеного 12 грудня 2011 року між ПAT «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] (а.с.49-52), та договору факторингу №1 від 12.12.2011 року (а.с.77-81) вбачається, що TOB «Кей-Колект» у повному обсязі отримав права вимоги за вказаним вище договором іпотеки (а.с.72-73) та замінив ПАТ «УкрСиббанк» у правовідносинах, які склались між останнім(як іпотекодержателем) та позивачкою (як іпотекодавцем) за договором іпотеки від 16.05.2008 року (п.п.1.1,1.2,2.2. договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки (а.с.49,49 на звороті). Згідно з витягом із реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.13-14): 16.05.2008 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна приватним нотаріусом [PERSON] зареєстровано заборону на нерухоме майно - 4-х кімнатну квартиру [ADDRESS], на підставі договору іпотеки від 16.05.2008 року. У Державному реєстрі іпотек 11.08.2012 року приватним нотаріусом [PERSON] зареєстровано тип обтяження: іпотека, об'єктом якого є 4-х кімнатна квартира [ADDRESS], на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 року. Задовольняючи позов [PERSON] та визнаючи недійсними договір іпотеки, договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та скасовуючи обтяження на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] набула у власність спірну квартиру, визнаний недійсним. Проте, з такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з»ясування всіх обставин справи. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч.1ст.3 цього Закону іпотека виникає на підставі, зокрема, договору. Як встановлено ст.319 ЦК України, тільки власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом положень ст. 583 ЦК України, ч.1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавцем може бути власник нерухомого майна, або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник передав майно з правом його передачі в іпотеку. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Аналіз зазначених положень закону дає підстави вважати, що власник нерухомого майна вправі передати його в іпотеку. Така угода є правомірною доти, доки не буде визнана недійсною судом. Зміст поданого в цій справі позову свідчить про те, що свої вимоги позивачка обґрунтовувала саме недійсністю договору купівлі продажу від 21.08.2003 року. Разом з тим, на час апеляційного перегляду справи зазначені підстави відпали, оскільки рішенням апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2017 року скасовано рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31.05.2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу і у задоволенні позову відмовлено. За наведених обставин підстав для визнання недійсними договору іпотеки, договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та скасування обтяжень на нерухоме майно немає. У зв»язку з цим та відповідно до п.1ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Outcome: dismissed