Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з зміненим під час судового розгляду позовом до відповідачів про стягнення на його користь суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 23 травня 2007 року відповідно до кредитного договору № [NUMBER] «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» надав [PERSON] кредит в сумі 6643 доларів США із сплатою 12 % на рік, терміном користування до 21 травня 2012 року. Зобовязання за даним кредитним договором забезпечено порукою відповідно до договору поруки № 1305 від 23 травня 2007 року, який укладений з [PERSON]. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір відступлення прав вимоги, згідно якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи». Протягом дії кредитного договору відповідачі систематично не виконували належним чином договірні зобовязання в частині своєчасного погашення кредиту, у звязку з чим, станом на 01 вересня 2015 року допустили прострочену заборгованість по кредиту на загальну суму 8273 доларів США 44 центів, що за курсом НБУ становить 180402 гривень 34 копійки, яка складається з заборгованості по процентах в сумі 59596 гривень 99 копійок, заборгованості по комісії в сумі 5004 гривень 46 копійок та заборгованості по пені в сумі 115800 гривень 90 копійок. Оскільки, відповідачі у добровільному порядку борг не повертають, просив стягнути солідарно з них в примусовому порядку кредитну заборгованість та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши заяву про те, що позов підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилися, не повідомили суд про причини своєї неявки та заперечення до суду проти зміненого позову не подали. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши у сукупності досліджені докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до укладеного кредитного договору № 1304 від 23 травня 2007 року отримав від ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» кредит в сумі 6643 доларів США із сплатою 12 % на рік, терміном користування до 21 травня 2012 року. У відповідності до п. 3.4 договору за надання та обслуговування кредиту банк встановлює щомісячну комісійну винагороду в розмірі 0,1 % від фактичної заборгованості по кредиту, яка підлягає сплаті позичальником в гривнях. Згідно п. 5.2.2 вказаного кредитного договору позичальник зобовязується своєчасно сплачувати кредит, проценти за користування кредитом, суми неустойки в порядку встановленому договором. Відповідно до п. 6.4 договору кредиту за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, та нараховується за кожен день прострочення платежу. Пунктом 6.9 договору передбачено, що строк позовної давності за вказаним договором встановлюється тривалістю у 10 років. Зобовязання за вказаним договором кредиту забезпечено договором поруки № 1305 від 23 березня 2007 року, який укладений із відповідачем [PERSON] та відповідно до п. 2.1 якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за неналежне виконання позичальником в повному обсязі грошових зобовязань за кредитним договором. Рішенням Новоселицького районного суду від 13 жовтня 2011 року з відповідачів [PERSON] та [PERSON] було солідарно стягнуто на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» наявну станом на 27 січня 2011 року кредитну заборгованість за кредитним договором № 1304 від 23 травня 2007 року в сумі 6526 доларів США та 358 гривень 24 копійок, а також судові витрати в сумі 642 гривень. З довідки ВДВС Новоселицького РУЮ № 379 від 09 лютого 2016 року вбачається, що станом на час розгляду даної судової справи рішення Новоселицького районного суду від 13 жовтня 2011 року не виконано. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір відступлення, згідно якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи». З розрахунку заборгованості, викладеному у позові вбачається, що в порушення умов договору станом на 01 вересня 2015 року відповідачі допустили прострочену заборгованість по кредиту на загальну суму 8273 доларів США 44 центів, що за курсом НБУ становить 180402 гривень 34 копійки, яка складається з заборгованості по процентах в сумі 59596 гривень 99 копійок, заборгованості по комісії в сумі 5004 гривень 46 копійок та заборгованості по пені в сумі 115800 гривень 90 копійок. З додаткових письмових пояснень сторони позивача від 21 березня 2016 року вбачається, що у звязку із тим, що позивачу не було відомо про рішення Новоселицького районного суду від 13 жовтня 2011 року, розрахунок заборгованості відповідачів викладений у первинному позові був помилковий. До остаточного розрахунку, який викладений у зміненому позові, увійшли суми заборгованості по процентах та комісії, які не охоплені попереднім рішенням суду та нар ахові після його постановлення, а також сума пені за останній рік перед зверненням до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернувся до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Зі змісту ст. 554 ЦК України вбачається, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ Слід зазначити, що виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 23 вересня 2015 року за № 6-1206цс15. Зазначена Постанова прийнята з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в ній є обов'язковими для всіх судів України (ч.2 ст.\~214, ч.1 ст.360-7 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що зобовязання між сторонами не припинено з підстав, передбачених законом (ст. 598 ЦК України), оскільки воно не виконано відповідачами належним чином, правовідносини між сторонами за кредитним договором не припинились, а тому позивач, до якого перейшло право вимоги за кредитним договором, вправі вимагати від відповідачів виконання грошового зобовязання за кредитним договором. У звязку з тим, що відповідачі не виконують умови договорів кредиту та поруки і не повернули борг позивачу в повному обсязі, суд вважає, що кредитну заборгованість слід стягнути з них солідарно в примусовому порядку. Визначаючи валюту стягнення кредитної заборгованості, суд враховує, що відповідно до розяснення, викладеного в п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, у разі якщо кредит наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої\~статті 533 ЦК. За таких обставин, стягнення заборгованості за основною сумою кредиту, відсотків за ним та комісії повинно проводитись у валюті надання кредиту з зазначенням еквіваленту до національної валюти\~гривні. Що стосується стягнення неустойки у вигляді пені, обрахованої в іноземній валюті, то за правилами\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Відповідно до ч. 1\~ст. 192 ЦК України\~законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. За ч. 1\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Положення ч. 2\~ст. 192 ЦК України\~та ч. 3\~ст. 533 ЦК України,\~Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю»\~можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення неустойки. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14. Оскільки пеня є способом забезпечення виконання зобовязання і одночасно відповідальністю позичальника за його неналежне виконання, то відповідно до закону та умов договору, має стягуватись в гривнях. Крім цього, відповідно до п. 3.4 кредитного договору комісійна винагорода також підлягає сплаті позичальником в гривнях. Тому, вимога банку про стягнення комісії та пені в іноземній валюті не відповідає вимогам закону та договору. Таким чином, з відповідачів на користь позивача слід стягнути кредитну заборгованість станом на 01 вересня 2015 року, яка складається з заборгованості по процентах в сумі 2733 доларів США 18 центів, що є еквівалентом 59596 гривень 99 копійок, заборгованості по комісії в сумі 5004 гривень 46 копійок та заборгованості по пені в сумі 115800 гривень 90 копійок. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача пропорційно слід стягнути понесені останнім судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 192, 512-514, 516, 526, 533, 553, 554, 599, 610, 611, 612, 614, 1049, 1054, 1082 ЦК України, суд

Outcome: partial