Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду в порядку, передбаченому ст. 389-1 - 389-6 ЦПК України, з заявою про скасування рішення постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації «ПРИНЦИП» від 16 серпня 2013 року у справі № С3-08-16/2013 та ухвали постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації «ПРИНЦИП» від 12 травня 2014 року у справі № С3-08-16/2013. Вимоги заяви обґрунтовані наступним. Заявник є дружиною померлого [PERSON], який є боржником у справі № С3-08-16/2013 за заявою [PERSON], що розглядалася постійно діючим третейським судом при Юридичній корпорації «ПРИНЦИП». Заявник стверджує, що ні вона, ні її покійний чоловік не отримували жодних повідомлень від третейського суду з приводу розгляду вказаної справи. Відтак, третейський суд вирішив питання про права та обов'язки [PERSON] та [PERSON], незважаючи на те, що участі у справі вони не брали, належним чином про час та місце розгляду справи не повідомлялися. Крім того, заявник вказує, що вона дізналася про рішення третейського суду, починаючи з 12 травня 2014 року, тобто з дати листа нотаріуса нотаріального округу м. Дзержинський Московської області [PERSON], за № 173/237. Отже, заявник не пропустила строк для подання заяви про скасування рішення третейського суду, встановлений ст. 389-2 ЦПК України. Заявник вважає, що справа, розглянута третейським судом, такому не підсудна, оскільки є справою у спорі щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку. Заявник є нерезидентом України, про що було достеменно відомо третейському суду при розгляді питання про заміну вибулої сторони. До того ж, [PERSON] не підписував відзив на позовну заяву та договір про відступлення права вимоги. За таких обставин, заявник просить скасувати рішення постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації «Принцип» від 16 серпня 2013 року у справі № С3-08-16/2013 та ухвалу постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації «ПРИНЦИП» від 12 травня 2014 року у справі № С3-08-16/2013. Представник заявника у судовому засіданні підтримав вимоги заяви про скасування рішення третейського суду, просив суд задовольнити заяву у повному обсязі. Представник [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, просила суд відмовити у задоволенні заяви. Представник [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, просив суд відмовити у задоволенні заяви. У відповідності до положень ст. 389-1 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом. За правилами ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Згідно з ст. 5 Закону юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Положеннями статті 6 Закону визначено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України, та справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Згідно з ст. 12 закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. За приписами ст. 15 Закону України «Про третейські суди» обмін документами та письмовими матеріалами між сторонами, а також між сторонами і третейським судом чи третейськими суддями здійснюється у порядку, погодженому сторонами, і за вказаними ними адресами. Якщо сторони не дійшли згоди з цих питань або у разі невизначеності цих питань у регламенті третейського суду, документи та інші письмові матеріали направляються за останнім відомим місцем проживання фізичної особи чи за юридичною адресою або місцезнаходженням юридичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи в інший спосіб, що передбачає отримання доказів доставки документів та інших письмових матеріалів адресатові, та вважаються такими, що отримані в день такої доставки, навіть якщо на цей час одержувач за цією адресою не знаходиться чи не проживає, а про зміну своєї адреси ним не було повідомлено іншу сторону належним чином. Як убачається з матеріалів справи, 24 грудня 2001 року між ТОВ «Мак Девід» та [PERSON] укладено договір про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги, за умовами якого [PERSON] отримав від товариства позику у сумі 204000 доларів США, строком на 11 років, для придбання житлового будинку чи квартири в м. Москва чи Московській області та здійснення будівельних, ремонтних та оздоблювальних робіт у придбаній квартирі. (а.с. 16-17) 26 квітня 2008 року між ТОВ «Мак Девід» та [PERSON], [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого [PERSON] набуває права кредитора за договором про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24 грудня 2001 року. [PERSON] набуває права вимагати від боржника [PERSON] повернення грошових коштів у національній валюті України в розмірі, еквівалентному 196000 доларів США по курсу НБУ на день повернення таких грошових коштів, не пізніше 23 грудня 2012 року. У пункті 10 договору про відступлення права вимоги міститься третейське застереження, відповідно до якого усі спори, що виникають між сторонами з приводу виконання цього договору, вирішуються в Постійнодіючому третейському суді при Юридичній корпорації «Принцип» (м. Київ). Договори про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги та про відступлення права вимоги укладені у простій письмовій формі та підписані сторонами. Приймаючи до уваги третейське застереження у п. 10 договору про відступлення права вимоги, яке є третейською угодою у розумінні ст. 15 Закону України «Про третейські суди», спір, який виник між [PERSON] та [PERSON] з приводу повернення суми позики, підлягає розгляду у третейському суді, а саме в Постійнодіючому третейському суді при Юридичній корпорації «Принцип» (м. Київ). Посилання заявника на те, що [PERSON] не підписував договір про відступлення права вимоги від 26 квітня 2008 року, що на думку заявника підтверджується висновком спеціаліста Дослідного центру «Експерт-Захист» [PERSON] від 04 червня 2014 року, та висновком експерта № 757 Консалтингового центру «Незалежна Експертиза» [PERSON] від 29 травня 2014 року, не може бути підставою для скасування рішення третейського суду на підставі п. 3 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України з огляду на те, що на час розгляду заяви відсутнє рішення суду про визнання недійсною третейської угоди з цих підстав. Заявник з цього приводу до суду не зверталася. При цьому, спірні правовідносини, які склалися між сторонами, носять цивільно-правовий характер, та не є спором щодо захисту прав споживачів, оскільки доказів того, що юридична особа, яка надала позику [PERSON], являється кредитною установою, заявником не надано. Крім того, такі посилання також відсутні у тексті договору про надання зворотної безвідсоткової фінансової допомоги, де зазначено, що товариство є платником податку на прибуток на загальних підставах. До того ж, незважаючи на те, що [PERSON] є громадянином Російської Федерації, останній у своєму відзиві на позовну заяву, датованому 17 травня 2013 року, прямо вказав, що він є резидентом України, оскільки на території України має істотні економічні інтереси та не заперечує проти розгляду позову [PERSON] у третейському суді у складі одного третейського судді, призначення якого доручив Голові Третейського суду. Відтак, при прийнятті справи до провадження у Голови Постійнодіючого третейського суду при Юридичній корпорації «Принцип» були відсутні підстави вважати, що дана справа такому суду не підсудна. З матеріалів справи № СЗ-08-16/2013, що була витребувана з Постійнодіючого третейського суду при Юридичній корпорації «Принцип», вбачається, що відповідно ухвали від 20 травня 2013 року голова вказаного третейського суду доручив розгляд справи № СЗ-08-16/2013 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості третейському судді [PERSON] При цьому, попереднього сторони справи [PERSON] та [PERSON] у своїх заявах надали свою згоду на розгляд справи у кількісному складі одного третейського судді, персональне призначення якого доручили голові третейського суду. Також не знайшли свого підтвердження матеріалами справи доводи заявника щодо відсутності третейського судді [PERSON] на території України в день винесення ухвали від 12 травня 2014 року про заміну вибулої сторони боржника з огляду на наступне. Згідно з листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 05 листопада 2014 року, надісланого на виконання ухвали суду про витребування доказів, відомостей про перетинання державного кордону України громадянином України [PERSON] у період з 04 травня 2014 року по 15 травня 2014 року не виявлено. Протокол огляду інформації на сторінці в мережі Інтернет, завірений нотаріусом м. Москви [PERSON] 18 вересня 2014 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] здійснювали внутрішні перельоти в Королівстві Тайланд, не є належним доказом відсутності судді [PERSON] на території України під час прийняття оскаржуваної ухвали від 12 травня 2014 року, оскільки такий доказ не узгоджується з інформацією, отриманої від Державної прикордонної служби України. Отже, склад третейського суду, яким прийнято рішення від 16 серпня 2013 року та ухвала від 12 травня 2014 року у справі № СЗ-08-16/2013, відповідав вимогам закону. Також заявник посилається на те, що третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі, зокрема, відзив на позовну заяву [PERSON] не підписувався, а заявник [PERSON] не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду заяви [PERSON] про заміну вибулої сторони боржника. Так, матеріалами справи № СЗ-08-16/2013 підтверджується, що під час розгляду Третейським судом справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості на адресу третейського суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, датований 17 травня 2013 року, в якому останній зазначає, що не може брати участь у розгляді справи за станом здоров'я, просить розглянути справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позову. Отже, боржник [PERSON] був належним чином повідомлений про час та місце розгляду третейським судом справи. Позивач [PERSON] приймав участь у розгляді справи. Посилання заявника на висновок спеціаліста Дослідного центру «Експерт-Захист» [PERSON] від 08 серпня 2014 року, який дійшов висновку, що підпис на відзиві на позовну заяву від імені [PERSON] виконаний вірогідно не [PERSON], не є належним доказом у даному випадку, оскільки висновок спеціаліста ґрунтується на копії відзиву на позовну заяву, оригінал для проведення експертизи не був наданий. Також заявник [PERSON] була повідомлена про розгляд заяви [PERSON] про заміну вибулої сторони за адресою її проживання: Російська Федерація, [ADDRESS]. Відповідно до листа АТ «ДХЛ Інтернешнл Україна» від 20 травня 2014 року № 288 поштова кореспонденція не була доставлена заявнику, оскільки за вказаною адресою двері ніхто не відчинив. Таким чином, у відповідності до положень ст. 15 Закону України «Про третейські суди» заявник [PERSON] вважається такою, що отримала поштове повідомлення про час та місце розгляду заяви про заміну вибулої сторони. Крім того, питання про заміну вибулої сторони, а саме боржника [PERSON] у зв'язку з його смертю, на його спадкоємців [PERSON] та [PERSON] вирішено третейським судом в порядку, передбаченому ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження». У даному випадку третейський суд з'ясовує хто з осіб є правонаступниками вибулої сторони, досліджує документи, що підтверджують таке правонаступництво, та відповідно не повинен встановлювати чи є такі особи резидентами України, оскільки при вирішенні питання про заміну вибулої сторони розгляд справи по суті не здійснюється, а вирішуються лише питання, пов'язані з виконання рішення третейського суду. Згідно з ст. 389-1 ЦПК України заява про скасування рішення третейського суду подається особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом. Як вказує [PERSON] про існування оскаржуваних рішення та ухвали, прийнятих третейським судом, їй стало відомо 05 червня 2014 року, що підтверджується протоколом судового засідання Московського обласного суду від 05 червня 2014 року у справі за клопотанням [PERSON] про виконання на території Російської Федерації рішення Постійнодіючого третейського суду при Юридичній корпорації «Принцип» № СЗ-08-16/2013. Із заявою про скасування рішення третейського суду [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду міста Києва 30 липня 2014 року, тобто з дотриманням строків, передбачених ст. 389-1 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про скасування рішень третейського суду.

Outcome: dismissed