Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 вересня 2016 року близько 08 год. 35 хв. по вул. Дегтярівська у м. Києві [PERSON] керуючи автомобілем марки «Шкода», державний реєстраційний номер [NUMBER], здійснив зіткнення з автомобілем марки «Тойота», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем марки «Форд», державний реєстраційний номер [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року визнано відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 25.10.2016 року, складеного ФОП [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота», державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталося 07.09.2016 року, становить 122594,82 грн. СК «Галицька» позивачу було відшкодовано страхове відшкодування в розмірі 50000,00 грн., що підтверджується иипискою по картковому рахунку за період з 08.112.2016 року по 08.11.2016 року. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає: 122594,82 - 50000,00 = 73964,82 грн., яка має бути відшкодована відповідачем. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача спричинену матеріальну шкоду в розмірі 73964,82 грн., спричинену моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, надавши письмові заперечення. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні встановлено, що 07 вересня 2016 року близько 08 год. 35 хв. по вул. Дегтярівська у м. Києві [PERSON] керуючи автомобілем марки «Шкода», державний реєстраційний номер [NUMBER], здійснив зіткнення з автомобілем марки «Тойота», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем марки «Форд», державний реєстраційний номер [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року визнано відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 6-7). Відповідно положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 07 вересня 2016 року, відбулася з вини [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у СК «Галицька». Автомобіль марки «Тойота», державний реєстраційний номер [NUMBER], належить [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 47). Відповідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 25.10.2016 року, складеного ФОП [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота», державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталося 07.09.2016 року, становить 122594,82 грн. (а.с. 8-50). Судом встановлено, що на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди, тобто 07 вересня 2016 року, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в СК «Галицька», яка виплатила позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 50000,00 грн., що підтверджується випискою з рахунку за період з 08.11.2016 року по 08.11.2016 року. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи вимоги п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 1 ст. 1194 ЦК України, різниця між розміром заподіяної шкоди (122594,82 грн.) і розміром страхової суми (50000,00 грн.) становить 73964,82 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України). З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України). Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим доказам, враховуючи те, що позивачу СК «Галицька» було здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 50000,00 грн. та з урахуванням постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2016 року, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 73964,82 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). При визначені розміру моральної шкоди, суд враховує, що майно позивача ушкоджено внаслідок ДТП та те, що внаслідок ушкодження майна, позивач переніс сильні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді емоційного стресу і не можливістю тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, а тому, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 2000,00 грн. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що позивачу завдано матеріальну та моральну шкоду з вини відповідача, що також підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2016 року, беручи до уваги, що позивачу СК «Галицька» було здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 50000,00 грн., а різниця між розміром заподіяної шкоди (122594,82 грн.) і розміром страхової суми (50000,00 грн.) в розмірі 73964,82 грн. має бути сплачена відповідачем, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1290,85 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial