Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

У липні 2015 року до суду звернулась [PERSON], Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» з позовом до Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 13.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», та [PERSON] укладено кредитний договір №014/0014/73/108144, відповідно до умов якого [PERSON] надав позичальнику грошові кошти у розмірі 15176,00 доларів США на придбання транспортного засобу. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] 13.06.2008 року укладено договір застави транспортного засобу № 014/0014/73/108144. У відповідності до умов договору застави [PERSON] надала у заставу Банку належний їй автомобіль марки Opel Astra 0TGF69, 2008 р.в, № шасі (кузова, рами) Y6D0TGF698X019896, д.н.з. [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії ВІС 073169, видане Кременчуцьким МРЕВ [PERSON] України в Полтавській області 13.06.2008 року. У день укладення договору застави транспортного засобу (13.06.2008 р.) зареєстровано обтяження нерухомого майна. На даний час у Автозаводському ВДВС Кременчуцького МУЮ на виконанні перебуває зведене виконавче провадження про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Племптахорадгосп-Броварський» боргу на загальну суму 182 743 грн. 76 коп. В ході виконання виконавчого провадження постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ від 31.10.2013 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, у тому числі на вищевказаний автомобіль, та оголошено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна. Постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ від 31.10.2013 року оголошено розшук майна - автомобіля марки Opel Astra 0TGF69, 2008 р.в, № шасі (кузова, рами) Y6D0TGF698X019896, д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] Між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Аваль» досягнуто домовленості про добровільне врегулювання частини заборгованості за кредитним договором шляхом добровільної реалізації заставного автомобіля, але наявність арешту та оголошення розшуку транспортного засобу унеможливлює добровільну реалізацію. 04.12.2014 року ПАТ «[PERSON] Аваль» звернувся до Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ із заявою про зняття арешту з заставного майна (автомобіля), але отримав негативну відповідь у звязку із тим, що виконавче провадження зведене (стягнення на користь декількох осіб), рекомендовано звернутися до суду. Вважає, що неможливість урегулювати заборгованість за кредитом за рахунок добровільної реалізації наданого у заставу автомобіля порушує її права та ПАТ «[PERSON] Аваль». Просила звільнити з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ від 31.10.2013 року, рухоме майно, належне [PERSON], яке знаходиться у заставі ПАТ «[PERSON] Аваль», а саме: автомобіль марки Opel Astra 0TGF69, 2008 р.в., № дв. Z14XEP19PF5747, № куз. Y6D0TGF698X019896 д.н.з. [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії ВІС 073169 видане Кременчуцьким МРЕВ [PERSON] України в Полтавській області 13.06.2008 року; припинити розшук заставного автомобіля марки Opel Astra 0TGF69, 2008 р.в., № дв. Z14XEP19PF5747, № куз. Y6D0TGF698X019896 д.н.з. [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії ВІС 073169 видане Кременчуцьким МРЕВ [PERSON] України в Полтавській області 13.06.2008 року, який належить [PERSON]. Позивач у судове засідання не прибула , її представник - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Представник позивача ПАТ «[PERSON] Аваль» - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити. Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомляли. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи докази у їх сукупності та взаємозвязку, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», та [PERSON] укладено кредитний договір №014/0014/73/108144, відповідно до умов якого [PERSON] надав позичальнику грошові кошти у розмірі 15176,00 доларів США на придбання транспортного засобу. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] 13.06.2008 року укладено договір застави транспортного засобу № 014/0014/73/108144. У відповідності до умов договору застави [PERSON] надала у заставу Банку належний їй автомобіль марки Opel Astra 0TGF69, 2008 р.в, № шасі (кузова, рами) Y6D0TGF698X019896, д.н.з. [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії ВІС 073169, видане Кременчуцьким МРЕВ [PERSON] України в Полтавській області 13.06.2008 року. У день укладення договору застави транспортного засобу (13.06.2008 р.) зареєстровано обтяження нерухомого майна. У Автозаводському ВДВС Кременчуцького МУЮ на виконанні перебувало зведене виконавче провадження про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Племптахорадгосп-Броварський» боргу на загальну суму 182 743 грн. 76 коп. В ході виконання виконавчого провадження постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ від 31.10.2013 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, у тому числі на вищевказаний автомобіль, та оголошено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна. Постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ від 31.10.2013 року оголошено розшук майна - автомобіля марки Opel Astra 0TGF69, 2008 р.в, № шасі (кузова, рами) Y6D0TGF698X019896, д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу», у разі порушення боржником основного зобовязання, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі переважно перед іншими особами. Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобовязань забезпечується, зокрема заставою, а відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Аваль» досягнуто домовленості про добровільне врегулювання частини заборгованості за кредитним договором шляхом добровільної реалізації заставного автомобіля, але наявність арешту та оголошення розшуку транспортного засобу унеможливлює добровільну реалізацію. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Згідно частини 1 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи ( причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч.1,3,4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (пункт 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування\~\~норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про державну виконавчу службу», державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Згідно до ст. ст. 26, 30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві. Субєкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, предявивши позов щодо предмета спору з метою захисту особистих субєктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги на підставі ст. 34 ЦПК України. Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є субєкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на боці однієї зі сторін з метою захисту своїх субєктивних прав та інтересів (ст.35 ЦПК України). Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, слід зробити висновок, що державний виконавець, який вчиняє дії по примусовому виконанню рішення суду, не є стороною досягнутої між учасниками договору угоди, і при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обовязків сторін, державні виконавці в розумінні ст.ст. 26, 30, 34, 35 ЦПК \~не є особами, прав і обовязків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична зацікавленість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення. Пленум Верховного суду України у пункті 4 постанови №6 від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» зазначив, що відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 4 п.24 постанови №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснив, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. За змістом ч.1 ст.3, ст.15, ст.58-60, ст.214, ст.215 ЦПК України суд визнає позовні вимоги законним і обґрунтованими, якщо позивач доведе належними і допустимими доказами те, що відповідач (особа, яка має відповідати по пред'явленим до неї вимогам) своїми діями або бездіяльністю порушує, не визнає або оспорює права, свободи або законні інтереси позивача. Таким чином позов предявлений до неналежного відповідача, заяв про заміну відповідача позивачами не подавалося, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed