Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернувся в Броварський міськрайонний суд Київської області з позовом до ПрАТ «Орлан» про стягнення недоплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, витрат на лікування, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що з 25 квітня 2018 року він влаштувався на роботу в ПрАТ «Орлан» на посаду навантажувача. Робота водія навантажувача є небезпечною для здоров`я через нерівності поверхні, де вони їздять, та реформованість коліс, що негативно впливає на спіну та хребет. На його неодноразові вимоги щодо усунення неполадок навантажувача, відповідач не відреагував. Внаслідок небезпечних умов праці у нього почала боліти спина та він звернувся з цим питанням до лікаря. Йому був відкритий лікарняний з 31 травня 2018 року по 15 червня 2018 року та направлено на МРТ. Дослідженням МРТ було виявлено перелік хвороб, яких раніше у нього не було. Зазначає, що за відпрацьовані дні у травні йому не було нараховано весь фактично відпрацьований час та ставка в розрахунковому листку нижча, ніж йому обіцяли. Він звернувся до відповідача про переведення на іншу посаду на підставі висновку лікаря, проте йому запропонували дві вакансії, які не відповідають його кваліфікації, у зв`язку з чим він був змушений написати заяву про звільнення за згодою сторін та був звільнений з роботи. Зазначені обставини викликали у нього моральні страждання, що полягають у стресі від втрати роботи, отриманні захворювань. Крім того, на його утриманні перебувають його батьки, які також зазнали моральних страждань. З урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 169-171) просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в розмірі 20303 гривні 08 копійок, 788 гривень 52 копійки за невикористану відпустку, витрати на лікування в сумі 1790 гривень 50 копійок, моральну шкоду в сумі 27000 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2018 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2018 року позовну заяву повернуто позивачу. Постановою Апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2018 року ухвалу судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до сулу першої інстанції. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2018 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2020 року задоволена заява судді Коробенка С.В. про самовідвід від розгляду справи. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Пояснив, що йому було нараховано менші суми, ніж йому обіцяли при прийомі на роботу. Крім того, він працював у надурочні та вихідні дні, проте за це також він кошти не отримав, хоча відповідач за усною домовленістю мав їх виплатити. Зазначив, що при звільненні йому були виплачені кошти не в тому розмірі, який обіцяли при прийнятті на роботу. Працював у відповідача 2 місяці, проте раніше у нього таких проблем зі здоров`ям не було, тому вважає, що вони виникли через роботу в ПрАТ «Орлан». Разом з тим, для встановлення таких обставин він нікуди не звертався. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, підтримала викладене у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що розрахунок лікарняних був здійснений відповідно до чинного законодавства. При нарахуванні лікарняних не нараховуються премії та надбавки. Позивач не довів належними доказами протиправної поведінки відповідача у заподіянні шкоди, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та наявності вини товариства у заподіянні шкоди. Позивач працював на підприємстві фактично лише один місяць, тому такі хронічні захворювання хребта не могли виникнути з вини відповідача. наданий позивачем висновок Лікувально-діагностичного центру ТОВ «Меддіагностіка» засвідчує лише факт існування захворювання, проте не доводить термін виникнення захворювання та його причини. Позивачу були запропоновані всі наявні вакансії, проте жодна з них останньому не підійшла. В день звільнення позивачу були здійснені всі виплати та оформлена трудова книжка. При нарахуванні заробітної плати відповідач не керується оголошеннями про роботу. Система нарахування заробітної плати складається з окладу та різних видів преміювання, про що позивач був попереджений. Місячна заробітна плата позивача становила близько 9600 гривень. Позивач не отримував середній оклад у розмірі 12808 гривень 94 копійки, як він зазначає у позові. Всього до нарахування становить 13408 гривень 46 копійок, з яких утримано податки (податок з доходів фізичних осіб - ПДФО та воєнний збір) - 2614 гривень 65 копійок. Видано на руки позивачу 10793 гривні 82 копійки (аванс в травні складав 1000 гривень та залишок до виплати в червні - 9793 гривні 82 копійки). Оскільки при звільненні виявилось, що 31 травня 2018 року позивач був на лікарняному, то відповідач був змушений виправити помилку в нарахуванні і відняти один день травня за окладом позивача в сумі 440 гривень 47 копійок (6475+2775)/21 день), а 31 травня 2018 року врахований в лікарняні, виходячи з мінімальної заробітної плати - 3723 гривні, що у розрахунку 30,44 % є 122 гривні 31 копійка на день, у зв`язку з відсутністю страхового стажу у позивача. Крім того, позивач вже звертався з аналогічним позовом, зокрема, у 2014 році до ТОВ «Епіцентр-К» та зазначав, що, знаходячись на посаді навантажувача, у нього заболіла спина та він також перебував на лікарняному. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий на роботу в ПрАТ «Орлан» на посаду водія навантажувачів з 25 квітня 2018 року наказом від 24 квітня 2018 року № 48-ВК (а.с. 91). З 31 травня 2018 року по 15 червня 2018 року [PERSON] знаходився на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серія АДІ № 908880 (а.с. 98). Наказом № 84-ВК від 18 червня 2018 року [PERSON] було звільнено з посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 93). З позову вбачається, що відповідач при звільненні не здійснив повний розрахунок по виплаті заробітної плати, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 22882 гривні 01 копійку (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог). Крім того, відповідач має сплатити йому моральну шкоду в сумі 27000 гривень та невиплачені належні суми при звільненні за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Представник відповідача у судовому засіданні зазначила про те, що при звільненні в той же день з позивачем був проведений розрахунок відповідно до вимог законодавства та видана трудова книжка. Стороною відповідача суду надано копію табелів за квітень 2018 року, травень 2018 року та червень 2018 року (а.с. 95-97). За квітень 2018 року згідно табелю [PERSON] відпрацював три дні по 8 годин з 25 квітня 2018 року по 30 квітня 2018 року. За травень 2018 року згідно табелю [PERSON] відпрацював двадцять один день загалом 166 годин (повний місяць). За червень 2018 року згідно табелю у [PERSON] немає відпрацьованих днів, оскільки останній з 31 травня 2018 року по 15 червня 2018 року знаходився на лікарняному та 18 червня 2018 року був звільнений. Відповідно до штатних розписів за травень та червень 2018 року місячний оклад [PERSON] становив 6475 гривень (а.с. 100-107). З розрахунку заробітку [PERSON] за квітень-червень 2018 року вбачається, що йому було виплачено 15085 гривень (а.с. 108). На підтвердження нарахування позивач сум стороною відповідача також надані розрахункові листки за квітень 2018 року, травень 2018 року та червень 2018 року та витяги з наказів про преміювання (а.с. 109-114). Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було виплачено позивачу всі належні суми при звільненні з роботи. Позивачем доказів на спростування вказаних обставин суду не надано. Посилання позивача на розмір заробітної плати, вказаний в оголошенні про набір на роботу (а.с. 11) не є належним доказом неправомірності нарахування йому заробітної плати відповідачем. Крім того, виходячи з розрахунку заробітку, наданого стороною відповідача, позивач отримав заробітну плату навіть більшу, ніж на яку останній посилається у позові. Суд вважає, що вимоги позивача про виплату заробітної плати в меншому розмірі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Стороною відповідача надані письмові докази щодо виплати коштів в повному обсязі. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по виплаті заробітної плати задоволенню не підлягає. Позивач посилається на те, що під час роботи в ПрАТ «Орлан» внаслідок небезпечних умов праці у нього почала боліти спина та він звернувся з цим питанням до лікаря. Йому був відкритий лікарняний з 31 травня 2018 року по 15 червня 2018 року та направлено на МРТ. Дослідженням МРТ було виявлено перелік хвороб, яких раніше у нього не було. На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду магнітно-резонансну томографію від 08 червня 2018 року (а.с. 14). Разом з тим, зазначене дослідження не підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між роботою позивача на посаді водія навантажувача у відповідача та виявленими хворобами. Крім того, з листка непрацездатності серія АДІ № 908880 вбачається, що причиною непрацездатності [PERSON] було загальне захворювання. Таким чином, позивачем не надано суду доказів на підтвердження виникнення проблем зі здоров`ям у зв`язку з роботою в ПрАТ «Орлан». У зв`язку з цим, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення витрат на лікування. Не підлягають задоволенню й вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в сумі 27000 гривень та коштів за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, оскільки вони є похідними від первинних вимог. З огляду на наведене, в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed