Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON], [PERSON] звернулись з позовом до [PERSON] про визнання частини будинку єдиним та цілісним об»єктом нерухомого майна, який підлягає державній реєстрації, посилаючись на те, що позивачі є власниками 2/3 частин будинку з належною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться в м.Прилуки Чернігівської області по пров.Тімірязєва, буд.33, а відповідачка [PERSON]М.є власником його 1/3 частини. Тому пославшись на ці обставини, позивачі просили суд виділити їм в рахунок 2/3 частин домоволодіння № 33 по пров.Тімірязєва в м.Прилуки Чернігівської області згідно з планом приміщення кухні під № 1-1, площею 9,1 кв.м; кімнату під № 1-2, площею 12,5 кв.м; кімнату під № 1-4, площею 9,3 кв.м; кімнату під № 1-3, площею 19,2 кв.м; ванну кімнату під №1-5,площею 4,3 кв.м; тамбур під № 1-6, площею 1,9 кв.м на загальну площу 56,3 кв.м і житловою площею 41,0 кв.м та рахувати це майно, як єдиний і цілісний об»єкт нерухомого майна, що підлягає державній реєстрації. Також просили суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені по справі судові витрати. Згідно з заявою позивачів від 22 серпня 2016 року про залучення належного відповідача, суд протокольною ухвалою від цієї дати (а.с.48, журналу судового засідання від 22.08.2016 року) притягнув до участі у справі в якості відповідача [PERSON] громаду м.Прилуки в особі [PERSON] міської ради та в якості третьої особи [PERSON]. У подальшому позивачі неодноразово уточнювали позовні вимоги (а.с. 33, 42 і 55-56) і посилаючись на ті ж самі обставини остаточно просили суд будинковолодіння за адресою Чернігівська область, м.Прилуки, пров.Тімірязєва, буд.33, 2/3 частин якого належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] і складається: по будинку під літ.А-1 - з кімнати 1-3, площею 19,2 кв.м; кімнати 1-4, площею 9,3 кв.м; по прибудові під літ.а-1 - з кухні 1-1, площею 9,1 кв.м; кімнати 1-2, площею 12,5 кв.м; санвузла, площею 4,3 кв.м; по тамбуру під літ.а1-1 - з тамбура 1-6, площею 1,9 кв.м; по надвірних будівлях і спорудах - з літньої кухні Б-1, сараю 6-1, погреба Пг, гаража В-1 та огорожі під № 1 і рахувати це майно як єдиний та цілісний об»єкт нерухомого майна, що підлягає державній реєстрації. Просили також вирішити питання про судові витрати. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 вересня 2016 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено. В апеляційній скарзі третя особа у справі [PERSON] просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] громади м.Прилуки в особі [PERSON] міської ради про визнання частини будинку єдиним та цілим об»єктом нерухомого майна повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд безпідставно не розглянув клопотання її представника [PERSON] про закриття провадження у справі та не постановив ніякої ухвали щодо розгляду цього клопотання і це, на думку апелянта, призвело до ухвалення неправомірного рішення; що суд у порушення закону, ухваливши рішення у справі, вийшов за межі заявлених позовних вимог і виділив в натурі позивачам [PERSON] і [PERSON] 2/3 частин садиби № 33 по вул.Тімірязєва в м.Прилуках, чого не просили позивачі і не врахував, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 20 вересня 2007 року у справі № 2-744/07, яке набуло чинності і є обов»язковим до виконання, вже було виділено у власність позивачів вказане майно. Апелянт також, посилаючись у скарзі на технічний паспорт садиби № 33 по вул.Тімірязєва в м.Прилуках (без зазначення дати його виготовлення), вказує, що гараж Г-1 та прибудова «а11 -1» є самочинно збудовані і тому не підлягають поділу. Апеляційний суд враховує, що позивачка [PERSON] і відповідач [PERSON] міська рада повідомлені про час і місце судового розгляду, про що свідчать повідомлення про вручення їм поштових відправлень, приєднаних до матеріалів справи. З заяви представника позивачів [PERSON] і [PERSON] [PERSON], одержаної судом, слідує, що йому відомо про час і місце судового розгляду справи апеляційним судом, тому електронна інформація щодо неотримання [PERSON] повістки суду, не може бути перешкодою для розгляду справи за апеляційною скаргою згідно зі змістом п.5 ст.76 ЦПК України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. Постановивши рішення, місцевий суд виходив з того, що вимоги позивачів є правомірними і підлягають задоволенню. Тому, проаналізувавши надані позивачами докази на підтвердження вимог та заперечення проти позову третьої особи [PERSON], суд вважав за можливе визнати 2/3 частини будинку, що належать позивачам, як окремого єдиного та цілого об»єкту нерухомого майна, що підлягає державній реєстрації і що виокремлення та державна реєстрація частини будинку, що належить позивачам, жодним чином не порушує прав чи законних інтересів третьої особи по справі [PERSON], яка є власником 1/3 частини цього ж будинку. Тому і виділив в натурі [PERSON] та [PERSON] в рахунок належних їм 2/3 частин домоволодіння, розташованого за адресою: м.Прилуки, пров.Тімірязєва,33 по будинку А-1: кімната 1-3, площею 19,2 кв.м, кімната 1-4, площею 9,3 кв.м; по прибудові під літ.а-1: кімната 1-1 кухня, площею 9,1 кв.м; кімната 1-2, площею 12,5 кв.м; кімната 1-5 санвузол, площею 4,3кв.м; по тамбуру під літ.а1 1, що складається з кімнати1-6 тамбур, площею 1,9 кв.м; по надвірних будівлях і спорудах, що складається з літньої кухні під літ. Б-1, сарай під літ. Б-1, погріб під літ. Пг, гараж під літ. В-1, огорожа під № 1 та рахувати як єдиний та цілий об»єкт нерухомого майна, що підлягає державній реєстрації. Проте з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд. Згідно з правилами ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2)визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов»язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб. Що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З остаточних вимог позивачів за їх позовом до [PERSON] громади м.Прилуки в особі [PERSON] міської ради (а.с.55-56) видно, що [PERSON] і [PERSON] ставлять питання про ухвалення судового рішення, яким частину нерухомого майна, що вже належить їм на праві власності згідно з рішенням Прилуцького міськрайсуду від 20.09.2007 року (а.с.13-15) необхідно вважати єдиним та цілісним об»єктом нерухомого майна, яке підлягає державній реєстрації. З довідок про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 травня 2006 року, виданих [PERSON] МБТІ, вбачається, що [PERSON] і [PERSON] належить на праві спільної часткової власності по 1/3 частині будинку № 33 по пров.Тімірязєва в м.Прилуках (а.с.8 зворот, 9). З рішення Прилуцького міськрайонного суду від 20 вересня 2007 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 13-15) і яке набуло чинності слідує, що [PERSON] і [PERSON] в рахунок 2/3 частин житлового будинку № 33 з господарсько-побутовими будівлями по пров.Тімірязєва в м.Прилуках виділено в натурі у власність конкретне нерухоме майно та зобов»язано останніх і [PERSON], якій також виділено в натурі майно в рахунок 1/3 його частини, виконати необхідні роботи для відособлення виділених їм часток з зазначенням таких робіт. Апеляційний суд вважає, що такі вимоги позивачів не охоплюються змістом частини другої статті 16 ЦК України щодо способів захисту цивільних прав та інтересів і позивачі не надали суду будь-яких доказів про встановлення такого способу захисту права чи їх інтересів на підставі договору, стороною якого є позивачі, чи певним законом. За таких обставин оскаржуване судове рішення не може вважатись законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 20 вересня 2007 року у справі № 2-744/07, яке набуло чинності і є обов»язковим до виконання, вже було виділено у власність позивачів вказане майно підлягають задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що апелянт [PERSON] сплатила за двома квитанціями (а.с.68 і 81) 1032 грн. 60 коп. (606,32 грн. + 426,28 грн.= 1032,60 грн.) судового збору, тому за правилами ст.88 ЦПК України з позивачів в користь апелянта підлягають стягненню вказані судові витрати. Отже, з кожного позивача в користь третьої особи необхідно стягнути по 516,30 грн.

Outcome: partial