Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого зазначила, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню їх спільної дитини [PERSON], [INFO]. Своїм поводженням з дитиною батько лякає її, наносить шкоду психологічному розвитку, просила задовольнити позов. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 20 червня 2017 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено (а.с. 182-183). Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 червня 2017 року. Зазначив, що судом першої інстанції допущено поверхневий розгляд справи, не враховано, що позивачка всіляко перешкоджає його спілкуванню з дитиною. Під час останнього спілкування син повідомив, що йому забороняють спілкуватися з ним. Син був дуже наляканий та переживав, щоб матір та бабуся не дізналися про їх зустріч. Рішенням Краматорського міського суду від 17 грудня 2012 року з нього було стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина. З 29 жовтня йому було присвоєно статус інваліда ІІІ групи та призначено пенсійне забезпечення на рівні прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. На теперішній час він сплачує аліменти на утримання сина з призначеної йому пенсії. В апеляційній скарзі зазначив також, що класний керівник сина, свідок у справі, в судовому засіданні повідомила, що батько [PERSON] - [PERSON] декілька разів приходив до школи, приносив подарунки, які син спочатку відмовлявся прийняти, але потім забирав собі. Крім того, представник органу опіки та піклування підтвердив факт звернення батька [PERSON] до органу опіки та піклування Краматорської міської ради стосовно усунення перешкод у спілкуванні дитини та батька. Вважає, що небажання сина спілкуватися з ним є наслідком впливу на нього матері -позивачки по справі. Сторони та їх представники були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з'явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, відповідача по справі [PERSON] та його представника [PERSON], які наполягали на доводах апеляційної скарги, просили рішення суду скасувати, а у задоволенні позову відмовити, заслухавши позивачку [PERSON] та її представника [PERSON], які проти апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO], суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Даний висновок суду є передчасним та не узгоджується з встановленими обставинами та нормами матеріального права. До такого висновку апеляційний суд дійшов, виходячи з наступного. Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.7) Шлюб між батьками розірвано 22 травня 2009 року (а.с. 12). Позивачка [PERSON], зареєстрована та мешкає в [ADDRESS]. За цією ж адресою з нею мешкає син [PERSON], [INFO]. Батько дитини [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 42-43). З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можливо, оскільки у своєму рішенні суд не навів відповідних доказів та не дав оцінки свідченням всіх свідків, допитаних у судовому засіданні під час розгляду справи. Відповідно до частин 1 - 4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись в листопаді 2016 року з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, позивачка, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідачем від виконання своїх обов'язків по вихованню сина [PERSON], [INFO], на те, що відповідач не спілкується з сином, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться станом його здоров'я, успіхами в школі (а.с. 1-3). Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Згідно п. 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, звертаючись з позовом про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 ст. 164 СК України, позивач має довести, що батько дитини саме ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батько повинен довести, що він належним чином виконує свої батьківські обов'язки. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно висновку Органу опіки та піклування Краматорської міської ради від 14 червня 2017 року № 01-29/3092 орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 168-169) Орган опіки та піклування обґрунтовує свій висновок тим, що [PERSON] самоусунувся від виховання та утримання малолітнього сина. Окрім того звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства свідчить про відсутність у нього батьківських почуттів до сина. Відповідно до частини 6 ст. 19 СК України такий висновок для суду є рекомендаційним і суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно довідки директора Краматорської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 26 Краматорської міської ради № 188 від 06.10. 2016 року батько не бере участі у вихованні дитини [PERSON], учня 4-А класу Краматорської ЗОШ № 26 (не спілкується з учителями, не відвідує батьківські збори) (а.с.16). Відповідно до Розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON] по виконавчому листу Краматорського міського суду від 17.12.2012 року на користь [PERSON] № 14.13-18/26746 від 01.11.2016 року заборгованість по аліментам за період з 01.08.2014 року по 10.06.2016 року складає 13 902 грн. 69 коп., за період з 21.06.2016 року по 09.09.2016 року - 1 209 грн. 49 коп. (а.с.19). Згідно характеристики наданої на учня 4-А класу Краматорської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 26 [PERSON], мати [PERSON] - [PERSON] багато часу приділяє навчанню та вихованню дитини. У дитини є все необхідне для навчання та розвитку. Батько дитини не приймає участі у вихованні дитини. Жодного разу до шкоди не прийшов. Дитина про нього ніколи не згадувала (а.с. 67). Згідно психологічної діагностики неповнолітнього [PERSON] від 12 січня 2017 року, на момент обстеження хлопчик вербалізує позитивне ставлення до бабусі (по материнській лінії) та матері. Під час обстеження спостерігається порушення емоційного зв'язку з рідним батьком. Дитина відмовляється від спогадів про батька, уникає розмов на цю тему (а.с.105). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу Краматорського міського суду від 17.12.2012 року, виданого на користь [PERSON], заборгованість [PERSON] по аліментам за період з 7 травня 2013 року по 31 грудня 2016 року складає 29 811 грн. 45 коп. Наразі з наданого розрахунку вбачається, що за грудень 2016 року відповідачем сплачено аліменти у сумі 1 649 грн. 84 коп., за січень 2017 року 675 грн. 76 коп. відповідно (а.с. 176). До матеріалів справи долучено копії постанов про відмову у порушенні кримінальної справи від 23 грудня 2005 року, 3 грудня 2007 року та 29 грудня 2008 року стосовно [PERSON] за результатами перевірок, проведених за заявою [PERSON] про завдання їй відповідачем тілесних ушкоджень (а.с. 59-61). Як з цих документів, так і зі ставлення сторін один до одного під час розгляду справи у судовому засіданні вбачається, що між сторонами склалися неприязні стосунки. Із копії сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду [PERSON] від 7 лютого 2008 року вбачається, що наркологічних показань до виконання ним роботи в охороні без зброї не виявлено. Аналогічним сертифікатом від 27 серпня 2014 року не виявлено наркологічних протипоказань до виконання роботи водія (а.с. 74,75). Згідно копії довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 23 лютого 2017 року, проведеного повторно, [PERSON] встановлено 3 групу інвалідності (а.с. 118). Як пояснив відповідач у судовому засіданні ця інвалідність стала наслідком нещасного випадку на виробництві, внаслідок якого було ушкоджено його хребта, на якому проводилась оперативне втручання. Магнітно-резонансна томографія поперекового відділу хребта [PERSON] від 21 лютого 2017 року підтверджує операційне втручання, яке переніс відповідач (а.с. 120). Наслідком отриманого ушкодження зі слів відповідача стала неможливість його працювати з навантаженням. Крім того, він наполягає, що позивачка перешкоджає його спілкуванню з дитиною. Своїм висновком від 14 червня 2017 року орган опіки та піклування Краматорської міської ради визнав за доцільне та таким, що відповідає інтересам малолітнього [PERSON] позбавлення батьківських прав відповідача (а.с. 169). Ознайомившись з цим висновком, апеляційний суд відзначає, що він містить перелік зібраних по справі матеріалів, пояснення сторін цього спору, посилання на норми права. При цьому у наданому висновку відсутні дані про умисне ухилення [PERSON] від батьківського обов'язку по утриманню дитини, не наведено даних про роботу або намагання цього органу, відповідального за захист прав дітей, об'єктивно визначити ставлення батька до дитини, не наведено чому саме позбавлення батьківських прав відповідача піде на користь інтересів дитини. За таких обставин апеляційний суд не може взяти до уваги зазначений висновок органу опіки та піклування. Наведеними матеріалами справи підтверджуються ствердження відповідача, що після отримання травми хребта він тривалий час проходив лікування та був позбавлений можливості спілкуватися з сином. Заслуговують також на увагу його свідчення про те, що після відвідування школи та спілкування з сином [PERSON], він побачив страх дитини перед тим, що про цю зустріч може дізнатися мати. Як батько він вирішив більше не травмувати сина в такий спосіб. Разом з тим, апеляційний суд погоджується, що поведінка відповідача що до ухилення від утримання своєї дитини є винною, однак зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а також беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні дані, які б негативно характеризували відповідача, зокрема данні про підтвердження жорстокого поводження, насильства, застосування недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини з боку батька, а також відсутні відповідні медичні висновки його хронічного алкоголізму або захворювання на наркоманію, а сам [PERSON] прагне брати участь у вихованні дитини, проживає окремо від дитини, що створює додаткові труднощі для побачень з дитиною, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Отже, апеляційний суд, обговоривши доводи апеляційної скарги, з'ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з врахуванням наданих сторонами у справі доказів, наявності заборгованості зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини відповідача, вважає, що суд першої інстанції не виконав вимог закону про законність та обґрунтованість рішення суду, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасуванню рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed