Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

У липні 2019\~р. [PERSON] звернулась з позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстрований її брат [PERSON] , який там не проживає більше ніж вісім років. Заочним рішенням від 18.11.2019\~р. позов задоволено. Ухвалою від 02.10.2020\~р. заочне рішення від 18.11.2019\~р. скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. [PERSON] та його представник у жодне судове засідання не з`явились, розгляд справи один раз відкладався за клопотаннями представника [PERSON] (а.\~с.\~53), при цьому будь-якої позиції щодо спору, з посиланням на докази, [PERSON] та його представник повідомили, від представника [PERSON] надійшло друге клопотання про відкладення розгляду справи (а.\~с.\~59). Суд розцінює такі дії як затягування розгляду справи, та, враховуючи, що [PERSON] та його представник мали достатньо часу для повідомлення своєї позиції щодо спору та подання доказів, вважає за можливе ухвалити повторне заочне рішення. Судом з`ясовано, що [PERSON] на підставі договору дарування квартири, укладеного 29.04.2018\~р. з [PERSON] , яка є її матір`ю (а.\~с.\~6), набула у власність житло за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.\~с.\~7). Адреса зазначеного житла з 01.06.2011\~р. є зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , який є братом [PERSON] , що підтверджується довідкою від 26.07.2018\~р. Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №\~7, актом від 22.07.2019\~р. та актом від 09.10.2020\~р., складеними комісію, яка складається з працівників Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №\~7, листом від 22.08.2019\~Р. Відділу з питань державної реєстрації Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області (а.\~с.\~10, 11, 73, 17). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON] на користуванням житлом за адресою: [ADDRESS] (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім`ї власника цього житла [PERSON] , а з 29.04.2018\~р. це право продовжувало існувати як у члена сім`ї власника житла [PERSON] , яка є його сестрою. [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS] , не проживає більше восьми років (з вересня 2011\~р.), що підтверджується актом від 22.07.2019\~р. та актом від 09.10.2020\~р., складеними комісію, яка складається з працівників Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №\~7 (а.\~с.\~11, 73). Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS] , з вересня 2011\~р. відсутній з поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON] як член сім`ї власника житла за адресою: [ADDRESS] , який був відсутній у цьому житлі без поважних причин понад один рік, втратив право користування цим житлом. Зважаючи на це, Суд вважає, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак підлягає задоволенню.

Outcome: approved