Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, зазначаючи, що з 3 червня 2006 року до 22 січня 2014 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина, [PERSON], [INFO]. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2014 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. Відповідач сплачує аліменти не в повному обсязі, а саме по 300-500 грн. на місяць, але не регулярно, іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вона повністю утримує свого сина та займається його вихованням. У зв'язку з цим у неї з відповідачем склались особисті неприязні стосунки. На теперішній час її матір та бабуся сина мешкає в Російській Федерації, однак вона не може вивести сина до бабусі, а також на відпочинок до Туреччини, тобто за межі України, оскільки відповідач не надає їй відповідного дозволу на це. Вона намагалась вирішити вказане питання мирним шляхом, для чого звернулась до приватного нотаріуса з метою отримання від відповідача дозволу на виїзд за межі України їхнього сина, але на письмовий виклик до нотаріуса відповідач не з'явився. У зв'язку з цим вона вимушена звернутись до суду. Посилаючись на викладене, [PERSON] просила надати дозвіл на виїзд за межі України та на оформлення проїзних документів малолітньому [PERSON], [INFO], до досягнення ним 16-річного віку до Російської Федерації без згоди та супроводу його батька, [PERSON] У процесі судового розгляду позивач уточнила позовні вимоги та остаточно просила надати дозвіл на виїзд за межі України та на оформлення проїзних документів малолітньому [PERSON], [INFO], до досягнення ним 16-річного віку без згоди та супроводу його батька, [PERSON], [INFO], але в її супроводі до таких країн: Російської Федерації, Грузії, Чехії, Польщі, Німеччини, Турції, Єгипту, Болгарії, Чорногорії, Хорватії, Греції, Тунісу та Ізраїлю. У судовому засіданні [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив. У зв'язку з цим, за згодою позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні представник третьої особи Матвієнко В.А. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з урахуванням інтересів дитини. Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що уточнений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 3 червня 2006 року до 22 січня 2014 року сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина, [PERSON], [INFO]. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2014 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. На теперішній час матір позивача та бабуся сина мешкає в Російській Федерації, однак позивач не може вивести сина до бабусі, а також на відпочинок до Туреччини, тобто за межі України, оскільки відповідач не надає їй відповідного дозволу на це. Позивач намагалась вирішити вказане питання мирним шляхом, для чого звернулась до приватного нотаріуса з метою отримання від відповідача дозволу на виїзд за межі України їхнього сина, але на письмовий виклик до нотаріуса відповідач не з'явився. У зв'язку з цим вона вимушена звернутись до суду. Згідно зі ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини і зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що позивач, турбуючись про виховання та утримання дитини, має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити дитині фізичний, культурний, духовний і соціальний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно із п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами), визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта /проїзного документа/ здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Судом враховується, що виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], за межі України для тимчасового перебування, а у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. При цьому суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що він заперечував проти задоволення позовних вимог позивача про надання дозволу на виїзд їхнього сина до Російської Федерації, оскільки остання вважається агресором відносно нашої країни, оскільки військовий стан в Україні не введено. На підставі викладеного,

Outcome: approved