Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звертається з позовом до відповідача про захист честі, гідності та ділової репутації просить визнати інформацію викладену на сторінці Фейсбук (Любимая школа 2-А клас) недостовірною та зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію. В обґрунтування позову посилається на те, що син позивача [PERSON] ходить до середньої школи № 230 у 2-А клас. В період жовтня місяця 2016 року в класі склалась невідома їй ситуація в якій безпідставно звинувачують її сина, принижуючи його честь і гідність. З огляду на роздруківку з Інтернету, сторінки (Фейсбук) відповідач розмістив недостовірну та принижуючу інформацію, яка підбурює інших батьків на негативне ставлення до її родини. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.01.2017р. відкрито провадження у справі/а.с.15/. 21.02.2017р. у повторному автоматичному розподілі вищевказана справа за протоколом авторозподілу була перерозподілена судді Миколаєць І.Ю., у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Борденюка В.В. /а.с.20,21/. Ухвалою від 02.03.2017р. справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі та гідності прийнято до провадження судді Миколаєць І.Ю./а.с.22/. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.02.2018р. розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали. Відповідачем надано заперечення на позовну заяву в якому зазначає, що позов подано безпідставно, інформація викладена на сторінці соціальної мережі Фейсбук, закрита група «Любимая школа 230 (2 А класс)» є правдивою та достовірною з наступних підстав. На батьківських зборах, ще в першому класі було прийнято рішення більшістю батьків класу про створення закритої групи у соціальній мережі Фейсбук з метою вирішення поточних питань та виникаючих «проблем», зокрема непорозумінь між учнями класу. Це було зроблено для того, щоб не виносити проблеми на очі дітей класу та школу взагалі, а вирішуючи виникаючі проблеми у закритій групі Фейсбук. Після приходу до класу новачків, зокрема [PERSON] в класі почалися конфлікти між учнями із застосуванням фізичної сили. Це постійні бійки між хлопцями, хоча подекуди діставалось і дівчатам. Так в один з учбових тижнів, ні без участі [PERSON] сталось два прикрі випадки бійок в класі, у результаті яких постраждали дві учениці, одна з струсом головного мозку, а інша дочка - отримала травму ноги. Обидві учениці опинилися на лікарняному. Обуреною такою поведінкою «новачків» та спілкуючись з вітчимом [PERSON] , відповідач вимушений був написати пост на закритій сторінці соціальної мережі Фейсбук «Любимая школа 230 (2А клас)».Оскільки група є закритою [PERSON] не розуміє яким чином було принижено честь та гідність сина позивача. З боку відповідача було зроблено максимальні зусилля на привернення уваги батьків учня - [PERSON] , що в такому ранньому віці прибігає до тілесних ушкоджень, до проблеми постраждалих дітей в класі в нашій закритій групі.Деякі батьки в голос кажуть про існуючи проблеми з сином позивача, зокрема, псевдо-лідер; зорганізував «групіровку»; говорить «матом»; не поважає дорослих та інше. Питання, що порушились в закритій групі «Любимая школа 230 (2А клас)» соціальної мережі Фейсбук правдиві, що підтверджуються, зокрема іншими постами батьків нашого класу. Відповідач особисто поважає честь і гідність кожної людини і дитини, зокрема і [PERSON] і його повага обумовлена саме викладенням проблеми, що сталася між дітьми класу та через брак вільного часу, саме в закриту групу Фейсбук , де до цього часу і вирішували різні питання, подекуди аналогічні порушених в позові. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьками учнів 2А класу середньої школи № 230 для обговорення питань, які виникають в процесі навчання створена закрита група в соціальній мережі Фейсбук. Як вбачається із інтернет сторінки Фейсбук, закрита група «Любимая школа 230 (2А класс)» відповідач звернувся до батьків учня [PERSON] щодо його поведінки, оскільки він б`є однокласників та штовхає дівчат. А також зазначив: «Речь пойдет о том, что бы поставить [PERSON] на учет и исключении из класса». Згідно з вимогамистатті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3ст. 12 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно ч. 1ст. 77 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1ст. 79 ЦПК Українидостовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно дост. 80 ЦПК Українидостатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК Українивизначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Статтею 3 Конституції Українипередбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності до положеньст. 32 Конституції Україникожному гарантується cудовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергуст. 34 Конституції Українипередбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим, відповідно дост. 68 Конституції Україникожен зобов`язаний неухильно додержуватисяКонституціїта законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з ч. 2ст. 5 Закону України «Про інформацію», реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. У відповідності зст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ч.1ст.275 ЦК Українифізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. У своїй позовній заяві позивач посилається на ч. 2. ст. 277 ЦК України, яка є виключеною на підставі Закону україни № 1170-VII від 27.03.2014р. Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК Українифізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно дост.297 ЦК Україникожен має право на повагу до його гідності та честі, які є особистими немайновими благами фізичної особи; гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту. Суд вважає, що автор статті висловлює лише оціночні судження. Оцімночне сумдження - за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості[]. Відповідно до частини 1-ї статті 30 Закону України «Про інформацію»[1], ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Відповідно до п. 4 постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справи про захист честі, гідності та ділової репутації слід визначити баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, відповідно до ст.34 Конституції України. Критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України про відшкодування моральної шкоди). Відповідно до статті 277 ЦКУ не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України про захист честі, гідності та ділової репутації). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Виходячи з наведеного, суд вівдмовляє у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 5ст. 268 ЦПК Українидатою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed