Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

У листопаді 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в частці від заробітку відповідача, у якому посилається на те, що в період з 2004 року по березень 2011 року вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка після припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин проживає разом з нею. Після припинення шлюбно-сімейних відносин відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, хоча є працездатним та інших осіб на його утриманні не має, тому для захисту прав неповнолітньої дитини вона вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в примусовому порядку у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання позивачка не з'явилась, до суду надала заяву (а.с. 14), згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти заочного розгляди справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с. 9, 11, 13) повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, а також відповідно до ст. 197 ЦПК України без фіксування судового засідання технічним засобом. Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що позивачка - [PERSON], [INFO] (а.с. 2) та відповідач - [PERSON], [INFO], з 2004 року по березень 2011 року перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 4), яка після припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин проживає разом з позивачкою (а.с.6). Після припинення шлюбно-сімейних відносин відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, хоча є працездатним та інших осіб на його утриманні не має, тому для захисту прав неповнолітньої дитини позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в примусовому порядку у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 1). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, при цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач як працездатна особа отримує регулярний дохід і судом такі обставини також не встановлені, в зв'язку з неявкою в судове засідання самого позивача для з'ясування вказаних обставин. Беручи до уваги викладене, враховуючи обставини вказані у ст. ст. 182, 184 СК України, а саме враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, однак доказів отримання ним регулярного доходу не має; наявність у платника аліментів відсутності інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, а також положення ч. 2 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та необхідність стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень до досягнення дитиною повноліття, в судовому порядку, починаючи стягнення з 18 листопада 2014 року, тобто з моменту звернення позивачки до суду. Таку допомогу відповідач може надавати, оскільки є працездатним, інших осіб на його утриманні не має. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок. Згідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial