Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, Служба у справах дітей Павлоградської міської ради, про визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх доводів позивач зазначив, що є власником квартири [ADDRESS]. [PERSON].[INFO] року народження, який є сином позивача, зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Проте, з 2010 року відповідач фактично в зазначеній квартирі не проживає, а проживає разом з його батьком за адресою [ADDRESS]. Відповідач відмовляється проживати разом з позивачем. Позивач несе витрати по оплаті комунальних послуг за себе та за відповідача. Батько відповідача - [PERSON] відмовляється зареєструвати місце проживання відповідача за своєю адресою проживання. Враховуючи наведене, позивач, посилаючись на приписи ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу УРСР просить визнати неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловою квартирою [ADDRESS] У судовому засідання позивач підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач та його законний представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили. [PERSON] у наданих суду письмових запереченнях просить у задоволенні позову відмовити. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представники третіх осіб просили у задоволенні позову відмовити в інтересах неповнолітнього відповідача [PERSON] Вислухавши позивача, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7) позивача є власником квартири [ADDRESS]. Судом встановлено, що позивач та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] р.н., що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с.11). Відповідно до довідки про склад сім'ї від 15.10.2013р., виданої КП «Павлограджитлосервіс» за адресою [ADDRESS], склад її сім'ї наступний: позивач та її син [PERSON], [INFO] р.н. (а.с.8). Згідно наданого позивачем акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 09.06.2010р. комісією було встановлено, що під час обстеження у квартирі за адресою: [ADDRESS], проживав [PERSON] без прописки (а.с.9). Згідно акту від 23.10.2013р., складеного зі слів сусідів, [PERSON], 1999р.н., не проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.12). З відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України у Дніпропетровській області [PERSON], [INFO] року народження, зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться. Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] на підставі ст.ст.71,72 Житлового кодексу УРСР. Право позивача на зміну підстав та предмету позову судом роз'яснено. Проте, позивач наполягав на розгляді справи саме з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст.71, ст.72 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Дія ст.ст.71, 72 ЖК УРСР регулює відносини державного житлового фонду і не розповсюджується на дані правовідносини. Тобто вказані норми закону регулюють правовідносини, які виникли між наймачами жилого приміщення і встановлюють строк, протягом якого зберігається право користування жилим приміщенням. Однак позивач вказує та надає в підтвердження цього витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що є власником квартири, що свідчить про те, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі врегульовані Цивільним кодексом України, на який в позові та поясненнях позивача посилання відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, згідно із ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини справи, на які посилається позивач мають бути підтверджені допустимими та належними засобами доказування. Проте, факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації позивач підтверджує актом обстеження умов проживання [PERSON], який було складено у 2010 році, актом від 23.10.2013р., який було складено паспортистами КП «Павлограджитлосервіс» зі слів сусідів, які не були допитані у судовому засідання, оскільки відповідних клопотань з боку позивача до суду не надходило. Доводи позивача щодо того, що місце проживання відповідача зареєстровано у [ADDRESS] суд вважає необґрунтованими, оскільки з довідки органу, яким здійснюється реєстрація місця проживання/перебування осіб, вбачається, що відповідач взагалі не значиться зареєстрованим ні за адресою, вказаною позивачем, ні за якою іншою. Крім того, позивачем не було надано суду доказів того, що [PERSON] відмовляється зняти з реєстрації [PERSON] За таких обставин, враховуючи вищенаведене та з огляду на пояснення позивача, докази, надані у справі, суд приходить до висновку про безпідставність вимог [PERSON] про визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] на підставі ст.ст.71,72 Житлового кодексу УРСР.

Outcome: dismissed