Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

У липні 2020 р. [PERSON] (позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (відповідач), третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Чижик Андрій Павлович у якому просив суд скасувати помилково накладений арешт на нежилі приміщення №1,2,VII а (групи приміщень №1) літ. А, загальною площею 34,10 кв.м, що за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за договором дарування від 25.12.2013 р. позивач став власником нежилих приміщень №1,2,VII а (групи приміщень №1) літ. А, загальною площею 34,10 кв.м, що за адресою: [ADDRESS] , які безоплатно подарував йому відповідач [PERSON] . При зверненні до нотаріуса, він дізнався, що на вказані приміщення накладено обтяження у виді арешту на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чижика А.П. від 07.02.2018 р. При цьому, особою, майно якої обтяжується, є [PERSON] , хоча майно вибуло з його володіння 25.12.2013 р. Наявність арешту перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати своє право власності та розпоряджатись усім своїм майном, в тому числі відчужувати, передавати в користування, а також вчиняти будь-які інші дії щодо розпорядження власним майном. Тому, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. В заяві зазначила, що на виконанні перебуває виконавче провадження №55747649 з примусового виконання виконавчого листа №761/21851/16-ц щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості в розмірі 662993,41 грн. В ході виконавчого провадження було з`ясовано, що боржнику [PERSON] належать нежилі приміщення №1,2,VII а (групи приміщень №1) літ. А, загальною площею 34,10 кв.м, що за адресою: [ADDRESS] , на які було накладено арешт 07.02.2018 р. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 09.07.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши надані письмові докази у сукупності, дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 25.12.2013 р. укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вагіною Ж.В. за яким [PERSON] передає [PERSON] безоплатно нежилі приміщення №1,2,VII а (групи приміщень №1) в літ. А, загальною площею 34,10 кв.м, що за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24797978000. (а.с. 8-9) Право власності на нежилі приміщення №1,2,VII а (групи приміщень №1) в літ. А, загальною площею 34,10 кв.м, що за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за позивачем 25.12.2013 р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.02.2020 р. (а.с.10, 11-15). У вказаній Інформаційній довідці міститься інформація про наявність обтяження №24729705, накладеного приватним виконавцем Чижиком А.П. на підставі постанови про арешт майна від 07.02.2018 р. Особою, майно/права якої обтяжується, є [PERSON] . На виконанні в приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чижика А.П. перебуває виконавче провадження №55747649 з примусового виконання виконавчого листа №761/21851/16-ц щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості в розмірі 662993,41 грн. В ході виконавчого провадження було з`ясовано, що за відомостями Реєстру прав власності на нерухоме майно боржнику [PERSON] належать нежилі приміщення №1,2,VII а (групи приміщень №1) літ. А, загальною площею 34,10 кв.м, що за адресою: [ADDRESS] . 07.02.2018 р. було накладено арешт на вказаний об`єкт нерухомого майна. Згідно з п.п. 2, 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 року №1878-VI (далі - Закон №1878-VI від 11.02.2010 року) з 01.01.2013 року запроваджується новий порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відтак, з 01.01.2013 року реєстратори БТІ втрачають повноваження щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Такі повноваження надалі здійснюються виключно реєстраторами органів державної реєстрації прав на нерухоме майно та, у передбачених законом випадках, - нотаріусами. З 01.01.2013 р. державна реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 р.. Також, з 1 січня 2013 року почав діяти Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, реєстри, які діяли до 01.01.2013р., в тому числі Реєстр прав власності на нерухоме майно, діють в пасивному режимі, що передбачає можливість використання їх інформації тільки для цілей державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. З матеріалів справи вбачається,що 07.02.2018 р. арешт було накладено на нежилі приміщення №1,2,VII а (групи приміщень №1) в літ. А, загальною площею 34,10 кв.м, що за адресою: [ADDRESS] , виходячи з інформації, наявної в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, водночас з 25.12.2013 р. влаником зазначеного об`єкту нерухомого майна є [PERSON] , а не [PERSON] . Як вказує позивач, наявність вищевказаного арешту перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати своє право власності та розпоряджатись усім своїм майном, в тому числі відчужувати, передавати в користування, а також вчиняти будь-які інші дії щодо розпорядження власним майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього, порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги як здійснити державну реєстрацію придбаного автомобіля, так і в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд. Водночас, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Крім того, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Даючи юридичну оцінку доказам, з урахуванням встановлених судом обставин, беручи до уваги, що постановою приватного виконавця було накладено арешт на майно, яке належить позивачу, а не боржнику [PERSON] , враховуючи, що існування арешту перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати своє право власності та розпоряджатись усім своїм майном, в тому числі відчужувати, передавати в користування, а також вчиняти будь-які інші дії щодо розпорядження власним майном, суд приходить до висновку, про наявність підстав для скасування арешту, накладеного згідно постанови про арешт майна боржника від 07.02.2018 року у виконавчому провадженні №55747649 приватним виконавецем виконавчого округу міста Києва Чижиком Андрієм Павловичем (номер запису про обтяження 24729705) в частині накладення арешту на об`єкт нерухомості: нежилі приміщення №№1,2, VIIа (групи приміщень №1) (в літ.А), загальною площею - 34,10 кв.м. в будинку [ADDRESS] (рішення про державну реєстрацію обтяжень індексний номер 39568081 від 07.02.2018 року, приватний виконавець Чижик Андрій Павлович). Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: approved