Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

У квітні 2021 року Державне підприємство «Харківській автомобільний завод» (далі ДП «ХАЗ») звернулося до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої колишнім працівником. В обґрунтування позову зазначено, що Наказом директора ДП «ХАЗ» № 145-к від 19.10.2015 [PERSON] прийнятий на роботу до цеху капітального ремонту військової техніки на посаду маляру, згодом , наказом № 36-к з 10.05.2016 переведений на посаду електрогазозварника дослідно-експериментальної дільниці. 21.08.2018 між підприємством та [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність. В цей же день, в зв`язку зі звільненням начальника дільниці спеціальних робіт в присутності комісії відповідач прийняв на відповідальне зберігання матеріальні цінності згідно інвентаризаційних та лімітно-забірних відомостей. 06.11.2020 [PERSON] подав заяву про звільнення та був в той же день звільнений за угодою сторін. Згідно п 6 Договору про повну матеріальну відповідальність від 21.08.2018 в разі припинення трудових відносин працівник здає, а власник приймає товарно-матеріальні цінності, що знаходяться в розпорядженні працівника та в разі нестачі чи пошкодження їх зобов`язується відшкодувати їх вартість в повному обсязі. Відповідач, усвідомлюючи наявність нестачі ввірених йому ТМЦ обіцяв наступного робочого дня повернутися та передати все підприємству. В результаті проведеної ДП «ХАЗ» з 01.12.2020 по 11.12.2020 щорічної інвентаризації основних фондів, нематеріальних активів, ТМЦ, які перебували в дільниці спеціальних робіт у матеріально-відповідальної особи [PERSON] була виявлена нестача на загальну суму 16 868,40 грн. На ділянці спеціальних робіт були відсутні: ?пристрій зарядний ( замовлення № 193/02) вартістю 4\~266,70 грн ?пристрій зарядний ( замовлення № 193/03) вартістю 4\~266,70 грн ?акумулятори LP-GL 12-20 AH (замовлення 191/001) в кількості 2 шт загальною вартістю 2\~835,00 грн ?інверторне джерело зварювального струму 180-П ( основні засоби) вартістю 5500,00 грн. Вартість суми нестачі підприємству [PERSON] добровільно не відшкодував. У зв`язку з цим просять стягнути з відповідача шкоду, заподіяної майну підприємства в сумі 16848,40 грн., а також судові витрати. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.04.2021 року матеріали цивільної справи передані за підсудністю до Ленінського районного суду м. Харкова. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 07.05.2021 року провадження у справі відкрито та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Подавав заяви про відкладення судових засідань, в тому числі про проведення засідання за його відсутністю. Процесуальним правом на подання відзиву не скористався. Оскільки відповідачем в установлений ч. 7 ст.178ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. [PERSON] працював на посаді електрогазозварника дослідно-експериментальної дільниці у ДП «ХАЗ». 21.08.2018 року між підприємством ДП «ХАЗ» та [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність. 21.08.2018 року , в зв`язку зі звільненням начальника дільниці спеціальних робіт в присутності комісії [PERSON] прийняв на відповідальне зберігання матеріальні цінності згідно інвентаризаційних та лімітно-забірних відомостей. Відповідно до наказу № 127-К від 06.11.2020 року [PERSON] звільнено з посади електрогазосварника за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпПУ). Згідно п. 6 Договору про повну матеріальну відповідальність від 21.08.2018 в разі припинення трудових відносин працівник здає, а власник приймає товарно-матеріальні цінності, що знаходяться в розпорядженні працівника та в разі нестачі чи пошкодження їх зобов`язується відшкодувати їх вартість в повному обсязі. В результаті проведеної ДП «ХАЗ» з 01.12.2020 по 11.12.2020 щорічної інвентаризації основних фондів, нематеріальних активів, ТМЦ, які перебували в дільниці спеціальних робіт у матеріально-відповідальної особи [PERSON] була виявлена нестача на загальну суму 16 868,40 грн. На ділянці спеціальних робіт були відсутні: -пристрій зарядний ( замовлення № 193/02) вартістю 4\~266,70 грн. -пристрій зарядний ( замовлення № 193/03) вартістю 4\~266,70 грн. -акумулятори LP-GL 12-20 AH (замовлення 191/001) в кількості 2 шт загальною вартістю 2\~835,00 грн. -інверторне джерело зварювального струму 180-П ( основні засоби) вартістю 5500,00 грн., які за актом від 21.08.2018 року були передані [PERSON] на відповідальне зберігання. Але в порушення п. 6 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність ним не були здані. Їх вартість підприємтсву не відшкодував. Частиною 1\~ст. 4 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.ч. 1 та 2\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В свою чергу, ст.ст. 76-89 ЦПК України\~визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов`язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів. Відповідно до ч.ч. 1 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 130 КЗпП України\~визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 134 КЗпП України\~працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 135-1 цього Кодексу\~укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Пунктом 5 частини першої\~статті 134 КЗпП України\~передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема, шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Відповідно до пункту 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»\~судовому розгляду підлягають: заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток, а також в розмірі, що не перевищує цей заробіток (перевищує, але законом встановлена відповідальність в межах середнього місячного заробітку), якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати (наприклад, у випадку припинення працівником трудових відносин з даним підприємством, у зв`язку з закінченням строку на видання розпорядження про відрахування). Спір між сторонами виник з приводу наявності правових підстав для стягнення з відповідача, як колишнього працівника ДП «ХАЗ» з яким укладений договір про повну матеріальну відповідальність завданої шкоди, у вигляді нестачі МТЦ. Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями\~ст. 19 ЦПК України\~розглядаються судами у порядку цивільного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1\~ст. 2 ЦПК України) Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~та\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені\~ст. 16 ЦК України\~та\~КЗпП України. Статтею 1166 ЦК України\~встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі\~статтею 135-1 КЗпП України\~письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до узагальненої судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.01.2016 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю», у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам їх колишніми працівниками потрібно керуватись нормами ст.ст. 130-137 КЗпП України\~звільнення працівника не припиняє його обов`язку відшкодувати заподіяну ним шкоду (п. 9). У п. 14 наведеної узагальненої практики зазначено, що судовому розгляду підлягають заяви власника підприємства, якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника шляхом відрахування із заробітної плати (наприклад, у разі припинення працівником трудових відносин із цим підприємством). З огляду на вищевикладене, вивчивши всі надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що вина [PERSON] у спричиненні шкоди, завданої ДП «ХАЗ» повністю доведена матеріалами справи, позовні вимоги є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~2270,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку із задоволенням позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved