Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 14 лютого 2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти перебувають на утриманні позивача. Також позивач несе додаткові витрати на утримання дітей, а саме [PERSON] є слухачем дитячої групи рівня А1 Українсько - Німецького культурного Центру ДВНЗ «Національний гірничий університет», де оплата за місяць складає 1280,00 грн.; є членом Спортивного клубу єдиноборств «АЛЛЕН», де членський внесок складає 300,00 грн. на місяць; є учнем ІТ-школи «СМАРТ», де щомісячний платіж складає 890,00 грн. Донька [PERSON] відвідує школу - студію сучасної хореографії «Грандіс» міського Палацу дітей та юнацтва, де щомісячна сума плати за відвідування занять становить 400,00 грн. Оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів до досягнення дітьми повноліття, а також додаткові витрати на утримання [PERSON] у розмірі 1970,00 грн. щомісячно та 1280,00 грн. вже фактично понесених додаткових витрат; на утримання [PERSON] у розмірі 1400,00 грн. щомісячно. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити позовні вимоги та надали документи підтверджуючі відвідування дітьми гуртків та розмір оплати за їх відвідування. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач надає допомогу відповідачу, з цих коштів повинна відбуватися сплата відвідування гуртків і документи надані позивачем і її представником, якими обґрунтовано розмір додаткових витрат, є неналежним доказом. Суд, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, з 14 лютого 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 9-11). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року було задоволено апеляційну скаргу [PERSON], скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2016 року та розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 39-41). Станом на час розгляду даної цивільної справи сторони проживають окремо, що підтверджується договором оренди житлового приміщення, укладеним між [PERSON] та [PERSON] і ця обставина сторонами у справі не оспорюється (а.с. 46-47). Відповідно до долучених до справи документів та податкової декларації платника Єдиного податку фізичної особи - підприємця відповідач [PERSON] зареєстрований як фізична особа - підприємець (а.с. 25-31). Також матеріалами справи підтверджено, що відповідачем було періодично перераховано грошові кошти на платіжну картку позивача з призначенням платежу «аліменти» (а.с. 42,44, 45, 78-91). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття щомісячно у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей, то суд вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до матеріалів справи [PERSON] є слухачем курсу німецької мови, де оплата за 8 занять складає 750,00 грн. (а.с. 71) і за поясненнями позивача таку кількість занять він відвідує протягом 1 місяця; він займається у Дніпропетровській обласній федерації Айкідо Йосінкай, де щомісячний членський внесок складає 600,00 грн. (а.с. 70); є учнем ІТ-школи «СМАРТ», де щомісячний платіж складає 900,00 грн. (а.с. 69). Донька сторін - [PERSON] відвідує заняття зі східних танців у школі танців, де щомісячна сума плати за відвідування занять становить 400,00 грн. (а.с. 72); відвідує школу - студію сучасної хореографії «Грандіс» міського Палацу дітей та юнацтва, де щомісячна сума плати за відвідування занять становить 300,00 грн. (а.с. 73); відвідує заняття з англійської мови, де щомісячний платіж складає 560,00 грн. (а.с. 74). Відповідачем було періодично сплачено вартість навчання [PERSON] в ІТ-школі «СМАРТ» (а.с. 49-53). Статтею 185 СК України унормовано, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Окрім цього, відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Також відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ураховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання [PERSON] у розмірі 1125,00 грн. (750 грн. + 600 грн. +900 грн. = 2250 грн. на обох батьків, а з відповідача - 1125,00 грн.), а на утримання [PERSON] 630 грн. (560 грн. + 300 грн. + 400 грн. = 1260 грн. на обох батьків, а з відповідача - 630 грн.) Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача вже понесеної витрати на розвиток здібностей дитини у сумі 1280 грн. та сплати позивачем цих коштів за навчання сина німецької мови, то такі витрати було здійснено у період перебування сторін у шлюбі, а тому вона задоволенню не підлягає. Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Пунктом 7 ч. 1 ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial