Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], [PERSON]; третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним договору, згідно якої просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14 червня 2017 року укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1261. При цьому посилаючись на те, що 10 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, згідно умов якого позивач отримала кошти в сумі 446\~080,00 гривень, що в еквіваленті становить 54\~400 доларів США, які зобовязалась повернути в строк до 10 липня 2014 року. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за договором позики від 10.07.2013 року [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру № 12, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 17 липня 2003 року. 14 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1261. Позивач вважає, що вищевказаний договір-купівлі продажу є недійсним оскільки був укладений з порушенням діючого законодавства України. 31.08.2017 року протокольною ухвалою Приморського районного суду була прийнята до провадження зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], згідно якої просив усунути перешкоди в користуванні [PERSON] квартирою № 12 по вулиці Новоберегова, будинок 6 у місті Одесі шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] з квартири № 12, яка знаходиться за адресою: вул. Новоберегова, будинок 6, місто Одеса; вселити [PERSON] до квартири № 12, яка знаходиться по вулиці Новоберегова, будинок 6 в місті Одесі. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є одноособовим власником квартири № 12, яка знаходиться по вулиці Новоберегова, будинок 6 в місті Одеса. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу укладеного 14 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON], відповідно до умов якого відповідач став власником квартири, яка складається з трьох житлових кімнат, за адресою: [ADDRESS], загальною площею 112,2 кв. м., житловою площею 77,5 кв. м. [PERSON] та [PERSON] продовжують проживати в вищевказаній квартирі, добровільно залишити належну відповідачу квартиру відмовляються, у звязку із чим [PERSON] був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. 08.12.2017 року протокольною ухвалою Приморського районного суду була прийнята до провадження зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], згідно якої [PERSON] просив: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 26.03.2014 року у розмірі 238 428 гривень (двісті тридцять вісім тисяч чотириста двадцять вісім) гривень, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.11.2017 року становить 8950 (вісім тисяч дев'яносто пятдесят) доларів США, з яких: -175 824 (сто сімдесят пять тисяч вісімсот двадцять чотири) гривень, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.11.2017 року становить 6600 (шість тисяч шістсот) доларів США борг за договором позики розписки від 26.03.2014 року; -13 092 (тринадцять тисяч девяносто дві) гривень, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.11.2017 року становить 491 (чотириста девяносто один) доларів США 47 центів три проценти річних від простроченої суми; -49 512 (сорок девять тисяч пятсот дванадцять) гривень, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.11.2017 року становить 1858 (тисяча вісімсот пятдесят вісім) доларів США 56 центів індекс інфляції з червня 2015 року по жовтень 2017 року. Мотивуючи свої вимоги тим, що 10.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики грошей, згідно якого [PERSON] отримала позику в розмірі 54 400 доларів США, з метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника [PERSON] за Договором позики грошей було укладено Іпотечний договір. У зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань з боку Позичальника [PERSON] за Договором позики грошей від 10.07.2013 року, Позивач - [PERSON] вирішив скористатися правом іпотекодержателя, передбаченим п. 8 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 10.07.2013 року, а саме: продаж Предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. 14.06.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири №12, що знаходиться за адресою: місто Одеса область, вулиця Новоберегова, будинок 6. Відповідач - [PERSON] взяла позику в розмірі 54 400 доларів США за Договором позики грошей, зазначеного вище, для розвитку та вирішення поточних проблем у своєму бізнесі. Оскільки зазначених коштів їй не вистачило, відповідач повторно звернулася до позивача позичити їй кошти для розмитнення контейнера. 26.03.2014року [PERSON] отримала від позивача позику в розмірі 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) доларів США строком на 12 місяців, що підтверджується копією розписки від 23.03.2014 року. Дану позику відповідач повинна була повернути до 26.03.2015 року, а повернула лише частину боргу в розмірі 7000 доларів США 01.06.2015 року. Решту боргу в розмірі 6600,00 (шість тисяч шістсот) доларів США, відповідач до сьогоднішнього дня не повернула, посилаючись на кризу та скрутне матеріальне становище, і до теперішнього часу відповідач свого зобов'язання не виконала. Всього заборгованість відповідача з урахуванням основної суми боргу, 3% річних та індексу інфляції складає: 6600+491,47+1858,56= 8950*26,64= 238 428 гривень . Представник позивача та третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі, вимоги за зустрічним позовом не визнали та просили суд у їх задоволенні відмовити. Представник [PERSON] у судовому засіданні заперечував щодо задоволення первісного позову та просив задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. [PERSON] у судовому засіданні вимоги за первісним позовом не визнав, просив суд у їх задоволенні відмовити, підтримав зустрічний позов та просив його задовольнити в повному обсязі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно з положеннями ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Відповідно до ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб й лише в межах заявлених ним позовних вимог та на підставі доказів сторін й інших осіб які беруть учать у справі. Судом встановлено, що 10 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, згідно умов якого позивач отримала кошти в сумі 446\~080,00 гривень, що в еквіваленті становить 54\~400 доларів США, які зобовязалась повернути в строк до 10 липня 2014 року. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за договором позики від 10.07.2013 року [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру № 12, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 17 липня 2003 року. Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема відповідно до ч. 1 зазначеної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Пунктом 6.5. договору іпотеки встановлено: «У разі порушення умов договору, з якого виникло Основне зобовязання, та/або умов цього Договору Іпотекодержатель надсилає особі, яка порушила свої зобовязання, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та/або чинного законодавства України. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» визначає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. З матеріалів справи вбачається, що позивачу надсилалася вимога від 18.12.2014 року про виконання порушеного зобовязання. Відповідно до копії розписки від 01.06.2015 року [PERSON] отримав 7000,00 доларів США, у погашення заборгованості у вигляді процентів за договором Позики від 10.07.2013 року. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своє суттю розписка є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості , несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Проте, 14 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1261, відповідно до умов якого відповідач став власником квартири, яка складається з трьох житлових кімнат, за адресою: [ADDRESS], загальною площею - 112,2 кв. м., житловою площею 77,5 кв. м. У відповідності ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема відповідно до ч. 1 зазначеної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до правової позиції висловленої у Постанові Верховного суду України від 30 березня 2016 року по справі №6-1851цс15: «При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки». Оскільки окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя не укладався, як це передбачено договором Іпотеки, а іпотекодавець не надавала своєї згоди, щодо реалізації позасудового врегулювання, то договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] є недйсним. Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу від 14 червня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1261 недійсним, є такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], щодо усунення перешкод в користуванні [PERSON] квартирою № 12 по вулиці Новоберегова, будинок 6 у місті Одесі шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] з квартири № 12, яка знаходиться за адресою: вул. Новоберегова, будинок 6, місто Одеса; вселити [PERSON] до квартири № 12, яка знаходиться по вулиці Новоберегова, будинок 6 в місті Одесі, є похідними від вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним, у звязку із чим є такими, що не підлягають задоволенню. Щодо вимог за зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики від 26.03.2014 року у розмірі 238\~428,00 гривень, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.11.2017 року становить 8950,00 доларів США, суд зазначає наступне. 26.03.2014 року [PERSON] отримала від [PERSON] позику в розмірі 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) доларів США строком на 12 місяців, що підтверджується копією розписки від 23.03.2014 року. Дану позику [PERSON] повинна була повернути до 26.03.2015 року, а повернула лише частину боргу в розмірі 7000 доларів США 01.06.2015 року. Заборгованість у розмірі 6600,00 (шість тисяч шістсот) доларів США, позивач не повернула та зобовязання не виконала. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту переданім грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладенім договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч ч. 1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він написаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 525 та 526 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при їх відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 526 та ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства, а також в строк встановлений договором. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до копії розрахунку заборгованості за розпискою від 26.03.2014 року [PERSON] з урахуванням основної суми боргу, 3% річних та індексу інфляції складає: 6600+491,47+1858,56= 8950*26,64= 238\~428,00 гривень. що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.11.2017 року становить 8950 (вісім тисяч девятсот пятдесят) доларів США, з яких: 175\~824 (сто сімдесят пять тисяч вісімсот двадцять чотири) гривень, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.11.2017 року становить 6600 (шість тисяч шістсот) доларів США борг за договором позики розписки від 26.03.2014 року. 13\~092 (тринадцять тисяч девяносто дві) гривень, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.11.2017 року становить 491 (чотириста девяносто один) доларів США 47 центів три проценти річних від простроченої суми: 49\~512 (сорок девять тисяч пятсот дванадцять) гривень, що еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.11.2017 року становить 1858 (тисяча вісімсот пятдесят вісім) доларів США 56 центів індекс інфляції з червня 2015 року по жовтень 2017 року. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу є такими, що підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. На підставі викладеного і

Outcome: approved