Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

У квітні 2021 р. Концерн «Міські теплові мережі» (далі - Концерн «МТМ») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги, в обґрунтування якого зазначав, що відповідач є споживачем послуг, які надає Концерн «МТМ» за адресою: [ADDRESS] . За період з 01.07.2016 по 31.03.2021 відповідач отримав послуги з надання централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на загальну суму 76 111,56 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Споживачем за вказаний період послуги не оплачувались, проте з врахуванням субсидії розміром 6 393,63 грн., сума заборгованості складає 69 717,93 грн., в тому числі опалення 55 033,97 грн., централізоване постачання гарячої води 14 683,96 грн. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача на його користь разом із понесеними судовими витратами зі сплати судового збору розміром 2 270,00 грн. Відповідач [PERSON] у заявах по суті справи проти задоволення позову Концерну «МТМ» заперечував в повному обсязі з тих підстав, що позовна заява не відповідає вимогам ч. 7 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки підписана особою, повноваження якої належним чином не підтверджені оригіналом відповідної довіреності. Крім того, у позовній заяві позивач посилається на законодавство, що не регулює спірні відносини. Відповідний договір про надання послуг між сторонами не укладався. Концерн «МТМ» проект договору на підписання відповідачеві не надсилав і доказів протилежного до позовної заяви не долучив. У той же час Закон України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що відносини між учасниками можуть здійснюватись виключно на договірних засадах. Рахунки про сплату послуг Концерн «МТМ» надсилав зовсім іншій людині, а не відповідачу. Доказів надання відповідних послуг позивач не надав, як і не надав аналітичних розрахунків боргу. Долучений до позовної заяви розрахунок та довідка про наявність заборгованості складені не уповноваженою особою. Крім того, сума заборгованості, вказана в розрахунку суми позову, не відповідає сумі, що вказана в рахунку позивача станом на 01.04.2021, в якому вказано про наявність заборгованості розміром 68 789,56 грн. Крім того, відповідач вказує на пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за період з липня 2016 р. по квітень 2019 р. У відповіді на відзив представник позивача вказує, що строк позовної давності не пропустив, оскільки відповідач у період з липня 2016 р. по квітень 2017 р. скористався житловою субсидією, яка є безповоротною адресною державною соціальною допомогою, тобто здійснив оплату за отримані комунальні послуги за рахунок цієї субсидії. Отже, строк позовної давності перервався. Крім того, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), строки позовної давності продовжуються на строк дії карантину. Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою від 14.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання, встановлені строки для подання заяв по суті справи (а.с. 18). 13.05.2021 надійшов відзив відповідача на позов (а.с. 25-42). 27.05.2021 надійшла відповідь позивача на відзив відповідача (а.с. 43-55). 04.08.2021 надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив (а.с. 64-70). Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах позовних вимог, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.04.2021 (а.с. 11). Позивач Концерн «МТМ» протягом спірного періоду з 01.07.2016 по 31.03.2021 надавав послуги централізованого опалення та постачання гарячої води у вищезазначену квартиру на загальну суму 76 111,56 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та довідкою позивача щодо заборгованості за надані послуги. Споживачем за вказаний період послуги не оплачувались, проте з врахуванням субсидії розміром 6 393,63 грн., сума заборгованості складає 69 717,93 грн., в тому числі опалення 55 033,97 грн., централізоване постачання гарячої води 14 683,96 грн. (а.с. 7-9, 10). Відповідач заперечує проти стягнення із нього на користь позивача вказаної суми заборгованості, серед іншого, і через відсутність договору між сторонами про надання послуг. Суд зазначає, що в матеріалах цієї справи дійсно не міститься підписаного між сторонами договору про надання відповідних послуг. Проте, згідно з ч. 6 ст. 21, ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020, чинній на час існування спірних правовідносин (далі - Закон), послуги з постачання теплової енергії та гарячої води надаються згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання даних послуг, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 (далі - Правила), послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір). У той же час, згідно з ч. 5 ст. 13 Закону, відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем. Відповідно до п. 29 Правил споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання у встановленому порядку за письмовою заявою споживача. Зі змісту позовної заяви та заяв по суті справи встановлено, що у квартиру відповідача протягом спірного періоду позивачем надавались відповідні комунальні послуги, незважаючи на відсутність договору між сторонами, що відповідачем відповідними доказами не спростовано. Також відповідачем не доведено факту не отримання вказаних послуг або припинення їх надання. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, відповідач зобов`язаний оплатити позивачеві за фактично спожиті комунальні послуги. Наведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачем на засадах змагальності відповідними доказами не спростовано. Доводи відповідача у цій частині зводились до відсутності повноважень особи, яка склала розрахунок та довідку щодо заборгованості. Разом із тим, відповідачем дані факти відповідними доказами не доведені, клопотань про витребування певних доказів (посадової інструкції особи, яка склала відповідні документи, тощо) відповідач не заявляв. Інші доводи відповідача обґрунтованості вимог позивача не спростовують. Разом із тим, вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, що підлягає стягненню, суд враховує заяву відповідача, викладену у відзиві, про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Позивач вказує, що перебіг строку позовної давності перервався внаслідок здійснення відповідачем оплати за надані послуги за рахунок субсидії у період з липня 2016 р. по квітень 2017 р. на суму 6 393,63 грн. Разом із тим, з такими доводами позивача погодитися не можна, оскільки у розрахунку суми заборгованості, наданому позивачем, а саме у графі «Сплачено» будь-які платежі за надані послуги протягом періоду з 01.07.2016 по 31.03.2021 з боку відповідача відсутні. Сума, про сплату якої вказує представник позивача, є сумою субсидії, яка відображена у графі «Субсидія» вказаного розрахунку (а.с. 7). Застосування субсидії, на переконання суду, не може свідчити про вчинення відповідачем дій про визнання свого боргу у розумінні ч. 1 ст. 264 ЦК України, а тому суд доходить висновку, що строк позовної давності позивачем пропущено щодо стягнення заборгованості за період з липня 2016 р. по березень 2018 р. включно (а не по квітень 2019 р. як вказує відповідач у відзиві, оскільки платіж за березень 2018 р. мав здійснюватися відповідачами до 20 квітня 2018 р. згідно з вимогами п. 18 Правил, а трирічний строк позовної давності щодо даних вимог почав свій перебіг 14.04.2018 з урахуванням дати звернення позивача до суду із цим позовом 14.04.2021). Тому в даному випадку підлягають застосуванню наслідки пропуску строку позовної давності, з огляду на що позовні вимоги за період липень 2016 р. - березень 2018 р. задоволенню не підлягають. Таким чином, позов Концерну «МТМ» слід задовольнити частково шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості за надані послуги за період з квітня 2018 р. по березень 2021 р., яка відповідно до розрахунку суми позову складає 47 991,96 грн. (69 717,93 грн. (сума заборгованості за весь період) - 21 725,97 грн. (сальдо на 31.03.2018) = 47 991,96 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто у розмірі 1 566,30 грн. (69% від 2 270,00 грн.)

Outcome: partial