Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом до [PERSON], який обґрунтовував тим, що відповідач є власником будинку по вул. Щорса, 111 у м. Бровари Київської області. Позивач запропонував відповідачу продати йому 46/100 частин цього будинку житловою площею 94,2 кв.м. на що відповідач погодилася. З метою документального оформлення їх усної домовленості, 09 червня 2015 року [PERSON] написала розписку про те, що вона продала [PERSON] 46/100 частин будинку та отримала 41\~000 грн. та пообіцяла протягом тижня посвідчити укладений між ними договір нотаріально. Проте в подальшому вона від нотаріального посвідчення відмовилася, посилаючись на відсутність часу та коштів на нотаріальне оформлення договору та на те, що вона фактично умови договору виконала і позивач користується придбаним майном. Посилаючись на норми ст.ст. 16, 220, 328, 655 ЦК України, позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку №111 по вул. Щорса у м. Бровари, Київської області, укладений 09 червня 2015 року між сторонами; визнати за позивачем право приватної власності на 46/100 часток житлового будинку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] доводи позову підтримав та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявилася, направивши заяву, де вказала, що визнає позовні вимоги, а також просила розглядати справу за її відсутності. Представник Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області у судове засідання не зявився, направивши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер 3210600000:00:007:0436, розташованої за адресою: вулиця Щорса, 111 у м. Бровари Київської області та житлового будинку, розташованого на вказаній земельній ділянці, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом, договором дарування частини будинку та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, технічним паспортом на будинок (а.с.6 17). Також судом зясовано, що відповідач [PERSON] 09 червня 2015 року написала розписку в якій зазначила, що продала позивачу 46/100 часток належного їй житлового будинку №111 по вул. Щорса у м. Бровари Київської області та отримала від позивача 41\~000 грн., вказала, що визнає за позивачем право власності на 46/100 частин цього житлового будинку (а.с.5). Проте, як зазначив представник позивача у судовому засіданні, відповідач відмовляється звертатися до нотаріальної контори для нотаріального посвідчення договору, оскільки у неї відсутні на це час та кошти, тому просив визнати укладеним договір купівлі продажу частини будинку. \~ Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень. \~\~\~ \~Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~\~\~ Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. \~\~ Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. \~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~\~ \~\~ За змістом процесуальних норм ( ст.ст.3 ,15 ЦПК України ) обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Стаття 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. (ст.640 ЦК України). Згідно із ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. З наведеного вище вбачається, що законодавством визначена форма, порядок і спосіб укладення договорів купівлі продажу нерухомого майна в тому числі й житлових будинків, які у даному випадку сторонами не додержано. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як було зясовано у судовому засіданні і це вбачається з заяви відповідача, вона визнає у повному обсязі позовні вимоги про визнання договору купівлі продажу дійсним, тобто фактично підтверджує відсутність порушення нею, невизнання або оспорювання прав та цивільних інтересів [PERSON] Відсутні докази про те, що позивач [PERSON] пропонував [PERSON] укласти договір купівлі продажу будинку відповідно до вимог ЦК України. Також не доведено позивачем в судовому засіданні та не надано суду належних та допустимих доказів про ухилення відповідача від укладення договору купівлі продажу 46/100 частин будинку в спосіб, визначений цивільним законодавством. У п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14\~\~від 18 грудня 2009 року « Про судове рішення у цивільній справі»,\~зазначається, що \~оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторона позивача посилалась як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, враховуючи те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих письмових доказів по суті позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed