Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

У квітні 2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, код ЄДРПОУ 14360570) звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 03.10.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.11.2013 року. Позичальник не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, яка у відповідності до розрахунку позивача станом на дату смерті позичальника 25.11.2013 року становить 5 095,13 грн. і складається з 4 968,66 грн. - заборгованість за кредитом, 126,47 грн. - заборгованість за відсотками. 19.06.2014 року позивачем було отримано відповідь Одинадцятої київської державної нотаріальної контори №4286/02-14 від 19.06.2014 року, в якій зазначено, що спадкоємці померлого позичальника [PERSON] , [INFO] , із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк». Оскільки, [PERSON] прийняв спадщину згідно чинного законодавства, до складу якої входять кредитні зобов`язання померлого позичальника перед АТ КБ «ПриватБанк», позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом у розмірі 5 095,13 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1 762,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання позивача в якому підтримують позовні вимоги та не заперечують проводити розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином. При цьому, подав до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві та просив проводити розгляд справи за його відсутності. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. 03.10.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Позичальник [PERSON] не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості. У відповідності до розрахунку позивача, заборгованість за кредитним договором станом на 25.11.2013 року становить 5 095,13 грн., яка складається із: 4 968,66 грн. - заборгованість за кредитом, 126,47 грн. - заборгованість за відсотками. Згідно листа Одинадцятої київської державної нотаріальної контори №4286/02-14 від 19.06.2014 року позичальник [PERSON] помер [INFO] . При цьому, спадкоємцем померлого позичальника [PERSON] є [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 цього ж Кодексу передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За приписами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не звернувся до уповноважених органів на відкриття спадщини з заявою про прийняття чи відмову у прийнятті спадщини померлого позичальника [PERSON] , при цьому, згідно паспортних даних [PERSON] , відповідач постійно проживав із спадкодавцем і на момент відкриття спадщини був неповнолітнім. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 4 ст. 1268 ЦК України встановлено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Таким чином, з наданих доказів вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] , [INFO] , оскільки фактично прийняв спадщину, а отже вимоги банку про стягнення заборгованості до спадкоємця померлого, який отримав у спадок не лише права але й обов`язки за зобов`язаннями спадкодавця, є законними та обґрунтованими. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Тому, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні. При цьому, згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03.10.2012 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , станом на 25.11.2013 року позивачем вказано суму, що підлягає стягненню з відповідача, у розмірі 5 095,13 грн., яку й просив стягнути позивач. Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 5 095,13 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 1 762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved