overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

У липні 2014 року до суду звернулась [PERSON] з вказаним позовом. Зазначає, що 30.09.2009 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], актовий запис №422. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Донька проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути з [PERSON] на її користь алімети на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності та взаємозв'язку, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 30.09.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Донька проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно вимог ч.3 ст.182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку, (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Відповідач не подав до суду належних, допустимих, безспірних і достовірних доказів про необхідність його звільнення від сплати аліментів, зменшення розміру аліментів, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Суд, на підставі встановлених фактів, визнання позову відповідачем, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 88 ЦПК України. Відповідно п. 7 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

У липні 2014 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 12 лютого 2005 року, актовий запис 119. На підтвердження своїх вимог позивачка вказувала, що від шлюбу з відповідачем має доньку [PERSON], [INFO]. Протягом останнього часу шлюбні відносини між ними погіршилися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного їх припинення, з травня 2014 року разом не проживають. Поновлювати сімейні стосунки не збираються Після розірвання шлюбу позивач прохала повернути дівоче прізвище - [PERSON]. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримувала та просила суд їх задовольнити. Відповідач також подав суду заяву про розгляд справу без його участі. Позовні вимоги визнавав. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, встановив наступне. Судом встановлено, що 12 лютого 2005 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище), про що складено відповідний актовий запис № 119 (оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.02.2005 року). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 04.02.2006 року.) Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд виносить рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбно - сімейні відносини не склалися, сторони бажають розірвати шлюб. Встановлені обставини дають суду підстави вважати, що подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить їх інтересам, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі встановлених фактів позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

У липні 2014 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 24 липня 2004 року, актовий запис 596. На підтвердження своїх вимог позивачка вказувала, що сімейне життя не склалося. Шлюбні відносини між ними погіршилися, вона втратила до свого чоловіка почуття любові та поваги. На сьогоднішній день шлюб носить формальний характер. Після розірвання шлюбу донька залишиться проживати з нею. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримувала та просила суд їх задовольнити. Відповідач також подав суду заяву про розгляд справу без його участі. Позовні вимоги визнавав. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, встановив наступне. Судом встановлено, що 24 липня 2004 року у Полтавському міському відділі РАЦС Полтавського обласного управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище), про що в Книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис № 596 (оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.07.2004 року). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.02.2005 року) Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд виносить рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбно - сімейні відносини не склалися, сторони бажають розірвати шлюб. Встановлені обставини дають суду підстави вважати, що подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить їх інтересам, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі встановлених фактів позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

У липні 2014 року до суду звернулась [PERSON] із вищезазначеною позовною заявою з якої вбачається, що 24 жовтня 2002 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі, який був зареєстрований у Макіївському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції. В шлюбі в них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини в них з чоловіком припинені у 2012 році, оскільки в сім'ї часто виникали сварки з різних приводів. На теперішній час вони втратили почуття взаєморозуміння та поваги один до одного, тому просила суд розірвати шлюб, оскільки вважає, що примирення між нею та [PERSON] не можливе. Відповідач [PERSON] позов визнав та суду пояснив, що з 24.10.2002 року вони з позивачкою перебувають у шлюбі. Від шлюбу в них народилась дочка, [PERSON], [INFO]. У 2012 року шлюбні відносини в них припинені. На теперішній час вони з [PERSON] втратили взаємні почуття поваги та любові один до одного, тому просив шлюб розірвати. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України, кожний має право на пред'явлення позову в суд про розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 24 жовтня 2002 року у Макіївському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції між сторонами зареєстрований шлюб, актовий запис № 1296. ( а. с.6) В шлюбі у сторін [INFO] народилась дочка [PERSON]. ( а. с. 7). Як вбачається з позову та пояснень відповідача, подружжя припинили шлюбні відносини та примиритися вони не бажають. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, що спонукали позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, так як це суперечить інтересам подружжя, тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Суперечки про майно між сторонами немає. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

У липні 2014 року до суду із вказаною заявою звернувся [PERSON], просив встановити факт належності документу, а саме - що свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS], видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради 06.11.2002 року за №18534/1 9/на ім'я «[PERSON]» дійсно належить [PERSON], а саме ? частина квартири. Вказував, що в червні 2014 року він, [PERSON], звернувся до нотаріуса за консультацією стосовно оформлення договору дарування . Під час збору документів, звернув увагу, на той факт, що в паспорті прізвище, ім'я , по-батькові зазначені як «[PERSON]», а в свідоцтві про право власності відповідно «[PERSON]». На момент приватизації він не звернув увагу на описку (пропущений м'який знак ) у його прізвищі. Факт належності правовстановлюючого документу підтверджується наступними доказами: відміткою в паспорті [PERSON] про реєстрацію в квартирі [ADDRESS], довідкою ТОВ «Житлорембудсервіс» про місце проживання [PERSON],свідоцтвом про народження виданим 11.03.2014 року та копією втраченого свідоцтва про народження, виданого 27.12.1983 на ім'я [PERSON], перекладеного з російської мови на українську. Представник заявника [PERSON] в судове засідання не прибула, подала заява про розгляд справи у її відсутність, на вимогах наполягала. Представник заінтересованої особи КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти заяви не заперечував. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула, подала заява про розгляд справи у її відсутність, проти заяви не заперечувала. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню відповідно до ст. 256 ЦПК України, оскільки підтверджується матеріалами справи та не спростована зацікавленими особами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

У липні 2014 року до суду із вказаною заявою звернулася [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її брат - [PERSON], після якого відкрилася спадщина. На момент смерті брат був неодруженим та бездітним, інших спадкоємців не мав, тому заявник вважає, що єдиним спадкоємцем є вона. Звернувшись до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, [PERSON] отримала відмову, оскільки після перевірки всіх наданих нею документів була виявлена відсутність свідоцтва про народження [PERSON] Тому заявник вважає, що позбавлена можливості документально підтвердити свої родинні зв'язки із померлим братом. Тому просила встановити факт, що померлий [INFO] [PERSON] є рідним братом [PERSON]. У судовому засіданні заявник вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними у заяві. Представник Березанської міської державної нотаріальної контори до суду не з'явився, направивши листа, у якому просить розгляд справи здійснювати за відсутності їх представника, вимоги заявника підтримує. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які живуть по сусідству з [PERSON] та покійним [PERSON], вказували що їм достеменно відомо, що [PERSON] був рідним братом [PERSON], адже вони протягом багатьох років жили поряд з [PERSON] та [PERSON], їхніми батьками, товаришували, ходили разом до школи. Заслухавши пояснення заявника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що 15 липня 1972 робу [PERSON] вишла заміж і змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 5). Батьками [PERSON] ([PERSON]) були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6, 36, 37, 38). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 8), залишивши на цей випадок заповіт на своїх дітей - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 47). Таким чином, суд вбачає родинні стосунки між [PERSON] та [PERSON] Аналізуючи зібрані по справі та досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

У липні 2014 року до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку звернулася [PERSON] Свої вимоги обґрунтувала тим, що за договором купівлі-продажу № 3018 від 28 вересня 2005 року вона стала власником земельної ділянки площею 0,0359 га по [ADDRESS], що підтверджується державним актом серії ЯБ № 318663 від 31 березня 2006 року. У червні 2014 року позивачеві з листа відповідача стало відомо, що кадастровий номер її земельної ділянки 3210400000:01:008:0107, у а зазначеному державному акті помилково записаний кадастровий номер 3210400000:01:008:0014. До того частина кадастрового номеру дописана від руки. На цій підставі [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень ДРС Березанського МУЮ. У зв'язку із цим просила визнати за нею право власності на вищезазначену земельну ділянку. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги свого довірителя, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними у позовній заяві. Окрім цього додав, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка по [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення ОСГ, площею 0,0359 га і кадастровим № 3210400000:01:008:0107 належить позивачеві - [PERSON], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 31 березня 2006 року серії ЯБ № 318663. Представник відповідача позовні вимоги визнала у повному обсязі, з обґрунтуваннями погодилась у повній мірі, посилаючись на ті самі докази, що й позивач. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що 28 вересня 2005 року [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченого нотаріально, стала власником земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,04 га з цільовим призначенням для ведення ОСГ. 31 березня 2006 року позивач отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯБ № 318663 (а.с. 6). Відповідно до листа Управління Держемагенства у Баришівському районі № 1561 від 25 червня 2014 року кадастровий номер земельної ділянки 3210400000:01:008:0014 змінено на 3210400000:01:008:0107 у зв'язку із невідповідністю кадастрового номеру у Державному акті кадастровому номеру земельної ділянки (а.с. 7). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3202930672014 вбачається, що земельна ділянка по [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення ОСГ, площею 0,0359 га і кадастровим № 3210400000:01:008:0107 належить позивачеві - [PERSON], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 31 березня 2006 року серії ЯБ № 318663 (а.с. 9-11). Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог. На підставі ст. 392 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

У липні 2014 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ПОДП ДАК «Хліб України», стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2009 року по жовтень 2011 року, яка складає 17391,50 грн. На підтвердження своїх вимог вказував, що в період з серпня 2009 року по жовтень 2011 року він працював сторожем підприємства ПОДП ДАК «»Хліб України». З 20.01.2011 припинилися трудові відносини з ПОДП ДАК «Хліб України» за рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20.01.2011 №2412/1, що підтверджується записом в трудовій книжці. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не прибув. Про день, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомляв та жодних заяв на адресу суду не надсилав. Відповідно до ст. ст. 169 та 224 ЦПК України, суд розглядає справу по суті у відсутність відповідача на підставі наявних по справі доказів та ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне. Судом встановлено, що з 15.08.2006 року по 20.01.2011 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПОДТ ДАК «Хліб України», що підтверджується копією трудової книжки в матеріалах справи. З серпня 2009 року по жовтень 2011 року станом на 31 жовтня 2011 року складає 17391,50 грн, що підтверджується довідкою головного бухгалтера ПОДП ДАК «Хліб України». Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього ж Кодексу, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

У липні 2014 року заступник прокурора м. Києва звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на землю, відновлення становища, що існувало до порушення. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15.09.2014 року за заявою заступника прокурора м. Києва в порядку забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 8000000000:85:977:0039. При цьому, заборонено [PERSON] та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних та вишукувальних робіт, будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд на земельній ділянці, а також вчиняти будь-які дії із земельною ділянкою, яка розташована за адресою [ADDRESS], кадастровий номер 8000000000:85:977:0039, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини стосовно зазначеної земельної ділянки. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10.10.2014 року за заявою заступника прокурора м. Києва позовну заяву залишено без розгляду. 31.10.2014 року представник [PERSON] звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на відсутність підстав для забезпечення. В судове засідання сторони не з'явились, про час і місце розгляду заяви повідомлялися належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Відповідно до положень ч.5 ст. 154 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Судом встановлено, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10.10.2014 року позовну заяву залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили. Відповідно до ст. 154 ЦПК України, суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Враховуючи те, що позовну заяву заступника прокурора м. Києва до Київської міської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на землю, відновлення становища, що існувало до порушення залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

У липні 2014 року заявник [PERSON] звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області із заявою про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документу - трудової книжки, посилаючись на те, що в трудовій книжці є виправлення щодо ім'я, які належним чином не засвідчені, а саме помилково було зазначено ім'я «[PERSON]», замість правильного - «[PERSON]», однак виправлення належним чином не засвідчені. Заявник у судове засідання не з'явився, однак направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, повідомивши, що вимоги підтримує та просить задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився,однак подав заяву, в який повідомляє, що проти заяви не заперечує і просить суд розглядати справу без участі її представника. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов такого. Як вбачається з копії свідоцтва про народження прізвище, ім`я, по - батькові заявника [PERSON], [INFO]. Згідно даних паспорту прізвище, ім`я, по - батькові заявника [PERSON], [INFO]. З записів до трудової книжки [NUMBER] вбачається, що видана вона на і`мя [PERSON], а потім відповідальною особою ділянки № 4 Управління будування Гусіноозерської ГРЕС вчинено виправлення щодо ім'я заявника, а саме - виправлене ім'я заявника з «[PERSON]» на «[PERSON]» та ці виправлення не завірено належним чином відповідною особою відділу кадрів. Отже, в судовому засіданні встановлено, що трудова книжка [NUMBER], видана на ім`я [PERSON], [INFO] належить заявнику - [PERSON], [INFO], уродженцю села Урут Степанаванського району Вірменії , а тому вимоги заявника підлягають задоволенню.

Outcome: approved