Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

У липні 2015 р. позивачка [PERSON] звернулася до суду до відповідача [PERSON] з позовом про поділ майна подружжя, зазначивши наступне. Вони перебували у шлюбі з 19 червня 2004 р., який розірвали за рішенням суду від 12 вересня 2014 р. Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після розлучення син проживає з нею та на його утримання з відповідача стягнуто аліменти. В період шлюбу, 16 травня 2006 р. вони з відповідачем придбали квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], однак при укладенні договору купівлі-продажу правочин був здійснений на чоловіка. Оскільки в добровільному порядку він відмовився вирішити майновий спір, вона вимушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину спірної квартири. Згодом позивачка збільшила свої вимоги та просить суд визнати за нею право власності не на 1/2 частину квартири, а на 3/4 частин, обґрунтовуючи це тим, що за час шлюбу цінність спірної квартири істотно збільшилась внаслідок її особистих трудових та грошових затрат, проте відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, почав вживати наркотичні засоби, у зв»язку з чим неодноразово знаходився на лікуванні у різних закладах охорони здоров»я, витрачав майно на шкоду їхнім інтересам, не мав самостійного заробітку, в теперішній час не утримує сина матеріально, не сплачує аліменти тощо. У судовому засіданні позивачка підтримала свої збільшені позовні вимоги та просить їх задовольнити. Представник відповідача позов визнав частково, вважаючи на необхідне визнати за позивачкою [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину спірної квартири, оскільки квартира сторонами була придбана в період шлюбу, а тому частки майна дружини та чоловіка є рівними. Суд, заслухавши позивачку, представника відповідача, дослідивши надані докази і матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що сторони перебували у шлюбі з 19 червня 2004 р., який розірвали за рішенням Куп»янського міськрайонного суду від 12 вересня 2014 р. (а. с. 9, 12). Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а. с. 49). Рішенням Куп»янського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2015 р. з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання неповнолітню дитину по 1/3 частині з усіх видів його прибутків щомісячно. В період шлюбу, за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого 16 травня 2006 р. приватним нотаріусом Куп»янського нотаріального округу Харківської області Черняєвою А. О. за реєстровим № 2361, сторони купили за 5000 грн. двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Харківської області (а. с. 6). Згідно з даними Куп»янського бюро технічної інвентаризації право власності на вищевказану квартиру 02 серпня 2006 р. зареєстроване за відповідачем (а. с. 8). Частиною 1 ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 63 цього Кодексу визначено, що чоловік і дружина мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві загальної спільної власності. Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як зазначено в ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За ч. 2 цієї статті при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї. В ч. 3 даної статті зазначається, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до норм ст. 372 ЦК України також передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення. З урахуванням наданих доказів, суд вважає, що підстави для збільшення частки майна позивачки відсутні. Так, у суді не встановлено, що відповідач, який є інвалідом 3 групи, не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, знищив чи пошкодив спірне майно або витрачав його на шкоду інтересам сім»ї тощо. Зокрема ксерокопією довідки від 22 вересня 2015 р. підтверджується, що відповідач перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога, проте з якого часу, невідомо. Надані суду Харківською та Сватівською обласними психіатричними лікарнями медичні картки стаціонарного хворого свідчать про те, що [PERSON] знаходився у них на лікуванні відповідно у 2013 р. і 2014 р. з приводу психічного розладу поведінки. Згідно з довідкою відділу державної виконавчої служби станом на 03 грудня 2015 р. заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 1692,52 грн. (а. с. 126), проте не зрозуміло, з якого часу та з якої причини. Суд вважає, що долучені позивачкою копії кредитних договорів, товарних чеків та інше не мають істотного значення для збільшення її частки в спірній квартирі. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Цією статтею також визначені способи та порядок поділу такого майна. На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що квартира, яка була набута сторонами під час шлюбу, підлягає поділу між подружжям в рівних частках, у зв»язку з чим збільшені [PERSON] позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат підлягає вирішенню згідно зі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial