Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

У липні 2019 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути із [PERSON] на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 261,40 грн. та судові витрати. Заявлені вимоги мотивував тим, що [PERSON] звернулася до АТ «КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 10 червня 2007 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 6600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Однак, у порушення умов договору свої зобов`язання відповідач не виконала, внаслідок чого станом на 14 травня 2019 року має заборгованість в розмірі 14 261,40 грн., з яких 7499,05 грн. - тіло кредиту, 1807,10 грн. - прострочене тіло кредиту, 3499,95 грн. - пеня за прострочене зобов`язання, 300,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 655,30 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача Гребенюк О. С. у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини неприбуття суд не повідомила, відзив не подала. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у зазначеному вище розмірі. Судом встановлено, що у матеріалах справи міститься складена від імені [PERSON] заява позичальника № HMXRRX01510026. У заяві позичальника [PERSON] завірила своїм підписом від 10 червня 2007 року те, що вона ознайомилася та згідна з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ), які були надані їй у письмовій формі. Своїм підписом вона підтверджує факт про надання їй повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку (а також його місцезнаходження), та згідна, що ця заява разом із запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ), Тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір. У нижній частині анкети-заяви клієнту запропоновано оформити на своє ім`я: кредитка «Товари у розстрочку», кредитка «Універсальна», «30 днів пільгового періоду», «55 днів пільгового періоду». Також відповідач засвідчила своїм підписом, що кредитну картку та ПІН вона отримала. Крім цього, позивачем надано розрахунки заборгованості відносно [PERSON] станом на 31 травня 2015 року та 14 травня 2019 року, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, паспорт відповідача. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із матеріалів справи вбачається, що позичальник отримала кредитні кошти і вказана обставина ніким не заперечується, а, отже, позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7499,05 грн. та простроченим тілом кредиту у розмірі 1807,10 грн. відповідно до розрахунку знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Наявність заборгованості в такому розмірі підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості, який відповідачем не спростовано, альтернативного розрахунку заборгованості не надано. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що суть договору приєднання, який і було укладено сторонами, полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. За таких обставин банк вважає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки такий підпис не є обов`язковим. Однак, такі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 відступила від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року, і прийшла до іншого правового висновку, в якому вважала, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у даній постанові зробила висновок, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Суд враховує, що в анкеті-заяві відповідач підтвердила підписом те, що ця заява разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ), Тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір, а позивачем до позову надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, тобто взагалі інший документ, а, отже, самі умови кредитування позивачем не підтверджені і не доведені. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту укладення із відповідачем договору від 10 червня 2007 року на умовах, зазначених позивачем, а отже вимоги банку про стягнення заборгованості за штрафом і пеню є безпідставними і задоволені бути не можуть. Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позовні вимоги є доведеними і задовольняються судом лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7499,05 грн. та простроченим тілом кредиту у розмірі 1807,10 грн. У частині стягнення штрафів та пені слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню пропорційно сумі задоволених вимог у розмірі 1253,53 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial