Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до Менського районного суду Чернігівської області з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Мотивувала свої позовні вимоги тим, що їй на праві власності належить житловий будинок № 46 з надвірними будівлями, що розташований по вул. Гагаріна в с. Миколаївка, Менського району Чернігівської області. В даному господарстві зареєстрований відповідач [PERSON], але з 2013 року він не проживає в даному будинку. Позивач не може в повній мірі використовувати права власника, оскільки відповідач залишається зареєстрованим за даною адресою. Тому позивач для захисту свої прав звернулася до суду. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення в газеті «Деснянська правда» № 11 від 16 березня 2017 року, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи тільки з його участю до суду не надходило. Представник третьої особи Миколаївської сільської ради Менського району Чернігівської області в судове засідання не зявився, але надіслав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без їх участі, при винесення рішення покладається на розсуд суду. За таких обставин, справу можливо розглянути без участі відповідача та представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши всі зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 8 п. 1 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод визначає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з положеннями ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У судовому засіданні достеменно встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул. Гагаріна, 46 в с. Миколаївка, Менського району Чернігівської області (а.с.5). Відповідач [PERSON] зареєстрований за даною адресою, але як встановлено в судовому засіданні, з 2013 року там без поважних причин не проживає. Стаття 405 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач заявив правомірну вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. На підставі викладеного,

Outcome: approved