Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

У липні 2014 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа : Кременчуцький районний сектор Управління державної міграційної служби в Полтавській області про усунення перешкод в користуванні власністю, скасування реєстрації та виселення. В позові вказувала, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS]. На даній житловій площі зареєстрований та проживає її колишній чоловік [PERSON]. Позивач зазначила, що в зв'язку з тим, що відповідач по справі після розірвання шлюбу створив нестерпні умови для проживання, їй з сином довелося виселитися із будинку та переїхати до іншого місця проживання. Вона разом із сином вимушена мешкати в орендованих квартирах, натомість як відповідач використовує приміщення будинку для свого одноособового проживання та задоволення власних потреб. За таких обставин, позивач вирішила розпорядитися належним їй майном на власний розсуд - продати його, однак, реєстрація та проживання відповідача створюють їй перешкоди у користуванні та розпорядження власністю. На підставі викладеного позивач просила суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом примусового виселення та зняття з реєстраційного обліку [PERSON], 1982 року народження, з будинку [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася про час та дату слухання справи була повідомлена належним чином. Письмово про причини неявки суд не повідомляла. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав клопотання про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи Кременчуцького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Полтавській області в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином. Письмово про причини неявки суд не повідомляв. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що [PERSON] є власницею житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №1-921, посвідченого державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І. Право власності [PERSON] зареєстровано в КП « Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 04 серпня 2004 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 4340364 від 04.08.2014 року . Згідно з записом в по господарській книзі Кам'янопотоківської сільської ради за № 3171-1 в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1976 року народження, [PERSON], 1997 року народження, [PERSON], 1982 року народження, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області за № 1357 від 26.06.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України) Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Суд вважає, що відповідач [PERSON] своєю реєстрацією у житловому будинку з господарськими будівлями [ADDRESS], створює позивачеві перешкоди в користуванні , володінні та розпорядженні власністю на свій розсуд. Крім того, цей факт відповідачем [PERSON] визнано та не опорюється. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні власністю та виселення обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню . Відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації (далі - орган реєстрації) в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає з указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2)позбавлення прав користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані з зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміни чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про зняття реєстраційного обліку [PERSON] суд відмовляє, оскільки скасування реєстрації віднесено до компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування. На підставі викладеного та

Outcome: partial