Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Нагорна Наталя Василівна, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Лермонтова Наталія Миколаївна, про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частину нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Під час перебування [PERSON] у шлюбі з батьком позивача [PERSON] , який помер [INFO] , було набуте спірне майно, а саме: житловий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є відповідач [PERSON] . Позивач, як спадкоємець за заповітом, звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину, яка складається з 1/2 частки зазначеного вище будинку та 1/2 частки земельної ділянки. Однак, отримав відмову, оскільки за життя спадкодавця [PERSON] не визначила частки в праві спільної сумісної власності подружжя, документ, який би підтверджував право власності дружини [PERSON] на майно відсутній. Позивач зазначає, що відсутність зазначеного документа на право спільної сумісної власності позбавляє його права, як спадкоємця за заповітом, отримати у спадщину вказане спадкове майно. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд: 1) визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності подружжя на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] становить 1/2 частину; 2) визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] становить 1/2 частину; 3) визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частку будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] ; 4) визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06 липня 2021 року. У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. У додаткових поясненнях до відзиву відповідач також зазначає, що його батько [PERSON] мав право на обов`язкову частку у спадщині, яка відкрилася після смерті його дружини, матері позивача [PERSON] , оскільки станом на день її смерті був непрацездатним. Також зазначає, що нерухоме майно, право власності на яке не виникло у спадкодавця, не може бути включено до спадкової маси, оскільки відповідна державна реєстрація не проведена. Крім того, земельна ділянка належала [PERSON] на праві приватної власності, оскільки була ним приватизована. У письмових запереченнях позивач вважає, що ним не пропущений строк позовної давності, оскільки його перебіг розпочався з 04 березня 2020 року, коли він дізнався про порушення своїх прав. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 30 вересня 2021 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] заперечили проти позову. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставин справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 вересня 1964 року між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (а.с. 14). Відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на право особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 01 червня 1966 року [PERSON] надано на праві безстрокового користування земельну ділянку по [ADDRESS] загальною площею 510 кв.м для будівництва одноповерхового житлового будинку жилою площею 41,20 кв.м з кількістю 3 кімнат (а.с. 26-27). 16 липня 2012 року [PERSON] ввів в експлуатацію житловий будинок з прибудовою, тамбуром та погребом, який розташований на вищевказаній земельній ділянці, що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, замовником якого був зазначений [PERSON] (а.с. 22-23). [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а.с. 13, 28). За життя 10 червня 2013 року вона склала заповіт, яким усе майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , позивачу по справі (а.с. 15). З матеріалів спадкової справи № 28/2017 встановлено, що спадкоємцями [PERSON] є: [PERSON] (син), який прийняв спадщину за заповітом, та [PERSON] (чоловік), який скористався правом на обов`язкову частку у спадщині (а.с. 62, 70, 72). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 серпня 2018 року [PERSON] отримав в порядку спадкування право власності на 1/6 частку, а відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] отримав в порядку спадкування право власності на 5/6 часток земельної ділянки площею 0,1000 га для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 75, 76). Також позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09 серпня 2019 року на 5/6 часток простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства «Сумське НВО» (а.с. 79). Судом також встановлено, що не вся спадщина охоплена виданими свідоцтвами про право на спадщину за заповітом та за законом. Зокрема, нотаріус відмовився включити до переліку спадкового майна та видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , про що було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 березня 2020 року (а.с. 80). Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 березня 2020 року мотивована відсутністю правоустановлюючих документів на майно на ім`я померлої. [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с. 29). За життя 22 серпня 2018 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів належну йому земельну ділянку для індивідуального садівництва за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , позивачу по справі; транспортний засіб марки ЗАЗ моделі TF698K, 2010 року випуску, [PERSON] ; а все інше майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось, а також все те, що на день смерті буде йому належати та на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] , відповідачу по справі (а.с. 33). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Суд звертає увагу на те, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). У постанові від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 Верховний Суд резюмував, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. На підставі зазначеного, ураховуючи, що станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом [PERSON] вже померла, тому відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України її цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення права власності на 1/2 частку спірного житлового будинку за померлою особою. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого він звернувся до суду. Отже, у задоволенні позовних вимог в частині визнання, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності подружжя на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] становить 1/2 частину, а також в частині визнання, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] становить 1/2 частину не підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частку у майні, яка належала померлій [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказана норма кореспондується зі статтею 368 ЦК України, відповідно до положень якої майно, набуте подружжя за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Судом встановлено, що спірний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] збудовано ще у 1973 році на земельній ділянці, наданій [PERSON] у безстрокове користування. На підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації 16 липня 2012 року спірний житловий будинок разом з прибудовою, тамбуром та погребом було введено [PERSON] в експлуатацію. Таким чином, судом встановлено, що станом на дату введення в експлуатацію житлового будинку [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , тому спірний житловий будинок є їхньою спільною сумісною власністю. Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Матеріалами справи доведено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON] у вигляді обов`язкової частки у праві на спадщину у розмірі 1/6 частки. Відповідно, позивач успадкував в порядку спадкування за заповітом 5/6 часток у праві власності на спільне майно подружжя. Таким чином, з урахуванням встановленого кола спадкоємців, за позивачем [PERSON] , як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] підлягає визнанню право власності на 5/12 часток у майні - житловому будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , які належали [PERSON] , яка померла [INFO] (5/6 часток від 1/2 частки). Крім того, частинами 2, 3 статті 1225 ЦК України передбачено, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Ураховуючи, що спірний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] , тому за позивачем необхідно визнати в порядку спадкування за заповітом право власності на 5/12 часток земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] . Суд відхиляє заперечення представників відповідача про те, що спірна земельна ділянка належала померлому [PERSON] на праві приватної власності в порядку приватизації з огляду на те, що станом на момент приватизації вказаної земельної ділянки та видачі державного акта на право приватної власності на землю від 24 грудня 1998 року діяли норми Кодексу про шлюб та сім`ю, які не відносили право власності, набуте в порядку приватизації до особистої власності одного з подружжя. Також суд не погоджується з запереченнями представників відповідача про пропуск позивачем позовної давності з огляду на те, що позивач своєчасно прийняв спадщину після смерті матері, однак постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії була винесена приватним нотаріусом лише 04 березня 2021 року, тому саме з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду за захистом порушеного права. Отже, позов підлягає частковому задоволенню і за позивачем необхідно визнати в порядку спадкування за заповітом право власності на 5/12 часток житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] , які належали [PERSON] , яка померла [INFO] . Оскільки позов задоволено частково (а саме на 83,33 %), тому в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 5766 грн 44 коп. (83,33 % від 6920 грн).

Outcome: partial