Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 19 листопада 2016 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , однак сімейне життя з відповідачем перестало складатись через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на спільне життя та обов`язки, у зв`язку з чим шлюбні відносини, спільне господарство та спільне проживання припинені з січня 2018 року. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2020 року після надходження 17 квітня 2020 року з Відділу адресно-довідкової роботи УПР ГРФО ГУ ДМС України відповіді на запит суду від 07 квітня 2020 року, прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з`явилася, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав та зазначивши, що подружні стосунки, спільне господарство припинені з 12 травня 2019 року та подружжя проживає окремо з того ж часу. Майновий спір відсутній між сторонами, вирішено місце проживання дитини разом із матір`ю, про що сторони дійшли згоди. Також позивач зазначила про залишення прізвища після розірвання шлюбу [PERSON] . Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у поданій 12 травня 2020 року через канцелярію суду заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив суд розглядати справу у його відсутності, зазначивши, що подружні стосунки, спільне господарство припинені з 12 травня 2019 року та подружжя проживає окремо з того ж часу. Майновий спір відсутній між сторонами, вирішено місце проживання малолітньої дитини разом із матір`ю, про що сторони дійшли згоди. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.13 ЦПК України, приходить до висновку про ухвалення у судовому засіданні рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 19 листопада 2016 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Кіровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №752, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копії (а.с.9). Сторони від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, залученим до матеріалів справи в копії. Сімейне життя не склалося з причин втрати взаєморозуміння, різних характерів і поглядів на взаємні права і обов`язки подружжя, через що втрачене почуття любові і поваги один до одного, у зв`язку з чим сторони шлюбні стосунки припинили, спільне господарство не ведуть та проживають окремо з 12 травня 2019 року, про що позивач та відповідач зазначили у поданих 12 травня 2020 року через канцелярію суду заявах. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя неповнолітньої дитини, враховує також її інтереси та зазначає про те, що задля охорони її інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення як позивача так і відповідача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість прийняти визнання позову відповідачем. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved