Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» (далі ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс») про стягнення заборгованості по заробітній платі, яка виникла внаслідок невиплати в повному обсязі заборгованості за вимушений прогул. В обґрунтування позову зазначив, що на виконання рішення суду, відповідач своїм наказом від 18.04.2016 року № 37, поновив його на посаді на філії «Вільногірським гірничо-металургійний комбінат» (далі філії «ВГМК») ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс», з якої позивача було незаконно звільнено відповідачем, з 15.01.2014 року. Згідно рішення суду на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з лютого 2014 року по грудень 2015 року включно, в звязку з чим, заробіток за час вимушеного прогулу з січня 2016 року по 18.04.2016 року відповідачем виплачений не був. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, яка виникла внаслідок невиплати в повному обсязі заборгованості за вимушений прогул в розмірі 16359 грн. 75 коп. Стягнути з відповідача компенсацію за завдану йому діями відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов та його обґрунтування підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Позивач підтвердив, що на теперішній час йому відповідачем виплачено за період з 01.01.2016 року по 18.04.2016 року за вимушений прогул, однак не повністю. Невиплаченою залишилася сума 3728,23 грн. Представник відповідача проти задоволенні позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу виплачено повністю, а відтак підстав для відшкодування моральної шкоди також немає. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши матеріали цивільної справи № 174/126/14-ц, п/с 2/174/4/2016, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08.04.2016 року поновлено на посаді інженера по організації та нормуванню праці економіста 1-ї категорії теплоелектроцентралі філії «ВГМК» ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» з 15.01.2014 року. Стягнуто середній заробіток за вимушений прогул в сумі 102521,10 грн. (а.с. 12). На виконання рішення суду видано виконавчий лист (а.с. 10). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.05.2016 року рішення залишено без змін (а.с. 13). Наказом № 37 від 18.04.2016 року [PERSON] поновлено на посаді (а.с. 11). 28.05.2016 року [PERSON] звернувся письмово на адресу генерального директора філії «ВГМК» ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» та просив виплатити заробітну плату за вимушений прогул з січня 2016 року до 18.04.2016 року (поновлений на роботі 19.04.2016 року) (а.с. 9). Вказаний лист отримано 01.06.2016 року ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» філією «ВГМК», що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 8). Згідно наданих представником відповідача в судовому засіданні розрахункових документів, за період вимушеного прогулу з 01.01.2016 року по 18.04.2016 року позивачу сплачені кошти в сумі 12631,52 грн. (а.с. 29). За приписами ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Стосовно до правил ст. 24 КЗпП рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. В матеріалах справи № 174/126/14-ц, п/с 2/174/4/2016 міститься довідка про середню заробітну плату (дохід) [PERSON], відповідно до якої середньоденна заробітна плата складає 218,13 грн. достовірність даної довідки не заперечується позивачем та іншими особами, які беруть участь у справі. Фактично період за який має відбуватись виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу сторонами не оспорюється і становить з 01.01.2016 року по 18.04.2016 року. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок). Із п. 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз. 1 п. 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Отже, на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП та у зв'язку з поновленням позивача на роботі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.01.2016 року по 18.04.2016 року. Щодо кількості робочих днів у січні 2016 року, то розпорядженням КМУ від 11.11.2015 № 1155-р «Про перенесення робочих днів у 2016 році» рекомендовано графік перенесення робочих днів у 2016 році з урахуванням встановлених законом святкових і неробочих днів в Україні. За загальним правилом, враховуючи положення статті 73 Кодексу законів про працю України, у 2016 році на підприємствах, в установах, організаціях робота не проводитиметься 1 січня - Новий рік (пятниця) та 7 січня - Різдво Христове (четвер). Для працівників, яким встановлено пятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, робочий день з пятниці 8 січня переноситься на суботу 16 січня. Отже, у січні 2016 року робочими днями, виходячи з викладеного, були 4-6 січня (понеділок-середа), 11-16 січня (понеділок-субота), 18-22 січня (понеділок-пятниця), 25-29 січня (понеділок-пятниця), тобто 19 днів. Тому позивач помилково у своєму розрахунку виходить з того, що у січні 2016 року було 20 робочих днів. За період з 01.01.2016 року по 18.04.2016 року, який не є спірним, позивач не працював у січні 2016 року 19 робочих днів, у лютому - 21 робочий день, у березні - 22 робочих дня, у квітні - 12 робочих днів (до 18.04.2016 року включно), а загалом 74 робочих дні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача становить 16141,62 грн. (218,13 Х 74) без урахування податку на доходи та обовязкові збори. При цьому з розрахунку бухгалтерії, наданого представником відповідача, за вимушений прогул за вказаний безспірний період позивачу нараховано 12631,52 грн. без урахування податку на доходи та обовязкові збори, що визнано [PERSON] та іншими особами, які беруть участь у справі в судовому засідання, а тому не підлягає доведенню відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Виходячи з цього, різниця становить 3510,10 грн. без урахування податку на доходи та обовязкові збори. Стягнення з відповідача на користь позивача цієї суми відповідає обставинам справа, ґрунтується на положеннях наведених вище норм законодавства та відповідає принципу розумності та справедливості. Згідно абз. 5 п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13 справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно зі п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про присудження працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Оскільки в даному випадку сума за один місяць становить 6543,90 грн. без урахування податків та додаткових зборів (218,13 грн. Х 30), що перевищує стягнуту на користь позивача суму, тому рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 3510,10 грн. слід допустити до негайного виконання. Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує положення ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом указаної норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин. Суд виходить з доведеності моральних страждань позивача в зв`язку із порушенням його законних прав, спричинення діями відповідача позивачу моральної шкоди і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗПП України, для відшкодування моральної шкоди. Беручи до уваги конкретні обставини по справі, недоотримання позивачем середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 3510,10 грн., характер і тривалість моральних страждань позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн. без урахування податку на доходи та обовязкові збори. Підстав для стягнення моральної шкоди в іншому розмірі суд не вбачає. Отже, позов слід задовольнити частково. В задоволенні позову в іншій частині відмовити. При зверненні з позовом до суду, [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 551,20 грн. за вимогу майнового характеру, тобто у мінімальному розмірі, який встановлено ЗУ «Про судовий збір» для майнових вимог, та в сумі 551, 20 грн. за вимогу немайнового характеру, що підтверджується квитанціями № 1/57 та № 1/58 (а.с. 1). Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За приписами ч. 1, п .2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору а витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу. Згідно абз. 1 п. 36 Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014\~ № 10, із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (ч. 1 ст. 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною ЗУ «Про судовий збір»). Враховуючи, що позивач при зверненні з позовом до суду оплатив 551,20 грн. за вимогу майнового характеру, просив стягнути з відповідача 16359,75 грн., а судом вказана вимога задоволена частково в сумі 3510,10 грн., що в процентному відношенні становить 21,456 %. Отже, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним витрати за вимогою майнового характеру в сумі 118,26 грн. (551,20 Х 0,21456), що становить 21,456 % суми понесених ним судових витрат і пропорційно розміру задоволених позовних вимог майнового характеру. Враховуючи, що позивач при зверненні з позовом до суду оплатив 551,20 грн. за вимогу немайнового характеру, просив стягнути з відповідача 5000 грн., а судом вказана вимога задоволена частково в сумі 500 грн., що в процентному відношенні становить 10 %. Отже, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені витрати за вимогою немайнового характеру в сумі 55,12 грн. (551,20 Х 0,10), що становить 10 % суми понесених ним судових витрат і пропорційно розміру задоволених позовних вимог немайнового характеру. В процесі судового розгляду позивач не зменшував позовні вимоги. Положення ст.ст. 27, 31 ЦПК України учасникам процесу судом розяснено. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу\~у цивільних та адміністративних справах» підлягають визначенню понесені витрати на правову допомогу за участь в судовому засіданні адвоката із розрахунку 40 % мінімальної заробітної плати за годину роботи. Тобто в сумі 464 грн. за участь в судовому засіданні на протязі 48 хвилин та за складання позовної заяви в сумі 580 грн., а загалом 1044 грн. Позивачем понесені витрати на правову допомогу в сумі 1200 грн., що підтверджено документально (а.с. 31). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлялись вимоги на загальну суму 21359,75 грн. (16359,75 + 5000), сума задоволених судом вимог складає 4010,10 грн., що в процентному відношенні становить 18,774 %. Отже, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 196 грн. (1044 Х 0,18774), що становить 18,774 % суми понесених ним витрат на правову допомогу і пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Виходячи з цього, загалом з ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 369,38 грн. В іншій частині судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: partial