Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

У квітні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 29 серпня 2003 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Іллічівського рай управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 311. Від шлюбу дітей не мають.\~ Позивачка зазначає, що однією сімєю з відповідачем вони не проживають з літка 2016 року, у звязку\~ з тим, що між ними втрачені почуття любові та поваги. Вважає, що примирення між ними не можливе, тому позивачка просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, оскільки вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 21.05.2018 року провадження по вказаній справі було зупинено та надано сторонам строк на примирення, однак сторони не примирились. Позивачка у судове засідання не з'явилась, в матеріалах справи міститься вимога про розгляд справи\~ за її відсутності , позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із статті 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що 29 серпня 2003 року між позивачкою та [PERSON] в Відділі реєстрації актів громадянського стану Іллічівського рай управління юстиції м. Маріуполя Донецької області було укладено шлюб, про що було зроблено актовий запис №311. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, з відповідача на користь позивачки відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved