Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

У квітні 2020 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.08.2011 Відділом реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 839. До шлюбу позивачка мала прізвище [PERSON] . Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося. Між сторонами часто виникали конфлікти і сварки на побітовому ґрунті та через різні погляди на сімейні стосунки та обов`язки. Це призвело неприязних почуттів одне до одного та проживати разом стало неможливим. У березні 2020 р. сторони припинили шлюбно-сімейні відносини та сумісне проживання. Діти залишились у позивача на вихованні. Позивач переконана в тому, що стосунки з відповідачем остаточно зіпсовані, існують великі розбіжності в поглядах на життя, внаслідок чого збереження шлюбу є неможливим. Також позивач просить відновити її дошлюбне прізвище [PERSON] . Ухвалою від 04.08.2020 суд зупинив провадження у справі у зв`язку з наданням сторонам тримісячного строку для примирення. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність з підтримкою позовних вимог пояснивши, що вона зі свого боку дала можливість сім ї знайти спільну мову. З 01.09.2020 р. по 04.01.2021 р. сторони проживали разом, але цей період дав позивачці зрозуміти, що їхні стосунки з відповідачем зруйновані. В сім`ї постійно присутня напружено-конфліктна атмосфера, психологічне насилля з боку відповідача у вигляді знецінення, критики, образ, придушення особистості, що дуже негативно впливає на психіку і здоров`я позивача та їх спільних дітей. Донька [PERSON] , [INFO] , маючи діагноз логоневроз, після тривалої ремісії. Знов почала заїкуватись внаслідок спроби примирення. 04.01.2021 р. позивачка з`їхала від відповідача та проживає окремо. Відповідач позов не визнав пославшись на те, що давати згоду на розірвання шлюбу з дружиною, яку він кохає і на розірвання дітей від батька не має моральної змоги, але і змушувати дружину до шлюбу також не може. Слова позивача щодо здійснення психологічного насильства, відповідач не визнає, оскільки, на деякий час сторонам вдалося нормалізувати відносини, чотири місяці вони жили разом і навіть займалися з психологом. Заслухавши відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.08.2011 Відділом реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 839. Подружжя мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З пояснень відповідача в суді та письмових пояснень позивача вбачається, що сімейне життя не склалося через часті конфлікти і сварки на побутовому ґрунті та через різні погляди на сімейні відносини і, як наслідок, призвело до втрати взаємних почуттів любові, поваги та взаєморозуміння. В березні 2020 р. сторони припинили спільне проживання, і з того часу вони не підтримують шлюбних відносин і не ведуть спільного господарства. Враховуючи наявність у подружжя двох малолітніх дітей, суд надавав сторонам тримісячний строк для примирення, проте протягом вказаного строку відновлення їх шлюбно-сімейних відносин не відбулося, позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на встановлені обставини суд дійшов до переконання, що має місце стійкий розлад подружніх стосунків сторін, а відтак подальше збереження шлюбу, який існує лише формально і не базується на засадах добровільності, суперечить як інтересам позивача, так і інтересам малолітніх дітей сторін, оскільки сварки батьків негативним чином впливають на їх психологічний стан. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до положень статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved