Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом, в обґрунтування позову посилаючись на те, що на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради депутатів трудящихся №3-к від 10.02.1970 №10 [PERSON] була видана квартира [ADDRESS], на склад сімї з пяти осіб, а саме: [PERSON], його дружина [PERSON], діти [PERSON], [PERSON] та мати [PERSON] Згідно ордеру №14 від 12 лютого 1970 року всі вищезазначені особи вселилися в квартиру [ADDRESS]. З 06 грудня 1997 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Відповідно з розпорядженням Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 23 січня 1998 року №4/420-98 [PERSON] та [PERSON] приватизували вказану квартиру. 24 квітня 2011 року [PERSON] померла. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частини квартири [ADDRESS], яка належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] у рівних частках, тобто по ? частці кожному. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є його дружина [PERSON], син [PERSON] та онука, дочка померлої дочки [PERSON] Після смерті [PERSON] позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці до нотаріальної контори з питання оформлення спадщини не зверталися. Однак у звязку з тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на квартиру, а саме свідоцтво про право власності на житло було втрачено, нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.01.2014. Для реєстрації права власності на своє імя позивачка звернулася до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Однак рішенням державного реєстратора у державній реєстрації позивачу було відмовлено, у звязку з тим, що реєстрація права власності за померлим громадянином не передбачена. На підставі викладеного позивач просить визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 24.04.2011 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволенні позову не заперечувала. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволенні позову не заперечував. Третя особа - Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просили винести рішення на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі ордеру №14 від 12 лютого 1970 року [PERSON] була видана квартира [ADDRESS] на склад сімї з пяти осіб, а саме: [PERSON], його дружина [PERSON], діти [PERSON], [PERSON] та мати [PERSON] На підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 січня 1998 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON]. 24 квітня 2011 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №761 від 06 травня 2011 року, копія якого наявна в матеріалах справи. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] є його дружина [PERSON], син [PERSON] та донька [PERSON], яка на момент відкриття спадщини померла, після неї лишилася донька [PERSON], яка відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України є спадкоємцем після смерті [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, діду, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно матеріалам спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] його онука [PERSON] відмовилася від спадщини на користь [PERSON], що підтверджується заявою [PERSON] від 05 жовтня 2011 року. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з питання оформлення спадщини. Постановою державного нотаріуса Четвертої Дніпропетровської нотаріальної контори [PERSON] від 24 січня 2014 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру№53 в будинку №7 по проспекту Правда у м. Дніпропетровську відмовлено. В постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.01.2014 державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], було зазначено, що свідоцтво про право на спадщину на зазначене майно, яке належало [PERSON] померлого 24 квітня 2011 року не може бути видане в звязку з тим, що [PERSON], не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно. Правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, принцип чого закріплений ст. 3 ЦПК України. Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Обовязок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1,2 ст. 46 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII, нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Однак всупереч ст. 60 ЦПК України позивачем не надано жодного доказу щодо звернення його до відповідних органів з заявою про видачу йому правовстановлюючих документів на спадкове майно, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.\~

Outcome: dismissed