Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернулася з цим позовом до Києво-Святошинського районного суду Київської області до відповідача [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод та стягнення моральної шкоди. Позивач свої позовні вимоги мотивує наступними обставинами. Згідно рішення №78 Білогородської сільської ради від 15.11.2006 року, [PERSON] було надано земельну ділянку площею 0,31 га в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,25 га, та ведення особистого селянського господарства - 0,06 га в [ADDRESS]. Відповідно до Державних актів на право власності на землю - [NUMBER] та [NUMBER], [PERSON] є власницею двох земельних ділянок у [ADDRESS] (0,25 га та 0,045 га - відповідно). А право власності на ділянку, площею - 0,015 га, яка є відокремленою від основної ділянки в силу особливостей місцевого ландшафту (крутий схил), і на якій знаходиться господарська будівля (сарай) та водяна свердловина (скважина), що належать заявнику, вона зареєструвати не змогла через захоплення даної ділянки (0,015га) її сусідом [PERSON]. Відповідач спорудив вздовж своєї ділянки кам'яну опорну стіну, але розмістив її на території, що належить позивачу. А також пошкодив майно позивачки (засипав скважину грунтом) та обмежив доступ до згаданого вище сараю на стільки, що його утримання та обслуговування стало неможливим, загородивши дану будівлю металевим парканом (сіткою). Крім того, така поведінка відповідача по відношенню до майна позивача, негативно вплинула на її морально-психологічний стан, що у свою чергу, вплинуло і на фізичне здоров'я. Позивач вважає, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, що належить відповідачу та знаходиться за адресою: с. Білогородка, вул. Річна 15, було виготовлено на підставі недостовірних даних про розміри та межі даної земельної ділянки, які було надано відповідачем, та суттєвих неточностей у технічній документації, що стало причиною порушення права позивача користуватися та розпоряджатися належним їй майном, а також унеможливило реєстрацію права власності на частину земельної ділянки, що також їй належить (0,015га). Тому, даний акт необхідно визнати незаконним та скасувати. Посилаючись на вищевикладене, позивач просила суд: визнати право власності на земельну ділянку, площею 0,0150 га, що знаходиться у [ADDRESS] за [PERSON]. Скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, що належить [PERSON] та знаходиться: [ADDRESS]. Зобов»язати відповідача усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном позивача, а саме: за власний рахунок у будь-який зручний спосіб демонтувати встановлений паркан, розташований на земельній ділянці, що належить позивачу в [ADDRESS]. Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 50 000 грн.. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. В судове засідання представник позивача з»явився. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч.3, ст.. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.1 ст.23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно пн..3-4 Постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди N 4 від 31.03.1995р. ( Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду N 5 (v0005700-01 ) від 25.05.2001 N 1 (v_001700-09) від 27.02.2009) передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно рішення №78 Білогородської сільської ради від 15.11.2006 року, [PERSON] було надано земельну ділянку площею 0,31 га в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,25 га, та ведення особистого селянського господарства - 0,06 га в [ADDRESS]. Відповідно до Державних актів на право власності на землю - [NUMBER] та [NUMBER], [PERSON] є власницею двох земельних ділянок у [ADDRESS] (0,25 га та 0,045 га - відповідно). А право власності на ділянку площею - 0,015 га, яка є відокремленою від основної ділянки в силу особливостей місцевого ландшафту (крутий схил), і на якій знаходиться господарська будівля (сарай) та водяна свердловина (скважина), що належать заявнику, вона зареєструвати не змогла через захоплення даної ділянки (0,015га) її сусідом [PERSON]. Відповідач спорудив вздовж своєї ділянки кам'яну опорну стіну, але розмістив її на території, що належить позивачці, порушивши межу її земельної ділянки майже по всій довжині, що підтверджується описом меж земельної ділянки, який додається до акту про передачу на зберігання межових знаків (від 18 червня 2014 року). А також пошкодив майно позивачки (засипав скважину грунтом) та обмежив доступ до згаданого вище сараю на стільки, що його утримання та обслуговування стало неможливим, загородивши дану будівлю металевим парканом (сіткою). Позивач вважає, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, що належить відповідачу та знаходиться за адресою: с. Білогородка, вул. Річна 15, було виготовлено на підставі недостовірних даних про розміри та межі даної земельної ділянки, які було надано відповідачем, та суттєвих неточностей у технічній документації, що стало причиною порушення права позивачки користуватися та розпоряджатися належним їй майном, а також унеможливило реєстрацію права власності на частину земельної ділянки, що також їй належить (0,015га). Тому, даний акт необхідно визнати незаконним та скасувати. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів щодо тих втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, заподіяних їй незаконними діями відповідача в частині визначеного нею розміру моральної шкоди в сумі 50 000, 00 грн.. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 15, 16, 23, 386, 391, 392 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди N 4 від 31.03.1995р.,

Outcome: partial