Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

У листопаді 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом про скасування постанови та зняття арешту, в якому просила постановити рішення яким визнати причини пропуску строку поважними та поновити їй, [PERSON] строк на оскарження рішень, дій та бездіяльності відповідача; визнати протиправними дії відповідача, які полягають у не надісланні їй копії постанови про відкриття виконавчого провадження та копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; зобов'язати [PERSON] державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області надіслати копії постанови про відкриття виконавчого провадження та копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11 грудня 2014 року по виконавчому провадженню №45425370. В обґрунтування позову, позивачка вказала, що 15 червня 2015 року ТОВ «Купуй Поліс» було подано заявку в АТ «УкрСиббанк» на відкриття їй, [PERSON] карткового рахунку №10 по тарифному пакеті «ЗП Start» у зв'язку із прийняттям її на роботу (для отримання заробітної плати). Проте, у відкритті вказаного рахунку ТОВ «Купуй Поліс» було відмовлено у зв'язку із наявністю документів на арешт її, [PERSON] рахунків. Звернувшись до АТ «УкрСиббанк» із заявою про надання інформації з приводу підстави арешту її рахунків, її було повідомлено, про те що 16 грудня 2014 року до Банку надійшла постанова про арешт коштів боржника від 11 грудня 2014 року, що містяться на рахунках боржника: [PERSON] (код РНОКПП - [NUMBER]). Дана постанова була прийнята Банком до виконання на підставі рішення суду. Звернувшись до відповідача зі заявою про надання копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та надання постанови про відкриття виконавчого провадження, станом на 12.11.2015 року відповіді так і не отримала, а тому вона вимушена звернутись до суду з позовом. Позивачка в судове засідання не зявилась відповідно до наданої суду заяви позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові. Представник відповідача [PERSON] державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» в судове засідання теж не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 15 червня 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Купуй Поліс» (код ЄДРПОУ - 36940505) було подано заявку до ПАТ «УкрСиббанк» на відкриття [PERSON] карткового рахунку № 10 по тарифному пакету «ЗП Start» у зв'язку із прийняттям її на роботу (для отримання заробітної плати). Однак, у відкритті вказаного рахунку банком було відмовлено у зв'язку із наявністю арешту рахунків [PERSON] 16 червня 2015 року [PERSON] звернулася до ПАТ «УкрСиббанк» із заявою про надання інформації з приводу підстави арешту її рахунків, на яку 09 липня 2015 року отримала відповідь ПАТ «УкрСиббанк» №15-1/24426 від 26 червня 2015 року, про те, що 16 грудня 2014 року до Банку надійшла постанова про арешт коштів боржника від 11 грудня 2014 року, що містяться на рахунках боржника: [PERSON] (код РНОКПП - [NUMBER]), яка була прийнята Банком до виконання згідно інструкції. Окрім цього, 22 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до [PERSON] державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції з заявою про надання копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та постанови про відкриття виконавчого провадження. Вищевказане звернення відповідач отримав 29 вересня 2015 року, що підтверджується витягом із реєстру відстеження поштових відправлень УДППЗ «Укрпошта», однак вмотивованої відповіді позивачу не надав. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 Інструкції про проведення виконавчих дій затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року N 74/5, яка була чинною на момент відкриття виконавчого провадження, встановлено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк. Постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов, передбачених для вручення судових повісток. Частиною 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом, що передбачено ч. 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження». [PERSON] не отримувала копії постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, внаслідок чого була позбавлена можливості її виконання чи оскарження. Таким чином, [PERSON] ДВС Дніпропетровського РУЮ надіславши копію постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику не пересвідчився в отриманні боржником надісланої постанови, та безпідставно наклав арешт на все належне майно [PERSON] Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку що позовні вимоги про зобовязання відповідача надіслати позивачці копії постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо поновлення [PERSON] строку на оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця, визнання його дій протиправними, та скасування постанови державного виконавця Відділу ДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11 грудня 2014 року по виконавчому провадженню №45425370, то вони задоволенню не підлягають, у звязку з наступним. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку (ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження»). Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (ч. 2 ст. 384 ЦПК України), незалежно від місця виконання судового рішення. Відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. У ч. 2 ст. 16 ЦПК України, зазначені способи захисту цивільних прав та інтересів. У разі порушення цивільного права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Відносно заперечень позивачки проти арешту майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України. За змістом поданої позивної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, заява боржника про неправомірність арешту майна та його скасування, повинна розглядатися в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України. На підставі викладеного, суд, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині поновлення строку на оскарження дій державного виконавця та скасування постанови про арешт майна. Таким чином, аналізуючи наведене, доводи позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн., оскільки позивачкою при подачі позову не було сплачено судовий збір. На підставі викладеного і

Outcome: partial