Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

У квітні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання дійсним договору та визнання права власності на квартиру. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.06.1998 року між нею (дошлюбне прізвище [PERSON] ) з однієї сторони та [PERSON] , з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській товарній біржі за № 3295. Договір був посвідчений експертом Одеської товарної біржі [PERSON] відповідно до ст.15 ЗУ «Про товарну біржу», який діяв станом на момент укладення договору. З моменту укладення договору вона відкрито володіє та користується нерухомим майном, проте фактично будучи власником житла, вона позбавлена можливості розпоряджатись ним на свій розсуд, оскільки укладений договір потребує нотаріального посвідчення, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду для підтвердження дійсності укладеного договору та визнання права власності на житло. 09.07.2020 року від позивача [PERSON] на адресу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшла заява про заміну первісного відповідача -Ізмаїльську міську раду Одеської області на належного відповідача, - [PERSON] (правонаступника померлої [PERSON] ). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.10.2020 року заяву позивача [PERSON] задоволено та замінено відповідача Ізмаїльську міську раду Одеської області на належного відповідача - [PERSON] . Позивач подала до суду заяву, якою вона просить поновити їй строк для звернення з позовом до суду, справу просить розглядати у її відсутність. Відповідач у судове засідання не прибув, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с.31-32). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, відповідно до копії договору купівлі-продажу нерухомого майна № 3295 від 03.06.1998 року [PERSON] (відбулась зміна прізвища на [PERSON] ) продала, а [PERSON] (відбулась зміна прізвища на [PERSON] ) придбала квартиру [ADDRESS] . (а.с.9-10). Вказаний договір було зареєстровано представництвом Одеської товарної біржі у м. Ізмаїл 03.06.1998 року за № 3295 (а.с.9-10). 30.10.1999 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 30.10.1999 року, актовий запис №488. Після укладення шлюбу жінка набула прізвище « [PERSON] » (а.с.6) Згідно свідоцтву про смерть від 26 жовтня 2011 року, серія [NUMBER] , попередній власник вищезазначеного майна, [PERSON] , померла. (а.с.5) Відповідач, [PERSON] , згідно свідоцтву про народження серії [NUMBER] від 28.09.1963 року, актовий запис №68 є правонаступником та сином померлої [PERSON] (а.с. 20). Усі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі виконано, грошовий розрахунок по даному договору здійснено, про що свідчить п.5 договору. Згідно ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або часткова виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2020 рік договір нотаріально не посвідчено. Згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved