Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

\~\~\~\~ у липні 2015 позивач звернулася до суду з вимогою стягнути з ФОП [PERSON] на свою користь 25582,93 грн., які складаються із 3598 грн. сума залишку; 10794 грн. 3 % пені відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів»; 107, 94 грн. 3 % річних; 1082,99 грн. інфляційні витрати; 10000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що 19.12.2014 року вона уклала з відповідачем договір купівлі продажу № DE 2865 згідно умов якого продавець зобовязався продати належні йому ПВХ конструкції, а покупець в порядку та на умовах, визначених у договорі прийняти та оплатити даний товар, загальна вартість якого склала 3598 грн. Після підписання договору постачальник зобовязався протягом 40 робочих днів доставити товар покупцю. Вона сплатила за товар кошти у розмірі 3598 грн. 17.02.2015 року закінчилися 40 робочих днів на виконання замовлення,, однак вікно було встановлено у квартирі лише 28.05.2015 року. У звязку із неналежним виконанням договірного зобовязання відповідач повернути кошти сплачені за встановлення вікна у розмірі 3598 грн. та сплатити пеню, виходячи з розрахунку 3598 грн х 3 % = 107,94 грн. (3% за 1 день) х 100 днів (прострочки) = 10794 грн. (пеня в розмірі 3 % за кожен день прострочки, включаючи святкові, неробочі та вихідні дні); інфляційні втрати, виходячи із суми 3598 грн. за лютий 2015 року -190,69 грн.; за березень 2015 року 388, 58 грн.; за квітень 2015 року 503,72 грн., а всього 1082,99 грн.; 3 % річних станом на 28.05.2015 року , виходячи із розрахунку 3598 х3 %х100\\100 = 107,94 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10000 грн., яка виразилася у душевних стражданнях, спричинених внаслідок неналежного виконання договірного зобовязання. В ході розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги в частині стягнення пені, інфляційних втрат, 3 % річних та просить стягнути з ФОП [PERSON] на свою користь , з урахуванням 113 днів прострочки ( з 17.02.2015 року по 08.06.2015 року) пеню в розмірі 12197, 22 грн, виходячи з розрахунку 3598 грн. х3 % + 107, 94 грн. х 113 днів прострочки ; інфляційні втрати із суми 3598 грн. станом на 25.05.2015 року: за лютий 2015 року -190,69 грн.; за березень 2015 року 388, 58 грн.; за квітень 2015 року 503,72 грн., за травень 2015 = 79, 16 грн., а всього 1162, 15 грн.; 3 % пені станом на 08.06.2015 року за 113 днів прострочки, виходячи із розрахунку 3598 грн.х3 % х 113\\100=121,97 грн. Позовну вимогу щодо стягнення із відповідача грошових коштів у розмірі 3598 грн. позивач залишила без розгляду. \~\~\~\~ У судове засідання прибула представник позивача [PERSON], яка підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позові, просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, зазначивши, що позивач сама не прийняла замовлений товар, який був доставлений їй 19.12.2014 року. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази встановив наступне: 19.12.2014 року між фізичною особою підприємцем [PERSON], яка діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію серія ВОІ № 170854 від 15.04.2010 року та [PERSON] укладено договір купівлі продажу № DE 2865 згідно умов якого продавець зобовязався продати належні йому ПВХ конструкції, а покупець в порядку та на умовах, визначених у договорі прийняти та оплатити даний товар, загальна вартість якого склала 3598 грн. Попередня оплата 3598 грн. (пункт 1.1, 1.2 договору). Після підписання договору постачальник зобовязався протягом 40 робочих днів доставити товар покупцю. (Пункт 2.1 договору). Пунктом 2.3 договору визначено, що доставка товару проводиться постачальником автомобільним транспортом або, за узгодженням сторін. Час відвантаження товару сторони погоджують в телефонному режимі. (Пункт 2.4 договору). Відповідно до п.2.5 договору постачальник повідомляє покупця про доставку товару за одну добу, в разі якщо покупець не в змозі буде отримати доставлений товар в узгоджений день, інша поставка товару буде здійснюватися за рахунок покупця в розмірі 100 грн. Пунктом 4.12 договору сторони узгодили, що за невиконання чи неналежне виконання своїх зобовязань сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством. Приймання передача товару здійснюється за адресою, яку вказує покупець (пункт 5.1. договору). Факт прийому передачі товару оформляється шляхом підписання Акту. (пункт 5.2 договору). До договору надано креслення виробу, де зазначено його розміри. Обміри конструкції проводилися відповідачем, однак позивачем не підписані.(а.с. 6). 20.12.2014 року позивач [PERSON] звернулася до відповідача із заявою вважати недійсним укладений договір № DE 2865 від 19.12.2015 року та повернути сплачені кошти в розмірі 3598 грн., так як представник відмовив показати зразки матеріалів, надати прайси для уточнення розрахунку, не надано креслень, розрахунків замовлення. (а.с.8). 27.02.2015 року позивач [PERSON] направила на адресу відповідача ФОП [PERSON] претензію згідно якої повідомила, що станом на 27.02.2015 року має місце невиконання договірних зобовязань за договором № DE 2865 від 19.12.2015 року. вимагає в термін до 05.03.2015 року повернути сплачену суму в розмірі 3598 грн. (а.с. 11). Як доказ про отримання відповідачем даної претензії 03.03.2015 надано поштове повідомлення. До матеріалів справи додано лист від 17.04.2015 року 3 47 за підписом ФОП [PERSON] згідно якого остання просить [PERSON] повідомити дату, коли можливо доставити конструкції. Так як уже неодноразово здійснювалася поставка замовлених ПВХ конструкцій, а та відмовляється їх прийняти або нікого немає вдома. [PERSON] ФОП [PERSON] більше не буде поставляти даний товар без їхнього повідомлення, бо вимушені були сплачувати кошти за транспортування їхнього замовлення. Просить вказати дату, коли можливо буде доставити ПВХ конструкції в письмовому вигляді. (а.с. 10). На даний лист позивач [PERSON] направила листа згідно якого повідомила, що доставку ПВХ конструкцій по укладеному договору та їх встановлення можна зробити із 08 години по 18 годину в будь який день, починаючи з 23-25 травня 2015 року, про більш точну дату буде повідомлено після 20 травня 2015 року на офіс за телефоном, який вказаний у договорі № DE 2865 від 19.12.2015 року. (а.с.14). Згідно\~ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті \~6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст.627 ЦК України). Відповідно до\~ст.865 ЦК України\~за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). У відповідності до ст.ст. 10,60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо одання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.1, 3 ст. 251 ЦК України визначено, що строком є певний період часу, зі сплином якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Як вбачається з матеріалів справи, згідно пункту 2.1 договору після підписання даного договору постачальник зобовязався протягом 40 робочих днів доставити товар покупцю. Судом встановлено, що договір між сторонами укладено 19.12.2014 року. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 року № 1084 «Про перенесення робочих днів у 2014 році було перенесено робочі дні з: пятниці 2 січня 2015 року на суботу 17.01.2015 року; четверга 8 січня 2015 року на суботу 31 січня 2015 року; пятниці 9 січня 2015 року на суботу 14 лютого 2015 року. Таким чином, позивачем вірно вказано, що строк для доставки товару у відповідача згідно умов договору закінчився 17 лютого 2015 року, тобто після спливу 40 робочих днів. Із умов договору слідує, що доставка товару проводиться постачальником автомобільним транспортом або, за узгодженням сторін. Час відвантаження товару сторони погоджують в телефонному режимі. (пункт 2.4). Відповідно до п.2.5 договору постачальник повідомляє покупця про доставку товару за одну добу, в разі якщо покупець не в змозі буде отримати доставлений товар в узгоджений день, інша поставка товару буде здійснюватися за рахунок покупця в розмірі 100 грн. Відповідачем як доказ належного виконання договірних зобовязань надано акт прийому передачі товару від 19.12.2014 року, в якому зазначено водієм, що від прийняття товару відмовилася. Пояснень не надали, від підпису в акті відмовилися. Однак суд не приймає даний акт прийому передачі товару від 19.12.2014 року як належний доказ по справі, оскільки у ньому відсутні підтверджуючі дані про те, що [PERSON] дійсно відмовилася від отримання товару, так як остання будь яких підписів у ньому не вчиняла, відсутні дані особи, яка виконала даний запис. Не зазначено, чи повідомлявся замовник про достатку товару згідно п. 2.5 договору. При цьому, суду надана претензія, датована 27.02.2015 року до відповідача відповідно до якої позивач заявила про невиконання договірних зобовязань з його сторони. (а.с.11). Листом відповідач запропонував позивачу узгодити дату, коли він зможе доставити йому ПВХ конструкції. У відповідь на даний лист позивач узгодила дату, зазначивши її із 23-25 травня 2015 року. 09.06.2015 року відповідач доставив замовлене вікно позивачу, про що складено сторонами акт прийому передачі товару від 09.06.2015 року. Таким чином, із 18.02.2015 року по 17.04.2015 року (день, коли постачальник повідомив покупця про можливість доставки товару згідно листа), пройшло 59 днів. Листом від 07.05.2015 позивач узгодила строк щодо доставки товару, вказавши його 23.05.-25.05.2015 року та в цей же день згідно чеку з поштового відділення відправила його до відповідача. (а.с.15). Приймаючи до уваги, що відповідач запропонував узгодити дату доставки товару не в телефонному режимі, як узгоджено сторонами у договорі, а шляхом направлення поштового повідомлення, даних коли було отримано лист позивачем, датований 17.04.2015 року не надано, суд вважає строк із 18.04.2015 року по 07.05.2015 року зарахувати як строк прострочки, який склав 19 днів. [PERSON] в подальшому позивач сама визначила термін, в який вона бажала отримати товар, вказавши дні з 23.05-25.05.2015 року, суд не включає його у строк, протягом якого відповідач прострочив виконання договірних зобовязань. Таким чином, суд вважає , що відповідач прострочив виконання договірних зобовязань і строк прострочки склав 78 днів (59 днів + 19 днів), а не 113 днів, як зазначила позивач. Згідно до ч. 1\~ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч. 1 ст.906 ЦК України\~збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Окрім того, ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Таким чином, слід звернути увагу на ту обставину, що умови договору містять обов'язок виконавця забезпечити роботи по виготовленню віконної конструкції і передачу їх у власність замовника, а остання в свою чергу зобов'язується прийняти та оплатити вартість зазначених виробів. Вартості встановлення віконних конструкції договір не містить. Тому розмежувати вартість виробів і вартість робіт по їх установці неможливо, а відтак неможливо визначити розмір фактично виконаної роботи від її загальної ціни. З урахуванням викладеного, оскільки вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець повинен сплатити споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення, яка становить 107, 94 грн. (3598 грн. / 100 х 3 %=107, 94 грн.) У відповідності до ч. 2\~ст.625 ЦК України \~передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, приписи ст.\~625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. [PERSON] України «Про захист прав споживачів врегульовує відповідальність за порушення договірних зобовязань, положення ст. 625 ЦК України застосовані бути не можуть. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розяснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами\~Конституції України\~або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно з чинною редакцією п. 5 ч. 1\~ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У\~ст.1 акону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції»\~поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоровя або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого обєкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект . Відповідно до\~ст.711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю у звязку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього\~Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82\~ЦК України. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Позивач у позові посилається на те, що відповідач несвоєчасно виконав договірні зобовязання, що призвело до хвилювань, внаслідок похилого віку погіршився стан здоровя, відчула дискомфорт у побуті, а отже вважає, що такими діями відповідача їй спричинено моральну шкоду. Однак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди з заявлених позивачем підстав, оскільки не встановлено випадків, за яких дана шкода може бути відшкодована. Таким чином, суд приходить до часткового задоволення позовних вимог позивача, а саме в частині стягнення із відповідача на його користь неустойки у розмірі 107 грн. 94 коп. внаслідок порушення договірних зобовязань в частині прострочки у поставці товару.

Outcome: partial