overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 25.11.2000р., зареєстрованого у відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради, актовий запис 727. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову вказує, що спільне життя не склалося через різні погляди на життя, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вважає, що сім'я розпалася, подальше перебування у шлюбі є недоцільним. Майнових спорів немає, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. В судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви в яких, просять суд розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги позивачка підтримує, відповідач позов визнає. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 25.11.2000р. у відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради, актовий запис №727 від 25.11.2000р. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому вказує, що вони з відповідачем з 22 липня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вони з відповідачем з листопада 2016 року проживають окремо, діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, відповідач коштів на утримання дітей не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], до досягнення ними повноліття щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, в якій уточнила розмір позовних вимог, просила стягнути з відповідача аліментів на утримання малолітніх синів у розмірі по 1000 грн. щомісяця на кожну дитину. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі по 1000 грн. щомісяця на кожну дитину. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 22.07.2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвами про народження серії І-КЕ № 127255 від 12.11.2010 року, серії І-КЕ № 127256 від 12.11.2010 року, виданими Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. Сторони по справі проживають окремо, малолітні діти проживає разом з матір'ю [PERSON] та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує положення ст. 182 СК України, бере до уваги матеріальний стан відповідача і конкретні обставини справи, та приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утриманні малолітніх дітей до досягнення ними повноліття в розмірі по 1000 (одній тисячі) грн. 00 коп. на кожну дитину, починаючи 03 липня 2017 року до досягнення дітьми повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому вказує, що з 19.02.2016 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, вони є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 19.02.2016 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 247389, виданим 30.08.2016 року Київським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Після припинення між сторонами шлюбних відносин їх малолітній син проживає разом з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідач має постійне місце роботи, проте матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позові зазначає, що з 07.03.2015 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Син проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання сина надає не регулярно, працює станочником деревообробних станків у фізичної особи підприємця. Позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь на утримання дитини аліменти в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, починаючи з дня предявлення позову до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач позов визнав, не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дитини. Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено судом, позивачка з 07.03.2015 року перебуває у шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серія І-ЖС №287151, який проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Відповідач має мінливий дохід, у добровільному порядку кошти на утримання дитини надає не регулярно. Сторони спільно не проживають, шлюбні стосунки між ними припинені. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.\~\~ Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є батьком [PERSON], а отже, зобовязаний утримувати його. Інших утриманців відповідач не має. Враховуючи матеріальне становище позивачки та дитини, відповідача, відсутність у відповідача на утриманні інших дітей, суд дійшов висновку, що аліменти на утримання неповнолітнього сина потрібно визначити у розмірі ? частки з усіх видів доходів відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів утримання на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 750 гривен на кожну дитину, починаючи з 26.07.2017 р. і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно поданій заяві позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі 750 грн. на кожну дитину визнає, наслідки визнання позовних вимог зрозумілі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони від шлюбу мають доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії 1-ЖД № 296688 від 02.02.2012 року, та 1-ЖД № 356133 від 06.09.2013 року (а.с.4-5). Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач інших осіб на утриманні немає. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно п.п.2,3 ч.1, ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частинами 1,2 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе позовні вимоги про стягнення аліментів задовольнити. Згідно положенням ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області, в якому просить визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини тривалістю один місяць з дня набрання рішенням законної сили, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем [PERSON], яка померла 18 липня 2015 року, однак, у встановлений законом шестимісячний строк заяву нотаріусу про прийняття спадщини не подала, оскільки має незадовільний стан здоровя. В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, згідно поданих до суду заяв, просили розглядати справу у їх відсутність. При цьому представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали повністю та просили позов задовольнити, а відповідач позов визнав. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтями 1269, 1270 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати у шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1272 частини 3 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 09 серпня 2003 року Гаркушинською сільською радою Миргородського району Полтавської області, актовий запис №\~3. В обґрунтування позову зазначала, що з 09 серпня 2003 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON], від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем у них не склалося, внаслідок відсутності взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, у звязку з чим між ними часто виникали сварки. Із січня 2016 року подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Їхній шлюб існує лише формально, у кожного з них своє особисте життя. Подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов підтримує, просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він визнає, просив суд розглянути справу за його відсутності. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 09 серпня 2003 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Гаркушинською сільською радою Миргородського району Полтавської області, актовий запис №\~3. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що із січня 2016 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 21 травня 2005 року Мовчанівською сільською радою Ружинського району Житомирської області, актовий запис № 1. В обґрунтування позову зазначала, що з 21 травня 2005 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON], від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, у зв'язку з чим між ними часто виникали сварки. Подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, хоча проживають в одному будинку. Їхній шлюб існує лише формально, подальше його збереження є неможливим і суперечить її інтересам. Спору про поділ спільного сумісного майна подружжя та місця проживання сина немає. Позивач [PERSON] у суді позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, проти задоволення позову та розірвання шлюбу не заперечував, оскільки подружжя не примирилося. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 21 травня 2005 року [PERSON] та [PERSON]уклали шлюб, який зареєстрований Мовчанівською сільською радою Ружинського району Житомирської області, актовий запис № 1. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, хоча проживають в одному будинку, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, за наданий судом термін примирення подружжя не відбулося. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, просить розірвати шлюб із [PERSON] Позов обґрунтовано тим, що 8 червня 2006 року\~між нею\~та відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, актовий запис № 617. За час перебування в шлюбі у сторін 5 грудня 2006 року народився син [PERSON], який за спільною згодою сторін проживає разом із відповідачем. Сімейні та подружні відносини між сторонами припинені у звязку з відсутністю взаєморозуміння та довіри. Із лютого 2017 року сторони живуть окремо та не ведуть спільного господарства. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.\~Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що 8 червня 2006 року року між [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 617 (а.с.3). За час перебування в шлюбі у сторін 5 грудня 2006 року народився син [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с.8). Оскільки між сторонами втрачено почуття любові та взаєморозуміння, сторони із лютого 2017 року не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства, то суд робить висновок про те, що сімя розпалась остаточно, шлюб має формальний характер, а примусове збереження шлюбу не відповідає нормам чинного законодавства України. Суд обговорював можливість надання сторонам строку на примирення, з огляду на наявність малолітньої дитини, але сторони проти цього заперечили та пояснили, що питання щодо місця проживання дитини та способів участі батьків у її вихованні визначено в укладеній між ними нотаріально посвідченій угоді. Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не встановлено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: approved