Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування 1/3 частки квартири [NUMBER] від 13.02.2014, укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, далі КМНО, Фурдаковою М.О. В обґрунтування вимог, позивач послалась на те, що з 27.01.1982 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] Починаючи з 1990 року позивач разом із сином позивача від попереднього шлюбу - третьою особою на стороні позивача у справі [PERSON], проживали в квартирі [ADDRESS] 19.11.2002, згідно свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], було приватизовано у рівних долях зазначену квартиру. В квітні 2015 року, після звернення до житлово-експлуатаційної організації, з метою оформлення субсидії, позивачка довідалась, що в 2014 році змінився власник частини вищевказаної квартири. У подальшому, 14.04.2015, згідно витягу № 36236067 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо про укладення Договору дарування [NUMBER] від 13.02.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фурдаковою М.О., згідно умов якого [PERSON] відчужив 1/3 частки зазначеної квартири на користь своєї доньки від попереднього шлюбу, [PERSON] Позивач посилаючись на те, що Договір дарування укладений без її згоди як одного із подружжя, не відповідає вимогам закону та порушує її права спільного сумісного власника квартири на спільне майно подружжя, просила визнати недійсним зазначений договір з підстав передбачених ч.1 ст.1, ч.2 ст.65, ч.1 ст.67 СК України, ч.1 ст.215, ч.1 ст.203, ч.2 ст.369 ЦК України. Крім того, позивач зазначила, що відповідач [PERSON] в квартирі не проживає, участі у витратах по її утриманню не приймає, а тому позивач вважає відповідача такою, що не прийняла як обдарована дарунок за оспорюваним Договором./а.с.2-4/ Протягом розгляду справи, позивач подала заяву, згідно якої змінила підстави позову, фактично доповнивши зазначені в позові підстави, позивач посилаючись на фіктивність оспорюваного Договору, просить суд визнати його недійсним також на підставі ст.234 ЦК України. Зокрема, позивач стверджує, що оспорюваний Договір відповідачем [PERSON] був укладений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, посилаючись на те, що останній ніколи з позивачем питання дарування частини квартири та укладення оспорюваного договору не обговорював, разом з тим, проживав в квартирі і до цього часу є зареєстрованим за даною адресою. За таких обставин позивач вважає, що фактичної передачі частки квартири не відбулось, а відповідач [PERSON] не прийняла її в дар, оскільки до квартири не приходила, участі в її утриманні не приймає, а також не є зареєстрованою за даною адресою. Також позивач просила суд стягнути понесені судові витарти на правову допомогу./а.с.130, 164/ У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] /а.с.132/, підтримали вимоги з урахуванням поданої заяви про уточнення вимог та просили задовольнити пред'явлені вимоги у повному обсязі. Позивач одночасно як представник третьої особи у справі на стороні позивача - [PERSON] /а.с.133/, вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - Кобилецький В.В. проти задоволення позову заперечував, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, зокрема, зазначивши про безпідставність заявлених позивачем вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, при цьому, також подав заяву про стягнення судових витрат відповідача на правову допомогу у разі відмови позивачу у позові у розмірі 5000, 00 грн./а.с.139, 153-157, 159-160/ Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Третя особа на стороні відповідачів приватний нотаріус КМНО Фурдакова М.О., яка повідомлялась за наявною в матеріалах справи адресою, у судове засідання не з'явилась, згідно наявних в матеріалах справи даних припинила свою нотаріальну діяльність./а.с.75, 86/ Суд, визнавши можливим розгляд справи у відсутність осіб у справі, які не з'явились, заслухавши пояснення позивача, представників сторін та третьої особи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного . Судом встановлено, що з 27.01.1982 і на час укладення оспорюваного Договору 13.02.2014 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON]./а.с. 7-8 зворот, 103 - зворот, 89/ З 06.03.1990 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], а третя особа [PERSON] з 08.01.1991 зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS]/а.с.163/ Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.11.2002 Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району згідно з розпорядженням № [NUMBER] від 19.11.2002, позивачнм [PERSON], третьою особою [PERSON] та відповідачем [PERSON] зазначену квартиру [ADDRESS] було приватизовано у рівних долях та зареєстровано в КМ БТІ та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна 21.11.2002 за №3857./а.с.88/ 13.02.2014 між відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір дарування, належної на праві власності відповідачу [PERSON] 1/3 частки квартири [ADDRESS], згідно з умовами якого [PERSON] подарував частину квартири на користь [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу.(а.с. 87-88) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10), 13.02.2014 приватним нотаріусом КМНО Фурдаковою М.О. на підставі договору дарування до реєстру внесено запис, відповідно до якого за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Так, обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на порушення внаслідок укладення між відповідачами оспорюваного Договору прав та інтересів позивача як співвласника квартири, посилаючись на набуття подружжям спірної квартири у спільну сумісну власність. Разом з тим, вказане твердження позивача спростовується встановленими судом обставинами про те, що спірна квартира приватизована позивачем [PERSON], третьою особою [PERSON] та відповідачем [PERSON] у спільну часткову власність в рівних долях. При цьому, враховуючи приватизацію спірної квартири у власність подружжям в листопаді 2002 року, відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, при визначенні правового режиму спірної квартири застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР 1969 року, який діяв станом на листопад 2002 року. Так, виходячи з положень ст.22 КпШС УРСР приватизоване кожним з подружжя майно не є спільним майном подружжя, оскільки право на таке майно набуте в результаті реалізації кожним з подружжя індивідуального невід'ємного від особи права на приватизацію житла, іншого діючим на час приватизації спірної квартири законодавством визначено не було. Таким чином, оскільки спірна квартира не належала позивачу [PERSON] та відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя, у позивача відсутнє суб'єктивне право оспорювати Договір на підставі ст.65 СК України. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, особа, яка не є стороною оспорюваного договору, має право заперечувати його дійсність та оспорювати в судовому порядку договір на підставі ст.215 ЦК України у разі, якщо внаслідок його укладення мало місце порушення прав та інтересів такої особи. Зокрема, в обґрунтування порушення своїх прав та інтересів оспорюваним Договором позивач також посилається на відсутність її згоди як співвласника на відчуження належної відповідачу частки у праві власності на спірну квартиру, посилаючись на положення ст.358 ЦК України. Разом з тим, таке посилання є безпідставним і ґрунтується на помилковому тлумаченні положень ч.1 ст.358 ЦК України, якою встановлено презумпцію здійснення права спільної часткової власності співвласниками за їх згодою. Поряд з тим, відповідно ч.1 ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. При цьому, особливий порядок відчуження частки у праві спільної часткової власності встановлений ст.362 ЦК України виключно для її відчуження співвласником шляхом продажу, одержання згоди на відчуження частки у праві спільної часткової власності шляхом її дарування законом не передбачено. Таким чином, суд приходить до висновку, що про відсутність порушення прав і інтересів позивача внаслідок оспорюваного Договору та відсутність у позивача суб'єктивного права на оспорювання укладеного між відповідачами Договору дарування від 13.02.2014 з підстав, передбачених ст.203, ч.1 ст.215, ст.234 ЦК України. Відтак, позов задоволенню не підлягає. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до ст.84, ч.1 ст.88 ЦПК України з позивача на користь відповідача [PERSON] підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати на правову допомогу адвоката Кобилецького В.В. /а.с.157-158а, 161-161а/. Разом з тим, суд, враховуючи положення ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а також дані в матеріалах справи про участь адвоката в судових засіданнях усього протягом 111 хвл., виходячи з розрахунку адвоката вартості однієї години у розмірі 500 грн. 00 коп., суд вважає належними до стягнення судові витрати відповідача [PERSON] на правову допомогу адвоката у розмірі 2 952 грн. 00 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved