Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2019 частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу на загальну суму 20\~511 грн. 89 коп. На підставі вказаного судового рішення видано виконавчий лист та державним виконавцем Вознесенівського ВДВС у м. Запоріжжі відкрите виконавче провадження № 59144892. У подальшому рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2019 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів на загальну суму 7058 грн. 06 коп. На підставі вказаного судового рішення видано виконавчий лист та державним виконавцем Вознесенівського ВДВС у м. Запоріжжі відкрите виконавче провадження № 61089452. Виконавчі провадження № 59144892 та № 61089452 об`єднані в одне провадження та продовжують перебувати на виконанні у Вознесенівському відділі державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Факт невиконання відповідачем [PERSON] зазначених судових рішень підтверджується Інформацією з Єдиного реєстру боржників, в якій міститься реєстр виконавчих проваджень. Відповідач [PERSON] , будучи обізнаною про прийняті судом рішення, отримавши відомості про відкриття виконавчих проваджень у Вознесенівському ВДВС м. Запоріжжя, усвідомлюючи існування свого обов`язку щодо повернення боргу, щодо виконання судових рішень, щодо виконання вимог державного виконавця, свідомо не повертає борг, не виконує рішення судів, чим продовжує завдавати позивачу матеріальну та моральну шкоду. Зважаючи на вказані обставини, позивач вважав за необхідне звернутися з позовними вимогами про стягнення збитків, які зазнає внаслідок неповернення боргу, так і внаслідок навмисного невиконання судових рішень, а також про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок довготриваючого неповернення боргу, невиконання судових рішень. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] на його користь 37\~131 грн. 69 коп., яка складається із: -суми збитків, пов`язаних з невиконанням рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2019, за період з 08.04.2019 по 03.04.2021, у розмірі 13\~993 грн. 43, з яких: 1\~224 грн. 3 відсотки річних за неповернення боргу; 8\~895 грн. 58 коп. пеня за несвоєчасне повернення суми боргу; 1873 грн. 85 коп. інфляційні втрати за несвоєчасне повернення суми боргу; -суми збитків, пов`язаних з невиконанням рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2019, за період з 12.12.2019 по 03.04.2021, у розмірі 2 230 грн. 26, з яких: 277 грн. 3 відсотки річних за неповернення боргу; 1 444 грн. 66 коп. пеня; 508 грн. 60 коп. інфляційні втрати; -моральної шкоди у сумі 10\~000 грн.; -судових витрат у розмірі 10\~908 грн., з яких 10\~000 грн. вартість послуг на адвоката; 908 грн. судовий збір. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2021 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи. Відповідно до п. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. 26.07.2021 на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик відповідача [PERSON] до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя на 07.10.2021. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до п. 11 ст. 128\~ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада» від 26.07.2021 в судове засідання, призначене на 07.10.2021, не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив до суду не подавала. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Враховуючи, що відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про місце, дату і час судового засідання шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада», у судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, про що подав суду заяву, суд вважає, що існують умови для заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2019 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики у розмірі 14 000 гривень, 3% річних за користування коштами у розмірі 965 гривень, інфляційні втрати за весь час прострочення у розмірі 4778 гривень 49 копійок та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 гривень 40 копійок. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2019 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми, позовні вимоги задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу, яка складається з 205 гривень - 3 відсотки річних за неповернення боргу з 11.01.2019 по 08.07.2019, 2429,87 гривень - пеня за несвоєчасне повернення суми боргу з 11.01.2019 по 08.07.2019, 583,36 гривень - інфляційні витрати за несвоєчасне повернення суми боргу з 11.01.2019 по 08.07.2019, 153 гривні - 3 відсотки річних за невиконання рішення суду від 08.04.2019 за період з 08.04.2019 по 08.07.2019, 1799,91 гривень - пеня за невиконання рішення суду від 08.04.2019 за період з 08.04.2019 по 08.07.2019, 350,12 гривень - інфляційні витрати за невиконання рішення суду від 08.04.2019 за період з 08.04.2019 по 08.07.2019, що разом становить 6289 гривень 66 копійок, та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 768 гривень 40 копійок, а всього стягнуто 7058 гривень 06 копійок. На виконання вказаних судових рішень, Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчі листи, які перебувають на виконанні Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Звертаючись до суду з позовом у цій справі, [PERSON] , у тому числі, просив суд стягнути з відповідача суму коштів, які нараховані ним, як 3% річних, інфляційні втрати та пеня на суми, стягнуті рішеннями Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2019 та від 08.07.2019. Частиною п`ятою статті 124\~Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129\~Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Зазначене конституційне положення відображено і у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66). У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції ЄСПЛ розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами були: кошти/присуджені суми, належні до виплати заявникам на підставі остаточного і обов`язкового до виконання арбітражного рішення («Грецькі нафтопереробні заводи «Стран» та Стратіс Андреадіс проти Греції» (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v.Greece), заява № 13427/87, рішення від 21 листопада 1994 р.); кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, які є остаточними та підлягають виконанню («Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, рішення від 7 травня 2002 р., п.40). У рішеннях по справах «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia) від 07 травня 2002 р., заява № 59498/00, п.40; «Ясіуньєне проти Литви» (Jasiыnienл v. Lithuania) від 06 березня 2003 р., заява № 41510/98, п. 45. Суд звертає увагу на свою практику, де неможливість для заявника домогтися виконання рішення на його чи її користь становить втручання у право на мирне володіння майном, як вказано у першому реченні пункту першого статті 1 Першого протоколу. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509\~ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Судове рішення, яке набрало законної сили, також є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. За змістом статей 524, 533-535 і 625\~ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Наведене вище узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (14-16цс18). Згідно з частиною другою статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625\~ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статті 625\~ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін у цій справі як грошових зобов`язань, оскільки на підставі судових рішень між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до прострочення відповідача. Основою для розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат є суми, які були стягнуті з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] та не виплачені йому станом на час розгляду цієї справи. Заборгованість за рішенням суду від 08.04.2019. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2019, яке набрало законної сили 08.05.2019, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто у загальній сумі 20\~511,89 грн., у зв`язку із чим у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем на вказану суму, яка береться судом за основу для нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Згідно розрахунку позивача, ним нараховано 3% річних та інфляційні втрати на вказане грошове зобов`язання за період з 08.04.2019 по 03.04.2021. Разом із тим, як убачається із рішення суду від 11.12.2019, судом вже стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних та інфляційні втрати, які нараховані на суму 20\~511,89 грн. за період з 08.04.2019 по 08.07.2019, а відтак у даному випадку судом розраховуються 3 % річних та інфляційні втрати позивача за невиконання рішення суду від 08.04.2019 з період з 09.07.2019 по 03.04.2021. З офіційних даних щодо Індексу споживчих цін (індексу інфляції), що містяться на сайті Державної служби статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua/) встановлено, що Індекс інфляції за весь період з 09.07.2019 по 03.04.2021 становить 1.09676718 (липень 2019 = 99.4, серпень 2019 = 99.7, вересень 2019 = 100.7, жовтень 2019 = 100.7, листопад 2019 = 100.1, грудень 2019 = 99.8, січень 2020 = 100.2, лютий 2020 = 99.7, березень 2020 = 100.8, квітень 2020 = 100.8, травень 2020 = 100.3, червень 2020 = 100.2, липень 2020 = 99.4, серпень 2020 = 99.8, вересень 2020 = 100.5, жовтень 2020 = 101.0, листопад 2020 = 101.3, грудень 2020 = 100.9, січень 2021 = 101.3, лютий 2021 = 101.0, березень 2021 = 101.7). Відтак, сума заборгованості за рішенням суду від 08.04.2019 з урахуванням індексу інфляції дорівнює 22496.77 грн. (20511.89 * 1.09676718), а відповідно інфляційні втрати позивача за вказаним невиконання рішення суду від 08.04.2019 становлять 22496.77- 20511.89 = 1984.88 грн. Разом із тим, згідно позовних вимог позивач просить стягнути інфляційні витрати за невиконання судового рішення від 08.04.2019 у розмірі 1 873,85 грн., у зв`язку з чим суд, виходячи із вимог ст. 13 ЦПК України, яка передбачає, що суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі заявленому у позові, а саме 1 873 грн. 85 коп. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою 3% х сума боргу х кількість прострочених днів) /365 (кількість днів у році)/ 100 %. Тому сума 3 % річних становить: 20\~511,89 грн. х 3% х 635 : 365 : 100% =\~1 070,55 грн. Зважаючи на викладені обставини, відповідно до ст. 625 ЦК України, з [PERSON] на користь позивача [PERSON] за невиконання рішення суду від 08.04.2019, слід стягнути загальну суму 2 944, 40 грн. (1873.85+1070.55). Заборгованість за рішенням суду від 11.12.2019 Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2019, яке набрало законної сили 11.01.2020, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто у загальній сумі 7 058,06 грн., у зв`язку із чим у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем на вказану суму яка береться судом за основу для нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Згідно вимог позивача, 3 % річних та інфляційні втрати за невиконання судового рішення від 11.12.2019 він нарахував за період з 12.12.2019 по 03.04.2021. Разом із тим, враховуючи те, що рішення суду від 11.12.2019 набрало законної сили 11.01.2020 і, відповідно до ст. 18 ЦПК України, саме з цієї дати є обов`язковим для виконання, що свідчить про виникнення у відповідача грошового зобов`язання саме з 11.01.2020, судом розраховуються 3 % річних та інфляційні втрати позивача за невиконання рішення суду від 11.12.2019 з період з 11.01.2020 по 03.04.2021. З офіційних даних щодо Індексу споживчих цін (індексу інфляції), що містяться на сайті Державної служби статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua/) встановлено, що Індекс інфляції за весь період з 11.01.2020 по 03.04.2021 становить 1.09246956 (січень 2020 = 100.2, лютий 2020 = 99.7, березень 2020 = 100.8, квітень 2020 = 100.8, травень 2020 = 100.3, червень 2020 = 100.2, липень 2020 = 99.4, серпень 2020 = 99.8, вересень 2020 = 100.5, жовтень 2020 = 101.0, листопад 2020 = 101.3, грудень 2020 = 100.9, січень 2021 = 101.3, лютий 2021 = 101.0, березень 2021 = 101.7). Відтак, сума заборгованості за рішенням суду від 11.12.2019 з урахуванням індексу інфляції дорівнює 7710.72 грн. (7058.06 * 1.09246956), а відповідно інфляційні втрати позивача за невиконання рішення суду від 11.12.2019 становлять 7710.72 - 7058.06 = 652.66 грн. Разом із тим, згідно позовних вимог позивач просить стягнути інфляційні витрати за невиконання судового рішення від 11.12.2019 у розмірі 508,60 грн., у зв`язку з чим суд, виходячи із вимог ст. 13 ЦПК України, яка передбачає, що суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі заявленому у позові, а саме 508 грн. 60 коп. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою 3% х сума боргу х кількість прострочених днів) /365 (кількість днів у році)/ 100 %. Тому сума 3 % річних становить: 7058,06 грн. х 3% х 449 : 365 : 100% = 260,47 грн. Зважаючи на викладені обставини, відповідно до ст. 625 ЦК України, з [PERSON] на користь позивача [PERSON] за невиконання рішення суду від 11.12.2019, слід стягнути загальну суму 769,07 грн. (508.60+260.47). Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасне повернення боргу та невиконання судового рішення, то у цій частині позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як передбачено п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Статтею 551\~ЦК України\~передбачено,\~що предметом\~неустойки може\~бути грошова\~сума,\~рухоме і\~нерухоме майно. Якщо\~предметом неустойки\~є грошова\~сума,\~її розмір\~встановлюється договором\~або актом\~цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Таким чином, розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Чинним законодавством не передбачено сплату неустойки, пені, за невиконання рішення суду, і між сторонами відсутня домовленість, якою би було передбачено сплату неустойки за невиконання судового рішення, а відтак відсутні підстави для задоволення цієї частини позовних вимог. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне задовольнити частково, виходячи з наступного. За змістом статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з частиною першої статті 1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. За таких обставин, встановивши, що рішеннями Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2019 та від 11.12.2019 з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] були стягнуті грошові кошти, та вказані рішення на час звернення позивача до суду із позовом у цій справі не виконані відповідачем, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, а відтак, виходячи з обставин справи, принципів розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн., оскільки позивачем не доведено, що діями чи бездіяльністю відповідача йому завдано моральної шкоди у заявленому ним розмірі 10\~000 грн. З огляду на викладені судом мотиви, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню і з [PERSON] на його користь підлягає стягненню 4\~713 грн. 47 коп., з яких у рахунок відшкодування моральної шкоди 1\~000 грн., у рахунок відшкодування 3% річних за невиконання рішення суду від 08.04.2019 - 1070 грн. 55 коп., у рахунок відшкодування інфляційних втрат внаслідок невиконання рішення суду від 08.04.2019 1873 грн. 85 коп., у рахунок відшкодування 3% річних за невиконання рішення суду від 11.12.2019 - 260 грн. 47 коп., у рахунок відшкодування інфляційних втрат внаслідок невиконання рішення суду від 11.12.2019 508 грн. 60 коп. У своєму позові [PERSON] також просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908 грн. та витрат на професійну допомогу адвоката у розмірі 10\~000 грн. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~до яких\~належать у\~тому числі\~витрати на\~професійну правничу\~допомогу,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом у цій справі частково задоволено позов на загальну суму 4\~713 грн. 47 коп., що, виходячи із ціни позову 37\~131 грн. 69 коп., становить 12,7% від загальної суми позовних вимог. Таким чином, з урахуванням положень ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути витрати зі сплати судового збору у сумі 115 грн. 32 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1 270 грн.

Outcome: partial