Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

У листопаді 2008 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. Просила встановити факт прийняття нею спадщини, яка відкрилася після смерті її батька - [PERSON], померлого 26 червня 1986 року, та визнати за нею право власності на житловий будинок №3 по провулку 6-му Піонерському у м.Житомирі. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що спадковий будинок був зведений покійним в період з листопада 1954 року по серпень 1960 року на підставі договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 12.11.1954 року №424. Після закінчення будівництва 28 вересня 1960 року він був введений в експлуатацію. Покійний з невідомих причин не зареєстрував право власності в бюро технічної інвентаризації. Вона проживала разом з батьком і на день смерті покійного фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Був проведений ремонт будинку, вона обробляла належну до нього земельну ділянку. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 22 грудня 2008 року позов задоволено. Встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину, а саме будинок №3 по провулку 6-му Піонерському у м.Житомирі, що відкрилась після смерті [PERSON] 26 червня 1986 року. Цим же рішенням визнано за [PERSON] право приватної власності на будинок №3 по провулку 6-му Піонерському м.Житомира як за спадкоємцем за законом. У поданій апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне дослідження та зясування обставин справи, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Вважає, що оскаржуваним рішенням зачіпаються її спадкові права. [PERSON] є її тіткою по материнській лінії. На час відкриття спадщини її мати [PERSON] проживала та була зареєстрована в спірному будинку. Її мати померла 19.02.2008 року і, на думку апелянта, після її смерті вона мала право спадкувати за правом представлення разом зі своєю тіткою, яка була рідною сестрою її матері. На похоронах матері тітка її запевнила, що спадкування буде в рівних частках. Після інтернату у 2009 році тітка зареєструвала її за своєю адресою та забрала всі документи матері. Проте, вона проживала у спадковому будинку та проводила там ремонтні роботи, оскільки будинок був у занедбаному стані. На даний час тітка виганяє її з малолітніми дітьми із спадкового будинку, так як хоче його продати. Іншого житла у неї не має. Вона змушена звернутися до суду, оскільки до кола спадкоємців, окрім позивачки, належить і вона. Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). У ст.129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50). З матеріалів даної справи вбачається, що [PERSON] помер 26.06.1986 року (свідоцтво про смерть серії ІІ-ТП № 257459, актовий запис за №975, а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії І-УР №177745 від 21.06.1960 року, в рядку батьки записані: батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с.5). Згідно з довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану від 26.11.2008 року дошлюбним прізвищем позивачки було [PERSON] (а.с.20). Відповідно до витягу з рішення №743 Виконкому Житомирської міської ради від 28 вересня 1953 року [PERSON] була відведена земельна ділянка площею 600 кв.м. по ІІ-му Піонерському проїзду №1 для індивідуального будівництва житлового одноквартирного будинку (а.с.7). Будинок по провулку 6-му Піонерському №3 в м.Житомирі був зданий в експлуатацію 28 вересня 1960 року, що підтверджується відповідним актом (а.с.9). Із змісту довідки №7013 від 26.11.2008року, виданої КВЖРЕП-1, вбачається, що [PERSON] була зареєстрована по провулку 6-Піонерському №3 з 1977 року по 06.06.2001 року (а.с.19). У пункті 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~розяснено, що відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. За таких обставин, спірні правовідносини регулюються нормами\~Цивільного кодексу УРСР 1963 року від 18.07.1963 року та нормативних актів, які діяли на момент їх виникнення. Так, за змістом ст.ст.525,527 ЦК УРСР (1963 р.) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим\~- день, зазначений в\~статті 21 цього Кодексу; спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР\~(1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого; до числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті; онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР\~(1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Мінюсту УРСР №45/5 від 31.10.1975 року, яка діяла на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути:… запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до копії будинкової книги [PERSON] сестра позивачки і мати апелянта, була зареєстрована у спадковому будинку з 20.04.1976 року, тобто, фактично прийняла спадщину (а.с.12). Позивачці достеменно було відомо про ці обставини, проте, звертаючись до суду з цим позовом, вона не зазначила спадкоємців останньої відповідачами у справі. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії І-ТП №13133 [PERSON] померла 19.02.2008 року (а.с.39). Про те, що померла є матір»ю [PERSON], свідчать копії свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб(а.с.37,38). В силу ст.1261 ЦК Красовська є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Копія будинкової книги свідчить про те, що на час смерті [PERSON] [PERSON] була зареєстрована у спірному спадковому будинку (а.с.12 зворотній бік). Цієї обставини позивачка не заперечувала. Наведені обставини свідчать про те, що зазначеним судовим рішенням зачіпаються права апелянта як спадкоємця [PERSON], яка в свою чергу прийняла спадщину після смерті [PERSON] Проте, до участі в даній справі вона не була залучена. Разом з тим, суд не має права вирішувати питання про права та обов»язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду… (п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»). За наведених обставин та відповідно до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові, оскільки суд неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, не встановив коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Заперечення позивача щодо застосування строків позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки законом не обмежений строк для отримання свідоцтва про право на спадщину, яку спадкоємець прийняв в установленому порядку.

Outcome: dismissed