Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] в травні 2014 року взяла в неї в борг 12500 гривень про що власноручно написала розписку та зобов'язалася повернути зазначену суму. Крім того 13 травня 2014 року [PERSON] взяла в неї в борг 10000 гривень про що власноручно написала розписку та зобов'язалася повернути через два місяці, тобто до 13 липня 2014 року. Коли позивачка звернулася з вимогою до відповідачки про повернення боргу, остання зобов'язалася повернути борг. Однак, хоча визначені у письмових розписках відповідачки строки повернення боргу минули, остання до цього часу грошей не повернула. Так як відповідачка зобов'язання щодо повернення боргу не виконує, позивачка за захистом своїх прав вимушена звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про стягнення з відповідачки суму боргу в розмірі 22500 грн., а також судові витрати які складаються з 243,60 грн. сплаченого позивачкою судового збору. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, попросила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надіслала. Так як відповідачка, яка належним чином повідомлена і від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності в судове засідання не з'явилася, суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивачка не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом установлено, що згідно розписки від 13 травня 2014 року [PERSON] зобов'язалася повернути [PERSON] борг у сумі 10000 грн. через два місяці тобто до 13 липня 2014 року (а. с. 6). Відповідачка [PERSON] у встановлений строк зобов'язання щодо повернення боргу не виконала. Таким чином, з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 10000 гривень боргу. Крім того, згідно розписки від 13 травня 2014 року [PERSON] зобов'язалася повернути [PERSON] борг в сумі 12500 гривень (а.с.5). Вказана розписка не містить кінцевої дати повернення боргу і є безстроковою. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого виду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пункт 2 ч.1 вказаної статті передбачає, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. Як зазначалося вище розписка від 13.05.2014р. не містить кінцевої дати повернення боргу і є безстроковою (а.с.5). Позивачка [PERSON] не надала ніяких доказів про пред'явлення вимоги до [PERSON] щодо повернення боргу в сумі 12500 гривень. Оскільки позивачка не пред'явила вимоги до відповідачки щодо повернення суми боргу за безстроковим зобов'язанням, суд приходить до переконання, що права позивача щодо отримання суми боргу не підлягають задоволенню та захисту в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачка [PERSON] при зверненні до суду понесла судові витрати, що складаються з 243,60 грн. сплаченого судового збору (а. с. 1), таким чином враховуючи вимоги ч.1 ст.88 ЦПК України з [PERSON] підлягають до стягнення на користь [PERSON] 121,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial