Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 17 вересня 2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На теперішній час син проживає з нею, вона самостійно виховує та утримує його. Причиною для розірвання шлюбу стало те, що вони з відповідачем не зійшлися характерами та поглядами на життя, відсутності взаєморозуміння і довіри, різниці поглядів на сімейні зобовязання, в звязку з чим між ними постійно виникали суперечки та сварки. Подружні стосунки припинили з березня 2012 року. З цього часу проживають окремо. Збереження шлюбу вважає неможливим, тому просить його розірвати. Одночасно стягнути з відповідача аліменти на утримання сина, оскільки матеріальну допомогу на його утримання відповідач не надає. У судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, на задоволені позову наполягала. У судове засідання відповідач не зявився, надав заяву з прохання слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2011 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії1-КИ №201226, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області , актовий запис №831. Від шлюбу вони мають дитину сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені березня 2012 року. Почуття любові та поваги один до одного між ними втрачено. Спільне господарство вони не ведуть. Заяв щодо застосування заходів до примирення сторони до суду не надали. Характер сформованих відносин у родині є таким, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам сторін та соціальній ролі сім`ї. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ №401270 від 25.07.2012 року, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, і, як батько дитини, відповідно до вимог Закону, зобовязаний надавати матеріальну допомогу на його утримання до досягнення ним повноліття. Враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, те, що відповідач визнав позов, на утриманні інших дітей не має, інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 500 грн. щомісяця до повноліття дитини. За ч. 1 ст. 184 СК України, згідно якої якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Вирішуючи даний позов, суд також виходить з того, що відповідач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними та матеріальними правами, наслідки зазначеної процесуальної дії йому розясненні, визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За наведених обставин визнання позову відповідачем слід прийняти і позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~Таким чином з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений нею при зверненні до суду з даною позовною заявою, судовий збір у розмірі 243,60 грн. та 243,60 грн. до доходу держави судовий збір за звернення до суду з позовною вимогою щодо стягнення аліментів.

Outcome: approved