Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], згідно якої просив: - зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у здійсненні права власності на ? частини садового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. - вселити [PERSON] до ? частини садового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], яка складається з однієї кам'яної садової будівлі, загальною площею 47,3 кв. м. та надвірних споруд: «Б» - душу, «В» -навісу, «Г» - літньої кухні, «Д» - туалету, «Е» - сараю, № 1,2 - огороджень, 1 - мостінь, розташованих на земельній ділянці розміром 518 кв.м. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач є власником ? частини садового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. [PERSON] зазначив, що приблизно в 2014 році, відповідачем без попереднього узгодження з ним, як співвласником нерухомого майна, було замінено всі замки вхідної двері та воріт належного садового будинку та другі екземпляри ключів позивачу надано не було. При цьому, весь час відповідач користується спільним нерухомим майном та не допускає позивача до власного нерухомого майна, у зв'язку із чим позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх конституційних прав. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд у їх задоволенні відмовити в повному обсязі. У ході судового засідання представником відповідача був наданий письмовий відзив до позову, згідно якого, просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Мотивуючи тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, оскільки [PERSON] не створюються перешкоди в користуванні належним йому майном, а також обраний захист начебто порушеного права є невірний та заявлений без посилання на відповідні норми матеріального права. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, перевіривши наведені в позові доводи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування від 25 вересня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1045, який 27 вересня 2001 року, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в книзі № 8 на сторінці № 125 за № 359, належить ? частина садового будинку з надвірними спорудами, загальною площею що знаходиться в [ADDRESS], який в цілому складається з однієї кам'яної садової будівлі, загальною площею 47,3 кв.м. та надвірних споруд: «Б» - душу, «В» -навісу, «Г» - літньої кухні, «Д» - туалету, «Е» - сараю, № 1,2 - огороджень, 1 - мостінь, розташованих на земельній ділянці розміром 518 кв. м. На даний час співвласником є [PERSON], якій належить на праві власності ? частина вищевказаного майна. Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], відповідач отримала спадкове майно ? частину садового будинку з надвірними спорудами, після смерті матері [PERSON], яка померла 09 жовтня 2010 року та якій, на підставі договору дарування від 25 вересня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1045, який 27 вересня 2001 року, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в книзі № 8 на сторінці № 125 за № 359 належало дане майно. Відповідно до вимог ст. 316 ч. 1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 321 ч. 1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. [PERSON] у своєму позові зазначив, що відповідач чинить йому перешкоди в користуванні майном, посилається на те, що було замінено всі замки вхідної двері та воріт належного садового будинку та другі екземпляри йому надані не були. Проте, позивачем не доведено вчинення відповідачем самого факту порушення його права володіння та користування нерухомим майном, не надано доказів того, що він намагався вселитися до належного йому майна та в цьому чинились перешкоди саме з боку відповідача та взагалі жодного доказу, яким би підтверджувалися вищевказані обставини не було надано суду. Між тим, у матеріалах справи наявні заяви від сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно до яких, [PERSON] на території ЖСТ «Морське» та за адресою 2-й Морський пров.7 взагалі не з'являвся, не є членом ЖСТ «Морське», участі в фінансуванні комунікацій по газу, світлу, воді та каналізації не приймав, членські та пайові внески не сплачував та при проведенні загальних зборів участі не приймав. Суд зазначає, що для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Враховуючи вищевикладене та з огляду на те, що захисту підлягає тільки порушене, невизнане або оспорюване право, суд вважає, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи, а тому в задоволенні позову належить відмовити у звязку з його недоведеністю. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи та з урахуванням визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed