Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

У липні [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1 559, 00 грн. щомісячно, заборгованість зі сплати аліментів у сумі 45\~760, 00 грн. та додаткові витрати на утримання сина у розмірі 1\~000, 00 грн. щомісяця. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що під час спільного проживання з відповідачем в них народився син [PERSON], [INFO]. З серпня 2015 фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем були припинені, та останні за спільною домовленість вирішили, що їх дитина буде проживати разом з позивачем. Як зазначає позивач, одразу після припинення стосунків між нею та відповідачем, вона звернулась до останнього з проханням сплачувати аліменти та додаткові витрати на дитину у добровільному порядку. В свою чергу, відповідач ігнорував прохання позивача та ухилявся від свого батьківського обвязку утримувати дитину, матеріальної допомоги не надавав, мотивуючи це тим, що витрачає певні кошти на потреби дитини під час їх спілкування. Наприкінці вересня 2016 року відповідач, під надуманими приводом, що нібито бажає поспілкуватися з сином, ввівши в оману позивача, що у ввечері поверне дитину, без будь-якого рішення суду чи рішення органу опіки та піклування забрав дитину з місця проживання позивача та згодом разом з нею покинув межі м. Запоріжжя в невідомому напрямку. З приводу викрадення дитини позивач звернулась до працівників поліції, проте останні зазначили, що юридично не визначено місце проживання дитини, а тому не вбачають в діях відповідача ознак злочину. Для захисту своїх прав та законних інтересів позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом, який було задоволено та визначено місце проживання дитини разом з позивачем. Зазначене рішення суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12.12.2017 року. За твердженнями позивача, з вказаного часу вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути сина та почати сплачувати аліменти та додаткові витрати на лікування дитини, однак останній, ігноруючи рішення суду, дитину не повернув та аліменти не сплачує. Враховуючи ігнорування відповідачем рішення суду позивач змушена була звернутися до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом про відібрання дитини у відповідача. Окрім того, позивач з приводу викрадення відповідачем дитини звернулась до Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із завою про вчинення злочину передбаченого частиною 2 статті 146 КК України. За даним фактом розпочато кримінальне провадження № 12018080080002137. Як зазначає позивач вищезазначені факти чітко вказують на те, що відповідач усілякими способами намагається уникнути свого обовязку від сплати аліментів. Позивач вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1\~559, 00 грн., починаючи з серпня 2015 року та зазначає, що нею постійно вживались заходи щодо одержання з відповідача аліментів на утримання дитини, однак відповідач своєю протиправною поведінкою яка виразилась у викраденні дитини, невиконанні рішення суду всіляко уникав цього обовязку. Окрім того позивач, в позові зазначила, що загальна сума заборгованості зі сплати аліментів відповідача за період з серпня 2015 року по червень 2018 року становить 45\~760, 00 грн. Позивач зазначає, що дитина страждає рядом захворювань, у звязку чим потребує постійного лікування, а тому вважає, що з відповідача підлягають стягненню щомісячні додаткові витрати на дитину у сумі 1000, 00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.08.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. 19.11.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву за змістом якого відповідач повідомив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що саме він займався вихованням та утриманням дитини, оскільки дитина мешкала разом з ним до вересня 2018 року. У своєму відзиві відповідач зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що дитина мешкає з останньою, а навпаки надано докази того, що дитина мешкала разом з батьком, а також того, що вона вживала заходів щодо одержання з нього аліментів, а він ухилявся від їх сплати. Окрім того, позивачем було подано позов в той період часу коли дитини мешкала з останнім. Стосовно стягнення додаткових витрат з відповідача, останній зазначив про те, що надані позивачем письмові докази не свідчать про те, що позивач щомісячно (періодично) витрачає грошові кошти на лікування дитини. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 10.001.2019 року позивач надала суду заяву за змістом якої зменшила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1 559,00 грн. щомісяця починаючи з 01.09.2018 року та повідомила, що від позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів у сумі 45\~760, 00 грн. та додаткових витрат на утримання дитини у сумі 1\~000, 00 грн. щомісяця вона відмовляється. На підставі вищевикладеного, суд у судовому засіданні прийняв вищезазначену заяву позивача до розгляду та постановив, що справа розглядається з урахуванням заяви позивача поданої 10.01.2019 року. У судове засідання 23.01.2019 року позивач не зявилась, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги, з урахуванням заяви від 10.01.2019 року повністю підтримує та просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач також у судове засідання 23.01.2019 року не зявився, надав 16.01.2019 року заяву за змістом якої зазначив, що позовні вимоги заявлені позивачем 10.01.2019 року він визнає в повному обсязі та просить розглядати справу без його участі. Представник третьої особи в судове засідання 23.01.2019 року не зявилась, а матеріалах справи міститься заява останньої про розгляд справи без її участі. У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Згідно з частиною 1 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим судом ухвалено рішення про задоволення позову відповідно до частини 4 статті 200, частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Суд наголошує на тій обставині, що обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов'язків і передбачений частиною 2 статті 51 Конституції України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до статей 180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частин 1 та 2 статті 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. У відповідності до частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 22.01.2013 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, серія І-ЖС № 217221, актовий запис № 79 від 22.01.2013 року (а.с.53). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2017 року визначено місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з матірю\~[PERSON] (а.с.59-63). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12.12.2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2017 року у цій справі залишено без змін (а.с.64-70). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Позивач просить суд стягнути на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 559, 00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено, що відповідач є працездатним за віком та станом здоровя, на користь інших осіб він аліментів не сплачує. Доказів на спростування цих висновків суду не надано. При визначенні розміру аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та відповідача, те, що відповідач визнав позовні вимоги, відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1 559,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно з\~частиною 1\~статті 191\~Сімейного кодексу\~України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до штампу вхідної кореспонденції позов [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про стягнення аліментів на утримання дитини, пред'явлено 09.07.2018 року (а.с.1). Водночас, позивач відповідно до поданої нею 10.01.2019 року заяви просить стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини починаючи з 01.09.2018 року. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, починаючи з 01.09.2018 року. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи частини 1\~статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~та частини 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України, відтак, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за заявлену вимогу про стягнення аліментів на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає що, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 50 відсотків судового збору, що підлягав би сплаті за подання даного позову до суду, а саме, в розмірі 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved