Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

у Кремінський районний суд Луганської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з будівлями від 19.08.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу Недбайло Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2038. У 2013 року вона зареєструвала свою онуку [PERSON] у своєму житловому будинку. На початку 2014 року [PERSON] виїхала в невідомому напрямку та не проживає за місцем реєстрації. Вважає, що відповідач є особою, яка втратили право користування житловим будинком [ADDRESS], оскільки остання не проживає у вказаному житловому будинку більше трьох років і не є власником вказаного житлового будинку. Просить позовні вимоги задовольнити, визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивач у відкрите судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача у відкритом судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, вказаних у позові, просила позов задовольнити. Відповідач у відкрите судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з будівлями від 19.08.2005 року [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у власність житловий будинок [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів договір купівлі-продажу житлового будинку з будівлями, посвідчений 19.08.2004 року приватним нотаріусом Недбайло Л.М. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 42207 (а.с.8). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Кремінське районне бюро технічної інвентаризації» № 7098240 - [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.7). З технічного паспорту від 09.08.2004 року, власником житлового будинку [ADDRESS] зазначена [PERSON] (а.с.9-11). Як вбачається із домової книги для прописки громадян, мешкаючих по [ADDRESS], у зазначеному домоволодінні зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.12-13). Згідно акту обстеження, складеного комісією в складі: секретаря міської ради, сусідів [PERSON], [PERSON] та депутата міської ради встановлено, що громадянка, [PERSON] яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], не проживає за даною адресою (а.с. 14). Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Згідно із ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.41 Конституції України та ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особа має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316- 319 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має праве використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своє сім'ї, інших осіб. Згідно положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 05.11.2014 в справі № 6-158цс14, зазаначено, що право членів сім?ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім?ї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. В судовому засіданні встановлено, що позивачці на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку із будівлями від 19.08.2004 року, зареєстрованого в реєстрі № 2038, належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідач, будучи зареєстрована в даному житловому будинку на правах члена сім?ї - онуки, не проживає у вище згаданому домоволодінні з 2014 року. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] слід визнати такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] та який належить на праві приватної власності [PERSON], оскільки реєстрація відповідача в ньому, порушує її права, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним їй майном. Враховуючи викладене,

Outcome: approved