Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 квітня 2010 року та стягнення аліментів на утримання спільної дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем від якого вони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, позивачка зазначила, що сімейні стосунки між сторонами припинилися, подружжя проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства, а також вказала, що відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає разом з нею, не надає і син знаходиться на її повному утриманні, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 3000,00 грн.. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримала позов та просила пред`явлені позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, зазначивши про те, що повністю визнає позовні вимоги в часині розірвання шлюбу та не заперечує проти них. Проте, що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів, відповідач вважав їх розмір у сумі 3000,00 грн. необґрунтованим та безпідставним, оскільки на даний час він тимчасово не працює, знаходиться на обліку в центрі зайнятості та не зможе сплачувати вказану суму, тому просив суд визначити йому аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час становить 2318,00 грн. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи з ураховуванням всіх обставини справи про які зазначено сторонами у судовому засіданні, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 17 квітня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі актовий запис\~№06, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . Від даного шлюбу вони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 17 листопада 2010 року. Проте, як встановлено у судовому засіданні, сімейні стосунки між сторонами припинилися, подружжя не ведуть спільного господарства і відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання сина, який проживає разом з позивачкою, не надає і він знаходиться на повному утриманні матері. Відповідно до\~ ст. 51 Конституції України\~встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~ шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України\~). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2\~ст.112 Сімейного кодексу України\~, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2\~ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3\~ст.115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, оскільки судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з причин\~відсутності взаєморозуміння,\~різних поглядів\~на сімейне\~життя, беручи до уваги, що сім`я в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України фактично припинила своє існування, а також враховуючи той факт, що відповідач у судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, та будь-які інші відомості, які б спростовували зазначені позивачем докази і обставини у суду відсутні та надані не були, вимоги щодо розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, з огляду на те, що позивачка у своїй письмовій заяві не зазначила про бажання змінити собі прізвище на дошлюбне « [PERSON] », суд вважає за необхідне залишити їй після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Разом з тим, відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191 СК України\~передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач фізично здоровий, працездатний, інших утриманців не має, а тому враховуючи матеріальний стан сторін, а також той факт, що відповідач на даний час офіційно не працює і має мінливий дохід, та те що він частково визнав пред`явлені вимоги щодо стягнення з нього аліментів, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивачки, стягнувши з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 13 липня 2020 року, тобто з моменту звернення до суду з даним позовом, вважаючи саме такий розмір аліментів обґрунтованим та достатнім для утримання дитини. Відповідно до вимог\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України\~з відповідача\~на користь\~позивачки повинно\~бути стягнено\~сплачений нею\~судовий збір\~у розмірі\~840\~грн.\~80\~коп.\~за позовну\~вимогу про\~розірвання шлюбу. Крім того, відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України з відповідача в дохід Держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 840,80 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з вимогою щодо стягнення аліментів.

Outcome: partial