Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у провадженні Слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві) перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 12018100060004762 від 22 жовтня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України), в якому його визнано потерпілим, оскільки 29 червня 2018 року в своїй квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] виявив зникнення колекції дорогоцінних монет, 300 000,00 доларів США та оригіналів правовстановлюючих документів на нерухомість, чим завдано йому майнової шкоди. При цьому, позивач зазначає про неналежне виконання службових обов`язків уповноваженими посадовими особами СВ Печерського УП ГУНП у м.Києві під час здійснення досудового розслідування у згаданому кримінальному провадженні, а саме: нерозглядом численних клопотань потерпілого та його адвоката, невиконанням низки ухвал слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва, якими слідчого, який здійснює досудове розслідування в рамках кримінального провадження №12018100060004762 від 22 жовтня 2018 року, неодноразово було зобов`язано вчинити одну з дій, передбачених ст. 220 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), щодо розгляду клопотань та прийняти відповідні процесуальні рішення. Також [PERSON] зауважує, що не дивлячись на те, що слідчого Палішевську О.В. та начальника СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві Недошовенка С.С. за неналежне проведення досудового розслідування у загаданому кримінальному провадженні було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, жодної процесуальної дії уповноваженими особами здійснено не було, крім того, не повідомлено коли закрито кримінальне провадження та на якій правовій підставі, яку ним оскаржено до суду. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з Держави Україна на його користь 8 510 000,00 грн на відшкодування майнової шкоди, а також 1 000 000, 00 грн компенсації завданої моральної шкоди, яка виразилася у погіршенні стану здоров`я внаслідок незаконної бездіяльності відповідачів, а також витрачено багато часу та зусиль з метою відновлення порушених прав. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року відкрито провадження в указаній цивільній справі. 28 травня 2020 року до Печерського районного суду міста Києва надійшов відзив Державної казначейської служби України, в якому представник просить у позові відмовити, посилаючись на те, що орган казначейства прав позивача не порушував та у жодні правовідносини з ним не вступав; відсутні ознаки для настання цивільно-правової відповідальності, оскільки немає судових рішень про визнання дій відповідачів незаконними, а самі по собі ухвали слідчих суддів про задоволення скарг останнього не свідчать про завдання [PERSON] шкоди; посилання позивача на ст. ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є безпідставним, а також й підстави для стягнення шкоди за рахунок Державного бюджету України відсутні; позивачем не надано підтверджень факту заподіяння йому моральних та фізичних страждань, а також необґрунтовано її розміру. 03 червня 2020 року до Печерського районного суду міста Києва від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній вказує про необхідність притягнення як відповідача органу казначейства в цих правовідносинах, де шкода відшкодовується державою; під час досудового розслідування кримінального провадження № 12018100060004762 від 22 жовтня 2018 року діями відповідачів, які протягом строку досудового розслідування не здійснили жодних процесуальних дій, не розглянули жодної заяви та клопотання, а також не виконали жодного судового рішення, [PERSON] завдано майнової шкоди, у розмірі вартості викраденого майна та грошових коштів, а також вказаними неправомірними діями СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві позивачу також завдано й моральну шкоду. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року закрито підготовче провадження в указаній справі та призначено до судового розгляду по суті. 08 лютого 2020 року до Печерського районного суду міста Києва надійшли додаткові пояснення від представника позивача в яких останній вказує про те, що постанову від 02 грудня 2019 року слідчого СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві про закриття кримінального провадження № 12018100060004762 від 22 жовтня 2018 року, в зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, скасовано ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2019 року в справі № 757/234/20. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити, виходячи з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач - Державна казначейська служба, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання свого уповноваженого представника не направила, причини неявки суду не повідомила. Відповідач - СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання свого уповноваженого представника не направив, причини неявки суду не повідомив. Відповідач - Печерське УП ГУНП у м. Києві, повідомлене належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання свого уповноваженого представника не направило, причини неявки суду не повідомило. Третя особа - Київська місцева прокуратура № 6, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання свого уповноваженого представника не направила, причини неявки суду не повідомила. За таких обставин, суд вважає за можливе, у відповідності до п.1 ч.3 ст.223 Цивільного процесуального України (далі - ЦПК України) розглянути справу за відсутності представників відповідачів та третьої особи. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач звернувся до Печерського УП ГУНП у м. Києві про із заявою від 05 липня 2018 року про вчинення правопорушення, а саме: стосовно зникнення з його квартири [ADDRESS] , колекції дорогоцінних монет, правовстановлюючих документів на нерухомість, а також грошових коштів в сумі 300 000,00 доларів США, відомості за якою не були внесені до ЄРДР. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року у справі № 757/34438/18-к, зобов`язано компетентних посадових осіб Печерського УП ГУНП у м. Києві внести відповідні відомості до ЄРДР за вказаною заявою [PERSON] та розпочати досудове розслідування. 22 жовтня 2018 року Печерським УП ГУНП у м.Києві розпочато здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12018100060004762 за заявою адвоката Кудрявцева П.М. в інтересах позивача за ч. 1 ст. 185 КК України, а 16 листопада [PERSON] допитано в якості потерпілого. Також судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2019 року в справі № 757/1718/19-к, зобов`язано слідчого СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві Палішевську О.В. у кримінальному провадженні № 12018100060004762 від 22 жовтня 2018 року розглянути клопотання адвоката [PERSON]. в інтересах [PERSON] від 08 січня 2019 року згідно зі ст. 220 КПК України, в строк не більше трьох днів і задовольнити його за наявності відповідних підстав, про що повідомити належним чином заявника. Крім того, судом з`ясовано, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 липня 2019 року в справі № 757/10577/19-к, зобов`язано уповноважених осіб Печерського УП ГУНП у м. Києві розглянути клопотання адвоката [PERSON]. в інтересах [PERSON] від 21 лютого 2019 року в кримінальному провадженні № 12018100060004762 від 22 жовтня 2018 року, відповідно до ст. 220 КПК України та прийняти вмотивоване рішення. Також, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року в справі № 757/53182/19-к зобов`язано уповноважених осіб Печерського УП ГУНП у м. Києві, що здійснюють досудове розслідування укримінальному провадженні № 12018100060004762 від 22 жовтня 2018 року, розглянути відповідно до ст. 220 КПК України клопотання адвоката [PERSON]. в інтересах [PERSON] від 25 вересня 2019 року. Постановою слідчого СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві від 02 грудня 2019 року кримінальне провадження № 12018100060004762 від 22 жовтня 2018 року за ознаками ч. 1 ст. 185 КК України закрито у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування. Разом із тим, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2019 року в справі № 757/234/20 вказану вище постанову слідчого скасовано. Як на підставу позовних вимог [PERSON] посилався на те, що він неодноразово звертався до Печерського УП ГУНП в м. Києві з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, а саме: крадіжки цінних речей та документів з його помешкання. Проте, відповідальні особи СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві в порушення вимог Закону не внесли його заяву про злочин протягом 24-х годин. Також зазначає, що він неодноразово звертався під час досудового розслідування з клопотаннями в якості потерпілого до слідчої Палішевської О.В. про виконання слідчих дій, однак процесуальні рішення за ними не приймались. Крім того, зазначає, що судові рішення, за насідками розгляду його скарг в кримінальному провадженні № 12018100060004762 від 22 жовтня 2018 року за ознаками ч. 1 ст. 185 КК України СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві не виконувалися. Вважає, що внаслідок неправомірних дій та бездіяльності відповідачів він зазнав моральних страждань, у зв`язку з чим [PERSON] вимушений звернутись до суду за захистом своїх конституційних прав, відшкодування майнової шкоди в розмірі викраденого майна та спричинення йому душевних та фізичних страждань. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України). Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст. ст. 1173 та 1174 ЦК Українивідповідно. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог ст. 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком останнього. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване ст. 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до змісту ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. За правилом ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність хоча б однієї із складових цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. Таким чином, оскарження [PERSON] бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження є механізмом реалізації права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні та визнання незаконною бездіяльність органів досудового слідства в судовому порядку, та не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 243/9826/16-ц, від 11 лютого 2019 року у справі № 233/4186/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17, від 26 вересня 2018 року у справі № 638/12068/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 614/2328/17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд зазначає, що органами досудового розслідування не установлений факт викрадення майна, при цьому документів, що підтверджують визначення розміру майнових збитків, а також належних і допустимих доказів спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок бездіяльності службових осіб Печерського УП ГУНП в м. Києві та розміру такої шкоди матеріали справи не містять. Крім того, суд зауважує, що за приписами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана злочином, відшкодовується особою, яка її завдала, а не відповідачами. Також, суд вказує на те, що вказані позивачем факти бездіяльності слідчого та начальника слідчого відділу Печерського УП ГУНП в м. Києві у кримінальному провадженні № 12018100060004762 від 22 жовтня 2018 року за ознаками ч. 1 ст. 185 КК України щодо викрадення майна не може бути підставою для покладення на державу цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування потерпілому шкоди, яка дорівнює вартості викраденого майна. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідачів і шкодою, завданою викраденням майна, про яке заявляє [PERSON] . Крім того, підтвердження наявності в діях слідчих СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві складу дисциплінарних правопорушень під час досудового розслідування в кримінальному провадженні № 12018100060004762 від 22 жовтня 2018 року в матеріалах справи, оскільки відповідні письмові накази про застосування дисциплінарних стягнень у виді догани (п.1-2 розділу VIІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893) відсутні, при цьому наявна доповідна записка щодо розгляду звернення [PERSON] в інтересах [PERSON] , є лише службовим документом, адресованим керівникові з інформацією про ситуацію, що склалася, про наявні факти, певні події, явища, про виконану роботу з висновками та пропозиціями автора, про виконання окремих завдань, службових доручень тощо. При цьому, сам по собі факт реєстрації та внесення відомостей до ЄРДР за № 62020100000000262 від 19 грудня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України у заяві [PERSON] від 19 грудня 2019 року за фактом можливого невиконання ухвал слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва від 05 березня, 24 липня 2019 року, ухвалених в кримінальному провадженні № 12018100060004762 від 22 жовтня 2018 року, не є підтвердженням вчинення слідчими СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві відповідних правопорушень. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що підстави для відшкодування майнової та моральної шкоди відсутні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed