Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про виділення в натурі частки майна, в якій просила виділити їй, як співвласнику майна, домоволодіння № 55 по вулиці Харківській в м. Павлограді Дніпропетровської області в натурі, на праві особистої власності приміщення житлового будинку «А»: № 2-2 площею 12,0 кв.м, № 2-3 площею 11,7 кв.м, № 2-4 площею 12,4 кв.м, № 2-5 площею 4,5 кв.м, № 2-6 площею 4,9 кв.м, № 2-7 площею 9,7 кв.м, № 2-10 площею 18,8 кв.м, всього житлової площі 43,2 кв.м, сіни «а», тамбур, ганок, літню кухню «Б», житлової площі 43,2 кв.м, службової площі 55,4 кв.м, господарські споруди: ? частину сараю «Г», ? частину трубчастого колодязя, сарай «Е», вбиральню «Д» в рахунок належної їй 67/100 частині зазначеного домоволодіння; виділити для особистого користування земельну ділянку, що розташована за адресою домоволодіння № 55 по вул. Харківській в м. Павлограді Дніпропетровської області загальною площею 756 кв.м, під спорудами - 161 кв.м, в огородній частині та саду - 370 кв.м, в дворовій частині 225 кв.м; зобовязати відповідачів не перешкоджати в користуванні виділеним позивачу майном. В обґрунтування позову посилалась на те, що їй належить 67/100 часток житлового будинку № 55, з господарськими спорудами, які розташовані на земельній ділянці на вулиці Харківській в місті Павлограді Дніпропетровської області на підставі: 61/100 частка відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 22 липня 1985 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим № 3271, який було 29 липня 1985 року зареєстровано Павлоградським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за № 18-7; 3/50 часток відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 17 березня 1987 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим № 783, який було 26 березня 1987 року зареєстровано Павлоградським бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за № 18-7/2118. У будинку позивачу на праві власності належать такі приміщення: № 2-2 площею 12,0 кв.м, № 2-3 площею 11,7 кв.м, № 2-4 площею 12,4 кв.м, № 2-5 площею 4,5 кв.м, № 2-6 площею 4,9 кв.м, № 2-7 площею 9,7 кв.м, № 2-10 площею 18,8 кв.м, всього житлової площі 43,2 кв.м, сіни «а», тамбур, ганок, літня кухню «Б», житлової площі 43,2 кв.м, службової площі 55,4 кв.м, господарські споруди: ? частина сараю «Г», ? частина трубчастого колодязя, сарай «Е», вбиральня «Д». Відповідачам на праві приватної власності належить по 99/800 частин вищевказаного житлового будинку. [PERSON] на праві власності належить 33/400 частин вищезазначеного житлового будинку, який більше 20 років у будинку не мешкав, а проживав в [INFO] та помер у 2009 році. Згідно рішення Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 1995 року було розподілено земельну ділянку між співвласниками, а саме, залишено дворову частину в загальному користуванні, виділивши [PERSON] земельну ділянку площею 370 кв.м згідно порядку користування, розташованої зі сторони будинку № 53 по вул. Харківській м. Павлограда. [PERSON], [PERSON] виділено земельну ділянку площею 136 кв.м, розташованої зі сторони будинку № 57 по вул. Харківської м. Павлограда згідно порядку користування, як показано на схематичному плані. [PERSON] виділено земельну ділянку площею 46 кв.м, розташованому між ділянками, які виділені [PERSON] та [PERSON] У добровільному порядку співвласники не бажають вирішити питання щодо виділу в натурі належної позивачу частки у спільній частковій власності та приватизації земельної ділянки, тому і вимушена позивач звернутися до суду за захистом свої прав. Відповідно до ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року по зазначеній цивільній справі було залучено в якості позивача [PERSON], який став спадкоємцем майна після померлої 08 червня 2016 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 січня 2017 року, виданого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1-43. Як позивач, [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, в останній редакції від 14.04.2017 року, та просив виділити йому із спільної часткової власності та визнати за ним право власності на обєкт нерухомого майна приміщення у будинку № 55 по вул. Харківська м. Павлограда Дніпропетровської області загальною площею 101,9 кв.м, а саме, житлове приміщення 2-2 площею 12 кв.м, житлове приміщення 2-4 площею 12,4 кв.м, житлове приміщення 2-10 площею 18,8 кв.м, всього житлові приміщення загальною площею 43,2 кв.м; допоміжні приміщення, а саме, тамбур 2-1 площею 3,3 кв.м, передню 2-3 площею 11,7 кв.м, кладову 2-5 площею 4,5 кв.м, кладову 2-6 площею 4,9 кв.м, кухню 2-7 площею 9,7 кв.м, санвузол 2-8 площею 7,3 кв.м, сіни 2-9 площею 17,3 кв.м, загальною площею 58,7 кв.м та господарські споруди, а саме, ганок, літню кухню «Б», ? частину сараю «Г», ? частину колодязя № 4, сарай «Е», вбиральню «Д», ? огорожі, ? вимощення, що відповідає 67/100 частин домоволодіння. Припинити право спільної часткової власності позивача на житловий будинок та господарські споруди, що розташовані по вул. Харківська, 55, м. Павлоград, Дніпропетровська область. Виділити позивачу у користування земельну ділянку, розташовану по вулиці Харківська, 55 в місті Павлограді Дніпропетровської області загальною площею 654,42 кв.м, в тому числі 130,7 кв.м під будинком, 39,42 кв.м під господарськими спорудами, 484,3 кв.м вільної від забудови. В обґрунтування позову посилався на те, що він є власником 67/100 часток житлового будинку № 55 житловою площею 67,4 кв.м, загальною площею 158,6 кв.м, який позначено на плані земельної ділянки літерою «А» - будинок к/глин.об.цегл., з сінями «а» цегла, тамбуром «а1» цегла, сінями «а2» шлакобетон, верандою «а3» та з господарчими спорудами, що за планом земельної ділянки позначено наступними літерами: «Б» Літня кухня цегла, «Г» Сарай дерево, «Д» Вбиральня дерево, залізо, «Е» Сарай дерево, «І» Душ цегла, № 1-3 Огорожа бетон, залізо, № 4 Колодязь в/р, які разом розташовано на земельній ділянці (кадастровий номер відсутній) на вулиці Харківській в місті Павлограді Дніпропетровської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 січня 2017 року виданого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1-43. Відповідно до висновку № 20 судової будівельно-технічної експертизи від 17.07.2015 року по зазначеній цивільній справі судовим експертом [PERSON] було запропоновано один варіант виділення в натурі співвласникові, нині померлій [PERSON], на 67/100 частин домоволодіння, згідно плану та складеного порядку користування, такі приміщення в житловому будинку: літ. «А-1Ж»: приміщення 2-2, площею 12,0 кв.м, приміщення 2-3, площею 11,7 кв.м; приміщення 2-4 площею 12,4 кв.м, приміщення 2-5, площею 4,5 кв.м; приміщення 2-6, площею 4,9 кв.м; приміщення 2-7, площею 9,7 кв.м; приміщення 2-10, площею 18,8 кв.м, а всього в будинку виділити 74,0 кв.м. Сіни, літ. 2а», приміщення 2-8, площею 7,3 кв.м, приміщення 2-9, площею 17,3 кв.м, всього в сінях виділити 24,6 кв.м, тамбур, літ. «а1», площею 3,3 кв.м, всього в будинку та сінях виділити 101,9 кв.м. Виділити ганок; літню кухню літера «Б»; ? ч. сараю літера «Г»; ? ч. в/р колодязя, літера «№4»; сарай, літера «Е»; вбиральню, літера «Д»; ? частину огорожі; ? частину вимощення. Крім того, згідно вищезазначеної експертизи було запропоновано співвласнику [PERSON] в користування, на 67/100 частин житлового будинку, виділити земельну ділянку площею 654,42 кв.м: під житловим будинком літера «А-1, сінями, літера «а», тамбуром, літера «а1» 130,7 кв.м; під ганком, літньою кухнею, літера «Б», ? частиною сараю, літера «Г», сараєм, літера «Е», вбиральнею, літера «Д» - 39,42 кв.м; під ділянкою вільною від забудови біля будинку 484,3 кв.м. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов, спираючись на доводи та підстави викладені у позові. Відповідачі, представник відповідача [PERSON], кожен окремо, просили у задоволенні позову відмовити повністю відповідно до наданих письмових заперечень, до змісту яких зазначено, що рішенням Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 1995 року вже вирішувалось питання щодо виділення в користування земельної ділянки співвласниками житлового будинку № 55, який розташований на вулиці Харківській у місті Павлограді Дніпропетровської області. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо визнання позовних вимог з тих підстав, що висновки судово-будівельної експертизи були зроблені без врахування прав та інтересів іншого співвласника [PERSON] Вислухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 січня 2017 року виданого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1-43 [PERSON] є власником 67/100 часток житлового будинку № 55 житловою площею 67,4 кв.м, загальною площею 158,6 кв.м, який позначено на плані земельної ділянки літерою «А» - будинок к/глин.об.цегл., з сінями «а» цегла, тамбуром «а1» цегла, сінями «а2» шлакобетон, верандою «а3» та з господарчими спорудами, що за планом земельної ділянки позначено наступними літерами: «Б» Літня кухня цегла, «Г» Сарай дерево, «Д» Вбиральня дерево, залізо, «Е» Сарай дерево, «І» Душ цегла, № 1-3 Огорожа бетон, залізо, № 4 Колодязь в/р, які разом розташовано на земельній ділянці (кадастровий номер відсутній) на вулиці Харківській в місті Павлограді Дніпропетровської області. Вказана частка будинку належала померлій спадкодавці, [PERSON], на підставі: 61/100 частка відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 22 липня 1985 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим № 3271, який було 29 липня 1985 року зареєстровано Павлоградським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за № 18-7; 3/50 часток відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 17 березня 1987 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим № 783, який було 26 березня 1987 року зареєстровано Павлоградським бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за № 18-7/2118. [PERSON], відповідно до договору дарування від 17 жовтня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1-3866, належить 99/800 частин житлового будинку № 55- А, к.глин, обл.цегл., житловою площею 79,8 кв.м з господарчими спорудами: літн. кухнею Б цегл, сараєм Г дерев., вбиральнею Д дерев, сараєм Є дерев, вбиральнею З цегл, літ. душем І дерев, № 2-4,7,8 дерев. метал, які розташовані на земельній ділянці, площею 1129 кв.м по вул. Харківській в м. Павлограді Дніпропетровської області. [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 січня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1-206, стало належати 99/800 частин житлового будинку, розташованого у м. Павлограді по вул. Харківській, 55, к/глиномазанного «А», житловою площею 67,40 кв.м, літня кухня кирпична «Б», сарай деревяний «Г», уборна деревяна «Д», сарай деревяний «Е», уборна деревяна «З», душ дерев'яний «І», огорожа 2-4, колодязь, вимощення бетонне, які розташовані на земельній ділянки розміром 1065 кв.м, у звязку з даруванням [PERSON] 99/800 частин житлового будинку [PERSON] відповідно до договору дарування від 17 жовтня 2000 року. [PERSON], відповідно до рішення Павлоградського міського народного суду Дніпропетровської області 28 червня 1990 року, на праві власності належить 33/400 частин домоволодіння № 55 по вулиці Харківській м. Павлограда після смерті матері [PERSON], померлої 16.11.1987 року, за спадщиною. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками житлового будинку № 55 з господарськими спорудами, які розташовані на земельній ділянці на вулиці Харківській в місті Павлограді Дніпропетровської області та володіють спірним майном на праві спільної часткової власності. Як вбачається з позову, [PERSON] більше 20 років у будинку не мешкав, а проживав за життя у с. Цекинівка Ямпільського району Вінницької області та помер у 2009 році. Проте, відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України Вінницької області, [PERSON] у реєстрації не значиться. Крім того, відповідно до інформації, отриманої від Ямпільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану за № 1071-16-32-30 від 04.05.2017 року, відсутній актовий запис про державну реєстрацію смерті [PERSON] Згідно листа Першої Павлоградської державної нотаріальної контори за № 2833/01-16 від 23 серпня 2017 року спадкової справи після померлого [PERSON] також не заведено. Здійснені судом заходи були вмотивовані залученням [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в порядку ч. 2 ст. 35 ЦПК України, як співвласника спірного майна, а у разі його смерті, спадкоємців, до розгляду зазначеної цивільної справи, так як суд встановив, що судове рішення може вплинути на права і обовязки зазначених осіб, але суд був позбавлений можливості долучити зазначених осіб до розгляду справи у звязку з вищенаведеним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Так, відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183). В рамках зазначеної цивільної справи була проведена судова будівельно-технічна експертиза. Проте, висновки судового експерта [PERSON] відповідно до висновку № 20 судової будівельно-технічної експертизи від 17.07.2015 року щодо виділення в натурі позивачу приміщень та споруд у спірному майні були зроблені без врахування часток, які належать [PERSON], що унеможливлює суду зробити висновок про те, що спірне майно є подільною річчю та є можливість виділу в натурі позивачу його частки, без порушень прав інших співвласників відповідно до їх часток у спільній частковій власності, як то передбачено ст. 364 ЦК України. Частиною 4 ст. 88 Земельного Кодексу України визначено, що учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно ст. 120 Земельного Кодексу України при переході права власності на будівлю або споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі чи споруди, при переході права власності на будівлю або споруду до громадян, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою на якій розташована будівля чи споруда. Відповідно до рішення Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 1995 року було розподілено земельну ділянку між співвласниками, а саме, залишено дворову частину в загальному користуванні, виділивши [PERSON] земельну ділянку площею 370 кв.м згідно порядку користування, розташованої зі сторони будинку № 53 по вул. Харківській м. Павлограда. [PERSON], [PERSON] виділити земельну ділянку площею 136 кв.м, розташованої зі сторони будинку № 57 по вул. Харківської м. Павлограда згідно порядку користування, як показано на схематичному плані. [PERSON] виділено земельну ділянку площею 46 кв.м, розташованому між ділянками, які виділені [PERSON] та [PERSON] При проведенні вищезазначеної судової будівельно-технічної експертизи судовим експертом стосовно визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками спірного житлового будинку також не були враховані ані частки домоволодіння, які належать [PERSON], ані рішення Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 1995 року. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадку, встановлених цим Кодексом. Таким чином у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про виділення в натурі частки майна слід відмовити за недоведеністю. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України не підлягають розподілу.

Outcome: dismissed