Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , визначивши їх з твердої грошової суми 500 грн. на ј частку всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а також відшкодувати за рахунок відповідача витрати на професійну правничу допомогу. Як підставу позову зазначено, що перебувала з [PERSON] у шлюбі, який 11.09.2013 розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 24.10.2013 відповідач сплачує аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 500, 00 грн. щомісячно, на виконання якого 07.11.2013 видано виконавчий лист. На час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів вік доньки був шість років. На сьогоднішній день доньці неповних чотирнадцять років. Збільшилися і потреби у речах, необхідних для дитини її віку. Окрім того за роки, які минули від часу винесення рішення суду про стягнення аліментів значно зросли ціни на споживчі товари, послуги, тощо. Аліментів, що стягуються за рішенням суду недостатньо для забезпечення належного рівня життя дитини, для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Іншого матеріального утримання на дитину, окрім сплати аліментів у визначеній судом сумі відповідач не надає. На утриманні відповідача немає неповнолітніх чи непрацездатних осіб. Відповідач займається підприємницькою діяльністю, зареєстрований як фізична особа - підприємець з 12.01.2000 року, номер запису 24730170000000544. Враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з ким проживає дитина, позивач просить стягувати в подальшому з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину і до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 300, 00 грн.. 22.04.2021 судом направлявся запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідача [PERSON] . Відповідь на запит до суду надійшла 30.04.2021, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] на території Шевченківської селищної ради не зареєстрований. Відповідно до ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. У відповідності до паспорта серії [NUMBER] від 24.04.2007, виданого Шевченківським РВ УМВС України в Харківській області позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . /а.с. 12-16/. Ухвалою суду від 11.05.2021 провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Станом на 19.08.2021 року відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі, зазначили, що позов підтримують та просять його задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання, повторно, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду відповідач не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішенняна підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 150 та ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. У відповідності до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 11.09.2013 року розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] /а.с. 7/. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 24.10.2013 відповідача зобов`язано сплачувати на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 500.00 грн. /а.с. 8/. Відповідач займається підприємницькою діяльністю, зареєстрований як фізична особа - підприємець з 12.01.2000 року, номер запису 24730170000000544 та має змогу в повній мірі забезпечувати утримання дитини /а.с. 11/. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Тобто, в будь-якому випадку, право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Позовні вимоги про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення ґрунтуються на зміні законодавчо визначеного мінімального розміру аліментів на утримання дитини, недостатності фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дітей. Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначив способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Аналізуючи зміст наведених вище норм законодавства суд зважує на те, що присуджуючи аліменти, суд має чітко зазначити спосіб їх стягнення - у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів - законодавча гарантія, яка застосовуються незалежно від рішення суду. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено в 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Встановлення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн., що менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, передбаченого Сімейним кодексом України (50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку), не відповідає інтересам дитини. Враховуючи встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також обставини, на які посилалась позивач, суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з твердої грошової суми 500 грн. на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є достатнім та відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам Сімейного кодексу України. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Пунктом 23 постанови пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно з положеннями частини 6 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн 00 к., від сплати якого звільнений позивач на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Щодо понесених витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат позивачем надано: копію Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 45, укладеного 15.04.2021 між [PERSON] та [PERSON] , що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 264 (а.с. 18-20); актом приймання-передання наданих послуг від 18.04.2021 з детальним розрахунком робіт (наданих послуг), виконаних для надання правничої (правової) допомоги, відповідно до якого вартість фактично наданих послуг становить 9 300 грн. (а.с. 21); квитанцією до прибуткового касового ордера № 45 від 18.02.2021 на суму 9 300 грн. (а.с. 22); копією свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю № 264 та копію ордеру серії ВС № 1017999 від 18.04.2021 (а.с. 24-25). Отже, матеріали справи підтверджують надання адвокатом вказаних вище послуги з правової допомоги по справі. З огляду на вимоги ч. 6 ст 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а відповідачем відповідне клопотання не заявлено, то судом це питання не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: approved