Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який неодноразово уточнював. В обґрунтування позову зазначає, що він є власником ? частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу у 2009 році позивач у вищезазначеній квартирі не проживав і не створював перешкод у проживанні в квартирі відповідачки. Але не зважаючи на це, рішенням Ленінського районного суду від 01.02.2012р. вирішено вселити [PERSON] та малолітнього [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачка мала можливість користуватися спірною квартирою ще з 2009 року. На теперішній час [PERSON] перешкоджає позивачу, як співвласнику квартири, користуватися житлом за вищевказаною адресою, відповідачка змінила замки у квартирі, у зв'язку з чим позивач не може потрапити в належну йому на праві власності квартиру. Позивач неодноразово звертався з заявами до правоохоронних органів, під час проведення перевірки за заявою, працівниками міліції було встановлено, що [PERSON] без згоди позивача, як співвласника, здає квартиру невідомим позивачу особам і отримує прибуток у вигляді орендної плати. За результатами розгляду заяви позивача співробітниками ДПІ у Ленінському районі було встановлено факт проживання у вищевказаній квартирі квартиронаймача. Також за вказаною адресою здійснюються нарахування по сплаті комунальних платежів за фактичне використання електричної, теплової енергії, газу, обслуговування будинку. Але квартиронаймачем дані послуги не оплачуються, що призводить до заборгованості, яка виникла через протиправне та незаконне користування належною позивачу на праві власності частиною квартири без його згоди. З наведених підстав, з посиланням на ст.ст. 47, 48 Конституції України, положення ст.ст. 358, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, [PERSON] відповідно до заяви про зміну позовних вимог від 26.03.2014р. просить: виселити осіб, які незаконно без правовстановлюючих документів проживають у квартирі за адресою [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] сплатити заборгованість по комунальним послугам станом на січень 2014 року у сумі 6075,31 грн., в тому числі на користь МКП «Основаніє» - 1532,77 грн., ТОВ «Ремондіс Запоріжжя» - 357,24 грн., концерну «Міські теплові мережі» - 4173,70 грн., КП «Водоканал» - 11,60 грн.; вселити [PERSON] в квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], заперечуючи проти позову, пред'явила зустрічний позов про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності. В обґрунтування позову зазначає, що їй і [PERSON] належить по ? частині квартира, розташована за адресою [ADDRESS]. Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників. [PERSON] просить припинити право власності [PERSON] на належну йому ? частину спірної квартири, оскільки квартира є неподільною в розумінні ст. 183 ЦК України і неможливо виділити частку в натурі, спільне володіння та користування квартирою є неможливим через неприязні стосунки між сторонами, які склалися після розлучення, а також у зв'язку з тим, що оскільки [PERSON] тривалий час не користується квартирою, грошова компенсація, яка буде виплачена [PERSON], не спричинить шкоди його інтересам. В судовому засіданні представник [PERSON] просить всі вимоги відповідно до заяви про зміну позовних вимог від 26.03.2014р. задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечує, оскільки [PERSON] маючи намір проживати у спірній квартирі, звернувся з позовом про його вселення і від своїх вимог не відмовляється, отримувати компенсацію вартості його частки у спільному майні не бажає. Представники [PERSON] в судовому засіданні, заперечуючи проти позову, вказують, що позовні вимоги про виселення зі спірної квартири невизначених осіб, проживання яких у квартирі нічим не доведено, є безпідставними. Крім [PERSON], її мати та сестра навідуються до квартири з метою підтримання її у належному технічному стані, але не проживають там, крім того, щосуботи [PERSON] привозить сина у квартиру для зустрічей з батьком [PERSON] відповідно до рішення суду, однак [PERSON] на ці зустрічі не з'являється. Вимогу зобов'язати [PERSON] сплатити заборгованість за комунальні послуги вважають безпідставною, оскільки жодне з вказаних у позові підприємств, які надають такі послуги, не уповноважувало [PERSON] звертатися до суду в інтересах вказаних підприємств. Крім того, [PERSON] як співвласник квартири, в повній мірі виконує свої зобов'язання по оплаті квартирної плати та комунальних послуг, на відміну від [PERSON] Вимога про вселення [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] ніхто не перешкоджає вселитися у квартиру, навпаки, [PERSON], сам створював перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою до 20.08.2012р., в тому числі це підтверджується укладеним ним договором з охоронною фірмою у 2010 році. Щодо зустрічного позову представник [PERSON] в судових дебатах заявив про відмову від позову, яка не була прийнята судом з підстав, викладених в ухвалі суду від 04.06.2014р. по даній справі. Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Частиною 3 указаної статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], кожному з них належить по ? частині квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.12.2008р., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, і визнається сторонами. Рішенням Ленінського районного суду від 01.02.2012р. було задоволено позов [PERSON], вирішено вселити [PERSON] і малолітнього [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. Факт виконання вказаного судового рішення не заперечується сторонами і підтверджується актом державного виконавця від 25.06.2012р. Надані представником [PERSON] документи на підтвердження перешкод у користуванні [PERSON] спірною квартирою у 2009-2010 роках (відповідь Департаменту житлового господарства та розподілу житлової площі від 31.01.2012р., договір оренди майна від 01.11.2010р. і квитанція до прибуткового касового ордеру від 30.07.2011р., постанова про відмову в порушення кримінальної справи від 29.11.2010р.) стосуються обставин, які мали місце до ухвалення рішення суду від 01.02.2012р. про вселення [PERSON] до спірної квартири, були предметом дослідження та оцінки судом при ухваленні зазначеного судового рішення від 01.02.2012р., і разом з копією договору, укладеного у 2010 році [PERSON] з охоронною фірмою ТОВ «Катран-СБ» на централізоване спостереження «об'єкта» (спірної квартири) технічними засобами охоронної сигналізації, свідчать про те, що [PERSON] до ухвалення вказаного рішення мав доступ до спірної квартири, і не спростовують доказів позивача про існування перешкод у користуванні квартирою з кінця 2012 року. Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживає в квартирі №1, по сусідству з [PERSON] і [PERSON] Свідок неодноразово бачив [PERSON] і спілкувався з ним, коли той приїжджав до своєї квартири, однак потрапити до неї не міг, пояснюючи, що замки колишня дружина змінила, ключі від квартири у нього відсутні, а у квартирі проживають квартиронаймачі без його згоди. В спірній квартирі дійсно тривалий час, приблизно рік, проживали невідомі особи (сімейна пара), однак останні місяці вони в цій квартирі вже не проживають. Заміна замків вхідних дверей у квартирі та відсутність ключів у [PERSON] відповідачем не заперечується і не спростовується. За зверненням [PERSON] до ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя, у грудні 2012 року було здійснено вихід за адресою [ADDRESS], з метою перевірки доводів звернення, яким встановлено проживання квартиронаймача за вказаною адресою, що підтверджується листом ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя №93/14/1702 від 29.12.2012р. Проживання у спірній квартирі інших осіб підтверджується договором позички від 01.10.2012р., укладеного [PERSON] і [PERSON] щодо безоплатного користування ? частиною квартири за адресою [ADDRESS], актом приймання-передачі в користування об'єкту позички, актом повернення майна з користування від 01.04.2013р. Згідно пояснень представників [PERSON], до спірної квартири періодично, по мірі необхідності, навідуються [PERSON], її мати та сестра з метою підтримання квартири у належному технічному стані, крім того, щосуботи [PERSON] приїжджає до спірної квартири з сином, привозить сина у квартиру для зустрічей з батьком [PERSON] на виконання рішення суду про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, при цьому [PERSON] на ці зустрічі не з'являється. Наданий позивачем на підтвердження підстав позову доказ - витяг з кримінального провадження №12014080050000150 за заявою [PERSON] з приводу невиконання [PERSON] рішення суду про його доступ до спірної квартири, суд оцінює критично, оскільки позивачем не надано суду відповідного судового рішення, яке не виконується [PERSON] Посилання представника позивача на помилку у викладенні фабули кримінального правопорушення висновок суду не спростовують. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що дії відповідача створюють перешкоди [PERSON] у користуванні його власністю. Виходячи із приписів ст. ст. 383, 391 ЦК України, суд дійшов висновку, що права позивача, як власника, підлягають захисту шляхом його вселення в квартиру. [PERSON] звертаючись з вимогою про виселення з квартири осіб, які незаконно проживають у спірній квартирі, пред'являє при цьому вказаний позов до [PERSON], право на проживання якої у спірній квартирі [PERSON] не заперечується і вимоги про її виселення не заявляється. Оскільки позивачем [PERSON] не надано жодних доказів незаконного проживання осіб у спірній квартирі, позовні вимоги [PERSON] про виселення осіб, які незаконно без правовстановлюючих документів, проживають у спірній квартирі задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту позовних вимог [PERSON] зобов'язати [PERSON] сплатити заборгованість по комунальним послугам станом на січень 2014 року у сумі 6075,31 грн., в тому числі на користь МКП «Основаніє» - 1532,77 грн., ТОВ «Ремондіс Запоріжжя» - 357,24 грн., концерну «Міські теплові мережі» - 4173,70 грн., КП «Водоканал» - 11,60 грн., вбачається, що [PERSON] звернувся до суду за захистом порушених, на його думку, прав зазначених юридичних осіб, а не своїх прав та інтересів. Підтвердження повноважень на звернення до суду в інтересах вказаних юридичних осіб відсутнє. Вказані вимоги позову є безпідставними і задоволенню не підлягають. При вирішенні зустрічного позову суд виходить з того, що компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (ч. 2 ст. 364 ЦК України). [PERSON] заперечує проти отримання компенсації за свою частку квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності передбачених пп. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов, а саме якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї і за умови (ч.2 ст.365 ЦК) попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Неможливість виділення в натурі часток сторін у вказаному вище житловому приміщенні, на що посилається позивач, не свідчить про наявність умов для застосування п.п. 1, 2 ч.1 ст. 365 ЦК України, бо спірна квартира належить сторонам у справі по ? частині кожному, тобто частка [PERSON] не є незначною порівняно до частки [PERSON] В свою чергу це дає підстави для висновку, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON] Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вимоги ч.2 ст.365 ЦК щодо попереднього внесення вартості цієї частки на депозитний рахунок суду [PERSON] не виконані, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: partial