Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у жовтні 2008 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого позивач отримала від банку в кредит грошові кошти у сумі 32900 швейцарських франків, під 14,95% річних, строком до 01 жовтня 2018 року. Позивач зазначає, що надання кредиту в іноземній валюті, а також здійснення позивачем платежів по погашенню кредиту в іноземній валюті, на думку позивача, є порушенням ст. 99 Конституції України, ст. 524 Цивільного кодексу України, ст. 35 Закону України «Про Національний банк України», Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», оскільки валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено валютним законодавством України. Позивач підкреслив, що при укладенні оспорюваного кредитного договору у відповідача була відсутня відповідна індивідуальна ліцензія для надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті та використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, що, у свою чергу, є порушенням вищенаведених положень законодавства та тягне визнання таких правочинів недійсними на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Подальше виконання кредитного договору на умовах, що передбачені договором, є порушенням принципу справедливості, умови договору, що передбачають видачу кредиту в іноземній валюті, є несправедливими, оскільки усі ризики знецінення національної валюти України покладені на позичальника. За таких обставин, позивач просив визнати недійсним кредитний договір від 08 жовтня 2008 року № 107-2008-2889, укладений між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, зазначила, що надання кредиту банком здійснювалося на підставі генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій та не потребує отримання сторонами правочину індивідуальної ліцензії на здійснення певних операцій, пов'язаних з використання іноземної валюти. Крім того, відповідно до анкети-заяви позичальника остання особисто зазначила суму та валюту кредиту та підтвердила, що розуміє настання валютних ризиків по кредиту в іноземній валюті. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 08 жовтня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір № 107-2008-2889, за умовами якого банк зобов'язується надати позивачу кредит у сумі 32900 швейцарських франків під 14,95% річних. Цільове призначення - споживчі потреби. Строк кредитування за цим договором становить період до 01 жовтня 2018 року. За умовами п. 2.4. кредитного договору погашення основної суми кредиту та процентів здійснюється шляхом сплати позичальником щомісячних платежів. Відповідно до п. 2.5 вказаного кредитного договору розмір щомісячного платежу встановлений в Графіку погашення кредиту, що викладений у додатку № 2 до договору. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Згідно з ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За приписами ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України, зокрема Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» установлено, що кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до ст. 5 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями, що не потребує індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. Згідно з п. 4 ст. 5 Декрету КМ України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції: в) надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; г) використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, тощо. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Такі висновки суду узгоджуються з роз'ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Як убачається із матеріалів справи, Відкритому акціонерному товариству «Універсал Банк» Національним Банком України видано банківську ліцензію 20 січня 1994 року, № 226, та дозвіл на право здійснення операцій з валютними цінностями від 07 грудня 2007 року, а тому банк мав право на здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема, і операцій з надання кредитів в іноземній валюті та операцій з отримання платежів за цими договорами в іноземній валюті. (а.с. 33-46) Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Матеріалами справи підтверджено, що позивачем подано банку анкету-заяву на отримання іпотечного кредиту, де зазначено валюту кредитування. Сторонами в подальшому укладено кредитний договір, за умовами якого позивач отримала кредит в іноземній валюті - швейцарських франках. У пункті 9.5 договору позичальник підтвердила, що розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті. Умовами договору передбачено повернення кредиту щомісячними платежами в іноземній валюті. Відтак, валютні ризики, пов'язані з коливанням курсу гривні, несуть обидві сторони, що, у свою чергу, свідчить на користь відсутності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача фінансових послуг. За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачем при укладенні кредитного договору, за якими наданий позивачу кредит в іноземній валюті, дотримано вимоги законодавства України, та відповідно відсутні підстави для визнання вищевказаного кредитного договору недійсним.

Outcome: dismissed