Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на ? частину майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме : -транспортного засобу Toyota Yaris, державний номерний знак [NUMBER]; -транспортного засобу Toyota Lexus, державний номерний знак [NUMBER]; -нежитлового приміщення 6-го поверху площею 56,4 кв.м. (офіс № 612), що знаходиться в будинку [ADDRESS] (т.1 а.с. 1-6). Ухвалою суду від 24 березня 2015 року провадження у даній справі було зупинено у зв'язку зі смертю [PERSON], який помер [INFO] (т. 1 а.с.64). Ухвалою суду від 26 жовтня 2015 року провадження у справі було відновлено (т.1 а.с. 82). Під час судового розгляду справи позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги, та 07 червня 2017 року подав адресовану суду свою заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої остаточно просить : -визнати за ним право власності на ? частину наступного майна : транспортного засобу Toyota Yaris, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 112830,00 грн.; транспортного засобу Toyota Lexus, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 167260,00 грн.; нежитлового приміщення 6-го поверху площею 56,4 кв.м. (офіс № 612), що знаходиться в будинку [ADDRESS], вартістю 2754000,00 грн.; -виділити з вищевказаного майна ? частку, що належала померлому [PERSON], шляхом стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів в сумі 1517045,00 грн., що становить вартість ? ч. цього майна, в рахунок часткового погашення боргу померлого [PERSON] (т. 1 а.с. 230-231). В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що, по-перше, на виконанні в Першому Приморському ВДВС Одеського МУЮ знаходиться виконавчий лист № 2-3936/11 про стягнення з померлого [PERSON] на його користь суми боргу за договором позики в розмірі 748892,67 грн., виданий Приморським районним судом м. Одеси 07.06.2013 р. на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2-3936/11 від 05.11.2012 року, але [PERSON] за життя добровільно це рішення суду не виконав; по-друге, нерухоме майно та автотранспорт за померлим [PERSON] не зареєстровані, але він з 20.07.2001 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], на ім'я якої за час цього шлюбу було зареєстровано вищевказані транспортні засоби та об'єкт нерухомого майна, а відповідно до ст.ст. 65 та 73 СК України, за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі; і, по-третє, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у справі № 6/1522/125/22 від 31.05.2012 р. було задоволено подання старшого державного виконавця першого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції щодо визначення частки майна боржника [PERSON] у спільному майні подружжя та визначено частку майна боржника [PERSON] у нежитловому приміщенні 6-го поверху, площею 56,4 кв.м., по [ADDRESS], що зареєстроване за [PERSON] на праві власності 15.10.2010 р. на підставі договору купівлі-продажу та набутого [PERSON] у період шлюбу із боржником [PERSON], в розмірі ? ч. цього нежитлового приміщення. Також позивач вказує, що оскільки рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2-3936/11 від 05.11.2012 року було стягнуто на його користь з [PERSON] борг за договором позики у розмірі 748892,67 грн., що на дату ухвалення цього рішення дорівнювало 93693,56 дол. США, тому сума, яка підлягає стягненню за цим рішенням станом на 28.03.2017 р. становить 2544108,08 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ на вказану дату становить 93693,56 дол. США. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримав позов, а представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не визнав позов та подав адресовані суду свої письмові заперечення на позовну заяву, які приєднані судом до матеріалів справи (т.1 а.с. 182-188). Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2012 року у справі № 2-3936/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики від 01.06.2007 р., від 08.06.2007 р. та від 26.04.2008 р., яке набрало законної сили, позов [PERSON] задоволено частково, а саме стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у розмірі 748772,67 грн. та судові витрати в сумі 120,00 грн., що разом складає 748892,67 грн., стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 3219,00 грн., а в іншій частині позову відмовлено (т. 1 а.с. 10-11). 13 червня 2013 року державним виконавцем Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ було винесено постанову ВП № 38492211 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3926/11, виданого 07.06.2013 р. Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 748892,67 грн. (т. 1 а.с. 14). Проте боржник [PERSON] за життя не виконав вищевказане рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2012 року у справі № 2-3936/11, а [INFO] він помер (т.1 а.с. 53). Також судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що померлий [PERSON] на день своєї смерті - [INFO]. перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який вони зареєстрували 20 липня 2001 року в Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 561 (т. 1 а.с. 207). Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Проте, по-перше, як вказано вище, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2012 року у справі № 2-3936/11 в задоволенні позову [PERSON] про стягнення заборгованості за укладеними між ним і [PERSON] договорами позики від 01.06.2007 р., від 08.06.2007 р. та від 26.04.2008 р., в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] відмовлено; і, по-друге, станом на дату судового розгляду даної справи не існує судового рішення, яким би було встановлено, що згадані договори позики від 01.06.2007 р., від 08.06.2007 р. та від 26.04.2008 р. укладались [PERSON] в інтересах сім'ї, а одержані за цими договорами грошові кошти, використані ним в інтересах сім'ї. Відповідно до ст. 1217, 1218, 1261, 1268, 1270, 1282, 1297, 1298 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; спадкоємці кредитора зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно; свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 81831778 від 19.10.2015 р. та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 41831776 від 19.10.2015 р., померлий [INFO]. [PERSON] не залишив заповіту, а спадкова справа до його майна не заводилася (т. 1 а.с. 78-80). Відповідно до листа КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 21.07.2010 р. № 6688-06/127/7, за померлим [PERSON] нерухоме майно не зареєстровано (т.1 а.с.16). Відповідно до листа РЕВ з обслуговування Київського та Приморського районів м. Одеси УДАІ ГУ МВС України в Одеській області від 23.07.2010 р. № 42/1вих.942, за померлим [PERSON] транспортні засоби не зареєстровані. Вказані обставини дозволяють суду дійти висновку, що померлий [PERSON] не залишив будь-якої спадщини, отже його дружина - відповідач [PERSON] не приймала та не могла прийняти будь-яку спадщину після його смерті у вигляді об'єктів нерухомого майна та/або транспортних засобів. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Транспортний засіб Toyota Lexus, державний номерний знак [NUMBER], був зареєстрований на ім'я відповідача [PERSON] - 13.12.2000 р., тобто до реєстрації шлюбу з померлим [PERSON] (20.07.2001 р.), на підставі договору купівлі-продажу № 5329 від 09.12.2000 р. та свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 05.12.2000 р., що підтверджується листом Центру № 1 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Одеса підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 19.08.2015 р. № 42/1-2993 (т. 1 а.с. 199). Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з довідки Центру № 1 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Одеса підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 30.12.2014 р. № 42/1-3416, 10.09.2002 р. на ім'я [PERSON] зареєстровано автомобіль Toyota Yaris, державний номерний знак [NUMBER], на підставі довідки-рахунку МОЛ 148064 від 07.09.2002р. Відповідно до Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 31597581 від 24.12.2014 р., 16.04.2010 р. за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на нежилі приміщення № 612 загальною площею 56,4 кв.м., що знаходяться у будинку [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 15.01.2010 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] і посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 19 (т. 1 а.с.35, 202-203). Статтею 92 СК України встановлено право на укладення шлюбного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 92 та ч. 1 ст. 93 СК України шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям; шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов'язки. Згідно ч. 1, 2 ст. 97 СК України, у шлюбному договорі може бути визначене майно, яке дружина, чоловік передає для використання на спільні потреби сім'ї, а також правовий режим майна, подарованого подружжю у зв'язку з реєстрацією шлюбу; сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою власністю кожного з них. 12.08.2013 р. між подружжям [PERSON], який помер [INFO]., і [PERSON] було укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 1283, умовами якого передбачено, що майно, набуте подружжям під час спільного проживання у шлюбі, що є предметом домашнього побуту, є власністю дружини; майно, набуте подружжям до реєстрації шлюбу, як рухоме так і нерухоме, є особистою власністю кожного із подружжя; майно, набуте подружжям під час шлюбу, яке підлягає нотаріальному посвідченню і/або державній реєстрації, є особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім'я зареєстроване рухоме або нерухоме майно або його частина. Станом на дату судового розгляду даної справи вказаний шлюбний договір не визнаний недійсним та/або не розірваний у встановленому законом порядку. У відповідності до п. 2, 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка також є : майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 1522/20861/15 від 11 січня 2016 року, яке набрало законної сили 22 січня 2016 року, встановлено, що автомобіль Toyota Yaris, державний номерний знак [NUMBER], та нежилі приміщення № 612 загальною площею 56,4 кв.м., що знаходяться у будинку [ADDRESS], були придбані відповідачем [PERSON] на позичені грошові кошти, в зв'язку з чим цим рішенням суду було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договорами позики від 25.12.2011 р., від 05.09.2007 р. та від 03.01.2010 р. у загальному розмірі 2500242,10 грн., що еквівалентно 14000,00 дол. США та 86000,00 євро (т.1 а.с. 189-191). Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на наведене, суд погоджується з доводами представника відповідача стосовно того, що транспортний засіб Toyota Lexus, державний номерний знак [NUMBER], який був придбаний [PERSON] до реєстрації шлюбу з померлим [PERSON], а також транспортний засіб Toyota Yaris, державний номерний знак [NUMBER], та нежилі приміщення № 612 загальною площею 56,4 кв.м., що знаходяться у будинку [ADDRESS], які були придбані [PERSON] за час шлюбу з померлим [PERSON], але за її кошти, які належали їй особисто, - є її особистою приватною власністю. При цьому суд враховує правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 5 квітня 2017 року у справі № 6-399цс17, стосовно того, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, тому сам по собі факт придбання майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Не заслуговує на увагу суду посилання позивача на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси у справі № 6/1522/125/22 від 31 травня 2012 року, якою було задоволено подання старшого державного виконавця першого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції щодо визначення частки майна боржника [PERSON] у спільному майні подружжя та визначено частку майна боржника [PERSON] у нежитловому приміщенні 6-го поверху, площею 56,4 кв.м., по [ADDRESS], що зареєстроване за [PERSON] на праві власності 15.10.2010 р. на підставі договору купівлі-продажу та набутого [PERSON] у період шлюбу із боржником [PERSON], в розмірі ? ч. цього нежитлового приміщення, - оскільки ця ухвала суду першої інстанції скасована ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2015 року, а в подальшому ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у справі № 6/1522/125/22 від 11 серпня 2016 року в задоволенні подання державного виконавця першого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції щодо визначення частки майна боржника [PERSON] у спільному майні подружжя - відмовлено ( т. 1 а.с. 17, 193-195, 196-198). Вирішуючи дану справу, суд також погоджується з доводами представника відповідача щодо того, що у даному випадку мають місце правовідносини, пов'язані із виконанням судового рішення, тому вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, у разі його наявності, повинно вирішуватися у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що позивач 24 березня 2015 року дізнався про те, що [PERSON] помер [INFO]. (т.1 а.с. 52, 53, 60). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкоємця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги; якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Проте позивач пред'явив свої вимоги до спадкоємців померлого [INFO]. [PERSON] лише 06 листопада 2015 року, звернувшись з відповідною заявою до Шостої одеської державної нотаріальної контори (т.1 а.с. 103, 104), а відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed