Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON], зареєстрований 01 березня 2014 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №\~111, та відновити їй дошлюбне прізвище Доліна. В обґрунтування позову зазначала, що 01 березня 2014 року вона та [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем у них не склалося, внаслідок різних поглядів на побут, спільне проживання подружжя, відносини в сімї, обовязки подружжя щодо спільного ведення справ та облаштування майбутнього. Із червня 2018 року подружніх відносин вони не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Їхній шлюб носить формальний характер, подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Спір щодо поділу майна подружжя між ними відсутній. Їхні діти після розірвання шлюбу будуть проживати з матірю. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов підтримує, просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати покласти на неї. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав та пояснив, що за наданий судом термін подружжя не примирилося, тому проти розірвання шлюбу він не заперечує, про що надав суду відповідну заяву, у якій також просив звернути увагу позивача [PERSON] на те, що вона не має права перешкоджала йому як батькові спілкуватися з їхніми малолітніми дітьми. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розяснивши відповідачу наслідки визнання позову відповідачем, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 01 березня 2014 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №\~111. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], які наданий час проживають разом із матірю [PERSON], позивачем у справі. Суд встановив, що з червня 2018 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки примирення подружжя за наданий судом термін три місяці не відбулося. У ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Згідно із ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Клопотання позивача [PERSON] про відновлення їй дошлюбного прізвища Доліна ґрунтується на вимогах закону, тому воно теж підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved