Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

У липні 2016 року Керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратори Київської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство» звернувся з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Київська обласна державна адміністрація, про розірвання Договору № 16 про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою від 07 вересня 2012 року, зобовязання повернути лісову ділянку у придатному для використання стані, демонтувавши установлений паркан, посилаючись на те, що розпорядженням Київської обласної державної адміністрації за № 366 від 07.09.2012 року виділено [PERSON] лісову ділянку площею 18,2 га у довгострокове тимчасове користування, терміном на 49 років для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей, що знаходиться у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство» (квартал 36 Приміського лісництва) та розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. На підставі вказаного розпорядження між [PERSON] та ДП «Київське лісове господарство» укладено Договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою № 16 від 07.09.2012, який зареєстровано в Київському обласному та по м. Києву управлінні лісового та мисливського господарства, про що в Книзі реєстрації договорів на право тимчасового довгострокового користування лісами вчинено запис 07.09.2012 року № 30. Згідно п. п. 1.1 та 1.2 Договору [PERSON] надано у довгострокове тимчасове користування лісову ділянку для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей у виділах під номерами 7-11, 15-18 кварталу 36 Приміського лісництва ДП «Київське лісове господарство», яка знаходиться в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області без вилучення її у постійного землекористувача (ДП «Київське лісове господарство») та без зміни цільового призначення. Відповідно до умов договору (п. п. 4.3.3, 4.4.1) [PERSON] зобовязаний дотримуватись норм лісового, екологічного, земельного законодавства України, протипожежних, санітарних правил, а також правил техніки безпеки та охорони праці і має право використовувати вказану лісову ділянку відповідно до умов договору та діючого законодавства України. Однак, в порушення умов договору та вимог законодавства тимчасовий лісокористувач [PERSON] огородив вищевказану лісову ділянку парканом, складеним із бетонних конструкцій. Факт будівництва [PERSON] на лісовій ділянці, наданій йому у довгострокове тимчасове користування у виділах під номерами 7-11, 15-18 кварталу 36 Приміського лісництва в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, капітального паркану з бетонних конструкцій підтверджується [PERSON] перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 16.04.2014 року та судовими рішеннями у справі № 369/3941/14-ц. Відповідно до вимог ст. 18 Лісового кодексу України довгострокове тимчасове користування лісами-засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт. Так, положеннями ст. 20 Лісового кодексу України визначено, що тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування мають право, зокрема, здійснювати господарську діяльність у лісах, з дотриманням умов договору; за погодженням із власниками лісів, постійними лісокористувачами в установленому порядку зводити тимчасові будівлі і споруди, необхідні для ведення господарської діяльності в лісах, тощо. Кореспондується дана норма закону із п. 6.4. «Правил використання корисних властивостей лісів», затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 14 серпня 2012 року № 502, якими зазначено, що спорудження тимчасових будівель і споруд, у тому числі лінійного типу, необхідних для ведення господарської діяльності, здійснюється за погодженням з постійними лісокористувачами (власниками лісів), якими у спірних правовідносинах є, відповідно, Київська обласна державна адміністрація (ст. 8 Лісового кодексу України) та ДП «Київське лісове господарство». Отже, тимчасові будівлі та споруди можуть зводитись тимчасовими лісокористувачами тільки з метою ведення господарської діяльності, визначення терміну якої міститься у ст. 3 Господарського кодексу України. Такою є діяльність суб»єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Отже, господарською діяльністю можуть займатися лише суб»єкти господарювання. Відповідно до вимог ст. 55 Господарського кодексу України суб»єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов»язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов»язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Субєктами господарювання є господарські організації-юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. З огляду на викладене, фізична особа, у даному випадку [PERSON], який не набув в установленому порядку статусу субєкта підприємницької діяльності, у звязку з чим не може здійснювати господарську діяльність, а отже, в силу вимог чинного законодавства України не має права зводити тимчасові будівлі та споруди на спірній лісовій ділянці. Відповідно до ст. 74 Лісового кодексу України та п. 5.3. Правил використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей та проведення науково-дослідних робіт здійснюється з урахуванням вимог щодо збереження лісового середовища і природних ландшафтів з додержанням правил архітектурного планування приміських зон і санітарних вимог. У лісах, що використовуються для відпочинку, лісокористувачі повинні здійснювати роботи щодо їх благоустрою. Пунктом 5.5. Правил визначені заходи щодо благоустрою лісової ділянки, які повинні бути спрямовані на збереження лісового середовища в умовах рекреаційних навантажень, створення необхідного комфорту та зручностей для відпочиваючих і включають в себе: оформлення входу, облаштування оглядових майданчиків, санвузлів, виготовлення та встановлення покажчиків, художніх барельєфів та скульптур тощо, тобто заходи, необхідні для цілей використання лісової ділянки-забезпечення масового відпочинку та оздоровлення громадян. При цьому відповідно до п. 5.6. Правил при використанні корисних властивостей лісів не допускається пошкодження лісових насаджень, рослинного покриву та грунтів, засмічення та забруднення виділеної лісової ділянки та прилеглої до неї території. Таким чином, зведення відповідачем бетонного паркану висотою 3,3 м., який встановлено на фундаменті залізобетонного блоку типу «стакан», будівництво якого здійснено на глибину 70 см, суперечить самій правовій природі та меті використання спірної лісової ділянки. Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» (ст. 9) закріплено право громадян України на здійснення загального і спеціального використання природних ресурсів. Право загального природокористування виникає з приводу використання природних ресурсів як необхідної умови, джерела, засобу і місця забезпечення життєдіяльності людини; частини довкілля, що задовольняє пізнавальні, естетичні, освітні, наукові, рекреаційні, оздоровчі, туристичні та інші потреби людини. Право загального природокористування, як природне право, формує ті умови життєдіяльності людей, які обєктивно необхідні для забезпечення нормального функціонування як конкретної особи, так і суспільства в цілому. Нормами Лісового кодексу України, зокрема, ст. ст. 23, 66 визначено, що громадяни мають право в лісах державної та комунальної власності, а також за згодою власника в лісах приватної власності вільно перебувати, безоплатно без видачі спеціального дозволу збирати для власного споживання дикорослі травяні рослини, квіти, ягоди, горіхи, гриби тощо, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами України. Постійним лісокористувачем у листі № 02-281 від 16.04.2014 року зазначено, що спорудження відповідачем бетонної огорожі на фундаменті стаканного типу унеможливило доступ громадян до лісу та створює перешкоди щодо використання спірної лісової ділянки ДП «Київське лісове господарство». Враховуючи відсутність обмежень у загальному лісокористуванні громадян, у тому числі на лісовій ділянці, виділеній у довгострокове тимчасове користування, [PERSON] внаслідок спорудження паркану порушено санкціоновану державою і встановлену законом можливість громадян на вільний доступ до спірної лісової ділянки для реалізації права загального природокористування, що у свою чергу є порушенням ч.2 ст. 20 Лісового кодексу України. Відповідно до п. 11.4. спірного договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою дія договору достроково припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною обовязків, передбачених цим договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження лісової ділянки, що істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених чинним законодавством України. Статтею 22 Лісового кодексу України встановлено підстави припинення права постійного користування лісами, зокрема, використання лісових ресурсів способами, які завдають шкоду навколишньому природному середовищу, не забезпечують збереження оздоровчих, захисних та інших корисних властивостей лісів, негативно впливають на їх стан і відтворення. Право тимчасового користування лісами припиняється у випадках, передбачених ст. 78 цього Кодексу для припинення права використання лісових ресурсів. Згідно ч. 4 ст. 78 Лісового кодексу України право використання лісових ресурсів припиняється в разі порушення правил і норм, умов спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів. Статтею 24 Лісового кодексу України визначено, що права власників лісів, лісокористувачів та громадян охороняються законом і можуть бути обмежені або припинені лише у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. [PERSON] всупереч істотним умовам договору, вимогам ст. ст. 20, 24, 74 Лісового кодексу України та Правил зведено паркан з бетонних конструкцій та обмежено вільний доступ громадян до спірної лісової ділянки, що є порушенням конституційних прав громадян на користування природними обєктами. Порушення тимчасовим лісокористувачем зазначених вимог є істотними та одночасно є підставою для розірвання оспорюваного договору. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов»язання сторін припиняються. Згідно договору, зокрема, п. 6 щодо умов повернення лісової ділянки визначено, що лісова ділянка повертається у такому ж стані, в якому її одержала сторона 2 ([PERSON]П.). Зважаючи на те, що Договір був зареєстрований у встановленому законом порядку, відновити становище, яке існувало до порушення можливо лише шляхом його розірвання в судовому порядку та повернення лісової ділянки у користування постійного лісокористувача у придатному для використання стані шляхом демонтажу встановленого паркану. Прокурор звернувся із вищевказаною позовною заявою в інтересах держави, оскільки відповідачем проігноровано встановлений чинним законодавством порядок використання лісової ділянки, яка є національним природним багатством та власністю Українського народу. З огляду на зазначені порушення постійним лісокористувачем не вжито заходи для їх усунення, тому прокурор правомірно реалізує представницькі повноваження шляхом звернення до суду з даним позовом. Крім того, вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес». В позовній заяві прокурор також зазначив, що про вказані порушення прокурору стало відомо лише у 2014 році після вивчення матеріалів щодо додержання вимог природоохоронного законодавства при розпорядженні та використанні лісових ділянок на території Києво-Святошинського району Київської області, тому прокурор звертається до суду з даним позовом в межах строків, передбачених ст. ст. 257, 261 Цивільного кодексу України. Враховуючи викладене, Керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області з посиланням на вимоги ст. 121 Конституції України, ст. ст. 18, 20, 74 Лісового кодексу України, ст. ст. 526, 598, 611, 651, 653 ЦК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» просив розірвати Договір про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою від 07.09.2012 року № 16, укладений між [PERSON] та ДП «Київське лісове господарство», зобовязати [PERSON] повернути ДП «Київське лісове господарство» лісову ділянку площею 18,2 га, яка розташована у виділах під номерами 7-11, 15-18 кварталу 36 приміського лісництва та знаходиться в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області у придатному для використання стані, демонтувавши установлений ним паркан, та стягнути понесені витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні 21 березня 2017 року за клопотанням прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури судом ухвалено залучити до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Київську обласну державну адміністрацію. У судовому засіданні прокурор позов підтримав і просив його задовольнити. У судовому засіданні представник позивача Державного підприємства «Київське лісове господарство» позов підтримав і просив його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав і заперечував проти його задоволення. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Київської обласної державної адміністрації, не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 07 вересня 2012 року № 366 «Про виділення лісової ділянки у довгострокове тимчасове користування гр. [PERSON]П.» відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статей 18, 67, 74 Лісового кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 року № 761 «Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів», враховуючи погодження постійного лісокористувача-державного підприємства «Київське лісове господарство» від 16 травня 2012 року № 02-351, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства від 16 травня 2012 № 01-04/714, вирішено: 1. Виділити громадянину [PERSON] лісову ділянку площею 18,2000 га у довгострокове тимчасове користування терміном на 49 років для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей, що знаходиться у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство» (квартал 36 Приміського лісництва) та розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; 2. Установити, що лісова ділянка, зазначена у пункті 1 цього розпорядження, виділена без вилучення її у постійного лісокористувача-ДП «Київське лісове господарство» та без зміни цільового призначення; 3. Громадянину [PERSON]: 3.1. Укласти з постійним лісокористувачем ДП «Київське лісове господарство» договір про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою; 3.2. Зареєструвати в Київському обласному управлінні лісового та мисливського господарства укладений з постійним лісокористувачем ДП «Київське лісове господарство» договір про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою; 3.3. Приступити до використання лісової ділянки після підписання договору, зазначеного у пункті 3.1. цього розпорядження, та його реєстрації. 07 вересня 2012 року між Державним підприємством «Київське лісове господарство» і [PERSON] був укладений Договір № 16 про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою, відповідно до умов п. 1.1. якого Державне підприємство «Київське лісове господарство» виділяє, а [PERSON] приймає у довгострокове тимчасове користування лісову ділянку для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей у виділі № 7,8,9,10,11,15,16,17,18 кварталу № 36 Приміського лісництва, ДП «Київське лісове господарство», яка знаходиться в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області без вилучення її у постійного користувача ДП «Київське лісове господарство» та без зміни її цільового призначення. Відповідно до умов п. п. 1.2., 1.3. Договору загальна площа лісової ділянки, вказаної в п. 1.1. цього Договору, становить 18,2 га відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування. Особливості лісової ділянки, які можуть вплинути на її використання, відсутні. Згідно умов п. 2.1. вказаного Договору цей Договір укладено терміном на 49 років до 07 вересня 2061 року. [PERSON] після закінчення терміну дії цього договору має переважне право на поновлення Договору на новий термін на тих же умовах. Відповідно до умов п. 4.1 вказаного Договору Державне підприємство «Київське лісове господарство» зобовязане: 4.1.1. Виділити лісову ділянку в довгострокове тимчасове користування в порядку та на умовах, передбачених цим Договором; 4.1.2. Забезпечувати безперешкодне використання [PERSON] лісової ділянки, вказаної в п. 1.1. цього Договору; 4.1.3. Не втручатись у господарську діяльність [PERSON], крім випадків порушень умов цього Договору та норм чинного законодавства України; 4.1.4. Здійснювати складені лісовпорядкуванням плани заходів (рубки, догляду, санітарні рубки, інші заходи), які необхідно проводити на лісовій ділянці, вказаній в п. 1.1. цього Договору; 4.1.5. Виконувати інші обов»язки, передбачені чинним законодавством України. Згідно умов п. 4.2. вказаного Договору Державне підприємство «Київське лісове господарство» має право: 4.2.1. Контролювати використання [PERSON] лісової ділянки відповідно до умов цього договору, а у випадку одержання інформації про порушення цього Договору-вжити заходів для їх усунення; 4.2.2. Вжити заходів до припинення використання лісової ділянки, вказаної в п. 1.1. цього Договору, у разі припинення дії цього Договору; 4.2.3. інші права, передбачені чинним законодавством України. Відповідно до умов п. 4.3. вказаного Договору [PERSON] зобовязаний: 4.3.1. Використовувати лісову ділянку, вказану в п. 1.1. цього Договору, тільки відповідно до цільового призначення та на умовах цього Договору; 4.3.2. Своєчасно проводити оплату за використання лісової ділянки, вказаної в п. 1.1. цього Договору; 4.3.3. Дотримуватися норм лісового, екологічного, земельного законодавства України, протипожежних, санітарних правил, а також правил техніки безпеки та охорони праці; 4.3.4. Допускати представника Державного підприємства «Київське лісове господарство» з метою перевірки умов використання лісової ділянки відповідно до цього договору; 4.3.5. Виконувати інші обовязки, передбачені чинним законодавством України. Згідно умов п. 4.4. вказаного Договору [PERSON] має право: 4.4.1. Використання вказаної лісової ділянки для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей у відповідності до умов цього договору та діючого законодавства України; 4.4.2. Інші права, передбачені чинним законодавством України. Відповідно до умов п. 6 вказаного Договору № 16 про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою від 07 вересня 2012 року, що регулює умови повернення лісової ділянки: 6.1. [PERSON] протягом десяти календарних днів після закінчення дії цього Договору повертає ДП «Київське лісове господарство» лісову ділянку, вказану в п. 1.1. цього Договору у такому ж стані, в якому він її одержав; 6.2. [PERSON] у випадку погіршення з його вини стану і корисних властивостей лісової ділянки, вказаної у п. 1.1. цього Договору, відшкодовує ДП «Київське лісове господарство» збитки в розмірі, визначеному сторонами відповідно до чинного законодавства країни; 6.3. Якщо сторони не досягли згоди про розмір відшкодування збитків, спір вирішується в судовому порядку, визначеному п. 9.2. цього Договору. Згідно умов п. 8.1. вказаного Договору за невиконання або неналежне виконання цього Договору сторони несуть відповідальність на підставі чинного законодавства України та цього Договору. Відповідно до умов п. 9.1., 9.2. вказаного Договору усі спори, що виникають у звязку з виконанням цього Договору, сторонами вирішуються шляхом переговорів. Якщо сторони не досягли домовленості, то спір вирішується у судовому порядку. Згідно умов п. 11.1. вказаного Договору зміна умов цього Договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Відповідно до умов п. п. 11.2, 11.3. даного Договору у разі, якщо не досягнуто згоди щодо зміни умов цього Договору, спір вирішується у судовому порядку. Дія цього Договору припиняється у випадку: закінчення строку дії цього Договору; добровільної відмови від використання лісової ділянки, вказаної в пункті 1.1. цього Договору; припинення діяльності [PERSON]; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Згідно умов п. 11.4. вказаного Договору дія договору достроково припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною обовязків, передбачених цим Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження лісової ділянки, що істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених чинним законодавством України. З матеріалів справи вбачається, що в обгрунтування заявлених позовних вимог прокурором надано суду в якості доказів копії розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 07 вересня 2012 року № 366 «Про виділення лісової ділянки у довгострокове тимчасове користування гр. [PERSON]П.», Договору № 16 про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою від 07 вересня 2012 року, план-схему земельної ділянки Приміського лісництва, квартал 36, площа 18,2 га, Схему розташування лісової земельної ділянки площею 17,8699 га за межами населених пунктів, що перебуває в користуванні ДП «Київський лісгосп» (квартал 36) та передається для виділення в довгострокове тимчасове користування терміном на 49 років гр. [PERSON] для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] № А 44/170 перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 26 березня 2014 року, [PERSON] перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України, відповіді ДП «Київське лісове господарство» від 16 квітня 2014 року. Також прокурором було надано суду копію Робочого проекту Тимчасової огорожі лісової ділянки, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, копію заяви [PERSON] до ДП «Київське лісове господарство» від 15 липня 2013 року, копію відповіді від 18 липня 2013 року № 01-531 ДП «Київське лісове господарство» на заяву [PERSON], копію договору поставки № 12-06/13 від 12 травня 2013 року, копію протоколу огляду від 06 травня 2014 року, копію листа ВО «Укрдержліспроект» від 14 травня 2014 року, копію висновку експерта № 19/12-3/100 від 22 вересня 2016 року, копії протоколів допиту свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] у кримінальному провадженні. Прокурором було надано копію заяви [PERSON], представника [PERSON] за довіреністю від 15.07.2013 року, яка адресована Директору Державного підприємства «Київське лісове господарство» [PERSON], з проханням погодити Робочий проект тимчасової огорожі лісової ділянки, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, та надати дозвіл на встановлення тимчасової огорожі лісової ділянки, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, відповідно до Робочого проекту. 18 липня 2013 року за № 01-531 на заяву від 17 липня 2013 року [PERSON] директором ДП «Київський лісгосп» [PERSON] було надано відповідь, в якій повідомлено [PERSON], як користувачу лісової ділянки згідно Договору № 16 про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою від 07 вересня 2012 року, що Державне підприємство «Київське лісове господарство» погоджує Робочий проект тимчасової огорожі лісової ділянки, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (Шифр: 12-06/13) та надає дозвіл на встановлення тимчасової огорожі лісової ділянки, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області, відповідно до Робочого проекту. 12 червня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «СТС-Генпідряд» був укладений Договір на виконання робіт по виготовленню і поставці залізобетонної огорожі». Прокурором було надано робочий проект тимчасової огорожі лісової ділянки, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (шифр : 12-06/13), який виконаний ТОВ «ПОРТАЛГРУП» на підставі ліцензії серії АВ № 588895, який містить відомості креслень, ситуаційний план з розташування тимчасової огорожі, схему розташування тимчасової огорожі, деталі огорожі. Згідно Висновку експерта від 22.09.2016 року № 19/12-3/100, складеного судовим експертом [PERSON] Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, 1. Огорожа яка встановлена на межі лісових ділянок, розташованих у виділах №№ 7-11, 15-18 кварталу № 36 та виділах №№ 3-10, 13-21 кварталу № 32 Приміського лісництва ДП «Київське лісове господарство» в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, за своїми фактичними технічними характеристиками та конструктивними рішеннями відноситься до постійних споруд. 2. Запроектовані огорожі в робочому проекті Тимчасової огорожі лісової ділянки, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, шифр: 12-06/13, за своїми технічними характеристиками та конструктивними рішеннями відносяться до постійних споруд. 3. Фактично встановлена на межах лісових ділянок, розташованих у виділах №№ 7-11, 15-18 кварталу № 36 та виділах №№ 3-10, 13-21 кварталу № 32 Приміського лісництва ДП «Київське лісове господарство» в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, огорожа не відповідає запроектованій огорожі в робочому проекті Тимчасової огорожі лісової ділянки, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, шифр: 12-06/13, розробленому ТОВ «Порталгруп». Також слід зазначити, що з наявних матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2015 року в справі за позовом Заступника прокурора Київської області в інтересах Київського обласного та по м. Києву Управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до [PERSON] про повернення земельної ділянки у задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Київської області від 07 квітня 2015 року рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Заступника прокурора Київської області задоволено. Розірвано договір про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою від 07 вересня 2012 року № 16, укладений між ДП «Київське лісове господарство» та [PERSON]. Повернуто ДП «Київське лісове господарство» лісову ділянку площею 18,2 га, яка розташована у виділах № 7, 8, 9, 10, 11, 15, 16, 17, 18 кварталу № 36 Приміського лісництва в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року касаційну скаргу представника [PERSON] на рішення апеляційного суду Київської області від 07 квітня 2015 року задоволено. Рішення апеляційного суду Київської області від 07 квітня 2015 року скасовано, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2015 року залишено без змін. В ухвалі від 09 вересня 2015 року колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було зазначено, що відповідно до п.п. 5.6, 6.4. Правил використання корисних властивостей лісів, затверджених наказом Міністерства аграрної пролітики та продовольства від 14 серпня 2012 року № 502 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 05 вересня 2012 року за № 1536/21848, при використанні корисних властивостей лісів не допускається пошкодження лісових насаджень, рослинного покриву та грунтів, засмічення та забруднення виділеної лісової ділянки та прилеглої до неї території. Спорудження тимчасових будівель і споруд, у тому числі лінійного типу, необхідних для ведення господарської діяльності, здійснюється за погодженням з постійними лісокористувачами (власниками лісів). Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 26 березня 2014 року № А 44/170, серед іншого, встановлено, що спірна земельна ділянка огороджена парканом, складеним із бетонних конструкцій. Листами ДП «Київське лісове господарство» від 27 березня 2013 року № 02-235 та № 02-237 відповідно до пункту 4.3.3. договорів від 07 вересня 2012 року та від 01 серпня 2012 року № 197 про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою з метою забезпечення утримання лісових ділянок в належному санітарному стані, недопущення їх засмічення побутовими та промисловими відходами у майбутньому гр. [PERSON] та [PERSON] зобов»язано провести роботи з прибирання та вивезення побутових відходів та за рахунок власних коштів встановити паркан по периметру території лісових ділянок. При цьому слід зазначити, що п. 2 ст. 20 ЛК України передбачено право зведення тимчасових будівель та споруд, необхідних для ведення господарської діяльності за погодженням із власниками лісів та простійними лісокористувачами. Відомості про погодження встановлення капітального бетонного паркану відсутні. Згідно з проектом організації та розвитку лісового господарства виробничої частини державного лісогосподарського об»єднання «Київліс» і таксаційного опису, поквартальних сум площ та загальних запасів насаджень Приміського лісництва визначено ширину грунтових доріг і квартальних просік-4 метри. При проведенні обстеження встановлено, що ширина грунтової дороги і квартальних просік, які розміщено продовж всього бетонного паркану, складає орієнтовно 10 метрів. У рішенні Києво-Святошинського районного суду від 18 лютого 2015 року було зазначено, що вказаним актом не встановлено коли, при яких обставинах і ким саме була розширена грунтова дорога і квартальні просіки, пошкоджені лісові насадження (дерева). Вищезазнечані обставини не були встановлені і уповноваженими представниками інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області під час проведення перевірки і складання акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 16 квітня 2014 року б/н. В акті перевірки від 16 квітня 2014 року б/н зроблено посилання на лист ДП «Київське лісове господарство» № 02-281 від 16 квітня 2014 року, у якому міститься інформація про те, що [PERSON] і [PERSON] по периметру земельних лісових ділянок встановлена огорожа з бетонних плит на фундаменті стаканного типу, розширено квартальні просіки з 4 до 10 метрів по периметру огорожі. Проте, вказаний лист постійного лісокористувача, адресований начальнику управління представництва захисту інтересів громадян та держави у суді прокуратури Київської області містить лише інформативний характер. Обставини, про які зазначає ДП «Київське лісове господарство» у згаданому листі, мали бути підтверджені представниками інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області під час проведення відповідної перевірки, що зроблено не було. Отже, докази по справі, які були надані позивачем, не підтверджують того факту, що саме відповідачем після укладання договору про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою від 07 вересня 2012 року № 16, була розширена грунтова дорога і квартальні просіки з 4 до 10 метрів, а також пошкоджено лісові насадження (дерева). Отже, як зазначено колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 09 вересня 2015 року, посилання апеляційного суду на те, що саме [PERSON] здійснено незаконну рубку дерев, у зв»язку з чим розширено квартальні просіки з 4 до 10 метрів, про що свідчить акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства державної інспекції сільського господарства у Київській області від 26 березня 2014 року, є помилковим, оскільки про таке у акті не зазначено. Згідно із Висновком експерта за результатами проведеного експертного будівельно-технічного дослідження від 13 жовтня 2014 року № 33/50-14 існуюча огорожа, яка фактично встановлена у виділах № № 7, 8, 9, 10, 11, 15, 16, 17, 18 кварталу 36 Приміського лісництва ДП «Київське лісове господарство» в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, відповідає робочому проекту тимчасової огорожі лісової ділянки. Огорожа є тимчасовою, може бути переміщена без її знецінення, зміни функціонального призначення і технічних показників. Колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 09 вересня 2015 року було вказано, що посилання апеляційного суду на недопустимість доказів, якими є висновки експертних досліджень, безпідставні й не відповідають вимогам закону. Так, згідно із ст. 64 ЦПК України такі висновки є письмовими доказами, що відповідає ст. ст. 57-59 ЦПК України і повинні оцінюватися згідно вимог ст. 212 ЦПК України. Позивач їх не спростував. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Отже, підстав для розірвання договору за наведених прокурором підстав не встановлено і такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 12 травня 2013 року у справі № 6-25цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів. Відповідно до вимог 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що докази, які надано прокурором в даній цивільній справі, були також предметом дослідження в іншій цивільній справі № 369/3941/14-ц, про яку зазначено вище, і їм судом була надана правова оцінка. Крім того, слід зазначити, що в даній цивільній справі, яка розглядається судом № 369/6262/16-ц, відповідно до наданої прокурором суду копії [PERSON] № А44/170 перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 26 березня 2014 року вбачається, що Державною інспекцією сільського господарства в Київській області проведена була перевірка з питання порушеного в листі прокуратури Київської області від 11 березня 2014 року № 05/3-645вих-14 щодо набуття [PERSON] прав на земельні ділянки та використання ним земельних ділянок на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області із зазначенням місцезнаходження юридичної чи фізичної особи, які перевіряються: вул. Радісна, б/н, с. Дмитрівка, Києво-Святошинського району, Київської області. Однак, з вказаної план-схеми земельної ділянки до даного [PERSON] № А 44/170 перевірки земельного законодавства від 26 березня 2014 року суду неможливо встановити які відомості зазначені в даному план-схемі земельної ділянки. Щодо заявлених вимог про демонтування відповідачем [PERSON] установленого ним паркану, то слід зазначити наступне. Відповідно до складеного [PERSON] перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних. будівельних норм, стандартів і правил від 16 квітня 2014 року, складеного Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, було встановлено, що станом на 16 квітня 2014 року на вказаних земельних ділянках, наданих [PERSON] і [PERSON] загальною площею 48,2 га, виконані будівельні роботи з влаштування капітального паркану загальною протяжністю 3500 м.п. висотою 3 м. на фундаменті стаканного типу. Будівельні роботи з влаштування вищезазначеного капітального паркану виконані без дотримання документу, який надає право на виконання будівельних робіт, чим порушено ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». У вказаному акті перевірки від 16 квітня 2014 року б/н наявне посилання на лист ДП «Київське лісове господарство» від 16 квітня 2014 року № 02-281, в якому міститься інформація про те, що громадянами [PERSON] і [PERSON] по периметру земельних лісових ділянок встановлена огорожа з бетонних плит на фундаменті стаканного типу, розширено квартальні просіки з 4 до 10 метрів по периметру огорожі. Проте вказаний лист постійного лісокористувача, адресований начальнику управління представництва захисту інтересів громадян та держави у суді прокуратури Київської області, містить лише інформаційний характер. Обставини, про які зазначав ДП «Київське лісове господарство» у згаданому листі, не підтверджені Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області під час проведення відповідної перевірки. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим до виконання сторонами. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, на яку посилається прокурор у позовній заяві, у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов»язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України, на яку посилався прокурор у позовній заяві, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За правилами ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов»язання сторін припиняються. Згідно вимог ст. 22 Лісового кодексу України підставами припинення права постійного користування лісами є: 1) припинення права користування земельною лісовою ділянкою у випадках і порядку, встановлених законом; 2) використання лісових ресурсів способами, які завдають шкоду навколишньому природному середовищу, не забезпечують збереження оздоровчих, захисних та інших корисних властивостей лісів, негативно впливають на їх стан і відтворення; 3) використання лісової ділянки не за цільовим призначенням. Відповідно до вимог ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; Г) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Згідно вимог ст. 143 Земельного кодексу України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищнення родючого шару грунту, об»єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров»ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності: Г) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов»язаннях власника цієї земельної ділянки; д) відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 18 Лісового кодексу України об»єктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають у державній, комунальній або приватній власності. Тимчасове користування лісами може бути: довгостроковим-терміном від одного до п»ятдесяти років і короткостроковим-терміном до одного року. Довгострокове тимчасове користування лісами-засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт. Суб»єктами правовідносин тимчасового користування лісами є власники лісів або уповноважені ними особи; підприємства, установи, організації, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи. Відповідно до вимог ст. 20 Лісового кодексу України тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування мають право: 1) здійснювати господарську діяльність у лісах з дотриманням умов договору; 2) за погодженням із власниками лісів, постійними лісокористувачами в установленому порядку зводити тимчасові будівлі і споруди, необхідні для ведення господарської діяльності; 3) отримувати продукцію і доходи від її реалізації. Тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування зобов»язані: 1) приступити до використання лісів у строки, встановлені договором; 2) виконувати встановлені обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом та договором; 3) дотримуватись встановленого законодавством режиму використання земель; 4) вести роботи способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для охорони, захисту і відтворення типових та унікальних природних комплексів і об»єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, сприяти формуванню екологічної мережі; 5) своєчасно вносити плату за використання лісових ресурсів; 6) не порушувати прав інших лісокористувачів. Законом та договором можуть бути передбачені й інші права та обов»язки тимчасових лісокористувачів на умовах довгострокового користування. Згідно вимог ст. 74 Лісового кодексу України використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей та проведення науково-дослідних робіт здійснюється з урахуванням вимог щодо збереження лісового середовища і природних ландшафтів з додержанням правил архітектурного планування приміських зон і санітарних вимог. У лісах, що використовуються для відпочинку, лісокористувачі повинні здійснювати роботи щодо їх благоустрою. Як зазначав прокурор, фізична особа, у даному випадку [PERSON], який не набув в установленому законом порядку статусу суб»єкта підприємницької діяльності, у зв»язку з чим не може здійснювати господарську діяльність, а отже, в силу вимог чинного законодавства України не має права зводити тимчасові будівлі та споруди на спірній лісовій ділянці. Відповідно до вимог ст. 23 Лісового кодексу України, на яку посилається в позовній заяві прокурор, лісовий сервітут-право на обмежене платне або безплатне користування чужою земельною лісовою ділянкою. Громадяни мають право вільно перебувати в лісах державної та комунальної власності, якщо інше не передбачено законом. Установлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної лісової ділянки, щодо якої встановлений лісовий сервітут, права володіння, користування та розпорядження нею, а користувача-володіння, користування. Лісовий сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника лісів або користувача земельної лісової ділянки, щодо якої він установлений. Згідно вимог ст. 66 Лісового кодексу України громадяни мають право в лісах державної та комунальної власності, а також за згодою власника в лісах приватної власності вільно перебувати, безоплатно без видачі спеціального дозволу збирати для власного споживання дикорослі трав»яні рослини, квіти, ягоди, горіхи, гриби тощо, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами України. Максимальні норми безоплатного збору дикорослих трав»яних рослин, квітів, ягід, горіхів, грибів тощо встановлюються органами виконавчої влади відповідно до цього Кодексу за поданням органу виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальних органів центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства, погодженим з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. В наданому суду листі ДП «Київське лісове господарство» від 16 квітня 2014 року зазначив, що [PERSON] при використанні лісових ділянок Приміського лісництва ДП «Київський лісгосп» на підставі зазначених вище договорів загальною площею 48,2 га на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району, здійснюється в порушення умов вказаних договорів та правил використання корисних властивостей лісів, затверджених наказом Мінагрополітики України № 502 від 14 серпня 2012 року, зокрема, [PERSON] внаслідок спорудження бетонної огорожі на фундаменті стаканного типу унеможливило доступ громадян до лісу та створено перешкоди використання лісових ділянок постійним лісокористувачам ДП «Київський лісгосп». Як вказано в позовній заяві, [PERSON] всупереч істотним умовам Договору, вимогам ст. ст. 20, 24, 74 Лісового кодексу України та Правил зведено паркан з бетонних конструкцій та обмежено вільний доступ громадян до спірної лісової ділянки, що є порушенням конституційних прав громадян на користування природними об»єктами. Порушення тимчасовим лісокористувачем зазначених вимог є істотними та одночасно є підставою для розірвання оспорюваного договору. Відповідно до вимог ст. 49 Лісового кодексу України державний лісовий кадастр на території України ведеться з метою ефективної організації охорони і захисту лісів, раціонального використання лісового фонду України, відтворення лісів, здійснення систематичного контролю за якісними і кількісними змінами лісів. Державний лісовий кадастр ведеться на основі державного земельного кадастру. Згідно вимог ст. 50 Лісового кодексу України державний лісовий кадастр призначений для забезпечення органів державної влади, органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ, організацій і громадян достовірною та об»єктивною інформацією щодо природного, господарського стану та правового режиму використання лісового фонду України. Відповідно до вимог ст. 51 Лісового кодексу України державний лісовий кадастр включає: 1) облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; 3) грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); 4) інші показники. Згідно вимог ст. 52 Лісового кодексу України документація державного лісового кадастру ведеться органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства на основі державного земельного кадастру, матеріалів лісовпорядкування, інвентаризації, обстежень та обліку лісів окремо по власниках лісів і постійних лісокористувачів на підставі: 1) матеріалів лісовпорядкування; 2) рішень про передачу у власність, надання в постійне користування земельних лісових ділянок, їх вилучення (викуп), зміну поділу лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; 3) актів огляду місць заготівлі деревини, інших продуктів лісу та використання корисних властивостей лісів; 4) актів технічного приймання лісових культур; 5) актів переведення не вкритих лісовою рослинністю земель у вкриті лісовою рослинністю землі; 6) актів обстеження в разі зміни категорій земель у результаті господарської діяльності, стихійних явищ та інших факторів. Документація державного лісового кадастру може уточнюватися під час проведення чергового лісовпорядкування та державного обліку лісів України. Відповідно до вимог ст. 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування. Ведення обліку лісів забезпечується постійним підтриманням, в актуалізованому стані характеристик кожної лісової ділянки, їх змін, спричинених господарською діяльністю, стихійним лихом або іншими причинами. Громадяни та юридичні особи мають право на отримання у встановленому законодавством порядку інформації про облік лісів. Порядок ведення обліку лісів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Слід зазначити, що до позовної заяви в якості доказів прокурором додані: План-схема земельної ділянки Приміського лісництва, квартал 36, площею 18,2 га- Землі Дмитрівської сільської ради, Схема-розташування лісової земельної ділянки площею 17,8699 за за межами населених пунктів, що перебуває в користуванні ДП «Київський лісгосп» (квартал 36) та передається для виділення в довгострокове тимчасове користування терміном на 49 років гр. [PERSON] для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, План лісової ділянки, що перебуває в користуванні ДП «Київський лісгосп» (квартал 36) та передається для виділення в довгострокове тимчасове користування терміном на 49 років гр. [PERSON] для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] № А44/170 перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського госпордарства в Київській області від 26 березня 2014 року Однак, вказані вище документи не посвідчені належним чином, вказані таблиці координат і план схему земельної ділянки неможливо прочитати, відсутні посилання на джерела отриманої інформації, та які дані Державного земельного кадастру та інші обліковані дані державного підприємства використані, а у доданій план-схемі земельної ділянки до [PERSON] № А 44/170 перевірки земельного законодавства від 26 березня 2014 року взагалі відсутні будь-які відомості про земельну ділянку. Щодо наявного у матеріалах справи листа ДП «Київське лісове господарство» від 16 квітня 2014 року, який надано прокурором в обгрунтування заявлених позовних вимог, то інформація в листі є неконкретизованою, грунтується на припущеннях, оскільки не вказано, на підставі яких конкретно матеріалів надано вказаного листа (назва, дата, зміст документу). Слід зазначити, що звертаючись до суду з позовом, прокурор посилався на вимоги ч. 2 ст. 651 ЦК України як на підставу для розірвання договору. Між тим, згідно оскаржуваного Договору № 16 про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою від 07 вересня 2012 року відповідач [PERSON] набув право довгострокового тимчасового користування земельною лісовою ділянкою згідно умов договору, а підстави такого припинення зазначені у ст. 22 ЛК України, та ст. ст. 141, 143 ЗК України. Про вищезазначене також було і вказано колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. п. 6, 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд, оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов висновку, що Керівником Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано суду допустимих, належних та безспірних доказів в обгрунтування заявлених позовних вимог, і тому суд не знаходить правових підстав для розірвання Договору № 16 про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою від 07 вересня 2012 року, зобов»язання відповідача [PERSON] повернути лісову ділянку у придатному для використання стані, демонтувавши установлений паркан, у зв»язку з чим відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed