Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

У листопаді 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON] в особі законного представника [PERSON] до [PERSON], третя особа: ПАТ «УкрСиббанк» про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності. Позивач просить поділити майно, набуте нею та відповідачем за час шлюбу, а саме: визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] а в місті Києві, відступивши від засад рівності часток. За [PERSON] визнати право власності на 1/3 частки квартири [ADDRESS] а в місті Києві. Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем з 27.09.1997 по 22.10.2012 перебувала в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі в них народилася донька: [PERSON], [INFO], яка після розлучення проживає з позивачем. Під час шлюбу вони придбали спірну квартиру, яка зареєстрована на відповідача, проте не має згоди її поділу. Квартиру було придбано вартістю 661 550,00 грн., в тому числі за рахунок коштів у сумі 505 000,00 грн., отриманих на підставі договору про надання споживчого кредиту №11145092000 від 20.04.2007 з терміном погашення не пізніше 20 квітня 2028 р. Оскільки позивач тривалий час сама утримує дитину, займається вихованням і доглядом без допомоги відповідача, також сплачує кредит та комунальні послуги за спірне нерухоме майно, просить відступити від засад рівності часток та визнати за нею 2/3 чатки спірної квартири, а за відовідачем визнати право власності на 1/3 частки квартири. В судовому засіданні 18.12.2015 за клопотанням позивача по справі оголошено перерву до 22.12.2015 о 14 год. 00 хв. На думку позивача, так як вона вважала що відповідач не зявиться до суду, були відсутні підстави для її представництва. Просила перенести розгляд справи, оскільки є юридично необізнаною з метою реалізації права на правову допомогу. 22.12.2015 через загальну канцелярію суду надійшло клопотання про витребування доказів та відкладення розгляду справи. При вирішенні даного клопотання, судом враховано його п. з в прохальній частині, а саме в якій позивачем зазначено « у разі, якщо суд прийде до висновку про те, що відсутні підстави для впровадженя вказаних клопотань, розглянути справу за наявними доказами за відсутності позивача». Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково. Вважає справедливим визнання за позивачем та відповідачем право власності по ? частки квартири [ADDRESS] - а в місті Києві, оскільки зазначене майно є обєктом права спільної сумісної власності. Свою правову позицію обгрунтовує наступним. Відповідач після розірвання шлюбу продовжував допомагати дитині, постійно надавав дочці кошти, сплачував додаткові витрати на її утримання. Крім того, позивач не зверталась з позовом до суду про стягнеення з відповідача аліментів на утримання дитини, так як відповідач надавав матеріальну підтримку. В спірній квартирі, крім позивачів та відповідача, зареєстровані громадянська дружина відповідача та його дитина від першого шлюбу. Так як вказана квартира є однокімнатною відповідач зі своєю сімє`ю виймає житло та не виключає можливості в подальшому у разі зниження доходів, використовуючи своє право власності, вселитись зі своєю сімєю за вказаною адресою. Відповідачем сплачувались комунальні послуги за період з 2008 по 2013 роки та кредитні зобовязання за наданими квитанціями. Представник третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» до суду не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи без участі представника (а.с.126). Суд вивчивши заяву позивача від 22.12.2015, вважає її такою що подана відповідно до ст. 27 ЦПК України. Крім того, суд дослідивши матеріали справи враховує, що вимога про розумний строк покладає на суд обов'язок розглянути і вирішити справу без невиправданих зволікань, що дасть можливість надати особі своєчасний захист її прав, свобод та інтересів. Строк розгляду і вирішення справи може вважатися розумним, якщо судовий захист правам особи надано своєчасно. Важливою гарантією права на справедливий судовий розгляд є розгляд справи упродовж «розумного строку», що гарантує ст. 6 Європейської конвенції. Вказана гарантія підкреслює важливість того, що правосуддя повинно здійснюватися без затримок, які можуть підірвати його ефективність та довіру до нього. За викладених обстави, суд вважає можливим розглянути справу за наданими доказами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 1997 року по 22 жовтня 2012 року, який розірвано у судовому порядку на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.10.2012. В період шлюбу в них народилася донька: [PERSON], [INFO], яка після розлучення проживає з позивачем. 20.04.2007 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої у [ADDRESS], загальною площею 52,60 кв. м„ жилою площею 23,60 кв. м., який посвідчено нотаріусом Київського міського нотаріального окруну Прокудіною Л.Д. Квартиру було придбано за вартістю 661 550,00 грн. Зазначене майно здобуто під час шлюбу між позивачем та відповідачем. Таким чином, вищевказана квартира є об'єктом спільної сумісної власності сторін. Разом з тим, за договором про надання споживчого кредиту № 11145092000 від 20.07.2007 року (а.с.12), укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], останньому надано кредит в сумі 100 000 доларів США, що станом на 20.07.2007р. еквівалентно 505 000 грн. Відповідно до п. 1.4 вищезазначеного Договору кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на придбання однокімнатної квартири [ADDRESS] У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним договором банком приймається іпотека нерухомості, згідно договору іпотеки № 57758 від 20.04.2007р. (а.с. 66-70). Як зазначає позивач частину вартості квартири в сумі 156 550,00 грн., що складає 23,58 % вартості квартири позивач з Відповідачем сплатили за рахунок спільних сімейних коштів. Крім того, у забезпечення виконання зобов'язань позичальника (Відповідача) за договором про надання кредиту, між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 262485 від 16.09.2015 року, за умовами п. 1.3 якого поручитель відповідає перед кредитором за основним договором частково, а саме за порушення основного зобов'язання боржником в межах суми, що становить 110 186,45 грн. Позивач вказує, що в період з 20.04.2007 по 22.10.2012 виплати по погашенню кредиту на придбання квартири здійснювались спільними грошовими коштами в сумі 650 404,67 грн. 16.09.2015 між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту №11145092000 від 20.04.2007 р. (а.с. 60), за умовами п. 1 якої банк здійснює анулювання частини заборгованості позичальника за договором на умовах погашення позичальником частини заборгованості у розмірі не менше еквіваленту, що дорівнює 220 372, 89 грн. 16.09.2015 між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем укладено договір поруки № 262485, за умовами п. 1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання зобов'язань боржника перед кредитором, що виникли з основного договору, а саме 220 372, 89 грн. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч.1 ст.70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї; за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч.2, 3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК України). З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до суду із вказаним позовом, просила відступити від засад рівності часток у спільному сумісному майні, з урахуванням того, що в неї на утриманні перебуває малолітня донька [PERSON] [INFO], та що вона несе витрати на утримання спірного майна, оскільки відповідач не сплачує кредитні зобовязання та комунальні послуги. Крім того позивач несе витрати по утриманню дитини, оскільки віфдповідач не приймає участі у матеріальному забезпенні доньки. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено судом, відповідачем 27.12.2013 року за угордою ДФЛ-379566/41 в ПАТ «Альфа-Банк» у місті Києві було відкрито розрахунковий рахунок на який вносились кошти на утримання його доньки - [PERSON]. Кошти вносились за наступними квитанціями (квитанція №231341 від 27 грудня 2013 року на 1 000 грн., квитанція №236693 від 27 грудня 2013 року на 50 грн., квитанція №237924 від 27 грудня 2013 року на 11 000 грн., квитанція №19447 від 21 січня 2014 року на 1000 грн., квитанція №32395 від 25 лютого 2014 року на 1 000 грн., квитанція №257663 від 14 березня 2014 року на 1 000 грн., квитанція №19888 від 14 травня 2014 року на 2 000 грн.,квитанція №86348 від 12 червня 2014 року на 1 000 грн.,квитанція №85155 від 13 серпня 2014 року на 2 000 грн.,квитанція №82213 від 11 вересня 2014 року на 1 000 грн.,квитанція №100660 від 10 жовтня 2014 року на 1 000 грн.,квитанція №97964 від 10 грудня 2014 року на 1 000 грн.) В 2013 році відповідач перераховував аліменти на утримання своєї дитини [PERSON] за квитанціями: (квитанція поштового переводу №0999 від 11.01 2013 року на суму 1018 грн. квитанція поштового переводу №7929 від 06.02.2013 року на суму 1018 грн.,квитанція поштового переводу №7259 від 07.03. 2013 року на суму 1.018 грн.) В 2015 році відповідач перераховував аліменти на утримання своєї дитини [PERSON], за квитанціями (квитанція поштового переводу №2372 від 22.10.2015 року на суму 2028 грн.,квитанція поштового переводу №0940 від 01.10.2015 року на суму 2028 грн.,квитанція поштового переводу № 3865 від 12.11.2015 року на суму 2 028 грн.,квитанція поштового переводу № 0513 від 03.12.2015 року на суму 2 028 грн.) В 2013 та 2014 роках відповідач оплачував додаткові витрати своєї дитини [PERSON], а саме робив річні внески на додаткове навчання своєї дитини за квитанціями: (квитанція до прибуткового касового ордера від 29.10. 2014 року на суму 800 грн. ,квитанція до прибуткового касового ордера від 07.11.2013 року на суму 500 грн.) В 2014 році відповідач придбав для доньки [PERSON] засіб мобільного зв'язку по чеку №26194 на суму 1351 грн. З наданих суду документів відсутні докази того, що позивач зверталась з позовною заявою до суду про стягнення з Відповідача аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON]. Проте, надані суду квитанції про перерахунок коштів на утримання доньки є належними доказами в розумінні положень ч. 1 ст. 58 ЦПК України, так як містять інформацію про предмет доказування та спростовують посилання позивача про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо матеріального забезпечення дитини. Крім того, відповідно довідки форми 3, виданої ТОВ «Новобудова» ЖЕК № 2 від 21.12.2015 № 1114 в квартирі [ADDRESS], зареєстровані: позивачі, громадянська дружина відповідача - [PERSON], дитина відповідача [PERSON] [INFO] народженння від [PERSON]. До того, відповідач 21.07.2014 та 16.09.2014 сплачував кредит за наданими квитанціями на загальну суму 5540 грн. Як зазначає відставник відповідача, спірна квартира є однокімнатною. Відповідач - вважає що проживання в одній квартири йому та його громадянській дружині разом з дитиною буде не можливо так як дві сім'ї фізично та фактично не вживуться під одним дахом, а тому Відповідач винаймає для своєї сім'ї житло. В серпні 2012 року Відповідач винаймав разом зі своєю дружиною - [PERSON] квартиру по [ADDRESS], але в зв'язку з зменшенням доходу в липні 2014 року був змушений переїхати разом з дружиною на іншу орендовану квартиру. Доказом укладання цих правочинів є два договори які були оформлені на дружину Відповідача. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства квартира [ADDRESS], є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності, за кожним, на 1/2 частину вказаної квартири. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 3654 грн. судового збору, сплаченого позивачем.

Outcome: partial