Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири загальною площею 55,0 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], укладений 22 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON], дійсним; визнати за ним право власності на квартиру загальною площею 55,0 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS], в житловому будинку літ. А-5, яка складається з: 1 коридор, 2 туалет, 3 ванна, 4 кухня, 5,6,7 житлові, 8 кладова, 9 коридор, І балкон.; припинити іпотеку за № 6074016 в Державному реєстрі іпотек, накладену 21 листопада 2007 року на підставі договору іпотеки № 533/1-Н від 17 жовтня 2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3033, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» (ЄДРПОУ 20025456) та [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]); зняти заборону відчуження за № 5981341 в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, накладену 06 листопада 2007 року на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] на підставі договору іпотеки № 533/1-Н від 17 жовтня 2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3033, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» (ЄДРПОУ 20025456) та [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]). Позивач в судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено Попередній договір, предметом якого є зобовязання Відповідача (Продавець, як сторона за Попереднім договором) продати належне йому на праві власності нерухоме майно позивачу (Покупець, як сторона за Попереднім договором). Договір укладався між позивачем та відповідачем в простій письмовій формі. Нерухоме майно, яке є предметом Попереднього договору та підлягає відчуженню, складається з трьохкімнатної квартири, загальною площею 55,0 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в житловому будинку літ. А-5 та складається з: 1 коридор, 2 туалет, 3 ванна, 4 кухня, 5,6,7 житлові, 8 кладова, 9 коридор, І балкон. Нерухоме майно належить відповідачу на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу будинку від 06 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3033, копію якого відповідач надав позивачу при укладанні Попереднього договору. Відповідно до п. 3 Попереднього договору, під час його укладення, на підтвердження намірів сторін укласти основний договір, Покупець передав Продавцю грошову суму у розмірі 100\~000,00 (сто тисяч) гривень, а Продавець одержав від Покупця вказану грошову суму, що підтверджується актом приймання-передачі грошових коштів. Також, умовами Попереднього договору встановлювався термін укладання Основного Договору купівлі-продажу 22 грудня 2015 року. Згідно п.5 Попереднього договору, сторони домовилися, що на день укладення Основного договору, зазначене в цьому договорі майно не повинно бути заставлене, не перебувати у податковій заставі, у спорі та під забороною (арештом), щодо предмету договору має бути відсутня будь-яка заборгованість з оплати комунальних та будь-яких інших платежів, тобто Продавець взяв на себе обовязок забезпечити зняття всіх наявних обтяжень нерухомого майна, включаючи (за їх наявності): арешти, іпотеки, заборони, згідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до моменту вчинення правочину купівлі-продажу. Відповідно до П.7 Попереднього договору встановлювалося, що Покупець, стане власником нерухомого майна, що є предметом цього Договору, в майбутньому після укладання правочину купівлі-продажу нерухомого майна, яке є предметом Попереднього договору та з моменту набрання чинності Попереднього Договору він має право користуватися нерухомим майном та проживати в ньому разом з членами своєї сімї. На виконання умов Попереднього договору, позивач переїхав на постійне місце проживання у квартиру, яка є предметом Попереднього договору, та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 15 червня 2016 року позивач особисто отримав від Продавця лист про неможливість укладання Договору купівлі-продажу нерухомого майна з причини наявних заборони на відчуження нерухомого майна, що є предметом Попереднього договору та обтяження даного майна іпотекою, а саме: іпотека за № 6074016 в Державному реєстрі іпотек, накладена 21 листопада 2007 року на підставі договору іпотеки № 533/1-Н від 17 жовтня 2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5310, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» (ЄДРПОУ 20025456) та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]); заборона відчуження за № 5981341 в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, накладена 06 листопада 2007 року на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], на підставі договору іпотеки № 533/1-Н від 17 жовтня 2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5310, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» (ЄДРПОУ 20025456) та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]). У відповідності із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно ч. 1, ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. \~ Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти,користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачем виконано всі умови договору купівлі-продажу від 22.10.2015 року, а існуючі обтяження порушують та обмежують його права, як власника спірної квартири, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому є такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved