Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] , в інтересах [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] проповернення коштів. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача вказувала, що 02 березня 2020 року сторони уклали договір оренди квартири [ADDRESS] . Відповідно до пункту 4.1 договору оренди, орендна плата становить 14 000 грн. Пунктом 4.2 договору передбачено, що не пізніше 02 березня 2020 року орендар зобов`язується оплатити 12130 грн за двадцять шість днів березня, що позивач і зробила. Також позивач сплатила 14 000 грн гарантійної суми та 50 доларів в рахунок наступного періоду. Курс долара станом на 02 березня 2020 року становив 24,59 грн за 1 долар, тому відповідачу було передано 1229,50 грн. 25 березня 2020 року позивач перерахувала відповідачу 14 000 грн за квітень місяць. Позивач проживала в орендованій квартирі з 02 березня 2020 року до 08 квітня 2020 року. Із самого початку заселення до орендованого приміщення в ньому неможливо було проживати, оскільки у сусідній квартирі було розпочато ремонтні роботи, які тривали майже цілодобово. У зв`язку з чим, позивач повідомила відповідача про розірвання договору оренди та повернення грошових коштів. Відповідно до пункту 7.2 договору оренди, цей договір підлягає негайному розірванню на вимогу в разі, якщо приміщення в силу обставин, за які орендар не несе відповідальність, виявиться в стані, непридатному для використання. Відповідач погодився повернути позивачу кошти в розмірі 24103,50 грн, з яких: 14 000 грн - гарантійна сума, 1229,50 грн сума в рахунок наступного періоду та 8874 грн повернення коштів за період за квітень 2020 року (з розрахунку 466 грн за добу). Однак відповідач кошти не повернув, тому позивач звернулась до суду із позовом та просить стягнути з відповідача кошти в сумі 24103,50 грн. Ухвалою судді від 18 травня 2020 року відкрито провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 17 липня 2020 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначає, що підставою позову та розірвання договору оренди квартири є те, що вона не придатна для використання через ремонтні роботи у сусідній квартирі. Однак невдоволення позивача ремонтними роботами у сусідній квартирі та її небажання користуватись орендованою квартирою самі по собі не є підставою для розірвання договору оренди та повернення відповідачем отриманих від позивача коштів. Так, відповідно до пункту 7.2 Договору, цей договір підлягає негайному розірванню на вимогу орендаря в разі, якщо приміщення в силу обставин, за які орендар не несе відповідальність, виявиться в стані, непридатному для використання. Однак доказів вищевказаного факту, а саме того, що орендоване приміщення знаходиться в непридатному для використання стані позивач не надала, а обмежилась лише посиланням на проведення ремонту в сусідній квартирі, не зазначивши навіть, що саме унеможливлює використання квартири. Посилання позивача на те, що в квартирі неможливо було проживати із самого початку, не відповідають дійсності, оскільки протягом березня ніяких зауважень позивач не висловлювала. Більш того позивач сплатила орендну плату за квітень. Крім того, не підлягає поверненню і гарантійна сума, оскільки згідно з умовами договору, ця сума не підлягає поверненню, оскільки позивач не сплатила витрати за комунальні послуги, у зв`язку з чим, відповідач вимушений був сплачувати їх самостійно. На підставі викладеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позову. 10 серпня 2020 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просила стягнути з відповідача на користь позивача 22 874 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн, а також 4 000 грн витрат на сплату правничої допомоги, всього 27714,80 грн. В обґрунтування заяви, представник позивача зазначала, що 31 березня 2020 року відповідач направив позивачу в електронному вигляді рахунок на сплату комунальних послуг. В цей же день позивач запропонувала відповідачу в рахунок внесених коштів, а саме: 50 доларів США, які зазначені в додатковому записі в договорі сплатити комунальні послуги, на що відповідач погодився. У зв`язку з чим, позивач просила стягнути з відповідача кошти без урахування 50 доларів США. 28 вересня 2020 року від представника відповідача надійшов відзив на заяву про зменшення позовних вимог, в якому указано, що надавши до суду листування з представником відповідача, позивач підтвердила, що не сплатила за комунальні послуги, що є порушенням умов договору оренди. 07 жовтня 2020 року представник відповідача подав клопотання про залучення доказів, до якого додано фотографії квартири відповідача. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України,суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд установив, що 02 березня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір оренди квартири [ADDRESS] . Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 626 ЦК України). Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статей 810, 811 ЦК України зазначено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. Відповідно до ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Пунктом 3.10 договору передбачено, що орендар зобов`язується щомісяця оплачувати всі види комунальних платежів за лічильниками, всі види телекомунікаціних послуг, комунальні послуги, що не входять в показники лічильників. Відповідно до пункту 4.1 договору оренди орендна плата становить 14 000 грн і вноситься не пізніше 28 числа кожного місяця. Пунктом 4.2 договору передбачено, що не пізніше 02 березня 2020 року орендар зобов`язується оплатити 12130 грн за двадцять шість днів березня та 14 000 грн гарантійної суми, яка повертається орендарю в повному обсязі в момент звільнення ним квартири в разі виконання ним пунктів 3.7, 3.9, 3,10 договору. Згідно з пунктом 4.3 у разі невиконання орендарем пунктів 3.4, 3.7, 3.9, 3.10 зазначена резервна сума орендарю не повертається, а залишається орендодавцю для покриття вказаних витрат. Пунктом 5.1 передбачено, що термін дії договору становить з 03 березня 2020 року до 03 вересня 2020 року. Пунктом 7.2 договору оренди передбачено, що цей договір підлягає негайному розірванню на вимогу орендаря в разі, якщо приміщення, в силу обставин, за які орендар не несе відповідальності, виявиться в стані, непридатному використанню. Цей договір може бути розірваний за умови обопільного повідомлення сторонами один одного за 30 дній у письмовій або усній формі за винятком умов, зазначених в п. 7.1, 7.2 даного договору. При цьому сторони повинні провести взаємні між собою розрахунки. На останній сторінці договору є допис: доп. угода: 02 березня 2020 року орендар передав кошти в сумі 50 доларів США в рахунок наступного періоду. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існували договірні правовідносини з приводу оренди квартири, врегульовані договором оренди від 02 березня 2020 року. Взазначеному договорі передбачено, що орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату, сплатити гарантійний платіж та щомісячно оплачувати комунальні послуги. В той же час, умовами договору передбачені умови для розірвання договору оренди. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначала, що квартира непридатна для використання, оскільки у сусідній квартирі майже цілодобово проходять ремонтні роботи. На підтвердження своїх доводів, позивач надала копії листування позивача з представником відповідача щодо розірвання договору оренди. Так, статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що питання обліку житлового фонду, об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності, здійснення контролю за його використанням, а також питання визначення технічного стану житлових будинків належать до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Статтею 7 Житлового кодексу Української РСР та Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання врегульовано питання щодо визнання житлового будинку непридатним для проживання. Отже, придатність житла для проживання визначається шляхом обстеження житлових будинків згідно з Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідальності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 26 квітня 1984 року №189, що є чинним на час виникнення спірних правовідносин, розгляду справи. Так, згідно з п. 3 Положення обстеження житлових будинків (приміщень) проводиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. При необхідності до обстеження залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби. На підставі матеріалів обстеження стану жилих будинків житлово-експлуатаційна організація визначає будинки, що відповідають санітарним і технічним вимогам, і складає відповідний акт. Виконавчий комітет обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів розглядає подані матеріали і приймає рішення про використання непридатного для проживання жилого будинку (жилого приміщення) в інших цілях або про знесення цього будинку (п. 12 Положення). Таким чином, підтвердження непридатності житла для проживання підтверджується на підставі рішення органу місцевого самоврядування про використання непридатного для проживання жилого будинку (жилого приміщення). Крім того, відповідно до п.п. «ґ» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, житлова нерухомість непридатна для проживання, в тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад. Таким чином, позивач не надала доказів того, що орендована квартира непридатна для використання, у розумінні пункту 7.2 договору оренди та норм чинного законодавства. Крім того, позивач не надала належних та допустимих доказів проведення ремонтних робіт у сусідній квартирі. Що стосується вимог позивача про повернення гарантійної суми, то в матеріалах справи також відсутні докази виконання позивачем умов пункту 3.10 договору оренди, що є підставою для відмови у задоволенні зазначених позовних вимог. Таким чином, враховуючи викладене, позивач не довела обставини, на які вона посилається у позовній заяві щодо підстав розірвання договору оренди на підстав пункту 7.2 та у зв`язку з цим, повернення сплачених нею грошових коштів. Крім того, дії позивача щодо використання квартири з 02 березня до 08 квітня 2020 року без зауважень та подальша сплата орендної плати за квітень спростовують доводи позивача щодо неможливості проживання в орендованій квартирі. Ураховуючи наведене, слід дійти висновку про те, що договір оренди був чинний, позивач не заявляла вимог про його розірвання та не надала доказів наявності підстав для такого розірвання, тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідача витрат на сплату судового збору та витрат на оплату правничої допомоги відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed