Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

У липні 2014 р. [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з цивільним позовом до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів України, в якому просить суд стягнути з Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів України на користь позивача середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку у сумі 22326 грн. 68 коп., недоплачену грошову допомогу при виході державного службовця на пенсію у сумі 3130 грн., моральну шкоду у сумі 20000 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що відповідачем під час його звільнення з державної служби не виплачено вихідну допомогу відповідно до ст. 44 КЗпП України та грошову допомогу у розмірі 10 посадових окладів відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу». Крім того, при розрахунку суми середньої заробітної плати станом на 01.11.2013р. позивач вважає, що відповідач не включив у розрахунок щомісячні премії у повному розмірі, а включив їх пропорційно відпрацьованому часу, що не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що впливає на виплату середньомісячного заробітку при звільненні. У зв'язку з цим, позивач вважає, що з ним не проведено остаточний розрахунок на день звернення до суду. Таким чином, позивач вважає, що дії відповідача щодо не проведення остаточного розрахунку при звільненні є протиправними та спричинили моральну шкоду позивачу. 20.11.2014 р. позивачем подано уточнену позовну заяву, у якій просить суд стягнути з відповідача на її корить середній заробіток за 273 робочих дні затримки остаточного розрахунку при звільненні у сумі 207404 грн.64 коп.( т.1 а.с.95-98). Від позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та доплати грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» позивач відмовилась. 14.05.2015 р. після ознайомлення з висновками судово-економічної експертизи , яку проведено за клопотанням позивача згідно ухвали суду Харківським НДІ судових експертиз ім. професора М.С.Бокаріуса , позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій він просить стягнути з Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів суму вихідної допомоги при звільненні у розмірі 209 грн. 94 коп., а також середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні з 02.11.2013 р. по день постановлення рішення по даній справі, виходячи з середньоденного заробітку 548 грн. 42 коп. та враховуючи раніше виплачену позивачеві відповідачем суму 21416 грн. 61 коп.( т.1 а.с.198-199). 16.10.2015 р. позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просить суд стягнути з Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної фіскальної служби, яка є правонаступником Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів України, на користь [PERSON], недоплачену їй суму вихідної допомоги при звільненні у розмірі 4671,84 грн., а також середній заробіток за 489 робочих днів затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 02.11.2013 р. по 16.10.2015 р. у сумі 358595 грн. 07 коп., виходячи з середньоденного заробітку 777 грн.12 коп. та враховуючи раніше виплачені відповідачем суми. Загальна сума виплат складає 363266 грн. 91 коп. (триста шістдесят три тисячі двісті шістдесят шість гривень 91 копійка.) ( т.2 а. с.41-44). Також позивач просив стягнути з відповідача судовий збір у сумі 200 грн. та витрати, пов'язані з проведенням судово-економічної експертизи в сумі 1845 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, з урахуванням заявлених уточнень. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що ним проведений розрахунок середнього заробітку [PERSON] при звільненні згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та відповідач виплатив позивачу середній заробіток за час затримки, і на день звільнення позивач взагалі не мав жодної підстави для виплати інших коштів, окрім вже виплачених, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову повністю відмовити ( т.1 а.с.204-209, т.2 а.с.1-6) За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 16.10.2015р. відповідно до ст. 33 ЦК України здійснено заміну неналежного відповідача - Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів України на належного - Спеціалізовану лабораторію з питань експертизи та досліджень Державної фіскальної служби, правонаступника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів України , яку реорганізовано. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У відповідності до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом згідно статті 43 Конституції України. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, позивач у день звільнення, тобто 01.11.2013 року, працював, але відповідач не провів з ним остаточний розрахунок при звільненні. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що згідно наказу Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів від 30.10.2013 р. № 207-к «Про звільнення [PERSON]» позивача звільнено 01.11.2013 р. з посади начальника відділу досліджень харчової продукції Харківського відділення з питань експертизи та досліджень, у зв'язку зі станом здоров'я відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України. Пунктом 2 цього наказу передбачено начальнику відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку-головному бухгалтеру [PERSON] здійснити з [PERSON] повний розрахунок відповідно до ст. 116 КЗпП України та виплатити їй грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки у кількості 40 календарних днів за період роботи з 21.04.2012 по 20.04.2013 та у кількості 24 календарних дні за період роботи з 21.04.2013 по 01.11.2013, відповідно до ст. 22 Закону України «Про відпустки» (т.1 а.с.6). Зважаючи на гарантоване законом право на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, передбачене статтею 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 2 статті 40 цього Кодексу (за якою звільнено позивача), листом від 13.12.2013 р. позивач звернувся до відповідача, у якому просив нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу ( т.1 а.с.7). Після звернення позивача 08.12.2013 до Міністерства доходів та зборів України, 25.12.2013 р. вихідна допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати у сумі 12403,71 грн. нарахована та сплачена, що підтверджується банківською випискою про рух коштів на картковому рахунку позивача та листом відповідача від 09.01.2014р. за вих. № 94/2-5/3-30 ( т.1 а.с.8-9,10,11). Факт порушень трудового законодавства в частині невиплати вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України під час звільнення та перерахування її лише 25.12.2013 на картковий рахунок відповідача підтверджено Територіальною державною інспекцією з питань праці у м. Києві, якою проведено позапланову перевірку у Спеціалізованій лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів, про що повідомлено [PERSON] листом від 27.01.2014 № М-3471 ( т.1 а.с.12-13). Тобто, судом встановлено, що відповідачем затриманий остаточний розрахунок в частині виплати вихідної допомоги позивачу у період з 02.11.2013 по 25.12.2013р. на 54 календарних ( 38 робочих ) дні. 29.05.2014 р. [PERSON] звернулась до керівництва Міндоходів і зборів України із зверненням щодо нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку . 02.07.2014 р. Міністерство повідомило [PERSON] про те, що відповідач по справі зобов'язаний здійснити виплату середнього заробітку за 38 робочих днів затримки проведення остаточного розрахунку ( т.1 а.с.103-104). 11.07.2014 р. [PERSON] звернулась до відповідача із зверненням щодо надання їй розрахунку середньомісячної заробітної плати. 18.07.2014 р. [PERSON] одержала цей розрахунок, з яким не погодилась у зв'язку з тим, що відповідачем по справі не включено у розрахунок щомісячні премії у фактично нарахованому повному розмірі, а включено їх пропорційно відпрацьованому часу, що не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» ( т.1а.с.105). У липні 2014 р. позивачу відповідачем нараховано середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 02.11.2013р. по 25.12.2013 р. за 38 робочих днів в загальній сумі 21416 грн.61 коп. та виплачено з утриманням податків, що сторонами було підтверджено у судовому засіданні. Проведеною за клопотанням позивача на підставі ухвали суду судово-економічною експертизою ХНДІСЕ ім. професора М.С. Бокаріуса №1009 від 14.04.2015 року суду надано 2 варіанти обчислення розміру середньомісячного заробітку позивача ( т.1 а.с.177-189). У судовому засіданні за клопотанням представника відповідача буд допитаний експерт, який підтримав висновки експертизи. Другим варіантом висновку вказаної експертизи встановлено , що середньомісячний заробіток для нарахування та виплати вихідної допомоги при звільненні [PERSON] 01.11.2013 р. обчислено в сумі 17075 грн.55 коп. З урахуванням раніше проведених нарахувань, збережений середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні позивача 01.11.2013 р. за період з 02.11.2013 р. по 14.04.2015 р. включно складає 260677 грн. 95 коп. Середньоденний заробіток позивача складає 777,12 грн. Суд погоджується з другим варіантом висновку судово-економічної експертизи виходячи з наступного. Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 (далі - Порядок). Абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Пунктом 1.3 Положення про преміювання працівників Міністерства доходів і зборів України, затвердженого наказом Міндоходів від 13.05.13 №93, встановлено, що преміювання працівників Міндоходів може здійснюватись щомісячно та за підсумками року відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи за підсумками роботи у звітному періоді ( році ). У пункті 4.8. цього ж Положення визначено, що «Премія не нараховується працівникам за час відпусток, тимчасової непрацездатності та в інших випадках, коли згідно із законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати». Із наданих до суду розрахункових листків позивача встановлено, що премії працівникам відповідача виплачуються щомісяця. Пункт 3 розділу ІІІ Порядку означено, що «Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.» Міністерство праці та соціальної політики України в листах від 13.09.2010 р. N 804/13/84-10, від 18.04.2012 р. N 283/13/155-12 роз'яснює, що у випадках, коли щомісячні премії співпадають з місяцями, за які вони нараховані (місяці розрахункового періоду) і вони вже обчислені пропорційно відпрацьованому часу, то премії у даному випадку включаються в заробіток у фактично нарахованому розмірі. Висновком судової економічної експертизи від 14.04.2015р. підтверджено, що середньомісячний заробіток [PERSON] на момент звільнення складав 17075грн.55коп., а не 12403 грн.71 коп., як вважає відповідач по справі. Недоплачена при звільненні сума вихідної допомоги складає 4671,84грн. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення….суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Пунктом 25 згаданої вище Постанови Пленуму Верховного Суду передбачено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У Постанові Верховного Суду України по справі № 6-195цс14 від 21.01.2015 р. встановлено, що «здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. Так, абз.3 п.2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахувань на податки, стягнення аліментів тощо». У Постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. по справі № 6-144ц13 встановлено, що «Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто оплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.» Суд, з урахуванням висновків судово-економічної експертизи ХНДІСЕ ім. професора М.С. Бокаріуса від 14.04.2015р., погоджується з доводами позивача щодо неправильності проведеного відповідачем розрахунку середньої заробітної плати в частині не включення премії в заробіток у фактично нарахованому розмірі. З урахуванням положень пункту 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 фактично середньомісячній заробіток [PERSON] складає 17075 грн. 55 коп. Відповідач 25.12.2013р. виплатив середньомісячний заробіток (вихідну допомогу) у сумі 12403,71 грн., тобто, відповідач, при звільненні недоплатив позивачу 4671 грн. 84 коп. Суд приходить до висновку, що з позивачем не проведено остаточний розрахунок на момент його звернення до суду, а тому не погоджується з його доводами про проведення ним з позивачем повного розрахунку. З урахуванням уточнених позовних вимог (в останній редакції від 16.10.2015р.). затримка проведення остаточного розрахунку складає 489 робочих днів. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення недоплаченої суми вихідної допомоги при звільненні з вини власника, а слід звільненому працівникові не були виплачені належні йому суми в строк, передбачений ст.116 КЗпП України, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки кінцевого розрахунку за 489 робочих днів з урахуванням раніше виплачених сум, у сумі 358595 грн.07 коп ., а саме: 777,12 грн. х 489 раб. днів - 21416, 61 грн .=358595, 07 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial