Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

У квітні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що двадцятого червня дві тисячі вісімнадцятого року між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики б/н від 20 червня 2018 року, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв 2 700 000 (Два мільйони сімсот тисяч) гривень 00 копійок з зобов`язанням повернути таку ж саму до першого лютого дві тисячі дев`ятнадцятого. Так, відповідно по п. 3 Договору позики, Позичальник зобов`язаний повернути гроші в сумі 2 700 000 (Два мільйони сімсот тисяч) гривень 00 копійок в строк до 01.02.2019 (першого лютого дві тисячі дев`ятнадцятого) року. Після отримання зазначених в п. 3 платежів, Позикодавець повинен видати нотаріально посвідчену заяву або письмову розписку про виконання взятих на Позичальника зобов`язань. Відповідно до пунктів 4.5 вищезазначеного договору, грошова сума, вказана в п.1 договору, отримана Позичальником та перерахована ним під час підписання цього договору. Позичальник свідчить, що він отримав суму в якості позики у розмірі 2 700 000 (Два мільйони сімсот тисяч) гривень 00 копійок Позивач взяті на себе зобов`язання за Договором позики виконав, надав відповідачу грошову суму в розмірі 2 700 000 (Два мільйони сімсот тисяч) гривень 00 копійок, що підтверджується боржником в п. 4,5 договору та про що зазначалось вище. Відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором позики не виконав. Станом на 01 лютого 2019 року та на час подання цієї позовної заяви, належна сума позики в розмірі 2 700 000 (Два мільйони сімсот тисяч) гривень 00 копійок - позивачу не повернута. Згідно п. 3 Договору, останній вважається укладеним з моменту передання Позикодавцем грошей Позичальнику та дії до повного виконання обов`язків Сторін за цим договором. Таким чином, загальна сума заборгованості [PERSON] за Договором позики від 20.06.2018 р на 01 лютого 2019 року становить 2 700 000 (Два мільйони сімсот тисяч) гривень 00 копійок. Тому на підставі вищевказаного позивач просила суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 20.06. 2018 року у розмірі 2 700 000 ( два мільйони сімсот тисяч) грн. 00 коп. У судове засідання позивачка не з`явилась, до суду направила заяву про слухання справи у її відсутності, у якій підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду направив заяву про слухання справи у його відсутності, в якій позовні вимоги визнав, просив задовольнити. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 20 червня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] (позикодавець) передала [PERSON] (позичальник) у власність грошові кошти у сумі 2 700 000 (Два мільйони сімсот тисяч) гривень 00 копійок. На підтвердження укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики та передачі позикодавцем коштів на виконання його умов, відповідачем було представлено розписку про отримання нею від позивача грошових коштів у сумі 2 700 000 (Два мільйони сімсот тисяч) гривень 00 копійок. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з умовами договору позики від 20 червня 2018 року позичальник зобов`язалася повернути позику у термін до 01 лютого 2019 року, проте належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, своєчасно не повернувши її. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У строк, передбачений договором позики від 20 червня 2018 року, відповідач [PERSON] кошти, отримані в борг, не повернув, безпідставно ухилившись від взятого на себе зобов`язання. За таких обставин, зважаючи на те, що позивач просила суд стягнути з відповідача заборгованість позики, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у сумі 2 700 000 (Два мільйони сімсот тисяч) гривень 00 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути борг за договором позики у сумі 2 700 000 (Два мільйони сімсот тисяч) гривень 00 копійок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 9605, 00 грн. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved