Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

У квітні 2021 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк ( далі АТ КБ) «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору № НАХRRX13310136, укладеного 04.03.2007, застосувати наслідки недійсності кредитного договору, допустити двосторонню реституцію та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь грошові кошти, сплачені в рахунок погаше6ння кредиту в сумі 16\~021,19 грн. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що починаючи з 01.09.2019 з її заробітної плати, яка поступала на банківську картку, відповідач стягував шляхом автоматичного списання прострочену заборгованість за кредитним договором.З відповіді АТ КБ «ПриватБанк» на звернення позивача стало відомо про укладення кредитного договору№ НАХRRX13310136 на ії ім`я, проте, як стверджує позивач, вона такий договір не укладала та не підписувала. З інформації правоохоронних органів дізналась, що гр. [PERSON] , на початку березня 2007, на [ADDRESS] , знайшла на землі паспорт громадянина України [PERSON] , замінила фотографію власника своєю для подальшого придбання права отримання кредиту в установах банку. 04.03.2007, у відділенні ХГРУ «ПриватБанк» в м.Харкові, [PERSON] , використовуючи підроблений паспорт, оформила кредитний договір № НАХRRX13310136, отримавши гроші.Постановою Жовтневого районного суду м.Харкова від 25.11.2008 [PERSON] засуджена за ч. 1 ст. 358, ч.3 ст. 358, ч.1 ст. 190 КК України, внаслідок амністії провадження закрито. Проте, погашення кредиту було покладено відповідачем на [PERSON] та неправомірно стягнуто 16\~021,19 грн. за період з 01.09.2019 по 03.03.2021. Відповідач представник АТ КБ «ПриватБанк», будучи неодноразово повідомленим про час та місце розгляду справи згідно зі ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, надавши письмові пояснення, в яких заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх необгрунтованими, оскільки [PERSON] обліковується, як клієнт із простроченою заборгованістю за договором № НАХRRX13310136, що оформлено 23.04.2007 на суму 2148 грн. та є дійсним. Можливість здійснення списання заборгованості передбачено п. 1,38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів», а також кредитним договором, тому відповідачем не порушені права [PERSON] . Двохстороння реституція, про яку заявлено у позові, не може бути застосована, оскільки фактично вимоги заявлені не стороною договору, як стверджує позивач. Представник відповідача надав клопотання про можливість розгляду справи за його відсутністю та враховуючи позицію, викладену у поясненнях. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 14.05.2021 відкрито провадження у справі, задоволено клопотання [PERSON] про витребування у АТ КБ «ПриватБанк» копії кредитного договору № НАХRRX13310136 від 04.03.2007. Відстрочено позивачеві сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, надані в обґрунтування позову та його заперечень, дійшов наступних висновків. Із заяви позичальника № НАХRRX13310136 від 04.03.2007 вбачається, що [PERSON] просить ЗАО КБ «ПриватБанк» надати строковий кредит в сумі 2148 грн. строком з 04.03.2007 по 03.03.2008 включно,зі сплатою за користування кредитом 1,0% на місяць, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 52, 63 грн. та єдиноразової винагороди-358 грн. в обмін на зобов`язання з повернення позичальником кредиту, оплати відсотків, винагороди, комісії. Щомісячний платіж складає 243,64 грн. для погашення заборгованості за кредитом. Постановою Жовтневого районного суду м.Харкова від 25.11.2008 за обвинуваченням [PERSON] за ст.ст. 358 ч.1, 358 ч.3, 190 ч.1 КК України ( справа № 1-778/2008) встановлено, що вона звинувачується в тому, що на початку березня 2007 року, знайшла на землі, в районі будинку [ADDRESS] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Маючи намір, спрямований на підробку документа, [PERSON] власноруч замінила фотографію власника, вклеїла свою фотографію в паспорт з метою подальшого використання паспорта та отримання кредиту. 03.04.2007, [PERSON] прийшла до магазина «Самсунг», що розташований по вул.Червоні ряди в м.Харкові з метою отримання кредиту на придбання телефону та пред`явила представнику ХГРУ знайдений паспорт [PERSON] із вклеєною своєю фотографією, тобто підроблений документ, заволодівши обманним шляхом мобільним телефоном. Внаслідок злочинних дій [PERSON] , згідно з вимогами ХГРУ «ПриватБанка», постановою Жовтневого районного суду м.Харкова № 2-Н-203/07 від 26.11.2007, погашення кредиту за кредитним договором № НАХRRX13310136 від 04.03.2007 покладено на реального власника паспорта [PERSON] . За клопотанням обвинуваченої, постановою суду провадження у кримінальній справі закрито внаслідок акта амністії. Таким чином, доводи [PERSON] , що оспорюваний договір вона не підписувала, підпис у них вчинено іншою особою доведені. Статтею 204 ЦК України\~передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі ( ч.1 ст. 1055 ЦК України).. Згідно частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~(в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. За положеннями частини другої ст. 215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга\~статті 1055 ЦК України). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2021 року у справі № 441/1325/16-ц (провадження № 61-20329св19) зроблено висновок, що «правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність». Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті\~15,\~16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої\~статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. З урахуванням того, що позивач [PERSON] не підписувала кредитний договір і недійсність кредитного договору у випадку недодержання письмової форми встановлена законом та цей договір є нікчемним, адже позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту прав і в задоволенні позову потрібно відмовити з цієї підстави . Проте, відмова у задоволенні позову через обрання неефективного способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення стягнутих грошей. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» кошти, що автоматично списані з її банківської картки в рахунок погашення кредиту. З наданої виписки по картковому рахунку позивача, довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що за період з 01.09.2019 по 03.03.2021 автоматично погашена заборгованість у розмірі 16\~021,19 грн. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] . За правилами ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки з урахуванням майнового стану позивача, [PERSON] відстрочено сплату судового збору до ухвалененя судового рішення у справі, згідно положень ч.2 ст. 136 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь держави. На підставі викладеного і

Outcome: partial