Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа ТОВ «Інститут клітинної терапії», про внесення змін до договору про зберігання біологічного матеріалу та стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначає, що 03.01.2015 року вона уклала з [PERSON] шлюб, який розірвано рішенням Оболонського районного суду міста Києва 25.07.2019 року. Під час перебування у шлюбі, [INFO] в них народилася дитина - син [PERSON] . 13.02.2017 року ними укладено з ТОВ «Інститут клітинної терапії» договір про зберігання біологічного матеріалу, відповідно до умов якого починаючи з 2018 року і до моменту припинення зберігання біологічного матеріалу, замовник (батько або мати) зобов`язаний вносити щорічну сплату за зберігання біологічного матеріалу у розмірі суми, що еквівалентна 150 доларам США по курсу НБУ в гривні на дату сплати платежу, але не пізніше 31 січня щорічно. Оскільки на виконання умов указаного договору нею 28.02.2019 року та 07.02.2020 року сплачено ТОВ «Інститут клітинної терапії» щомісячну оплату в розмірі 150 доларів США за зберігання біологічного матеріалу за 2019-2020 року, відповідач не виконує умови договору щодо оплати за зберігання біологічного матеріалу, [PERSON] просить суд внести зміни до договору, виключивши із числа замовників батька [PERSON] та стягнути з [PERSON] 150 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 3 688 грн. 00 коп. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14.09.2021 року прийнято відмову [PERSON] від позову в частині вимоги до [PERSON] та ТОВ «Інститут клітинної терапії» про внесення змін до договору про зберігання біологічного матеріалу та закрито провадження у справі за в цій частині. У поданому відзиві на позовну заяву [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. [PERSON] та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом установлено, що з 03.01.2015 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25.07.2019 року розірваний (а.с. 28-30). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 27). 13.02.2017 року між ТОВ «Інститут клітинної терапії» (виконавець) та [PERSON] (матір), [PERSON] (батько) укладено договір № 108/02-17 про зберігання біологічного матеріалу, згідно п. 1.1 якого виконавець відповідно до умов даного договору зобов`язується надати послуги, що передбачені даним договором, в додатку № 2 та інших додатках до даного договору, а замовник зобов`язується вчасно вносити платежі, передбачені умовами даного договору. Відповідно до по. 10.1.4 Договору, починаючи з 2018 року і до моменту припинення зберігання виконавцем біологічного матеріалу, згідно умовам даного договору, замовник (батько або мати) зобов`язаний вносити щорічну сплату за зберігання біологічного матеріалу у розмірі суми, що еквівалентна 150 доларів США по курсу НБУ в гривні на дату сплати платежу, але не пізніше 31 січня щорічно. У разі розірвання договору протягом року від дня внесення річної оплати, оплата не підлягає поверненню (а.с. 9-13). Згідно дублікату квитанції № 0.0.1282846290.1 від 28.02.2019 року [PERSON] сплачено ТОВ «Інститут клітинної терапії» 4 049 грн. 00 коп. за зберігання біологічного матеріалу за 2019 рік згідно договору № 108/02-17 від 13.02.2017 року (а.с. 18). Відповідно до платіжного доручення № 4011931 від 07.02.2020 року [PERSON] сплачено ТОВ «Інститут клітинної терапії» 3 688 грн. 00 коп. за зберігання біологічного матеріалу за 2020 рік згідно договору № 108/02-17 від 13.02.2017 року (а.с. 17). Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом ч. 1 та 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (ч. 2 ст. 65 СК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 543 ЦПК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 1 ст. 544 ЦК України). Враховуючи, що у судовому засіданні установлено те, що 28.02.2019 року [PERSON] сплачено ТОВ «Інститут клітинної терапії» на виконання умов договору за яким вона виступає солідарним боржником разом із [PERSON] 4 049 грн. 00 коп., тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, суд дійшов висновку про те, що цей платіж за відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження належності цих коштів до особистої власності позивачки внесений за рахунок спільних коштів колишнього подружжя, а тому на відповідача не може бути покладений обов`язок компенсувати [PERSON] частину цього платежу. Разом з цим, платіж позивачки від 07.02.2020 року на користь ТОВ «Інститут клітинної терапії» у сумі 3 688 грн. 00 коп. був внесений вже після розірвання шлюбу з [PERSON] , а тому до неї перейшло право вимоги до відповідача на половину від цієї суми. За таких обставин позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на її користь 1 844 грн. 00 коп. (3 688 грн. 00 коп./2). Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді судового збору підлягають покладенню на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial