Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11 червня 1994 року у Великомацевицькій сільській раді Старокостянтинівського району Хмельницької області (актовий запис № 4). На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що від шлюбу у сторін є двоє дітей, які на даний час досягли повноліття, спільне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого вони фактично припинили шлюбні стосунки та з грудня 2018 року проживають окремо, збереження сім`ї є неможливим та суперечить інтересам позивачки. Відповідач відмовляється розірвати шлюб через органи ДРАЦС. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзив на позов не подавав. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2020 року постановлено провести по справі заочний розгляд. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 11 червня 1994 року у Великомацевицькій сільській раді Старокостянтинівського району Хмельницької області було зареєстровано шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] (актовий запис № 4), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 11 червня 1994 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей, які на даний час є повнолітніми. Спільне життя у сторін не склалося через взаємне непорозуміння, різні характери та погляди на життя, внаслідок чого вони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, з грудня 2018 року проживають окремо. Оскільки сімейні стосунки між сторонами припинені, примирення та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому за таких обставин позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка не заявляла про зміну прізвища на дошлюбне, тому після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище « [PERSON] ». При розподілі судових витрат суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved