Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 29.12.2010 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Згідно нотаріально посвідченого договору вона як продавець передає у власність відповідача зазначену квартиру, а покупець зобовязується повністю сплатити продавцю грошові кошти в сумі 79760,00 грн. У п. 2 договору вказано, що продаж вчинено за суму 79760,00 грн., які гроші продавець одержав від покупця повністю до підписання договору. Однак даний факт не відповідає дійсності, оскільки насправді з відповідачем була домовленість про сплату коштів найближчим часом. Втім з часу продажу квартири вона не була фактично передана відповідачу, позивач продовжує в ній проживати, а відповідач грошові кошти їй згідно договору не сплатив. Комунальні послуги продовжує сплачувати вона, особовий рахунок для оплати житлово-комунальних послуг також не змінювався. У звязку з несплатою коштів за квартиру на володіння та розпорядження квартирою відповідач ніколи не претендував. Такі обставини вона розцінює як односторонню відмову від виконання договору. Тому на підставі статей 651, 652 ЦК України просить розірвати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між нею та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 553. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Представник позивача пояснив, що зазначені в договорі пункти 1 та 2 не підтверджують оплату відповідачем позивачу коштів за купівлю квартири, оскільки розрахункового документа на підтвердження передачі коштів не існує, між сторонами не визначено форми розрахунку, а договір містить лише наміри, права і обовязки сторін, але не підтверджує виконання обовязку відповідача щодо сплати коштів за квартиру. Таким чином, відповідачем було допущено істотне порушення умов договору, а саме його невиконання. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали. Відповідач пояснив, що за купівлю квартири позивачу коштів не сплатив. Позивач є його племінницею і між ними була домовленість щодо проведення розрахунку за квартиру. Але через матеріальні труднощі кілька разів писав їй розписки з обіцянкою сплатити кошти. При укладенні договору купівлі-продажу нотаріус запитала їх, чи не мають вони матеріальних претензій, на що він відповів, що не має, бо зобовязувався сплатити кошти їй пізніше та на той час претензій матеріального характеру не було. Третя особа та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення вимог позову. Третя особа пояснила, що з 1983 року по 2014 рік з відповідачем перебувала у шлюбі, під час якого з її належним чином оформленого дозволу відповідачем на підставі укладеного з позивачем договору купівлі-продажу придбано квартиру [ADDRESS]. В день укладення договору до його посвідчення нотаріусом вона та відповідач передали позивачу гроші за квартиру в повному обсязі готівкою. За їхньою домовленістю позивачу було дозволено проживати в квартирі, а вони проживали за іншою адресою. Представник третьої особи надав пояснення про те, що на теперішній час судом розглядається справа про поділ майна подружжя [PERSON] і позов про розірвання договору купівлі-продажу квартири є намаганням позбавити [PERSON] права на 1/2 частину цієї квартири, придбаної подружжям під час шлюбу. Пункт 2 договору свідчать про те, що розрахунок за квартиру проведений повністю з продавцем і факт отримання коштів за квартиру не обовязково мав бути підтверджений письмовою розпискою, а лише за бажанням обох сторін, або когось із них. Окрім того, просив застосувати строк позовної давності, так як вважає, що позивачем пропущено без поважних причин трирічний строк звернення до суду, відлік якого розпочався з дати першої розписки відповідача від 04.06.2011 року. Суд, заслухавши сторін та їхніх представників, третю особу та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Судом встановлено, що 29.12.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 553 (а.с. 6). Пунктом 1 договору передбачено, що позивач як продавець передала у власність покупця (продала), а покупець (відповідач) прийняв у власність (купив) цілу квартиру [ADDRESS], та зобовязується повністю сплатити продавцю суму, зазначену в п. 2 цього договору. У пункті 2 договору вказано, що продаж цей вчинено за суму 79760,00 грн., які гроші продавець одержав від покупця повністю до підписання цього договору. Договір підписаний сторонами, що не заперечується ними. А також, як зазначено в договорі, текст цього договору після ознайомлення сторонами з його змістом та усного погодження ними основних умов правочину прочитано нотаріусом вголос. 04.06.2011 року, 25.06.2011 року, 10.05.2012 року відповідачем були складені письмові розписка та звернення до позивача щодо проведення розрахунків на суму 79670,00 грн. за квартиру [ADDRESS] (а. с. 16, 17). Як убачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 27), 09.04.1983 року між відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] було зареєстровано шлюб та в провадженні Богунського районного суду міста Житомира перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного мана подружжя (а.с. 30- 39). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України, якою визначено одну із загальних засад цивільного законодавства, а саме таку, як свобода договору, містить положення про те, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України). Частиною 2 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Згідно ч. ч. 1, 2\~ст. 651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за\~\~згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто, йдеться про таке порушення договору однією із сторін договору, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. При цьому сторона, яка ставить питання про розірвання договору, має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зміст пункту 2 договору купівлі-продажу свідчить про те, що продаж квартири [ADDRESS] позивачем відповідачу було здійснено за сумою в 79670,00 грн., що до підписання договору були одержані позивачем від відповідача. Таким чином, сторони на власний розсуд погодили між собою ціну товару та умови проведення розрахунку за нього, а також зміст договору не містить умов щодо розстрочення платежу чи оплати коштів за товар у майбутньому. Обумовлення в нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу умови про те, що саме до підписання договору кошти за квартиру були повністю передані продавцем від покупця, не потребує обовязкового надання розписки продавцем на підтвердження отримання коштів за вчинений продаж. За наведених обставин суд не приймає до уваги розписки відповідача та його письмові звернення до позивача від 04.06.2011 року, 25.06.2011 року, 10.05.2012 року як докази непроведення відповідачем розрахунків із позивачем за придбану ним квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Розірвання (зміна) договору у звязку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення (зміни) договірних зобов'язань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін. За наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, як зазначено в ч. 1 ст. 651 ЦК України. Стороною позивача не вказані та документально не підтверджені доказами обставини, які свідчать про виконання вимог вказаної норми, через що суд не приймає визнання позову відповідачем, так як таке визнання суперечить закону. Частиною 2 ст. 652 ЦК України визначено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, для розірвання договору в разі істотної зміни обставин необхідна наявність усіх перелічених умов одночасно. Вимагаючи розірвання договору на підставі ст. 652 ЦК України, на позивача покладається відповідно до положень ст. 60 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Посилаючись також у позові на ст. 652 ЦК України як на підставу заявлених вимог, позивачем не доведено наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання договору купівлі-продажу у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися укладаючи цей договір. Сплата позивачем коштів за комунальні послуги після укладення договору купівлі-продажу квартири згідно наданих нею до суду копій квитанцій (а.с. 11-15) та проживання в ній позивача не є належними доказами її посилань щодо невиконання відповідачем умов договору в частині його обовязку сплати їй коштів за придбання ним квартири [ADDRESS]. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позов не ґрунтується на вимогах закону і тому відмовляє у його задоволенні за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed