Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ «КБ «Приватбанк»), посилаючись на ті обставини, що 16 липня 2007 року між позивачем та ЗАТ КБ «Приватбанк» (найменування змінено на ПАТ «КБ «Приватбанк») було укладено кредитний договір № 2007-135, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит у сумі 25\~020,00 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 16 липня 2012 року. У червні 2016 року від Жовтневого відділу державної виконавчої служби позивач отримав повідомлення про наявність виконавчого провадження, з якого вбачається, що 30 липня 2015 року за заявою відповідача приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3975, яким запропоновано задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» за кредитним договором № \~2007-135 від 16 липня 2007 року у розмірі 17\~209,29 доларів США, з яких 10\~196,44 доларів США залишок заборгованості за кредитом, 30,35 доларів США залишок заборгованості за відсотками, 6\~982,50 доларів США пеня, 1\~700 грн. витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису, а всього у гривневому еквіваленті 400\~093,34 грн. Відповідно до вчиненого виконавчого напису строком, за який провадиться стягнення, є сім років вісім місяців сім днів, а саме: з 16 липня 2007 року по 23 березня 2015 року. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог законодавства та повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав: нотаріусом не було дотримано вимоги щодо дотримання строку давності, в той час як позовна давність, що застосовується до стягнення заборгованості, пені, комісії різна, і встановлюється тривалістю відповідно у три та один рік; нотаріус міг вчинити виконавчий напис тільки на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості, проте таких документів, які б свідчили про безспірність заборгованості, відповідачем не було надано. У звязку з вищевикладеним позивач просить суд визнати виконавчий напис, вчинений 30 липня 2015 року, таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] надала до суду письмові заперечення, в яких просила суд відмовити у задоволенні позову та просила розглянути справу за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Частиною 2\~статті 1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно дост. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України,ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Судом встановлено, що 16 липня 2007 року між позивачем та ЗАТ КБ «Приватбанк» (найменування змінено на ПАТ «КБ «Приватбанк») було укладено кредитний договір № 2007-135, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит у сумі 25\~020,00 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 16 липня 2012 року. За заявою відповідача 30 липня 2015 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] було вчинено виконавчий напис. Зареєстрований в реєстрі за № 3975, яким запропоновано задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» за кредитним договором № \~2007-135 від 16 липня 2007 року у розмірі 17\~209,29 доларів США, з яких 10\~196,44 доларів США залишок заборгованості за кредитом, 30,35 доларів США залишок заборгованості за відсотками, 6\~982,50 доларів США пеня, 1\~700 грн. витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису, а всього у гривневому еквіваленті 400\~093,34 грн. (а.с. 9). Відповідно до вчиненого виконавчого напису строком, за який провадиться стягнення, є сім років вісім місяців сім днів, а саме: з 16 липня 2007 року по 23 березня 2015 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2010 року було задоволено позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» та вирішено стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 2007-135 від 16 липня 2007 року 157\~735,18 грн.; стягнути солідарно з ТОВ «УФА «Верус», [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 2007-135 від 16 липня 2007 року 200 грн. (а.с. 60-61) Пунктом 2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно пункту 3 вказаного Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, за наявності всі необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку та за умови, що заявником подано заяву до нотаріуса про вчинення такого правочину в межах строку позовної давності. Відповідно до вчиненого виконавчого напису строком, за який провадиться стягнення, є сім років вісім місяців сім днів, а саме: з 16 липня 2007 року по 23 березня 2015 року. Згідно\~ст.256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України\~передбачена загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.2\~ст.258 ЦК України\~позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. З урахуванням того, що на час винесення оскаржуваного виконавчого напису, ПАТ\~«КБ «Приватбанк» не було надано, а нотаріусом не було досліджено будь-яких документів, які свідчили б про зміну встановленого ст.ст.256,\~257,\~257 ЦК України\~строку позовної давності, а саме заборгованості і штрафні санкції були стягнуті за судовим рішенням, виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат», у звязку з чим наявні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Ураховуючи результат розгляду даної цивільної справи, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з ПАТ «КБ «Приватбанк». На підставі викладеного,

Outcome: approved