Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернувся до районного суду з названим позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що згідно договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку він є власником житлового будинку [ADDRESS] В будинку також зареєстрована відповідачка [PERSON] як колишня дружина власника. Шлюб між ним та відповідачкою розірвано 23 грудня 2015 року. З 28 квітня 2015 року відповідачка [PERSON] не проживає в будинку, у житловому приміщенні відсутні її особисті речі. Всі витрати по сплаті за комунальні послуги, утримання квартири в належному стані несе позивач, у зв'язку з чим змушений був звернутись із позовом до суду за захистом своїх порушених прав. Тому просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання позивач не з'явився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. У зв'язку з чим суд з урахуванням заяви позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів та відповідно до положень ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При розгляді справи судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві власності[PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку від 14 жовтня 2009 року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2015 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 29 вересня 2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області. З довідки ф.3 виданої 21 жовтня 2016 року Тарасівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області за №1723 встановлено що у будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO], - власник особового рахунку, та [PERSON], [INFO], - дружина власника. Відповідно акту перевірки житлових умов, складених комісією у складі депутата Тарасівської сільської ради [PERSON] та сусідів від 28 жовтня 2016 року [PERSON] у вищезазначеному будинку не проживає з квітня 2015 року. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON], будучи зареєстрованою в спірному жилому приміщенні, там не проживає, не маючи перешкод в користуванні ним, своїх речей там не зберігає, жилою площею не цікавиться, витрат по її утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за нею право користування жилим приміщенням, не вчиняє. Наведене вище свідчить про відсутність відповідачки в спірному жилому приміщенні понад шість місяців без поважних на те причин. Судом не встановлено фактів перешкоджання [PERSON] відповідачці в користуванні житлом. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оцінивши докази у справі суд вважає, що [PERSON], яка не є членом сім'ї власника будинку [ADDRESS], та з квітня 2015 року не проживає в ньому, ускладнює здійснення [PERSON] повноважень користування ним, оскільки останній вимушений сплачувати за відповідача витрати на комунальні послуги, а тому є підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування цим жилим приміщенням. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем за пред'явлення позовних вимог судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 391, 405 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved