Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

У липні 2018 р. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що [INFO] в с. Цибулівка помер [PERSON] , який проживав одиноко. 04.06.2018 р. у Цибулівській сільській раді позивачу повідомили, що існує заповіт від 12.02.2001 р., який за життя склав [PERSON] і заповів [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що буде належати йому на день смерті. 08.06.2019 р. йому було видано дублікат вищевказаного заповіту. Родичем [PERSON] позивач не являється, разом зі спадкодавцем не проживав та йому не було відомо про існування заповіту, що й стало причиною неподання ним заяви про прийняття спадщини. [PERSON] просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , достатній для подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 04.04.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 16.08.2019 р. закрито підготовне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити за обставин, викладених в позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги [PERSON] визнав та пояснив, що дійсно [PERSON] минулого року звертався до сільської ради з проханням видати йому дублікат заповіту. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 74 років, про що 19.10.2004р. складено актовий запис №39, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.5). 12.02.2001р. секретар виконавчого комітету Цибулівської сільської ради народних депутатів Тростянецького району Вінницької області посвідчила заповіт, який зареєстровано в реєстрі за №39, згідно якого [PERSON] , що мешкає в селі Цибулівка Тростянецького району Вінницької області, на випадок його смерті зробив заповітне розпорядження на все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, в тому числі жилий будинок з надвірними будівлями заповів [PERSON] , що проживає в с. Цибулівка Тростянецького району Вінницької області. 08.06.2018 р. секретарем виконавчого комітету Цибулівської сільської ради Тростянецького району видано Чернію Р.А. дублікат заповіту замість втраченого та зареєстровано в реєстрі за № 55(а.с. 6). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , кожний окремо пояснили, що про існування заповіту їм також стало відомо у 2018 році, коли [PERSON] звернувся до сільської ради. [PERSON] , який помер у 2004 р . проживав в с. Цибулівка одиноко, дітей у нього не було. Померлий був їхнім сусідом, а мати позивача його доглядала. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У постанові Верховного Суду від 6 червня 2018 року (справа №592/9058/17-ц; касаційне провадження № 61-200 св 18) вказано, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 15 ЦК України). Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.5,6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В судовому засіданні з пояснень представника позивача та свідків було встановлено, що про наявність заповіту, складеного на ім`я [PERSON] , позивач дізнався лише у червні 2018 р., що може бути підставою для встановлення додаткового строку достатнього для прийняття спадщини. Однак, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тобто, при розгляді даної категорії справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно інформації завідувача Тростянецькою державною нотаріальною конторою від 15.06.2019 р. №376/01-16, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] Тростянецькою ДНК не заводилась (а.с.35). Окрім того, відповідно до ч.4 ст.49 Закону України «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Таким чином, передумовою звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав є наявність постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні. В протилежному випадку дії нотаріуса можуть бути оскаржені в передбаченому законом порядку. Однак, судом встановлено, [PERSON] не звертався до нотаріальної контори із відповідною заявою, що свідчить про відсутність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а отже судом не встановлені обставини, які є перешкодою для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволені позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed