Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON],[INFO], стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 від загальної суми заробітку, з моменту подання позову і до досягнення [PERSON] повноліття. Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що 24.02.2006 року між сторонами у справі укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції, про що складено актовий запис №181. [INFO] у подружжя народився син - [PERSON]. У грудні 2013 року шлюб між сторонами у справі розірвано рішенням Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з позивачем. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, виховання та утримання свого сина [PERSON], не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини та не створює умов для отримання освіти. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд задовольнити позов з вказаних вище підстав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, підтримала позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських пав по відношенню до малолітнього сина, оскільки батько дитини свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до сина, внаслідок чого позбавлення батьківських прав є таким, що вчинене в інтересах дитини. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи. Вислухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 24 лютого 2006 року між [PERSON] та [PERSON] Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №181. [INFO] народився [PERSON], згідно свідоцтва серії [NUMBER], виданого 27.09.2006 року Червоногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, його батьками є [PERSON] та [PERSON]. 24 грудня 2013 року рішенням Червоногвардійського районного суду м. Макіївка Донецької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], яка займається його вихованням та утриманням. В ході судового розгляду даної цивільної справи достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо від сина [PERSON], усунувся від виконання свого батьківського обов'язку по вихованню, утриманню сина, з сином не спілкується, не цікавиться його здоров'ям, навчанням, розвитком. Жодної участі в матеріальному утриманні дитини також не приймає. Наведене підтверджується наступними матеріалами цивільної справи. Так, відповідно до даних довідки №133 виданої 07.06.2016 року гімназією №32 «Успіх» Печерського району м. Києва, [PERSON] був зарахований до 4-А класу вказаної гімназії 17.12.2015 року. Мати хлопчика приділяє належну увагу вихованню сина. Батько за період навчання на батьківських зборах не був, навчальними досягненнями у класного керівника та інших вчителів не цікавився. Згідно інформації, наданої Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району м. Києва, під час відвідування даного закладу охорони здоров'я, малолітній [PERSON] весь час був у супроводі матері [PERSON], батька [PERSON] жодного разу не було. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №100-13987, складеного 12.09.2016 року Службою у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до свого сина [PERSON], не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для усвідомлення турботи про себе, не сприяє засвоєнню загально визначених норм моралі, не надає доступу до культурних та інших цінностей. У зв'язку із наведеним, Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, з метою захисту законних прав та інтересів дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом другим частини першої статті 164 СК України визначено, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає, що доводи позивача щодо свідомого ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків, а також те, що останній не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи та підтверджуються належними доказами, а тому позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до малолітнього сина є обґрунтованими, у зв'язку із чим підлягають задоволенню. В частині позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього [PERSON], 2006 року народження, суд зазначає наступне. За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. В ході розгляду справи судом встановлено, що починаючи з 2013 року відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON], який з вказаного часу проживає разом з матір'ю та перебуває на повному її утриманні. Доказів, які б свідчили про зворотнє, матеріали цивільної справи не містять. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно вимог ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 Сімейного кодексу України. Оцінюючи в сукупності вказані вище обставини, а також враховуючи, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню, як обґрунтовані. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Питання щодо розподілу судових витрат вирішити в порядку, передбаченому ст. 88 ЦПК України. Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved