Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

У липні 2021 року представник позивачів адвокат Яременко Михайло Михайлович, діючи від імені та в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивачів мотивував тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам, які проживали та були зареєстровані в ньому, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок. [INFO] померла [PERSON] . Спадину після її смерті прийняв її чоловік [PERSON] , спадкова справа № 431/2004 відкрита в Носівській районній державній нотаріальній конторі Чернігівської області. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини згаданого вище житлового будинку. Позивачі є спадкоємцями [PERSON] першої черги за законом. Спадщину вони прийняли, отримали в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. Нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Державний реєстратор також не може провести реєстрацію права власності [PERSON] на 1/3 частини житлового будинку у майні колгоспного двору. Саме тому представник позивачів звернувся до суду та просив судовим рішенням: - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частини спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів. Ухвалою судді від 02 серпня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 03 листопада 2021 року. У підготовче судове засідання позивачі, представник позивачів не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання представник позивачів подав до суду заяву, у якій указав, що позивачі та їх представник підтримують позовні вимоги в повному обсязі, просять їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності (а. с. 61). Представник відповідача Макіївської об`єднаної територіальної громади в особі Макіївської сільської ради в підготовче судове засідання не з`явився, але до початку підготовчого судового засідання представник відповідача направив до суду заяву, у якій указав, що Макіївська сільська рада визнає позовні вимоги та просить справу розглянути за відсутності представника відповідача (а. с. 60). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідками виконавчого комітету Макіївської сільської ради (а. с. 30, 31). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 15). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 57). Отже, спадкоємство після її смерті здійснюється за законом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] був чоловіком померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 17). Отже, він був спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . До майна померлої [PERSON] . Носівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 431/2004, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 59). Із копії спадкової справи вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті дружини та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад (а. с. 53-55). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] . [PERSON] стало належати 2/3 частини спірного житлового будинку (1/3 частини - як члену ліквідованого колгоспного двору та 1/3 частини - у порядку спадкування після смерті дружини). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 16). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 67). А тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є синами померлого [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а. с. 10, 14). Отже, вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У судовому засіданні встановлено, що Носівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна померлого [PERSON] заведено спадкову справу за № 183/2014 (а. с. 66). Згідно з копією спадкової справи № 183/2014 (а. с. 63-65) позивачі прийняли спадщину після смерті батька, подавши в установлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки (по 1/2 частини кожен). Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] позивачам стало належати по 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивачі зверталися до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу кожному з них свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частини спадкового житлового будинку. Однак, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, які ліквідовано з уведенням в дію 15.04.1991 Закону України «Про власність», що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори Перев`язко Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 812/02-31 від 27 липня 2021 року (а. с. 41). Також у судовому засіданні встановлено, що державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Макіївської сільської ради Пасічник С.В. відмовлено позивачеві [PERSON] у реєстрації за ним права власності на 1/3 частини спірного житлового будинку, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності, а спірний житловий будинок як майно колгоспного двору належало його учасникам на праві спільної сумісної власності, що підтверджується повідомленням державного реєстратора № 69 від 21 липня 2021 року (а. с. 42). Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 22-26). Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 21 травня 2021 року становить 90000 грн. (а. с. 27-28). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 6). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved