Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулася з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 29 вересня 2015 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі. Під час шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Через постійні сварки з відповідачем вона була змушена переїхати до своїх батьків у смт.Червоногригорівка, де проживає разом із сином. Перебуває на лікарняному після пологів, тому не може утримувати себе та дитину, а відповідач працює та отримує заробітну плату, однак матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Дитина знаходиться на її утриманні, тому просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі ? частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини, а також аліменти на її утримання у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до суду та до досягнення дитиною трьох років. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні визнав позов лише в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини заробітку (доходів) та пояснив, що з [PERSON] він перебував у шлюбних відносинах нетривалий час, всього 7 місяців, і вона пішла з будинку його батьків, де вони разом проживали, ще до народження сина. Тому, зважаючи на положення ст.83 СК України, вважає, що в даному випадку позивачка не має права на отримання матеріальної допомоги від нього. Крім того, посилаючись на ст.ст.82, 84 СК України вважає, що не повинен сплачувати аліменти на утримання [PERSON], оскільки вона не потребує матеріальної допомоги, а він не має можливості таку допомогу надавати. Представник відповідача просив задовольнити позов лише в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина в розмірі 1/6 частини доходів. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Сторони перебували у шлюбі з 29 вересня 2015 року (а.с.3). Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON],\~що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.4). Судом встановлено та ніким не заперебується, що дитина проживає разом з матірю, яка на даний час перебуває на лікарняному після пологів, та знаходиться на її утриманні. Відповідач офіційно працює, має постійний заробіток, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обовязок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Стаття 27\~«Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991, та положення «Декларації прав дитини»\~регламентують,\~що інтереси дитини необхідно\~забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути\~серед тих, хто\~першим одержує\~захист і допомогу. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а, отже, аліменти підлягають стягненню в порядку ст.181 Сімейного Кодексу України. Відповідно до закону батьки зобовязані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обовязок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та зобовязання щодо утримання. Виходячи з того, що дитина проживає разом із позивачкою, враховуючи вік дитини, спільний обовязок батьків щодо матеріального утримання дитини, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, частиною 2 ст.84 Сімейного кодексу України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до норми ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи те, що\~відповідач працездатний, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову\~[PERSON] в частині стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зясувавши всі обставини справи, на які відповідач посилався як на підставу своїх заперечень, суд констатує, що відповідачем не доведено того, що він не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) та на утримання [PERSON] Як зазначив відповідач в своєму запереченні на позов, він не має можливості сплачувати аліменти на сина в розмірі ? частини всіх доходів та на позивачку, тому що отримує не таку велику заробітну плату, працює в м.Нікополі, проживає в смт.Червоногригорівка, приблизно 1000 гривень щомісяця витрачає на бензин, аби дістатися до місця роботи та назад. Крім того, проживає з матірю та батьком, які отримують мінімальні заробітну плату та пенсію відповідно. Отже, сукупний дохід невеликий, і сімя отримує субсидію, однак навіть з урахування субсидії необхідно сплачувати комунальні послуги, які перевищують 1200 гривень. Тому весь тягар утримання себе та батьків лігає на нього. Як вбачається з матеріалів справи, мати відповідача [PERSON] працює та отримує заробітну плату, батько відповідача [PERSON] отримує пенсію за вислугу років. Надані суду довідки (а.с.17, 18, 20-22) містять лише інформацію про розмір отримуваної заробітної плати та пенсії, однак не є доказами скрутного матеріального становища батьків відповідача, тобто суду не надано доказів того, що вони потребують додаткового догляду, сторонньої допомоги та утримання з боку відповідача. Крім того, члени сімї [PERSON] за адресою проживання отримують державну допомогу у вигляді субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг (а.с.19). Згідно довідки від 05 вересня 2016 року, виданої ПАТ «Нікопольський завод феросплавів», заробітна плата [PERSON] за період березень-серпень 2016 року склала 47012,89 грн., середньомісячна заробітна плата за вказаний період становить 7835,48 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дитину в розмірі, заявленому позивачкою, та аліменти на [PERSON] до досягнення дитиною трьох років. Також, суд не приймає доводи відповідача про те, що позивачка не потребує матеріальної допомоги, проживає з матірю та братом, які їй допомагають, оскільки відповідно до ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Суд не приймає й такий довод відповідача, що в 2012 році [PERSON] надала позику в сумі 80 тисяч гривень на два роки, тобто має зайві гроші, які може собі дозволити позичати, а отже не потребує утримання до досягнення дитиною трьох років, з тих підстав, що факт позичання коштів позивачкою у 2012 році не свідчить про те, що в 2016 році її матеріальний стан залишився на тому ж рівні, що й в 2012 році. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 08 липня 2016 року дня звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів. На підставі ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: partial