Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником житлового будинку № 176-а по вул. Васнєцова в м. Маріуполі. У будинку також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] При цьому відповідач [PERSON] у 1992 році, а відповідач [PERSON] у 1994 році виїхали з даного будинку, після чого більше не поверталися, забрали всі свої особисті речі, у теперішній час жоден з них не проживає за вказаною вище адресою, не несуть жодних обовязків по оплаті житла та комунальних послуг, не приймають участь у поточному ремонті житлового приміщення. Так, усі витрати по утриманню будинку несе тільки позивач. Факт перебування [PERSON] та [PERSON] зареєстрованими у зазначеному житловому будинку перешкоджає позивачу реалізовувати своє право на володіння цим нерухомим майном. У звязку із чим просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком № 176-а по вул. Васнєцова в м. Маріуполі. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились з невідомих причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 21.10.2013 року Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою, [PERSON] належить будинок № 176-а по вул. Васнєцова в м. Маріуполі, право власності на який зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.10.2013 року за реєстраційним номером 7019755. У відповідності до акту № 96 від 11.07.2017 року, складеного головою КСН «Перспектива», відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у [INFO], але не мешкають з 1994 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі не проживають за адресою: [INFO] з 1994 року, тобто понад 20 років без поважних причин, що підтверджується актом КСН «Перспектива». За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] підлягають визнанню такими, що втратили право користування будинком № 176-а по вул. Васнєцова в м. Маріуполі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved