Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Селянської спілки «Лан» про розірвання договору оренди землі укладеного 12 лютого 2005 року між ним та Селянською спілкою «Лан», який зареєстровано Світловодським міськрайонним відділом КРФ ДП «ЦДЗК» про що зроблено запис у Державному реєстрі земель від 03 квітня 2009 року за №040938300260. Зазначив, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] він є власником земельної ділянки, площею 4,19 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Озерської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, нормативна грошова оцінка якої становить 36059 грн. 12 лютого 2005 року він уклав з Селянською спілкою «Лан» типовий договір оренди, згідно якого передав в оренду Селянській спілці «Лан» (далі Відповідач) вказану земельну ділянку, площею 4,19 га. строком на 10 років. Оскільки Відповідач самостійно змінює форму орендної плати, при цьому порушив умови договору в частині внесення орендної плати в натуральній формі так як у 2015 та 2016 роки не вніс орендну плату, також Відповідач жодного разу не укладав з ним щорічні угоди щодо умов сплати орендної плати в натуральній формі, які згідно умов Договору оренди повинні оформлюватися щорічно до початку чергового року дії Договору оренди, посилаючись на ст.ст. 22, 32 Закону України «Про оренду землі», ст.141 ЗК України, ст. 651 ЦК України, просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 05 липня 2017 року в справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд з участю сторін. За клопотаннями представника позивача та представника відповідача, які заявлялися ними почергово до початку розгляду справи по суті, призначені судові засідання 24 липня, 13 вересня, 03 та 25 жовтня, 06 листопада та 13 грудня 2017 року, відкладалися. У зв'язку з введенням 15 грудня 2017 року в дію змін до Цивільного процесуального кодексу України ухвалою суду від 04 січня 2018 року постановлено продовжити розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] просили задовольнити позов з викладених в ньому підстав. Представник позивача суду пояснила, що [PERSON], будучи власником земельної ділянки, площею 4,19 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Озерської сільської ради Світловодського району, 12 лютого 2005 року уклав з Селянською спілкою «Лан» типовий договір оренди, згідно якого передав в оренду Відповідачу вказану земельну ділянку на 10 років, а Відповідач зобов'язався щорічно до 15 грудня вносити йому орендну плату в натуральній формі з 01 вересня 2008 року в розмірі 3% вартості земельного паю, враховуючи індексацію вартості землі. Згідно Прикінцевих положень Договору оренди, невід`ємними частинами договору є угода щодо умов сплати орендної плати в натуральній формі, яка повинна оформлятися щорічно до початку чергового року дії договору оренди. Проте, вказані угоди щодо сплати орендної плати Відповідачем з [PERSON] не укладалися, тому [PERSON] був позбавлений можливості знати про порядок та форми виплати орендної плати в натуральній формі, прослідкувати правильність сплати відповідачем орендної плати. Відповідач до 2015 року на свій розсуд вносив орендну плату іноді пшеницею, іноді ячменем, або іншими сільськогосподарськими культурами, при цьому не попереджаючи про форму орендної плати та коли буде здійснена орендна плата, та не надавав пояснень з вказаного. Відповідач порушив вимоги Договору оренди землі, та за 2015 і 2016 роки не вніс [PERSON] орендну плату в натуральній формі в розмірі 3% враховуючи індексацію вартості землі. 30 січня 2017 року [PERSON] звернувся до відповідача з претензією щодо невиплати орендної плати, яку відповідач отримав 04 лютого 2017 року, проте станом на 23 червня 2017 року відповідач так і не виплатив йому орендну плату за 2015 та 2016 роки. Оскільки відповідно до Договору оренди земельної ділянки орендна плата відповідачем має вноситися в натуральній формі, проте відповідач не виплатив йому в натуральній формі орендну плату за 2015 та 2016 рік, також угоди щодо умов сплати орендної плати в натуральній формі, яка повинна оформлятися щорічно до початку чергового року дії договору оренди відсутні, в зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язків, передбачених договором оренди земельної ділянки, просив позов задовольнити. Представник відповідача СС «Лан» Охріменко В.Б. в судовому засіданні заперечив проти позову та пояснив, що на підставі заяв [PERSON] за 2015 та 2016 роки виплачено СС «Лан» орендну плату грошима в сумі 5500 грн. та 12000 грн., що підтверджується підписами [PERSON] у Книзі реєстрації видачі готівки за оренду земельних ділянок згідно договорів оренди, яку веде бухгалтер підприємства [PERSON] В зв'язку з вказаним просив відмовити в задоволенні позову. Акти про передачу [PERSON] в рахунок орендної плати продукції в СС «Лан» та угоди щодо умов сплати орендної плати в натуральній формі у відповідача відсутні. В судовому засіданні досліджено надані сторонами докази: паспорт позивача; державний акт на право приватної власності на землю; типовий договір оренди землі від 12 лютого 2005 року; акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 12 лютого 2005 року; копія претензії [PERSON] від 30 січня 2017 року; поштове повідомлення про вручення СС «Лан» 04 лютого 2017 року претензію [PERSON]; Книга реєстрації видачі готівки за оренду земельних ділянок згідно договорів оренди за 2015-2016 роки СС «Лан»; лист СС «Лан» від 14 грудня 2017 року на ім'я [PERSON]; заява [PERSON] від 26 січня 2015 року до голови СС «Лан»; заява [PERSON] від 18 січня 2016 року до голови СС «Лан»; схема розташування земельної ділянки [PERSON]; допитано свідків [PERSON] і [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] є власником земельної ділянки, площею 4.19 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Озерської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, нормативна грошова оцінка якої становить 36059 грн. 12 лютого 2005 року між позивачем та відповідачем Селянською спілкою «Лан» укладено типовий договір оренди землі, на підставі якого Орендодавець - [PERSON] передав вказану власну земельну ділянку, площею 4,19 га. Орендарю - СС «Лан»для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років, а Орендар зобов'язався за оренду земельної ділянки щорічно вносити Орендодавцю орендну плату в натуральній формі, зокрема, з 01 вересня 2008 року в розмірі 3% вартості земельного паю, враховуючи індексацію вартості землі. Вказаний Договір оренди землі зареєстровано Світловодським міськрайонним відділом Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» 03 квітня 2009 року у державному реєстрі земель за №040938300260. В зв'язку з систематичним невиконанням орендарем обов'язків, щодо своєчасної сплати орендної плати на підставі умов договору оренди землі у натуральній формі позивач звернувся до суду з позовом про припинення права Відповідача на оренду земельної ділянки. Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши їх у єдності та в сукупності, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні позивачем доведено, а тому позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами Договору оренди землі виник спір про дострокове розірвання Договору оренди землі в зв'язку з невиконання Орендарем зобов'язання у виді систематичної несплати Орендодавцю орендної плати у натуральній формі, яка визначена умовами Договору оренди землі. Правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також Договором оренди земельної ділянки. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно статті 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ст.526, 527 та 530 ЦК України, - зобов'язання має виконуватися належним чином та в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За змістом ст.ст. 93,125 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності; право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 15 вказаного Закону визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Відповідно до статті 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Відповідно до пунктів 9 - 11 укладеного сторонами Договору оренди землі від 12 лютого 2005 року, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі - 1,5% вартості земельного паю, а з 01 вересня 2008 року - 3% вартості земельного паю, враховуючи індексацію вартості землі, в натуральній формі, з урахуванням індексу інфляції 1 раз на рік до 15 грудня. Отже, істотними умовами Договору оренди землі від 12 лютого 2005 року, крім об'єкта оренди, строку дії договору оренди, є - орендна плата, яка повинна вноситися орендарем СС «Лан» у розмірі 1,5% вартості земельного паю, а з 01 вересня 2008 року - 3% вартості земельного паю, враховуючи індексацію вартості землі, в натуральній формі, з урахуванням індексу інфляції 1 раз на рік до 15 грудня. Позивач в судовому засіданні пояснив, що до 2014 року орендар надавав орендну плату в натуральній формі, проте за 2015 та 2016 роки орендар не видав йому орендну плату в натуральній формі, в зв'язку з чим він просить суд припинити право користування відповідачем орендованою земельною ділянкою, так як систематично порушується його право на отримання орендної плати, на яку він розраховував при укладенні договору. Представник відповідача, посилаючись на показання свідків [PERSON] та [PERSON], а також на заяви [PERSON] та записи в книзі реєстрації видачі готівки, пояснив суду, що орендна плата за 2015, 2016 роки [PERSON] була виплачена не в натуральній формі, а грошима. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що з 2000 року є головою Селянської спілки «Лан», в оренді якої перебуває близько 500 земельних ділянок, в тому числі земельна ділянка [PERSON] Відповідальною особою за виплату орендної плати на підприємстві призначено бухгалтера [PERSON] та здійснюється підприємством за бажанням орендодавця грошима або натуральною формою - збіжжям. Розмір орендної плати визначає бухгалтер [PERSON], якою ведеться книга видачі готівки, і заборгованості перед [PERSON], який раніше працював в СС «Лан», немає. [PERSON] та його батьки не погодилися у 2017 році на збільшення орендної плати на умовах продовження оренди на новий строк, а тому звернулися до суду. Про підписання додаткових угод по оплаті орендної плати в натуральній формі з орендодавцями він не пам'ятає, і підприємство не підписувало. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що працює головним бухгалтером в СС «Лан» з 2002 року. [PERSON] по договору оренди землі підприємство орендну плату сплачує вчасно або в натуральній формі або грошима. Для отримання грошима орендної плати в 2015 та 2016 роках від [PERSON] надійшли письмові заяви, і вона особисто видавала йому гроші за які він розписувався в Книзі видачі готівки: за 2015 рік він отримав 5500 грн., за 2016 рік - 12000 грн. Письмові заяви про видачу грошей приносила мати [PERSON] Інших угод про виплату орендної плати не було. Суд критично оцінює показання вказаних свідків, оскільки як свідок [PERSON], який з 2000 року є головою Селянської спілки «Лан», так і свідок [PERSON], яка працює головним бухгалтером в СС «Лан», є зацікавленими особами на стороні відповідача. Враховуючи викладене, суд не визнає достовірними та допустимими доказами показання свідка [PERSON] про виплату у 2015 та 2016 роках [PERSON] орендної плати у грошовій формі. Крім цього, з наданого представником відповідача загального зошиту з надписом - Книга реєстрації видачі готівки за оренду земельних ділянок згідно договорів оренди за 2015-2016 рр., видно, що на аркуші з датою 09 жовтня 2015 року навпроти прізвища [PERSON] міститься запис 5500,00 та підпис, на аркуші з датою 26 жовтня 2016 року навпроти прізвища [PERSON] міститься запис 12000,00 та підпис (а.с.33-35). Суд звертає увагу на те, що вказані записи 5500,00 та 12000,00 не містять їх значення (вага продукції, грошові кошти, або інше). Під час огляду оригіналу вказаного зошиту судом встановлено також те, що в зошити містяться записи не тільки за 2015 та 2016 роки, а за 2014 рік. В судовому засіданні [PERSON] заперечував отримання орендної плати грошима за 2015 рік 5500 грн. та за 2016 рік 12000 грн., та пояснив, що в наданому представником відповідача зошиті напроти його прізвища міститься підпис схожий на його підпис, але він гроші та продукцію за вказані роки не отримував, і вказаний зошит - книгу раніше не бачив, що в ній записано він не знає, і за гроші в ній не розписувався. На підставі викладеного, суд не знаходить підстав для однозначного висновку, що вказані записи у зошиті достовірно підтверджують факти отримання [PERSON] від СС «Лан» грошових коштів в рахунок сплати орендної плати за 2015 та 2016 роки. Відповідно до статті 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Позивач суду пояснив, що надані представником відповідача суду заяви від його імені про виплату орендної плати грошима у 2015 та 2016 роках особисто він не писав і не підписував, і він не надавав своєї згоди орендарю на отримання орендної плати грошима. Суд враховує, що представником відповідача в судовому засіданні не доведено, що надані письмові заяви від імені [PERSON] від 26 січня 2015 року та від 18 січня 2016 року написано власноруч [PERSON], а тому суд визнає, що відповідачем в судовому засіданні не доведено, що вказані заяви від імені орендодавця свідчать про вільне волевиявлення [PERSON] на отримання орендної плати у грошовій формі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що записи у зазначеному зошиті реєстрації видачі готівки не є достовірним, допустимим та належним доказом на підтвердження отримання позивачем у 2015 та 2016 роках орендної плати в грошовій формі або в натуральній формі, та не можуть собою заміняти відповідні акти, передбачені п.12 Договору. Суд бере до уваги, що відповідно п. 12 Договору оренди землі передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати підлягає оформленню відповідними актами. Отже, суд звертає увагу на те, що підтвердженням належного виконання відповідачем зобов'язання щодо внесення орендної плати відповідно до умов Договору є відповідні акти про передачу продукції (надання послуг) в рахунок орендної плати, і вказані акти зобов'язаний оформляти саме відповідач. Суд зазначає, що лише відповідні акти про передачу продукції (надання послуг) в рахунок орендної плати в розумінні статті 78 ЦПК України є допустимими доказами сплати орендної плати в натуральній формі. Проте, в судовому засіданні представник відповідача відповідних актів не надав, пояснив, що вони відсутні. Вказаними поясненнями представника відповідача також доводиться факт не внесення СС «Лан» орендної плати за 2015 та 2016 роки позивачу в натуральній формі. Суд також враховує, що у прикінцевих положеннях Договору оренди землі (п.43 Договору) визначено, що невід'ємною частиною договору є, зокрема, угода щодо умов сплати орендної плати в натуральній формі, яка оформляється, тобто, укладається щорічно до початку чергового року дії договору оренди. (а.с.13). Відповідач на виконання ухвали суду від 04 січня 2018 року у встановлені строки та до виходу суду до нарадчої кімнати відзиву на позовну заяву до суду не надав, не надав також щорічні угоди щодо умов сплати орендної плати в натуральній формі, які повинні укладатися та оформлятися щорічно до початку чергового року дії договору оренди, і не надав відповідних актів на підтвердження виконання вимог п.12 Договору про передачу [PERSON] орендної плати в натуральній формі. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено достовірними, допустимими та належними доказами здійснення оплати [PERSON] орендної плати в натуральній формі за 2015 та 2016 роки. Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати, що є одним із основних обов'язків орендаря. Згідно ч.2, ч.3 ст.21 Закону України «Про оренду землі» розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Судом встановлено, що орендар у 2015 році та у 2016 році був зобов'язаний внести [PERSON] орендну плату в натуральній формі, проте свого обов'язку в вказаний період не здійснив. Відповідно до п.41 Договору оренди за невиконання або порушення виконання договору сторони несуть відповідальність, відповідно до закону та цього договору. Відповідно до статті 36 Закону України «Про оренду землі» у разі невиконання зобов'язань за договором оренди землі сторонни несуть відповідальність згідно із законом та договором. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статями 24 і 25 вказаного Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст.141 Земельного кодексу України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що розірвання договору оренди землі можливе лише в разі систематичної несплати орендної плати. Під систематичною несплатою орендної плати є така несплата два і більше рази, тобто ознакою систематичності можна вважати кожен наступний (другий) випадок несплати орендної плати. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України у справі №6-146цс12 від 12 грудня 2012 року, про те, що підставою для розірвання договору оренди є систематична несплата орендарем орендної плати. Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ч.1 ст.55 Конституції України, ч.1 ст.15, ч.1 та п.7 ч.2 ст.16, ч.1 ст.20 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення правовідношення. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно ст.ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні позивачем та його представником доведено, що в порушення пунктів 9-12 Договору оренди землі від 12 лютого 2005 року, орендар - СС «Лан» у 2015 та 2016 роках не вносив орендодавцю - [PERSON] орендну плату в натуральній формі, тобто орендар допустив систематичне істотне порушення договору оренди землі та взятого на себе зобов'язання. Відповідачем доводи позивача не спростовано. Суд погоджується з доводами позивача, що внаслідок систематичної несплати СС «Лан» орендної плати» завдано шкоди [PERSON], оскільки він був тим самим позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, а саме - отримання орендної плати в натуральній формі у належному розмірі. Суд також враховує, що [PERSON] 30 січня 2017 року направлялося Селянській спілці «Лан» претензія щодо невиплати орендної плати, яка була відповідачем отримана, проте залишена без належного реагування. Суд також звертає увагу, що договір було зареєстровано орендарем несвоєчасно, лише через чотири роки після його укладення та передачі власником земельної ділянки, що на думку суду є порушенням з боку відповідача права власника земельної ділянки, оскільки передана ним на 10 років земельна ділянка знаходиться у користуванні відповідача вже 13-й рік. Крім цього, судом враховується, що за час судового розгляду справи до ухвалення судового рішення СС «Лан» не внесло [PERSON] орендну плату в натуральній формі також за 2017 рік. Також судом враховується, що представником відповідача не було надано суду доказів цільового використання земельної ділянки [PERSON] у 2018 році, а тому судом не встановлено обставин, які б перешкодили виконанню рішення суду. Пунктом 38 Договору передбачено, що він припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. На підставі встановлених обставин у справі судом встановлено факт систематичного невиконання орендарем вимог договору в частині своєчасної сплати орендної плати в натуральній формі, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню, договір оренди землі підлягає розірванню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved