Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач працював на ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» в період з 03.09.2009 до 24.07.2018. На підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету від 05.10.2009 відповідачу було видано ордер на вселення до гуртожитку, та 16.10.2009 між сторонами було укладено договір №177 надання та користування житловою площею, проживаючим у гуртожитку, згідно якого відповідачу надано для проживання койко-місце у гуртожитку для одиноких, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте 24.07.2018 відповідача було звільнено з ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін. Починаючи з 22.10.2009 відповідач перебуває на реєстраційному обліку у гуртожитку, але при цьому, починаючи з березня 2013 року в ньому не проживає, плату за проживання та комунальні послуги не сплачує, його особисті речі в гуртожитку відсутні. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням в гуртожитку за вищевказаною адресою. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.04.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання, призначене на 06.10.2020 на 10:20 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, причини своєї неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що будівля гуртожитку по [ADDRESS] , знаходиться на балансі ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект», на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 252 від 11.03.1984. Згідно довідки виданої ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» від 05.03.2020 за №08/5-99 [PERSON] працював на державному підприємстві «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» з 03.09.2009 по 24.07.2018. Його було звільнено відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін, згідно наказу від 24.07.2018 №1889-08-К. 16.10.2009 між сторонами було укладено договір №177 надання та користування житловою площею, проживаючим у гуртожитку ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект», відповідно до якого відповідачу було надано ліжко-місце у гуртожитку для одиноких за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки соціальної служби комплексу ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» від 14.02.2020 за №14-50 [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою з 22.10.2009. Згідно актів у складі старшого адміністратора гуртожитку [PERSON] , чергового по гуртожитку [PERSON] , комірника старшого [PERSON] від 20.09.2018, 29.01.2020 та 07.09.2020 відповідач в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , не проживає з березня 2013 року, його особистих речей немає, комунальні послуги не сплачує. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Враховуючи факт, що будівля гуртожитку не належить позивачу на праві приватної власності, а він є лише його балансоутримувачем, правовідносини щодо оренди кімнати між позивачем та відповідачем врегульовуються нормами ЖК України. Відповідно до частини другої статті 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Відповідно до статті 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Згідно зі статтею 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до частини першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач відсутній у спірній кімнаті протягом більш ніж шість місяців, поважних причин, визначених частиною третьою статті 71 ЖК України, судом не встановлено, витрат по утриманню майна відповідач не несе, а тому позов підлягає задоволенню у спосіб, вказаний позивачем. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102,00 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved