Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

у листопаді 2013 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем [PERSON] у шлюбі. Сторонни мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], місце проживання яких визначено з матір»ю рішенням суду. Позивачка зазначає, що після звернення нею до суду з позовом про розірвання шлюбу, відповідач забрав у неї ключі від квартири за місцем її реєстрації: [ADDRESS], і з липня 2013 року вона з дітьми вимушено проживає у [ADDRESS]. Позивачка зверталась до відповідачів з проханням повернути їй дитячі речі, що залишились у квартирі за місцем реєстрації дітей. На початку жовтня їй було повернуто незначну частину речей, але найкоштовні речі не повернуто. На її письмове звернення до відповідачів, останні повідомили, що ніяких перешкод вони у користуванні майном не чинять і запропонували з дітьми повернутися за місцем проживання. Стосовно повернення речей відповідачі відповіді їй не надали. На підставі ст. 391 ЦК України позивачка просить усунути перешкоди у користуванні майном шляхом зобов»язання відповідачів надати їй та підрядникам визначеним нею доступ у квартиру [ADDRESS] для повернення ряду речей. В судове засідання позивачка не з»явилась, про день, час та місце розгляду справи повідмлена належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у її відсутність. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і зазначив, що предметом спору є захист немайнових прав, а саме: усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, але з метою повернення речей. Пояснив суду, що позивачка не бажає користуватися житлом - квартирою [ADDRESS], а лише бажає зайти і забрати речі. Просив позов задовольнити. В судовому засіданні представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечували. Пояснили суду, що відповідач [PERSON] та [PERSON] не чинять жодних перешкод позивачці у користуванні квартирою [ADDRESS]. Після повернення з відпустки у липні 2013 року позивачка не заїжджаючи у спірну квартиру, поїхала з дітьми у м.Миколаїв, ініціювала розірвання шлюбу, подала позов про встановлення місця проживання дітей, стягнення аліментів. Відповідачі ніколи не заперечували проти користування позивачкою і дітьми спірною квартирою. Багато речей вона вже забрала. Вважають, що оскільки даний спір немайновий і позивачкою не вирішується питання про повернення речей із чужого незаконного володіння, будь-яких доказів того, що їй чинять перешкоди у користуванні житлом позивачка не надала, а тому в задоволенні позову просили відмовити. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів за участю їх представників в судовому засіданні. Суд, вислухавши представників позивачки та відповідачів, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Відпровідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов»язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної шкоди; 10) визнання незаконними рішення,дій чи бездіяльності . Позивачем зазначено, що предметом позову є порушення її немайнових прав, а саме: право на користування житлом. Представником позивача не спростовано пояснення представників відповідачів про те, що позивачка не бажає користуватись житлом. Відповідно до довідки форма [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тобто сторони з дітьми. На звернення позивачки телеграмою до відповідачів про надання їй можливості увійти до спірної квартири, відповідачами надіслана позивачці телеграмма з повідомленням про те, що вони не мають жодних заперечень щодо користування квартирою. Судом встановлено, що фактично позивачка ставить питання про витребування майна із чужого незаконного володіння і судом представнику позивача роз»яснено право звернення з відповідним позовом до суду. Вимога про вселення до спірної квартири позивачем не заявлена. Доказів того, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні позивачкою спірною квартирою позивачем суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження неможливості користування жилим приміщенням та речами, що в ньому знаходяться. Крім того, суд приймає до уваги, що враховуючи, що сторони проживали спільно у спірній квартирі і набули майно в ній разом, питання щодо його розподілу та власності не вирішено, і відповідна вимога не заявлена. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов»язання [PERSON] та [PERSON] надати [PERSON] та підрядникам, визначеним нею, доступу у квартиру для повернення речей, є безпідставними та необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Позивачка не позбавлена права користування спірним жилим приміщенням та речами в ньому.

Outcome: dismissed