Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

У квітні 2020 року представник позивача [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області в інтересах [PERSON] з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» треті особи: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Фастівський МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивував тим, що 03 вересня 2010 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір б/н за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 17000,00 грн., зі сплатою 30% річних з встановленим кредитним лімітом на кредитну картку. У квітні 2020 року [PERSON] стало відомо про відкриття виконавчого провадження № 54930583, а в подальшому було отримано копію постанови від 17 лютого 2020 р. про звернення стягнення на заробітну плату по виконавчому напису № 6012 від 07 липня 2017 року. Представник позивача посилається на те, що [PERSON] вважає, що всупереч вимогам Закону, нотаріус вчинив виконавчий напис у липні 2017 р., а дата погашення кредиту сплинула ще у 2012 році, тобто виконавчий напис був вчинений після чотирьох років з дня права вимоги банку до позивача. Окрім того, заборгованість [PERSON] , як боржника перед банком, не визнавалась, жодних листів від нотаріуса не надходило. Більш того, представник зазначив, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2015 року у справі № 357/13441/14-ц позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] було залишено без розгляду. Останній платіж по кредиту було здійснено 28 жовтня 2013 року, а позовну заяву Банк подав до суду у 2014 році, відповідно і вимогу про повернення заборгованості було вручено за три роки до вчинення виконавчого напису. Вважає, що нотаріусом при вчинені виконавчого напису було порушено трирічний строк давності вчинення виконавчого напису, оскільки з моменту виникнення права вимоги за кредитним договором до дня вчинення виконавчого напису минуло більше трьох років, при цьому [PERSON] будь-яких повідомлень від банку про існування боргу ніколи не отримував. Представник позивача зазначив, що оскільки оскаржуваний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог Закону, він змушений звернутися до суду з даним позовом в інтересах позивача. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2020 року було відкрито загальне провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання. 12 травня 2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та розглядати справу без участі представника АТ КБ «ПриватБанк». В поданому відзиві, представник відповідача зазначив, що виконавчий напис вчинено відповідно до норм діючого законодавства. Банк направляв на адресу позивача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором б/н від 03 вересня 2010 року, що підтверджується письмовою вимогою про усунення порушень від 26 червня 2017 року, описом цінного вкладення № 49038090054400 та чеком оплати поштового пересилання. Разом з тим, представник зазначив, що позивач помилково дійшов висновку, що на момент вчинення нотаріального напису діяла редакція Постанови КМУ № 1172, котра не передбачала можливість стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі вчинення написів нотаріусів з підстав, що випливають з Кредитних договорів. Окрім того, зазначив, що посилання позивача щодо строку за котрим здійснюється стягнення за виконавчим написом також є помилковими, оскільки сторонами не погоджено строк повернення боргу по кредитному договору від 03 вересня 2010 року, а тому відповідно до ст. 530 ЦК України строк виконання зобов`язання має відраховуватися з моменту пред`явлення вимоги про усунення порушень, що була направлена на адресу Позивача 26 червня 2017 року з рекомендованим цінним листом №49038090054400, а тому саме з 27 червня 2017 року має відраховуватися трирічний строк звернення до нотаріуса. 02 червня 2020 року на підставі ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича було витребувано належним чином завірені копії документів на підставі яких, 07 липня 2017 року було вчинено виконавчий напис № 6012 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 03 вересня 2010 року на загальну суму 203290 грн. 85 коп.. Протокольною ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2020 року у даній справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених в ньому, надав пояснення аналогічні позовній заяві. Відповідач в судове засіданні свого представника не направив, про дату і час розгляду справи по суті повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належними чином. Направив до суду листа в якому просив суд розглядати справу за його відсутності.. Представник третьої особи - Фастівського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Через канцелярію суду подав листа в якому просив проводити судове засідання без участі державного виконавця та вирішити справу на розсуд суду. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 07 липня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено оскаржуваний виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6012 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за Кредитним договором від 03.09.2010 року, грошових коштів у сумі 203290 грн. 85 коп. (а.с 86), на підставі якого було 10 грудня 2019 року старшим державним виконавцем Фастівського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Майданюк І.А. було відкрито виконавче провадження № 54930583 (а.с.12). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Проте вказана Постанова № 1172 не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими можливе стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови № 1172 та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнана судом незаконною та нечинною, відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Сторонами не було надано доказів про надання нотаріусу для вчинення нотаріальної дії оригіналу кредитного договору, виписки по рахунку боржника чи розрахунку заборгованості, також відсутні відомості про нотаріальне посвідчення цього договору. Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Судом встановлено, що підставою для вчинення виконавчого напису є Кредитний договір № б/н від 03 вересня 2010 року укладений між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», який складається з Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Як вбачається з вищевказаної заяви, вона містить лише анкетні дані позивача, інші відомості щодо отримання бажаних банківських послуг, а саме відкриття рахунку, зазначення бажаного кредитного ліміту, отримання кредитних коштів на умовах узгоджених між сторонами, отримання кредитної картки, зазначення строку дії кредитного договору заява-анкета не містить (а.с. 88). До вищевказаної заяви представником ПАТ КБ «ПриватБанк» приватному нотаріусу Завалієву А.А. також було надано: копію розрахунку заборгованості за договором б/н від 03 вересня 2010 року, в якій вбачається, що станом на 30 квітня 2017 року заборгованість [PERSON] за вищевказаним кредитним договором складає 203290 грн. 85 коп.; Письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором б/н від 03 вересня 2010 року разом із описом цінного вкладення № 49038090054400 та чеком оплати поштового пересилання, які в розумінні норм чинного законодавства не є належними та допустимими доказами, що свідчать про безспірність заборгованості. Отже, суд приходить до висновку про недоведеність розміру боргу за кредитним договором та неправомірність вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за тілом кредиту - 16687,26 грн., заборгованості за відсотками 172296,88 грн., заборгованість з пені та комісії - 4150,00 грн., заборгованість по штрафам: (фіксована сума) - 500,00 грн. та (відсоток від суми заборгованості) - 9656,71 грн. на загальну суму 203290,85 грн, оскільки наданий до нотаріуса Завалієва А.А. кредитний договір не передбачав жодних зобов`язань у [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк». З наведеного вбачається, що відповідачем, всупереч вимог закону не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача за Кредитним договором, в свою чергу нотаріус помилково, всупереч вимог закону, не перевірив зміст договору на який відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за Кредитним договором, та безпідставно стягнув спірну заборгованість на користь банку. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07.02.2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгулу цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, що заборгованість боржника не є безспірною, що свідчить про вчинення виконавчого напису 07.07.2017 року з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 1681,60 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved