Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

у листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] року померла його мати [PERSON]. Державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу №1575/12. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва 09.04.1996 року, [PERSON] належала на праві власності ? частина квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі матеріалів спадкової справи нотаріусом визначено, що позивач є спадкоємцем 1/3 частки спадкового майна матері. 06.11.2013 року, державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори відмовлено позивачу у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючого документу на квартиру. Після смерті матері залишилось троє спадкоємців за законом : позивач [PERSON], його сестра [PERSON] та сестра [PERSON]. З відповідачкою склались неприязні стосунки та вона відмовилась добровільно надати нотаріусу документ про право власності матері на квартиру. На підставі вимог ст.ст.1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України позивач заявив позовну вимогу про визнання на ним права власності на 1/3 частку від ? частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON]., померлої [INFO] року, також просив стягнути з відповідачки судові витрати. У лютому 2014 року відповідачка [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] зазначила, що [INFO] року померла [PERSON], яка була матір»ю трьох дітей, а саме: [PERSON], [PERSON] та її, тобто позивачки за зустрічним позовом [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, а саме ? частина квартири [ADDRESS], яка належала матері на праві власності, набутої в порядку безоплатної приватизації. Заповіт спадкодавцем складено не було. Спадкодавець [PERSON] з 1983 року та до часу своєї смерті постійно проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Позивачка за зустрічним позовом зазначила, що вона є спадкоємцем першої черги та у встановлений ст. 1270 ЦК України строк звернулась до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім неї до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] [PERSON] в порядку ст.1274 ЦК України відмовилась від належної їй 1/3 частки спадщини на користь [PERSON]. Вважає, що [PERSON] повинно бути усунено від права на спадкування після смерті матері [PERSON], враховуючи наступні обставини. Спадкодавець [PERSON] від першого шлюбу мала двох дітей : [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] за рішенням суду, [PERSON] залишився проживати разом з батьком, а [PERSON] разом з матір»ю. У квітні 1978 року спадкодавець одружилась з батьком [PERSON] [PERSON] За життя мати за будь-якої можливості турбувалась та піклувалась про відповідача за зустрічним позовом. У 1987-1991 роках, коли відповідач відбував термін покарання за вчинений злочин у місцях позбавлення волі, мати його відвідувала, винаймала йому адвоката, передавала передачі, вела з ним листування. У 1990-х роках відповідач бачився з матір»ю зрідка. У 1992 році мати у зв»язку з непрацездатністю за віком вийшла на пенсію. За все життя відповідач ніколи не утримував свою матір та не надавав їй ніякої грошової допомоги. У 2003 році [PERSON] перенесла геморагічний мікроінсульт, що в подальшому призвело до поступового погіршення її здоров»я. Як наслідок, у матері погіршилась пам»ять, концентрація уваги, координація рухів, зір, чутливість. [INFO] року помер [PERSON] Мати відмовилась від спадщини після смерті чоловіка на користь [PERSON] На час смерті батька у матері вже з»явились симптоми тяжкої хвороби і вона вже мала значні проблеми зі здоров»ям, найбільшою з яких було поступове встрачання пам»яті. На похованні [PERSON] мати жалілася відповідачу на своє постійне погане самопочуття, слабкість у тілі, втрачання пам»яті. На той час мати вже потребувала постійного піклування, догляду та матеріальної допомоги. Відповідач ніяким чином не відреагував на скарги матері про її поганий стан здоров»я. За весь час з [INFO] року до часу смерті матері [INFO] року відповідач жодного разу не з»явився її відвідати та не надавав матері ніякої допомоги. Починаючи з 2009 року стан матері настільки погіршився, що вона вже не могла самостійно виходити з квартири. З кожним наступним роком мати поступово втрачала здоров»я та перестала впізнавати [PERSON] та її доньку [PERSON], [INFO], яка постійно проживала разом з ними. Турбота та опіка, яку [PERSON] надавала матері, полягала в приготуванні та купівлі їжі, пранні, обмиванні і переодяганні хворої, супроводу її до лікарів, купуванні ліків. Особливе психологічне напруження було визвано тим, що [PERSON] вимушена була постійно знаходитись біля матері і спостерігати як безповоротньо змінює її хвороба і все ж таки робити все залежне від неї, щоб полегшити страждання матері. За 2 роки до смерті мати вже не могла себе самостійно обслуговувати. Виходити на вулицю, готувати їжу, іноді навіть їсти, вдягатися, умиватися, митися. [PERSON] інколи приїжджала допомагати, але у 2011 році після смерті її чоловіка, сестра сама важко захворіла та перестала відвідувати матір. Ще через деякий час стан матері настільки погіршився, що мати вже не пізнавала своє відображення у дзеркалі, не орієнтувалась у квартирі, не ходила в туалет. [PERSON] звернулась у Київський міський психоневрологічний диспансер №3 по вул. Фрунзе,51, де матір взяли на облік та призначили ліки. Після приймання ліків стан матері не покращився. [PERSON] хворіла на хворобу Альцгеймера, яка є невилікованою. Догляд за хворою людиною складає основу терапії протягом всього часу перебігу хвороби. [PERSON] почала втрачати вагу та важила біля 40 кг, поводила себе неадекватно : виламувала розсувні двері між кімнатами, викидала речі із шафи, розбила дзеркало. Така поведінка матері стала небезпечною для [PERSON] та її неповнолітньої доньки. Під час хвороби матері [PERSON] було матеріально дуже важко утримувати, опікуватись та лікувати хвору матір і виховувати неповнолітню доньку, яка залишилась з нею після розлучення, існувала гостра потреба у отриманні грошових коштів та допомоги саме від відповідача. Відповідач, як дієздатна, працездатна та фізично здорова людина мав змогу надавати своїй матері і матеріальну допомогу і моральну підтримку, а також доглядати її проте усвідомлюючи це, свідомо нехтував потребами матері. Оскільки самостійно допомагати матері вже не уявлялось можливим, наприкінці квітня 2012 року [PERSON] поклала її улікарню - у Київську міську психоневрологічну лікарню №3, яка знаходиться у Київській області, Васильківському районі, смт Глеваха,вул. Павлова,7. У лікарні мати знаходилась до своєї смерті - до [INFO] року. Весь цей час протягом 4-х місяців [PERSON] особисто піклувалась про матір: провідувала її по три рази на тиждень, привозила продукти харчування, купувала ліки. За весь час перебування у лікарні ні сестра, ні брат мати не відвідували. [PERSON] [PERSON] не бачила 8 років, станом матері він ніколи не цікавився, хоча ні адреса, ні телефон не змінювався. Поховала матір позивачка також за власний рахунок. Відповідача на похоронах не було. На підставі вимог абз.2 ч.3ст. 1224, ч.5,ч. 6 ст. 1224 ЦК України [PERSON] заявила зустрічну позовну вимогу про встановлення факту ухилення [PERSON] від виконання обов»язку щодо утримання спадкодавця [PERSON] та про усунення його від права на спадщину за законом після померлої [INFO] року матері. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав, проти зустрічного позову заперечував. З приводу зустрічних позовних вимог пояснив, що після розлучення його батьків, він у 7 років залишився проживати з батьком та дідом. Квартиру [ADDRESS] отримала його мати у січні 1983 року на сім»ю у складі 5 осіб, на нього в тому числі. Квартира складається з чотирьох жилих кімнат. Знає, що відчим був проти його проживання з матір»ю в сім»ї і запропонував матері обирати чи його, чи сина. Тоді у них народилась донька [PERSON]. Він сам не хотів жити з відчимом. Проте неодноразово він тікав від батька до матері. Коли у 12 років він втік від батька до матері, бо батько вживав спиртні напої, мати його не пустила на поріг, сказавши, що її чоловік проти. Тоді він з матір»ю декілька років не спілкувався, але згодом зрозумів це і почав спілкування. Пояснив, що двічі відбував покарання у місцях позбавлення волі. Перший раз за вироком Печерського районного суду м. Києва за ст. 94 КК України з листопада 1986 року, звільнився у 1996 році. Мати його відвідувала. Батько його тоді вже помер, а мачуха у 1999 році визнала його таким, що втратив право користування жилою площею квартири [ADDRESS], де він був зареєстрований у той час, оскільки він проживав з дружиною [PERSON] З дружиною він розлучився у 2004 році та в шлюбі має 15-річну доньку, яка проживає у [ADDRESS]. У 2004 році був засуджений за ст. 185 ч.5 КК України умовно, проте був у розшуку, оскільки проживав у дружини і не повідомив про це, у зв»язку з чим було змінено покарання на позбавлення волі. Останній другий раз був затриманий 23.10.2010 року і звільнився 13.11.2012 року вже після смерті матері. До затримання з 2005 року по 2007 рік він періодично пропонував [PERSON] лікувати маму у інституті геронтології, проте вона відмовилась. З місць позбавлення волі до літа 2010 року він не писав у зв»язку з тим, що не дозволяли у колонії з особливим режимом. Після того як був переведений у 2012 році до установи суворого режиму, зміг зателефонувати, але безрезультатно. Попросив знайомого [PERSON] допомогти розшукати сестру. [PERSON] залишив сестрі записку з номером телефона і вона зателефонувала, але вже після смерті матері. Зазначив, що сестра [PERSON] перешкоджала йому у зустрічах з матір»ю. Коли він приходив до матері до 2010 року, то розмовляв з нею через двері, які вона не могла відчинити, тому підтвердити цей факт ніхто не зможе. Він приїжджав до матері, привозив декілька разів продукти разом з колишнім тестем. Іншої допомоги надати не міг - до 2010 року мав заробіток близько 1500 грн. Знає, що мати отримувала пенсію. Надати допомогу у догляді за матір»ю не міг, оскільки перебував у місцях позбавлення волі. До цього часу до нього за допомогою не зверталися і він її надавати не мав можливості. На даний час, [PERSON] зазначив, що є особою без постійного місця проживання, на роботу його не приймають, оскільки він не має реєстрації. Проживає у друзів, житла ні у користуванні ні у власності не має. У 2004 році проживав у [PERSON], але вони посварилися і сестра не бажає з ним спілкуватися, вона змінила адресу і йому не повідомляє. Пояснив, що відповідачка відноситься до нього упереджено через те, що він був засуджений і не бажає з ним ділити площу та домовлятися, не дає і не давала також номер телефона сестри. Просив його позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовм [PERSON] в судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечувала. Зустрічний позов просила задовольнити. Підтримала викладене нею в позовні заяві та пояснила, що ніколи не чинила перешкоди у спілкуванні матері з сином. Проте за її присутності він до матері не приходив, нічого не приносив. Мати вона дійсно замикала, оскільки мати втрачала пам»ять ії не можна було залишати ключі. З 2006 року вона брата не бачила, телефоном не спілкувалися. Сама до нього з питання надання допомоги не зверталась. Підтвердила, що за 2 місяці до смерті матері вона знайшла записку в дверях, в якій було повідомлено, що [PERSON] відбуває покарання та просили зателефонувати. Після смерті матері вона зателефонувала. Вважає, що брат заявив про себе тільки тоді, коли залишилась спадщина, проте не має на неї жодного права, оскільки не допомагав матері, яка потребувала догляду. Третя особа у справі [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її та сторін мати [PERSON] з 2006 року потребувала матеріальної допомоги та догляду. Свого брата [PERSON] з 2006 року вона не бачила, йому телефонували, але він не відповідав. Останній раз бачила його на похоронах відчима у 2006 році. До сина мама завжди відносилась добре, допомагала, коли він відбував покарання, листувалась з ним. Вважає, що позивач має меркантильний інтерес в отриманні спадщини, на яку, на її погляд, він не заслуговує, оскільки не надавав допомоги спадкоємиці, яка її потребувала, хоча мав таку можливість. Просила в задоволенні позову [PERSON] відмовити, зустрічний позов [PERSON] задовольнити. Суд, вислухавши сторони, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. [INFO] року померла [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 14911 відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с.41). За життя 31.01.1983 року [PERSON] отримала ордер серії Б №14874, на сім»ю з 5 осіб, на право зайняття чотирьохкімнатної квартири жилою площею 56,0 кв.м [ADDRESS]. До складу сім»ї увійшли чоловік та троє дітей, в тому числі [PERSON] (а.с.175). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.04.1996 року Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] (а.с.89). Після смерті [PERSON] [INFO] року [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини чоловіка на користь доньки [PERSON] [PERSON] звернулась до Одинадцятої київської державної нотарільної контори у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи №1688. На час розгляду даної справи [PERSON] не оформлено право власності на спадщину за законом після смерті батька. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, ? частина квартири [ADDRESS], що підтверджується копією спадкової справи №1575/2012 , відкритої нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори (а.с.77-96). Заява про прийняття спадщини [PERSON] подана в порядку ст.ст. 1269, 1270 ЦК України [PERSON], [PERSON] Також подана заява про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] від спадкоємця [PERSON]. Судом встановлено, що спірною частиною спадкового майна є 1/3 частина від ? частки квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] на час смерті. Свідоцтвом про народження, виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві підтверджується, що [PERSON] є сином [PERSON] а.з. № 601 від 25.04.1969 року (а.с.80). [PERSON], [INFO] року народежння, є дочкою спадкодавиці, що підтверджується свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про шлюб, в якому змінено прізвище з [PERSON] та [PERSON] (а.с.86-87). [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] та [PERSON] - свідоцтво про народження видане Печерським ЗАГС а.з. №445 (а.с.84). В шлюбі [PERSON] змінено прізвище на [PERSON], що засвідчується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів ромадянського стану Мінського району м. Києва 16.01.1999 року (а.с.83 оборот). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії 06.11.2013 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS] (а.с. 94 оборот). Свідок [PERSON], яка є лікарем Київської міської психоневрологічної лікарні №3, що знаходиться у Київській області Васильківському районі смт Глеваха, вул. Павлова,7, підтвердила в судовому засіданн, що [PERSON] з 26.03.2012 року по [INFO] року перебувала у даній лікувальній установі у зв»язку з тяжким психологічним прогресуючим захворюванням. Стан хворої був тяжкий та призвів до смерті. За час перебуванні у лікарні до хворої приїздила лише [PERSON], яка належним чином опікувалась нею, привозила їжу, прогулювалась з нею поки це було можливо. Хвора страждала на розлад розумової діяльності і потребувала спеціального догляду, що наприкінці її життя [PERSON] в домашніх умовах вже забезпечувати не могла. Пояснення [PERSON], лікаря [PERSON] підтверджуються медичними довідками, зокрема, Київської міської психоневрологічної лікарні №3, виписним епікрізом, відповідно до якого [PERSON], [INFO] перебувала на стаціонарному лікуванні з 26.03.2012 року по 03.07.2012 року з діагнозом судинна деменція. F 01.8. Зазначено, що психічно хвора близько 7 років. Різке погіршення настало 2 роки тому, перестала себе обслуговувати. Хвора була виписана додому у супроводі доньки (а.с.68). З медичної карти хворої [PERSON] Київської міської психоневрологічної лікані №3 вбачається госпіталізація 12.07.2012 року та виписана у зв»язку зі смертю [INFO] року(а.с.69-31 оборот). Журналом обліку відвідування хворих Київської міської психоневрологічної лікарні №3 підтверджується, що хвору [PERSON] періодично відвідувала лише [PERSON], передавала їжу (а.с. 97-142). На підтвердження стану здоров»я [PERSON] з 1997 року [PERSON] надано виписки з історії хвороб алергічного відділення КМКЛ №8 (а.с.144-149) з яких вбачається, що померла за життя хворіла бронхіальною астмою, хронічними обструктивними бронхітами, пневмофіброзом емфіземи легенів, атеросклерозом судин головного мозку. Хвора перебувала на лікуванні у 1997 році та була виписана додому у стані ремісії. Свідок [PERSON], який є сусідом померлої, свідки [PERSON] - подруга [PERSON], [PERSON] - сусідка, [PERSON] - подруга відповідачки, в судовому засіданні підтвердили, що здоров»я [PERSON] з 2009 року різко почало погіршуватися. Доглядати за нею [PERSON] було дуже важко, потрібно було ще працювати і дитину самою виховувати. Вже у 2009 році мати могла заблукати, заговорювалась, а тому з дому її одну донька не випускала, але і залишати її одну не могла, тому що [PERSON] вела себе неадекватно. Підтвердили, що лише [PERSON] здійснювала нагляд та утримання матері, яка за своїм станом здоров»я потребувала стороньої допомоги та утримання. [PERSON] вони не бачили, матері він не допомагав, самоусунувся від виконання свого обов»язку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що у 2009 році працював разом з позивачем на СТО і [PERSON] йому розповідав 3-4 рази, що їздив до мами, але хтось з сестер його не пустив, йому перешкоджають бачитися з матір»ю. З сестрами відносини недобрі, вони не бажають з ним спілкуватися. Свідок [PERSON] пояснив судовому засіданні, що знає [PERSON] близько 6-7 років. На початку серпня 2011 року позивач знайшов його за телефоном та просив допомогти знайти сестру [PERSON] Він приходив за вказаною адресою і врешті-решт залишив записку. Свідок підтвердив, що [PERSON] не може знайти контакт з сестрами. Крім того, позивач не мав фізичної можливості доглядати мати перед смертю. Свідок [PERSON], яка є двоюрідною сестрою сторін, в судовому засіданні підтвердила пояснення сторін в частині взаємовідносин матері та сина за часів дитинства. Пояснила, що свекор померлої та дідусь позивача після розлучення його батьків купив їх матері будинок, який мали зносити і таким чином [PERSON] мала змогу отримати чотирикімнатну квартиру, яка була отримана в тому числі і на позивача, але він в ній ніколи не жив, оскільки був залишений у батька, а у матері була інша сім»я. Підтвердила, що [PERSON]. переживала за сина завжди, приїздила до місць позбавлення волі, передавала передачі, хвилювалась. Так склалось його життя, що в родині батька була мачуха, а в родині матері відчим, який не бажав його бачити. Мати раділа, коли у позивача була своя родина, дочка. Свідок підтвердила і поясення [PERSON] про те, що увесь тягар по догляду за психічно хворою матір»ю випав на неї і вона належним чином його надавала. Разом з тим вважає, що позивач не мав фізичної можливості це зробити. Їх мати думала, що діти розберуться зі спадком, але так не вийшло. [PERSON] називає позивача «зеком» не бажає спілкуватися та щоб він жив в її квартирі, сказала, що і [PERSON] не хоче спілкуватися. До матері за її життя він попасти не міг. Спілкування уникали. На підставі викладених вище доказів, судом встановлено, що [PERSON] з 2007 року поступово починала хворіти - втрачала пам»ять. З 2009 року потребувала стороньої допомоги та догляду, ключі їй [PERSON] не залишала, закриваючи матір вдома. Недієздатною [PERSON] не визнавалась, за 4 місяці до смерті перебувала у психоневрологічнй лікарні. Довідкою про звільнення [PERSON] підтверджується, що він відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 23.06.2010 року по 13.11.2012року, на підставі вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 16.04.2004 року засуджений за ст.185 ч.5, 69 КК України до 3 років позбавлення волі (а.с.162). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і н припинилися внаслідок йогосмерті. Згідно вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі викладеного суд вважає доведеним та обґрунтованим право [PERSON] на отримання у спадщину 1/3 частки від ? частини квартири [ADDRESS], що належала на праві власності [PERSON] та відкрилась як спадщина після її смерті. Відповідно до абз.2 ч.3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки та повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обов»язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За ч.5 ч.6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено,що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Визначаючи підстави для усунення від спадкування суд враховує, що спадкоємець [PERSON] потребувала сторонньої допомоги з 2009 року, при цьому місяць 2009 року доказами не визначено, оскільки [PERSON] поступово втрачала здоров»я, до дня смерті [INFO] року і відповідно до ст. 172, ст. 202 СК України позивач є особою, яка зобов»язана утримувати спадкодавця. Спадкоємець [PERSON] не надавав у цей період ні матеріальної допомоги ні допомоги у догляді за матір»ю. При цьому суд враховує поведінку позивача, розуміння ним свого обов»язку щодо надання допомоги, а також те, що позивач з 23.06.2010 року і на день смерті матері перебував у місцях позбавлення волі, а тому суд прийшов до висновку, що [PERSON] не мав фізичної можливості надавати будь-яку допомогу спадкодавцю, в тому числі і матеріальну в той час, коли спадкодавець її потребував. Факту відмови позивачем надати допомогу спадкодавцю судом не встановлено. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не звертались за наданням допомоги до [PERSON] і до 2009-2010 року, відповідачкою не доведено, наскільки і якої саме допомоги потребувала [PERSON] до 2009-2010 року, тобто до часу, коли позивач перебував на волі, не доведено наявність можливості [PERSON] у наданні допомоги, враховуючи ту обставину, що він не проживав з матір»ю та сестрою і надання допомоги у догляді в рівній мірі сторонами було б можливим за проживання сторін в одній квартирі, оскільки мати не виходила з квартири, а свого житла позивач не має. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про усунення [PERSON] від спадкування є безпідставними і задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 229,41 грн.

Outcome: approved