overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбу, в якому спільних неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя між ними не склалося у зв'язку із постійними сварками, неприйняття позиції іншого з подружжя, що призвело до припинення шлюбних відносин. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення та про розгляд справи за її відсутності, заперечивши щодо можливості примирення сторін. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 1984 року (свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане Троїцькою сільською радою Новоодеського району Миколаївської області 06.10.1984 р.) Сторони, за їх твердженням, спільних неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя між сторонами не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Подружжя не бажають проживати разом, шлюбні відносини між ними припинено, проти можливості примирення заперечують обидва з подружжя. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим і суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню із залишенням після розірвання шлюбу позивачу шлюбного прізвища, оскільки про його зміну суду не заявлялося.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбу та мають спільну доньку - [PERSON], [INFO] Спільне життя між ними не склалося через відсутність взаєморозуміння, частих сварок, що призвело до припинення шлюбних відносин. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення та про розгляд справи за її відсутності, заперечивши щодо можливості примирення сторін. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом ухвалено про слухання справи в порядку заочного розгляду, проти чого не заперечувала позивач. Вивчивши доводи позовної заяви і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а статті 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони знаходяться у шлюбі з 15.10.2010 року (свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане виконкомом Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.) Сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження дитини [NUMBER], видане виконкомом Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області 29.11.2010 р.). Подружнє життя між сторонами не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Подружжя не бажають проживати разом, шлюбні відносини між ними припинено, проти можливості примирення заперечують обидва з подружжя. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим і суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню із залишенням після розірвання шлюбу позивачу шлюбного прізвища. В силу ст. ст. 81, 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачений під час звернення до суду із позовом судовий збір на користь позивача у розмірі 243грн. 60 коп., а також на користь позивача понесені нею на отримання правової допомоги на складання позову в сумі 200,00 грн. витрати

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбу та спільних неповнолітніх дітей не мають. У зв'язку із відсутністю будь-яких шлюбних стосунків просить розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення та про розгляд справи за її відсутності, заперечивши щодо можливості примирення сторін. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України. Ухвалою суду справа розглянута за відсутністю відповідача у порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 28.09.1991 р. (свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане 28.09.1991 р. Іллїчівською сільською радою Братського району Миколаївської області) Сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя між сторонами не склалося, шлюбні відносини між ними припинені. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач не бажає проживати з чоловіком, проти можливості примирення заперечила. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим і суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Позивач заявила клопотання про залишення їй шлюбного прізвища.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову позивач вказала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, що є обтяжуючим фактором для неї. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частині його заробітної плати (доходів) щомісячно до повноліття дочки. У судове засідання [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] також надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені у справі докази, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, 09 вересня 2011 року сторони взяли шлюб, який зареєстровано у Жовтневому відділі ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 719 (а.с. 6). Від шлюбу подружжя мають одну малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 5), яка проживає разом з позивачкою, спору про її місце проживання сторони не мають. Після фактичного припинення шлюбних відносин, сторони спільне господарство не ведуть, мешкають окремо, малолітня дитини знаходиться на утриманні позивача. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дочки не надає, хоча працює, отримує постійний, стабільний дохід, стягнень за виконавчими листами на користь третіх осіб не має, позов визнав у повному обсязі, що приводить суд до переконання про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання дочки у зазначеному розмірі. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача судові витрати по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову позивач вказала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Малолітня дочка знаходиться на її утриманні, тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частині його заробітної плати (доходів) щомісячно до повноліття дочки. У судове засідання представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги [PERSON] підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] також надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені у справі докази, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 лютого 2007 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 жовтня 2013 року шлюб розірвано. Дані обставини підтверджені у матеріалах справи (а.с. 3, 5). Від шлюбу сторони мають одну малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Малолітня дитина знаходиться на утримання матері, що є обтяжуючим фактором для позивача. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач працює, отримує постійний, стабільний дохід, стягнень за виконавчими листами на користь третіх осіб не має, позовні вимоги визнав у повному обсязі, що приводить суд до переконання про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання дочки у зазначеному розмірі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача судові витрати по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову позивач вказала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, що є обтяжуючим фактором для неї. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частині його заробітної плати (доходів) щомісячно до повноліття сина. До початку розгляду справи, сторони надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач - позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, відповідач - позов визнає, згоден сплачувати аліменти на утримання сина. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені у справі докази, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, 17 липня 2009 року сторони взяли шлюб, який рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2014 року було розірвано. Від шлюбу, подружжя мають одного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дані обставини підтверджені матеріалами справи (а.с. 3-5). Після фактичного припинення шлюбних відносин, сторони спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Малолітня дитина проживає разом з позивачкою, спору між сторонами з цього приводу не має. Малолітній [PERSON] перебуває на утриманні позивача, відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає, хоча працює, отримує постійний, стабільний дохід. Як встановлено з матеріалів справи, відповідач стягнень за виконавчими листами на користь третіх осіб не має, позов визнав у повному обсязі, що приводить суд до переконання про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання сина у зазначеному розмірі. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача судові витрати по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулася з позовом до [PERSON], в якому прохає стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від всіх видів заробітку відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, посилалася на те, що вона із 09.08.2013 року перебуває з відповідачем у шлюбі, однак шлюбні відносини припинено. Від вказаного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що відповідач дитині не надає матеріальної допомоги, тому вона змушена звернутися до суду та прохає стягнути аліменти на утримання дитини. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги, не заперечував проти стягнення з нього аліментів. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09 серпня 2013 року (а. с. 3). Від вказаного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а. с. 4). Згідно довідки № 569 від 03.07.2014 року виданої Котовською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області, [PERSON] дійсно проживає з позивачем (а. с. 6). Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставини, які мають суттєве значення. Також суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на дитину в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з моменту звернення позивача до суду та до повноліття дитини. Оскільки, відповідач будучи батьком дитини, зобов'язаний її матеріально утримувати та може надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180, 183, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

У липні 2014 року позивачі звернулися до суду з даним позовом. Вказували, що 14 січня 1997 року вони за біржовим контрактом придбали у відповідачки квартиру [ADDRESS]. Просили визнати дійсною угоду купівлі-продажу зазначеної квартири. Відповідачка в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Позивачі до судового засідання не з'явились, надали суду заяви з проханням розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечували проти винесення заочного рішення. За таких обставин суд на підставі ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України провів заочний розгляд справи, в результаті якого дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за біржовим контрактом № 12708 (договором купівлі-продажу), укладеним на Маріупольській універсальній товарній біржі 14 січня 1997 року та зареєстрованим в Маріупольському БТІ 28 січня 1997 року за № 35482 [PERSON] продала, а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] (а.с. 7). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 9). Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, чинного на час укладення між сторонами договору купівлі-продажу, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. З біржового контракту вбачається, що відповідачка продала, а позивачі купили квартиру [ADDRESS], розрахувавшись готівкою в день укладення договору та передачі документів (а.с. 7) і таким чином повністю виконали свій обов'язок за договором купівлі-продажу. Утім договір не було нотаріально оформлено, оскільки ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» на той час передбачала, що угоди, укладені на біржі не потребують нотаріального посвідчення. Саме тому біржовий контракт був прийнятий БТІ у якості правовстановлюючого документа, а за позивачами зареєстроване право приватної власності на вказану квартиру. За таких обставин сторони позбавлені можливості нотаріального оформлення угоди, позаяк для цього продавець (відповідачка у цій справі) мала б надати нотаріусу документ, який підтверджує її право власності на відчужувану квартиру, що унеможливлюється наявністю державної реєстрації права власності на цю квартиру за іншими особами (позивачами у цій справі). З огляду на викладене, суд вважає за можливе визнати угоду дійсною, оскільки інший спосіб упорядкування позивачами прав власності не передбачений законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У липні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати колишнього чоловіка [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в належній їм квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначають, що їм на підставі свідоцтва про право власності на житло належить квартира [ADDRESS]. З 2011 року відповідач залишив вказану квартиру та свою сімю та з цього часу не проживає у квартирі. Оскільки відповідач три роки не проживає у вказаній квартирі, тому вважають, що він втратив право користування даною квартирою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі і просила його задовольнити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, на адресу суду надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутності позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог не заперечував. Вивчивши надані письмові докази у їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях є власниками квартири [ADDRESS] (а.с. 7). 18 квітня 2012 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем розірвано, що підтверджується копією рішення Деснянського районного суду м. Києва (а.с.15). Відповідач [PERSON] більше трьох років не проживає у вказаній квартирі, за цей період жодного разу не з'являвся в вищезазначеній квартирі, позивачі самостійно несуть обов'язки з утримання майна, оплати комунальних та інших послуг, здійснюють витрати по утриманню квартири і прибудинкової території та проведенню ремонту, що підтверджується поясненнями позивача, актами комісії, затверджених ЖЕК 310 (а.с.8-11). Оскільки вказана квартира повинна використовуватися для проживання позивачів та членів їх родини, а відповідач таким не являється, але залишається зареєстрованим у квартирі, чим створює позивачам перешкоди у користуванні та розпорядженням власністю. Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не проживає у квартирі більше ніж один рік він втрачає право на користування цим житлом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати понесені позивачем покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

У липні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві позивачка вказала, що з 9 серпня 2003 року перебуває в зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] Від подружнього життя вони мають дочку [PERSON], [INFO]. З квітня 2014 року [PERSON] проживає окремо від сім'ї. Дитина проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, чим ставить їх у важке матеріальне становище. Оскільки він ніде не працює, стабільних доходів не має, [PERSON] просить стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, від неї надійшла заява, в якій вона просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву про визнання позову. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або твердій сумі, тому позов підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 243 гривень 60 копійок судового збору.

Outcome: approved