Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 17.01.2009 року по 23.05.2011 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 23.05.2011 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області шлюб розірвано. Від шлюбу з відповідачем сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Майже з народження син проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Позивачка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, його фізичний ,духовний та моральний розвиток з двох місячного віку. Батько покинув дитину, коли [PERSON] було два місяця. З того часу позивачка з відповідачем не проживала разом. Згідно медичного висновку від 10.10.2017 року дитина має внутрічерепну гіпертензію, та інші проблеми по здоров`ю. Позивач [PERSON] тривалий час працює у Туреччині з 2017 року, 13.06.2018 року вона зареєструвала шлюб з громадянином Туреччини [PERSON] , також має друзів, які згодні надати медичну допомогу дитині, а саме пройти безкоштовне медичне обстеження та згодом вилікувати хворобу, позивачка має намір в літку 2019 року з сином, відвідати своїх родичів та друзів, відпочити разом з дитиною та зробити медичне обстеження у Туреччині. Відповідач [PERSON] , безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межи України, інтересами та здоров`ям дитини не цікавиться. Вона з відповідачем тривалий час не спілкується. Позивачка вважає, що така позиція колишнього чоловіка і батька малолітнього [PERSON] , шкодить його інтересам та сприяє його всебічному та гармонійному розвитку. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, та пояснив суду що він бажає бачити сина та спілкуватися з дитиною, але позивачка не надає йому такої можливості. На даний час колишня дружини та його син проживають в Туреччині. Він згоден, що дитині в Туреччині проживати краще, він там навчається в школі, також буде більше можливості отримати гідну освіту, ліпшу ніж в Україні, але він хоче бачити дитину хоча б один раз на рік на літніх канікулах, коли син буде приїжджати в Україну протягом 2-3 тижнів без присутності матері. На теперішній час син знаходиться з матір`ю в Туреччині. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради вважає можливим надати тимчасовий виїзд малолітньому [PERSON] , [INFO] , за межі України з метою лікування та всебічного і гармонійного розвитку, що відповідає інтересам дитини. Заслухавши представника позивача, відповідача, третю особу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до п.3 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Як встановлено в судовому засіданні, сторони знаходилися в шлюбі з 17.01.2009 року по 23.05.2011 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено виданим повторно свідоцтвом про народження від 26.10.2018 року серії [NUMBER] , актовий запис № 83.(а.с. 9) Згідно довідки RODON, відповідно до якої малолітній [PERSON] потребує тривалого лікування та реабілітацію за кордоном. (а.с.68). Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батькам, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ст.155 СК України). Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Виходячи зі змісту частини 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. У відповідності до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину оформлюється терміном на три роки або до досягнення дитиною 18 років. Згідно п.п.17,18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року №231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. У разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених пунктом 4 цих Правил, - паспорт. Оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків - у разі пред`явлення нотаріально засвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Крім того, ст. 1 ч. 3 Конвенції прав дитини від 20 листопада 1989 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Неможливість отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон від батька дитини позбавляє останню можливості виїжджати з дитиною за кордон, зокрема, з метою оздоровлення, відпочинку та розширення світогляду, чим створюються перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичного та духовного розвитку. Судом встановлено, що сторони не можуть узгодити питання виїзду за кордон їхнього спільного малолітнього сина, який потребує повноцінного розвитку, позивач не може оформити документи для виїзду малолітнього сина за межі України, тому суд вважає вимоги позивача обґрунтованим та такими, що не суперечать інтересам дитини, а лише сприяють забезпеченню її гармонійного, духовного та морального розвитку, відтак позов підлягає частковому задоволенню. Суд вважає, доведеним, що баланс інтересів батька та законних та обґрунтованих інтересів неповнолітньої дитини буде дотримано у разі дозволу судом на виїзд дитини за межі України для оздоровлення (відпочинку). Що стосується участь відповідача у виховані, спілкуванні з дитиною, зі слів відповідача, в нього мається рішення суду від 2011 року з встановленим графіком спілкування з дитиною, добровільно воно не виконується, а за примусовим виконанням він не звертався. Враховуючи, що тимчасовий виїзд дитини за кордон, відповідатиме інтересам дитини, її розвитку, відпочинку, та оздоровленню, суд вважає за можливе позов задовольнити частково, зазначивши конкретний період можливості виїзду дитини за кордон.

Outcome: partial