Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

У квітні 2021 року позивач через свого представника звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема квартиру [ADDRESS] та частину земельної ділянки за вказаною адресою. З метою прийняття спадщини на підставі складеного [PERSON] заповіту вона звернулась в органи нотаріату, натомість їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій в частині видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану вище земельну ділянку, оскільки частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не визначена. Враховуючи наведене вона звернулась до суду з позовом про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та в процесі судового розгляду такого спору з`ясувалось, що 14.12.2004 року рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради за № 1071/23 «Про затвердження актів державних технічних комісій про я прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, будинковолодінь і окремих квартир, присвоєння поштових адрес та внесення змін в раніше прийняті рішення виконавчого комітету міської ради» виконком міської ради вирішив затвердити акти державних комісій про прийняття житлових будинків з належними до них надвірними спорудами та видати свідоцтва про право і власності [PERSON] , яка користується 86/100 частин будинковолодіння [ADDRESS] та [PERSON] , яка користується 14/100 частин будинковолодіння [ADDRESS] . Таким чином, на підставі зазначеного рішення за [PERSON] визнано право власності на 14/100 частин будинковолодіння [ADDRESS] (житловий будинок літ. «Б» із і однієї кімнати, житлова площа 6,90 кв.м. загальна площа 19,90 кв.м., крім того: сарай літ. «В», сарай літ. «Г», 1/2 сараю літ. «Ж», вбиральня літ. «З», 1/2 криниці літ. «К»), проте [PERSON] не отримала свідоцтво про право власності на 14/100 частин будинковолодіння [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] прийняв спадщину та 05.02.2008 року державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної в контори Прядко ІД. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом відповідно до якого [PERSON] став власником однокімнатної квартири [ADDRESS] (житлова площа 6,90 кв.м. загальна площа 19,90 кв.м.). Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, виникла необхідність у звернені до суду про визнання права власності в порядку спадкування на вказану частку спадкового майна, оскільки [PERSON] , спадкоємцем після смерті якої був [PERSON] , за свого життя не оформила належним чином своє право власності на вказану частку нерухомого майна. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила визнати за нею право власності і на 14/100 частин будинковолодіння [ADDRESS] (житловий будинок літ. «Б» із однієї кімнати, житлова площа 6,90 кв.м. загальна площа 19,90 кв.м., крім того: сарай літ. «В», сарай літ. «Г», 1/2 сараю літ. «Ж», вбиральня літ. «З», 1/2 криниці літ. «К») в порядку спадкування. В судове засідання позивач не з`явилась, в її інтересах діяв представник, який звернувся до суду з заявою по розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась у відсутності відповідача, яка не з`явилась в судове засідання незважаючи на те, що належним чином була повідомленою судом про час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомила і не подала відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. Крім того, у встановлений строк відповідачем не було подано відзиву. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила та не направила відзиву, а представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. В рамках судового розгляду даного спору судом витребувано матеріали спадкової справи №831/2013 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Так, судом встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Виданого Управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому 02.03.1993 року належала на праві власності квартира [ADDRESS] житловою площею 6,90 кв.м., загальною площею 19,90 кв.м. та на підставі складеного останньою заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.02.2008 року право власності в порядку спадкування на таку квартиру перейшло до [PERSON] (а/с 9). Як встановлено судом, [PERSON] помер [INFO] та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майне, яке останній відповідно до складеного ним 17.11.2010 року заповіту заповідав своїй дружині - [PERSON] (а/с 11, 13). Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Так, позивач звернулась в органи нотаріату з заявою про прийняття спадщини та 05.04.2021 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру квартира [ADDRESS] житловою площею 6,90 кв.м., загальною площею 19,90 кв.м. Натомість, у відповідності до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради за № 1071/23 «Про затвердження актів державних технічних комісій про я прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, будинковолодінь і окремих квартир, присвоєння поштових адрес та внесення змін в раніше прийняті рішення виконавчого комітету міської ради» від 14.12.2004 року затверджено акти державних комісій про прийняття житлових будинків з належними до них надвірними спорудами та вирішено видати свідоцтва про право власності [PERSON] , яка користується 86/100 частин будинковолодіння [ADDRESS] та [PERSON] , яка користується 14/100 частин будинковолодіння [ADDRESS] (а/с 5). На підставі зазначеного рішення за [PERSON] визнано право власності на 14/100 частин будинковолодіння [ADDRESS] (житловий будинок літ. «Б» із і однієї кімнати, житлова площа 6,90 кв.м. загальна площа 19,90 кв.м., крім того: сарай літ. «В», сарай літ. «Г», 1/2 сараю літ. «Ж», вбиральня літ. «З», 1/2 криниці літ. «К»), проте [PERSON] не отримала свідоцтво про право власності на 14/100 частин будинковолодіння [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] отримала 11.01.2005 року свідоцтво про право власності на належні їй 86/100 частин будинковолодіння [ADDRESS] , натомість [PERSON] таке своє право за свого життя не реалізувала. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, спірна частка будинковлодіння з належними та нього надвірними та господарськими належала на праві власності спадкодавцю, який з наведених вище підстав за життя належним чином не оформив своє право власності на вказане нерухоме майно, позивач вчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право власності на спадщину на вказане майно не має можливості. Натомість, той факт, що за життя спадкодавця спадкове майно не було зареєстровано у спосіб передбачений законодавством чинним на момент набуття такого майна у власність та відомості про право власності не були винесені у відповідний електронний реєстр, не впливає на можливість поновлення порушеного права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання за нею права власності на вказане спадкове майно. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved