Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних за прострочення зобов'язання, процентів за користування грошовими коштами та відшкодування моральної шкоди мотивуючи свої вимоги тим, що 14 березня 2014 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Банк Перший» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № ДФ-059128, за умовами якого вона передала а банк прийняв для зберігання строком на 14 днів до 28.03.2014р. грошові кошти в іноземній валюті - 39000 доларів США зі сплатою 7 процентів річних на суму вкладу в останній день строку вкладу. Відповідно до положень пунктів 1.4, 3.1.1 договору банк зобов'язався після закінчення строку повернути їй вклад у безготівковій формі на поточний рахунок № [NUMBER], відкритий в цьому ж банку. Строк вкладу закінчився 28.03.2014р. після чого банк повинен був перерахувати суму вкладу з нарахованими процентами на вищевказаний поточний рахунок. 29 квітня 2014 року вона подала до банку письмове розпорядження про перерахування всієї суми коштів на її поточний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк України». Банк частково виконав зобов'язання, але грошові кошти в сумі 36804,45 доларів США продовжував утримувати і відмовлявся повернути їх. В зв'язку з цим 26.08.2014р. вона звернулась до відповідача з письмовим розпорядженням про повернення їй вказаних коштів, але грошові кошти в іноземній валюті в сумі 36804,45 доларів США банк до цього часу продовжує утримувати на її рахунку в цьому банку і відмовляється їх повернути, що підтверджується листом банку від 24.09.2014 року № 34/01-25-42. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 15, 16, 526, 530, 533, 598, 599, 610, 612, 625, 1066, 1067, 1068, 1070, 1073 ЦК України, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачка вважає, що відповідач зобов'язаний повернути 40181,73 долара США боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, крім цього повинен сплатити 1448,74 долара США процентів за користування грошовими коштами з 29.04.2014 року по день звернення до суду - 03.11.2014 року, тобто за 188 днів, та 620,89 доларів США трьох процентів річних за вказаний період, а всього 42251,36 доларів США. Також позивачка просить стягнути з відповідача 20000 грн. в рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди та 3000 грн. у відшкодування судових витрат на правову допомогу адвоката. У судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання свого представника не направив причину неявки суду не повідомив про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.17, 30). Відповідно до правил ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних доказів, постановивши заочне рішення. Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 14 березня 2014 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № ДФ-059128 на суму 39000,00 доларів США на строк 14 днів, з 14 березня 2014 року до 28 березня 2014 року (а.с. 7, 8). Відповідно до п. 3.1.1 договору банк зобов'язаний з урахуванням положень цього договору після закінчення 14-денного строку вкладу або на першу вимогу вкладника повернути вклад (або його частину) вкладнику в порядку, визначеному цим договором та законодавством України. Позивачка 29 квітня 2014 року звернулася до відповідача з вимогою про повернення депозитного вкладу (а.с.9), але отримала письмову відповідь, у якій банк рекомендував їй для отримання грошових коштів звертатись до відділення банку, в якому їй відкрито рахунок (а.с.10). 26 серпня 2014 позивачка звернулась до відділення № 49 ПАТ «Банк Перший» з вимогою про повернення коштів (а.с.11), але вклад їй до цього часу повністю не повернутий. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ч.ч.1, 5 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу, які нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові. У відповідності з п.п. 1.1, 1.4, 2.2, 2.7 договору банківського вкладу (депозиту) № ДФ-059128 від 14.03.2014 року відповідач повинен був повернути позивачці вклад та виплатити проценти 29.04.2014р., але цього не зробив до цього часу, чим прострочив виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.05.2013 року у справі № 6-39цс13 передбачені договорами проценти по банківським вкладам підлягають стягненню за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також 3% річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК. Тобто у випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч.2 ст. 625 ЦК. Разом з тим, як встановлено рішенням Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі N 6-36736вов10, нормами Закону від 3 липня 1991 р. N 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Таким чином, оскільки грошове зобов'язання відповідача визначене в іноземній валюті, борг підлягає стягненню без урахування індексу інфляції. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та добуті у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, вважає що з відповідача слід стягнути залишок вкладу в сумі 36804,45 доларів США, проценти за вкладом в розмірі 7% річних з 29.04.2014 року по 03.11.2014 року, тобто за 188 днів, що складає 1326,98 доларів США (36804,45 доларів США ? 7% : 365 днів ? 188 днів), а також 3% річних від простроченої суми за період з 29.04.2014 року по 03.11.2014 року, що складає 568,70 доларів США (36804,45 доларів США ? 3% : 365 днів ? 188 днів). Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на день ухвалення рішення 25.12.2014 р. офіційний курс гривні до долара США згідно курсу НБУ становить: 100 доларів США = 1577,0241 грн. Отже сума боргу відповідача в гривневому еквіваленті становить: борг по вкладу - 580415,05 грн., борг по процентах - 20926,79 грн., три проценти річних - 8968,54 грн. Що стосується вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди, то спірний договір, з невиконанням якого відповідачем позивачка пов'язує наявність цієї шкоди, не містять положень про умови та підстави відшкодування моральної шкоди, Закон України «Про захист прав споживачів», на який посилається позивачка, передбачає відшкодування тільки моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, інших підстав для її відшкодування в межах предмета даного спору позивачкою не наведено, тому у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. Відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України в зв'язку з задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки судові витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. (а.с.20-21), а судовий збір в розмірі 3654,00 грн., від сплати якого позивачка була звільнена при поданні позову до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial