Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

у липні 2016 року позивач, звернувся через представника до суду з даним позовом вказуючи, що 01 липня 2010 року помер його батько [PERSON], якому на праві власності належав житловий будинок, розташований за адресою: с. Кулевча, вулиця Кваши, 24, Саратського району, Одеської області. Після смерті батька відкрилась спадщина на дане майно. У встановлений законом строк для прийняття спадщини позивач подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Однак, після спливу півроку після смерті спадкодавця нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що батько за життя не оформив належним чином правовстановлюючи документи на майно. Позивач просив визнати за ним право власності на спадкове майно, що належало покійному батькові, оскільки він фактично прийняв спадщину, не отримав свідоцтво про право на спадщину з поважних причин. У дане судове засідання позивач, його представник не прибули. Представник, який діє в інтересах позивача на підставі виданої довіреності подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити. Представник Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 1216,1217,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1222 ЦК України визначено, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 460757, [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). [PERSON] помер 01 липня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). Як вбачається з копії технічного паспорту на житловий будинок, виписки з книги погосподарського обліку Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, житловий будинок, розташований за адресою: с. Кулевча, вул. Кваши, 24 Саратського району Одеської області належав [PERSON], який помер 01 липня 2010 року (а.с. 937). Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Мінкомгоспу УРСР від 31.01.1966 року, реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міста і селища міського типу Української РСР, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Тобто, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Довідками Кулевчанської сільської ради підтверджено, що житловий будинок, розташований за адресою: с. Кулевча, вул. Кваши, 24, Саратського району Одеської області належав [PERSON], який помер 01 липня 2010 року. Позивач [PERSON], на день смерті батька постійно проживав з покійним батьком, вели спільне господарство (а.с. 50). Спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита нотаріусом за заявою про прийняття спадщини, яка надійшла від [PERSON] (а.с.73 -98). Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок покійного [PERSON] (а.с. 53). Судом встановлено, що [PERSON], як спадкоємець за законом на майно покійного не відмовлявся від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті батька. Своєчасно подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, де була відкрита спадкова справа. Не оформив спадщину у нотаріуса з поважних причин, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно, яке належало спадкодавцю [PERSON].

Outcome: approved