Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позову вказує на те, що 30 вересня 1986 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від спільного життя сторони мають двох повнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне з відповідачем життя не склалось, оскільки сторони мають різні погляди на життя, на роль і участь кожного з подружжя в забезпеченні сім`ї, а також втрачено почуття взаємної любові один до одного. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з весни 2012 року, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Подальше збереження шлюбу вважає неможливим. Відповідач відмовляється розірвати шлюб в органах РАЦС, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, ознайомившись із заявами сторін, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 вересня 1986 року Відділом РАЦС Ленінського району м. Дніпропетровська між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1665, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 30 вересня 1986 року (а.с. 4). Від подружнього життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне з відповідачем життя не склалось, оскільки сторони мають різні погляди на життя, на роль і участь кожного з подружжя в забезпеченні сім`ї, а також втрачено почуття взаємної любові один до одного, що робить спільне життя неможливим. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведуть. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин судом встановлений факт порушення відповідачем права позивача на розірвання шлюбу, оскільки за взаємною згодою відповідач відмовляється розірвати шлюб. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 908,00 гривень. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved