Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

У липні 2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом та, уточнивши вимоги просила: розірвати договір довічного утримання, припинити право власності, зняти заборону на відчуження, скасувати державну реєстрацію права власності та визнати право власності (а.с.36-37). Свої вимоги обґрунтовує тим, що між нею та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, предметом якого була 1/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. За вказаним договором відповідач [PERSON] зобов'язався довічно повністю її утримувати, забезпечуючи харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, а також зобов'язався зберігати в її безкоштовному довічному користуванні частку житлового домоволодіння, проте з 2006 року перестав виконувати умови договору належним чином, на підставі чого просить позовні вимоги - задовольнити. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.04.2003 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, предметом якого є 1/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-зворот). За вказаним договором відповідач [PERSON] зобов'язався довічно повністю утримувати позивача [PERSON] забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою, вартість якої має бути 150 грн. з урахуванням інфляції та індексації. Проте, з 2006 року відповідач [PERSON] перестав виконувати умови договору належним чином. Відповідач не забезпечує догляд за Позивачем тощо. Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до п.1 ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Відповідно до ч.1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved