Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-18 00:00:00

У липні місяці 2017 року позивач звернулася до суду із позовом до суду, посилаючись на те, що 22.06.2017 року між нею та ТОВ «Єврокар Україна» був укладений договір фінансового лізингу №2227, відповідно до якого ТОВ «Єврокар Україна» зобов'язалось придбати у свою власність та передати лізингоодержувачу у користування автомобіль марки Дачіа Логан, об'ємом двигуна 1,2 на строк та на умовах, передбачених договором. В свою чергу вона зобов'язувалась у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов укладеного договору. 22.06.2017 року згідно квитанції № 0.0792077184.1 на розрахуноквий рахунок відповідача вона перерахувала кошти в сумі 34 269,7 грн. на виконання п.9.1 вищевказаного договору в розмірі 10 % вартості предмета лізингу, призначення платежу - комісія за організацію по договору. Передача предмету лізингу від лізингодавця лізингоодержувачу не відбулася. За умовами договору позивач має сплатити 23 % вартості автомобіля у вигляді авансу є фактичним залученням коштів для його придбання, що потребує ліцензії, як для залучення фінансових активів від фізичних осіб, яка відсутня. Крім того, договір фінансового лізингу №2227 від 22.06.2017 року не був посвідчений нотаріально. В зв'язку з чим позивач просить суд визнати договір фінансового лізингу недійсним, стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» на свою користь сплачений за договором лізингу платіж у розмірі 34 269,7 грн. та судовий збір. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити із зазначеним підстав, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання двічі повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Причину своєї неявки не повідомив. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши доводи позивача, перевіривши матеріали справи доказами, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 22.06.2017 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» був укладений договір фінансового лізингу №2227, за умовами якого ТОВ «Єврокар Україна» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля марки Дачія Логан, в комплектації Authentigue, з об'ємом двигуна 1,2 л/бензин та передати цей автомобіль у користування лізингоодержувача на строк та на умовах, передбачених договором. Згідно з пунктом 1.7. договору фінансового лізингу №2227 від 22.06.2017 року, предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст.9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах п.9.5. ст.9 даного договору. Пунктом 9.1. договору фінансового лізингу №2227 від 22.06.2017 року, комісія за організацію договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 10%, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингоодавця після укладання договору за його організацію протягом дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Комісія за організацію договору входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов'язаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу. Відповідно до п.9.2. договору фінансового лізингу №2227 від 22.06.2017 року, авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 23 % від вартості предмета лізингу зазначеного у даному договорі та Додатку №1 до даного договору. Пунктом 9.7. договору фінансового лізингу №2227 від 22.06.2017 року визначено, що комісія за передачу предмета лізингу - однаразовий платіж, розмір якого становить 3% від вартості транспортного засобу вказаного у договорі, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за здійснення необхідних дій, які пов'язані з передачею предмета лізингу лізингоодержувачу. 22.06.2017 року на виконання п.9.1 договору фінансового лізингу №2227 від 22.06.2017 року [PERSON] сплатила ТОВ «Єврокар Україна» комісію за організацію договору фінансового лізингу № 2227 від 22.06.2017 року в розмірі 34 269,7 грн. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільним кодексом про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. З детальної інформації про юридичну особу не вбачається наявності ліцензії у ТОВ «Єврокар Україна» для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Згідно з частиною 1 статті 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати у власність другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 24); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону). Сам договір не містить конкретних відомостей щодо предмету лізингу та укладений сторонами з недодержанням вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, а ТОВ «Єврокар Україна» вчинило цей договір без відповідного дозволу (ліцензії). Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного суду України від 19 жовтня 2016 року у цивільній справі № 6-1551цс16. У пунктах 12.2 спірного договору передбачено, що право лізингодавця розірвати договір з лізингоодержувачем в односторонньому порядку, Який не сплатив авансовий платіж в повному обсязі потягом строку , що встановлено пунктом 9.3 договору , про що повідомляє лізингоодержувача у письмовій формі. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає. Лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати даний договір у разі неможливості продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу, який лізингоодержувач, по причинам, які не залежать від лізингодавця. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах п. 12. 12 цього договору. Вказані умови, ураховуючи зазначені вище положення, є несправедливими в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно із статтею 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Статтею 216 ЦК України визначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Вищезазначене узгоджується з правовою позицією ВСУ України № 6-2766цс15 від 16.12.2015 року, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для судів. За встановлених обставин, зважаючи на те, що договір фінансового лізингу № 2227 від 22.06.2017 року був укладений [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» за відсутності у відповідача відповідного дозволу (ліцензії) для здійснення фінансової діяльності, враховуючи, що спірний договір не був посвідчений нотаріально, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності слід визнати його недійсним. За таких обставин слід стягнути із ТОВ «Єврокар Україна» на користь позивача сплачений останнім на виконання цього договору платіж - комісію за організацію договору у розмірі 34 269, 70 грн., у зв'язку з чим вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 640, 00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved