Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебувають в шлюбі з 02.10.1993 року. Від подружнього життя мають двох синів Олександра, [INFO] та Євгенія, [INFO], які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Спільне життя у сторін не склалося через супротивні психологічно несумісні характери та вкрай суперечливі погляди на подружнє життя, на взаємні права та обов?язки подружжя, відповідальність за долю сім?ї. Відповідач по справі поводиться неадекватно застосовує фізичну силу до позивача, нереагує на зауваження. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище [PERSON]. Позивач в судовому засіданні відсутня, до суду надала заяву відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить не стягувати судові витрати з відповідача, оскільки останній вже їх сплатив. Відповідач в судовому засіданні відсутній. До суду надав заяву відповідно до якої просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає та просит розірвати шлюб. При вищевикладених обставинах, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю позивача та відповідача по наявних у справі матеріалах та доказах. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони\~\~перебувають\~\~у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 1993 року відповідно свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЕЛ №347201, який зареєстровано виконкомом Знам?янської сільської ради н/д Прилуцького району Чернігівської області. Спільне життя у сторін не склалося через супротивні психологічно несумісні характери та вкрай суперечливі погляди на подружнє життя, на взаємні права та обов?язки подружжя, відповідальність за долю сім?ї. Відповідач по справі поводиться неадекватно застосовує фізичну силу до позивача, нереагує на зауваження. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, права дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved