Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

У липні 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2» (далі - ПАТ «Трест «Київміськбуд-2») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з вересня 1998 року ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» є власником гуртожитку по вул. Туполєва, 18-Д в м. Києві. В ході внутрішньої перевірки було встановлено, що в кімнаті [NUMBER] гуртожитку незаконно без будь-яких правових підстав проживає відповідач, який ніколи не перебував в трудових відносинах з позивачем, рішення адміністрації підприємства сумісно з профспілковим комітетом про надання відповідачу житлової площі в гуртожитку не приймалось. Ордер, на ім'я відповідача не видавався. Для узаконення проживання відповідача в гуртожитку позивачем було направлено листа від 14.05.2014р. з пропозицією укласти договір найму житла. Однак відповідач відмовляється укласти договір найму житла і безпідставно не звільняє займане житло, чим порушує права позивача, як власника житла. Просив суд виселити відповідача разом з неповнолітнім сином з кімнати [NUMBER] в гуртожитку по вул. Туполєва, 18-Д без надання іншого житлового приміщення та стягнути судові витрати у справі. Представник позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити з підстав наведених у ньому. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та зазначили, що вимоги позивача є безпідставними та суперечать фактичним матеріалам справи. З відповідачем було укладено договір найму шляхом надання ключів, направлення рахунків на оплату комунальних послуг тощо. У березні 2004 року на відповідача було переоформлено особовий рахунок і він став наймачем квартири. В даній квартирі відповідач зареєстрований разом з своїм малолітнім сином від другого шлюбу. Вважають, що відсутні правові підстави для виселення відповідача з сином із займаного ними житла. Просили у позові відмовити. Представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та наголосила, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому, відповідно до чинного законодавства України не припустимо зменшення або обмеження прав та охоронюваних законом інтересів дітей, при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Таким чином, виселення відповідача разом з його малолітньою дитиною без надання їм іншого жилого приміщення є порушенням прав дітей на житло. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою відповідача, який живе на п'ятому поверсі в гуртожитку по вул. Туполєва, 18-Д в м. Києві. Їй відомо, що особовий рахунок оформлено на відповідача, він оплачує комунальні послуги. Ордеру на його вселення вона не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в гуртожитку по вул. Туполєва, 18-Д проживає з 1998 року. Відповідач в гуртожитку живе з дружиною та малолітнім сином. Коли отримувала у коменданта платіжки на оплату комунальних послуг бачила там відповідача. Вказала, що по договору оренди в гуртожитку ніхто не проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає відповідача з 1998 року з часу його поселення в гуртожиток. Живе разом з дружиною та сином в першому під їзді. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у 2003 році одружилась з відповідачем і з цього часу проживає з ним в кімнаті [NUMBER] по вул. Туполєва, 18-Д в м. Києві. У 2006 році у них народився син, який зареєстрований за цією адресою. Вона зареєстрована в [ADDRESS], однак власного житла вона не має. Чоловік живе в квартирі на підставі розпорядження. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи обставини по справі, судом встановлено, що гуртожиток, який знаходиться за адресою: вул. Туполєва, 18-Д в м. Києві, належить на праві колективної власності Відкритому акціонерному товариству «Трест «Київміськбуд - 2», про що свідчить копія Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 18 вересня 1998 року, Серії ЖБ № 23481 (а.с. 6). На даний час Відкрите акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2» перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2», що підтверджується копією Статуту (а.с. 25-30). Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Згідно ст.129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. У судовому засіданні встановлено, що право на проживання в кімнаті [NUMBER] гуртожитку по вул. Туполєва. 18-Д в м. Києві надавалось [PERSON] з сім'єю: дружина [PERSON] та дочка [PERSON] та підтверджується ордером від 20.08.1990р. (а.с.7-8). 26.05.1998р. [PERSON] був виписаний з кімнати [NUMBER] гуртожитку по вул. Туполєва, 18-Д в м. Києві на підставі свідоцтва про смерть від 04.03.1998р., та підтверджується відміткою про виписку в формі А (а.с.9). Судом встановлено, що відповідач у спірну квартиру [NUMBER] гуртожитку по вул. Туполєва, 18-Д в м. Києві поселився у 1998 році після реєстрації шлюбу з [PERSON], шлюб з якою було розірвано у 1999 році. Дані обставини відповідачем не заперечувались. Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначив, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. Апеляційний суд м. Києва в листі від 01.07.2009 року «Про узагальнення розгляду районними судами міста Києва цивільних справ про виселення громадян з гуртожитків» зазначив, що відповідно до положень глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки). Будь-яких рішень про надання відповідачу [PERSON] жилої площі в гуртожитку адміністрацією ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» та його профкомом не приймалося, спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в житлове приміщення гуртожитку, виконавчими комітетами районної в місті ради народних депутатів на відповідача не видавався. Суд не приймає до уваги посилання відповідача та його представника, що реєстрація відповідача в гуртожитку та розпорядження про переведення особового рахунку з [PERSON] на колишнього чоловіка [PERSON] є підставою для вселення відповідача в спірну кімнату, оскільки відповідач не був поселений у гуртожиток в установленому законом порядку (в якості працівника підприємства на підставі спеціального ордера). Суд також критично ставиться до пояснень свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], даних ними в судовому засіданні, оскільки останнім невідомі правові підстави поселення відповідача на спірну житлову площу. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом також встановлено, що позивачем для узаконення проживання відповідача в гуртожитку приймались заходи з пропозицією укласти договір найму житла. Про що направлялись відповідачу листи від 14.05.2014р., 18,06.2014 року, однак відповідач не бажає укладати договір найму на умовах позивача, як власника майна, займаного приміщення не звільняє, а отже порушує права позивача як власника житла. Власник майна, як зазначено у ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому, ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Судом достовірно встановлено, що відповідач разом з малолітнім сином займає спірну кімнату в гуртожитку, який є власністю позивача без спеціального ордеру, який є підставою для заселення. Доказів зворотного у судовому засіданні не здобуто. Оцінюючи належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на вимогах закону, і відповідач підлягає виселенню з кімнати [NUMBER] гуртожитку по вул. Туполєва, 18-Д в м. Києві без надання іншого жилого приміщення на підставі ст. 391 ЦК України, ч.3 ст. 116 ЖК УРСР. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. Враховуючи викладене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст. 116 ЖК України, ст.ст. 316, 317, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 169, 213, 215, 218 ЦПК України суд, -

Outcome: approved