Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь 50000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання. На обгрунтування вимоги послався на те, що у зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих умовах праці у нього значно погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Згідно довідки серії ЛВА-2 № 006656, виданої обласною МСЕК №3 від 28.11.2001 року, йому вперше встановлено 50% ступеня втрати професійної працездатності. Згідно довідки серії ЛВА-2 №017630, виданої обласним центром МСЕ Сокальською районною МСЕК, йому встановлено 50% втрати працездатності. Згідно довідки серії ЛВА-2 №002472 від 04.11.2004 року, виданої міжрайонною спеціалізованою МСЕК, йому встановлено 50% ступеня втрати професійної працездатності. Згідно довідки серії ЛВА-2 №014865 від 23.11.2006 року, виданої міжрайонною спеціалізованою МСЕК, йому безтерміново встановлено 55% ступеня втрати професійної працездатності. Згідно довідки серії ЛВА-1 №311248 від 23.11.2006 року йому безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності. Протипоказана робота в умовах дії пилу, подразнюючих речовин. Рекомендовано стаціонарне лікування. Внаслідок отримання професійних захворювань йому завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних страждань, які виражаються у тому, що він втратив працездатність, з'явився кашель, відчуває задишку при ходьбі, біль у грудній клітці, пітливість, біль у кистях рук, їх затерпання. У зв'язку з отриманим професійним захворюванням порушено усі нормальні умови життя, відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства, що потребує навіть невеликих фізичних зусиль, змушений докладати додаткових зусиль для організації життя. Представник відповідача подав заперечення на позовну заяву від 13.01.2017 року, в якому зазначив, що 01.01.2015 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», відповідно до якого ч.8 ст.38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» викладено у новій редакції, відповідно до якої відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України. Просить відмовити позивачеві у задоволенні позовної заяви. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та пояснили, що на даний час кошти виплачує відповідач. В період встановлення позивачу стійкої втрати працездатності діяв Закон України «Про охорону праці». Просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав, вказаних у запереченні на позовну заяву. Просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні що позовних вимог з огляду на таке. Згідно з трудовою книжкою позивач 21.05.1984 року прийнятий учнем підземного електрослюсаря для проходження виробничої практики на шахту ім. 50-річчя СРСР.17.08.1984 року переведений після здачі екзаменів підземним електрослюсарем III розряду.09.11.1984 року звільнений з роботи.25.03.1985 року прийнятий на роботу підземним електрослюсарем III розряду на шахту №10 «Великомостівська».11.11.1985 року звільнений з роботи у зв'язку із призовом на військову службу.01.12.1986 року прийнятий на роботу учнем гірничого робітника очисного вибою на шахту №10 «Великомостівська».02.02.1987 року переведений на посаду гірника очисного вибою V розряду.26.10.2001 року звільнений з роботи у зв'язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у матеріалах справи медичних документів. Відповідно до копії акта розслідування професійного захворювання (отруєння) від 29.10.2001 року професійне захворювання позивача виникло внаслідок контакту із шахтним пилом, фізперевантаженнями, завданнями, що перевищували гранично-допустимі рівні протягом 17 років роботи у шахті. Згідно з копією довідки серії ЛВА-2 № 006656 виданої обласною МСЕК №3 від 28.11.2001 року позивачу вперше встановлено 50% ступеня втрати професійної працездатності. Відповідно до копії виписки з акта огляду серії ЛВА-2 №017630, виданої обласним центром МСЕ Сокальською районною МСЕК, позивачу встановлено 50% втрати працездатності. Згідно копії виписки з акта огляду у МСЕК серії ЛВА-2 №002472 від 04.11.2004 року, виданої міжрайонною спеціалізованою МСЕК, позивачу встановлено 50% ступеня втрати професійної працездатності. Відповідно до копії довідки серії ЛВА-2 №014865 від 23.11.2006 року, виданої міжрайонною спеціалізованою МСЕК, позивачу безтерміново встановлено 55% ступеня втрати професійної працездатності. Згідно копії довідки серії ЛВА-1 №311248 від 23.11.2006 року позивачу безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності. Протипоказана робота в умовах дії пилу, подразнюючих речовин. Наведене дає підстави для висновку про доведення спричинення позивачеві моральної шкоди. Вирішуючи питання про особу, відповідальну за завдану моральну шкоду, судом ураховано, що з 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Цим Законом внесено зміни до законодавчих актів України Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та викладено в новій редакції з назвою «Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон). Відповідно до ч. 7 ст. 36 цього Закону страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. Згідно з ч. 8 ст. 36 цього Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Отже, суд дійшов висновку, що Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді не є належним відповідачем за цим позовом, що не позбавляє позивача права вимоги про відшкодування моральної шкоди до особи, якою завдано шкоду, відповідно до положень ЦК України та КЗпП України. Наведене є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed