Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

У квітні 2021 року позивачка [PERSON] , від імені і в інтересах якої діє адвокат Щеголь С.К., звернулася до суду із позовом до Держави Україна в особі Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (відповідач-1), Держави Україна в особі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (відповідач-2) про відшкодування моральної шкоди. Заява мотивована тим, що позивачка користується правом на отримання пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2 з 01.01.2002, проживала у м. Донецьку та отримувала там пенсію. Внаслідок тимчасової окупації м. Донецька вона була вимушена залишити своє місце проживання та у серпні 2014 перемістилася до м. Бердянська Запорізької області, у листопаді до м. Першотравенська Дніпропетровської області, а у жовтні 2016 - до с. Новогригорівки Нікольського району Донецької області. Кожного разу переїжджаючи до нового місця проживання позивачка зверталася до місцевих органів Пенсійного фонду України із заявами щодо запиту її пенсійної справи, на підставі яких ставилася на відповідні пенсійні обліки за новим місцем проживання. 17.10.2016 позивачка звернулася до відповідача-1 із заявою про взяття на облік у зв`язку з переїздом та про запит пенсійної справи. Відпоідач-1 взявши позивачку на пенсійний облік, поновив пенсійні виплати, які виплачувалися регулярно до квітня 2018 включно, а з 01.05.2018 без повідомлення причин та підстав, припинив виплату пенсії. Після неодноразових звернень до відповідача-1 із заявами щодо поновлення виплати їй пенсії, лише з 01.0.2018 їй поновили виплату пенсії, проте заборгованість за період з 01.05.2018 по 30.09.2018 відповідач-1 виплатити відмовився, через що вона була змушена звернутися до суду. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26.06.2019 її адміністративний позов доМангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії позивачці з 01 травня 2018 року. Визнано протиправною бездіяльність Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії [PERSON] з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року. Зобов`язано Мангушське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити пенсію [PERSON] та сплатити заборгованість з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 25.09.2019 Донецьким окружним адміністративним судом був виданий виконавчий лист по справі №200/5409/19-а щодо зобов`язання Мангушське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити нарахування та виплату заборгованості по пенсії [PERSON] за період з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року та 15.10.2019 на підставі заяви позивачки державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області Григорян Г.Ю. було відкрито виконавче провадження ВП № 60300933. Проте, 28.01.2020 державним виконавцем була прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі того, що згідно листа від 31.10.2019 №3823/12 Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області рішення суду виконане. Поновлена виплата поточної пенсії, виплата нарахованої пенсії за минулі періоди буде здійснена в порядку, визначеному КМУ. Разом з тим, фактично виплата поточної пенсії відповідачем-1 була поновлена ще де звернення до Донецького окружного адміністративного суду в жовтні 2018 року, а рішення суду в частині зобов`язання Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити нарахування та виплату заборгованості по пенсії [PERSON] за період з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року, так і не було виконане. Таким чином, внаслідок протиправної бездіяльності обох відповідачів, яка полягає в тому, що відповідач-1 протиправно не виплатив пенсію [PERSON] за період з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року, а відповідач-2, в якому працює головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечені примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Григорян Т.Ю., в порушення ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» не забезпечило виконання судового рішення в повному обсязі безпідставно завершило виконавчі дії та повернуло виконавчий лист до суду, як такий, що фактичного виконаний в повному обсязі, тобто проігнорувавши свої основні обов`язки щодо вжиття передбачених законодавством заходів щодо примусового виконання ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчинення виконавчих дій задля забезпечення обов`язковості виконання судового рішення, адекватної та справедливої сатисфакції [PERSON] за тривале безпідставне грубе порушення своїх фундаментальних прав не отримала і тому вважає, що відповідачі за цим позовом повинні відповідати за завдану їй моральну шкоду. Протиправність дій відповідача-1 встановлення рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26.06.2019 у справі №220/5409/19. Протиправність дій відповідача-2, на думку представника позивача, є невиконання державним виконавцем всіх необхідних виконавчих дій та закінчення виконавчого провадження і повернення до суду виконавчого документу, як виконаного, при тій умові, що відповідачем-1 позивачу так і не були виплачені грошові кошти. В обґрунтування розміру моральної шкоди представник позивача посилається на те, що з вини відповідача-1 в житті позивача відбулися вимушені зміни, яка з травня 2018 року до 30 вересня 2018 року не отримувала свою пенсію, яка була її єдиним джерелом засобів існування. Зазначена обставина призвела до постійного пошуку коштів для задоволення своїхжиттєвих потреб, оплати комунальних послуг, придбання їжі, одягу та інше. Кошти, для задоволення таких потреб, вона була змушена постійно займати у своїх родичів. Обмеження відповідачем-1 доступу до свого законного джерела існування та неможливість придбані необхідних для задоволення базових потреб речей призводило до погіршення стану здоров`я, головного болю, відчуття страху за своє майбутнє, приниження її гідності в своїх очах, постійного стресу. Задля захисту своїх прав та законних інтересів позивач була змушена звертатися за допомогою правозахисників до органу правосуддя, проходити процедуру судового оскарження незаконного припинення та невиплати боргу з пенсії, що також викликало негативні емоції з боку позивача. Навіть після рішення суду, яким відповідача-1 було зобов`язано поновити права позивача та здійснити виплату пенсії за минулий час, останній проігнорував обов`язок його виконання та продовжив стверджувати, що виплату боргу здійснить колись, за умови прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку для виплати боргів з пенсії пенсіонерам з числа внутрішньо переміщених осіб. Відповідач-2 в особі своєї посадової особи взагалі формально поставився до свого обов`язку, не вживаючи необхідних дій, задовольнився відпискою відповідача-1 про повне виконання судового рішення, за умови, що нічого окрім нарахування боргу не було виконане, не забезпечив виконання судового рішення, закінчив виконавче провадження та повернув виконавчий документ до суду як виконаний в повному обсязі, чим продемонстрував неефективність судового захисту та запроваджених державою інструментів захисту прав людини. Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину її душевних страждань внаслідок протиправної бездіяльності відповідача-1 щодо невиплати пенсії за минулий час та неналежного примусового виконання судового рішення відповідачем-2, з урахуванням вимог розумності і справедливості, просить стягнути із Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень, завдану протиправною бездіяльністю відповідача-1 та моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень, завдану неналежним примусовим виконання судового рішення відповідачем-2. Визначений розмір моральної шкоди, на думку представника позивача, відповідає засадам розумності та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини відповідачів. Ухвалою судді Першотравневого районного суду Донецької області від 07.04.2021 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Від відповідача-1 Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позову [PERSON] , оскільки її вимоги є безпідставними. Обґрунтовуючи тим, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.06.2019 відпрацьовано управлінням в добровільному порядку у повному обсязі, [PERSON] нараховані пенсійні виплати, а саме: пенсію відновлено, виплата щомісячної пенсії проводиться з жовтня 2018 року. Виплата заборгованості за період з 01.05.2019 по 31.09.2018 в сумі 11 251,45 грн. планується у майбутніх періодах після надходження асигнування, так як згідно з п. 16 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженої постановою КМУ від 08.06.2016 № 365, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Також зазначає, що обґрунтовуючи заявлену вимогу про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду в сумі 10 000 грн., позивач посилається на те, що бездіяльність Управління завдала йому моральних страждань, проте ним не наведено наявність безпосереднього причинного зв`язку такої шкоди із бездіяльністю Управління щодо невиплати заборгованості з пенсійного забезпечення. Доказів на підтвердження існування моральних страждань та визначеного позивачем розміру моральної шкоди не надано. Дії Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області не суперечать чинному законодавству. Від представника відповідача-2 Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тичиніна Я.Д. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позову [PERSON] в частині її позовних вимог до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Посилається на те, що порядок виконання судових рішень здійснюється на підставі Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-УІІІ, яким регламентовано і підстави закінчення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Відповідно до пункту 9 статті 39 зазначеного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 28.01.2020 ВП № 60300933 головним державним виконавцем встановлені підстави для закриття виконавчого провадження, а саме листом від 31.10.2019 за вих. № 3823/12 Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області надано інформацію, згідно з якою позивачеві поновлено виплату поточної пенсії та зазначено, що виплата нарахованої пенсії за минулий період буде здійснена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відтак, вчинені дії головним державним виконавцем здійснені в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також, звертає увагу на те, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 28.01.2020 ВП № 60300933 є чинною та жодних дій щодо оскарження, на думку позивача протиправної постанови, не вчинялись у відповідності до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів протиправності дій Міжрегіонального управління в особі головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Донецькій області Міжрегіонального управління Григорян Т.Ю., у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що має місце протиправна бездіяльність органів державної влади. Від представника відповідача-2 Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Григорян Г.Ю. надійшло доповнення до відзиву на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позову [PERSON] . Зазначає, що на виконанні відділу перебував виконавчий лист № 200/5409/19-а, виданий Донецьким окружним адміністративним судом 25.09.2019, про зобов`язання Мангушське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити пенсію [PERSON] та сплатити заборгованість з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року. 15.10.2019 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої, в порядку, передбаченому ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», скеровано сторонам виконавчого провадження. На адресу відділу надійшов лист від Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області за вих. № 3823/12 від 31.10.2019, в якому боржник повідомив, що [PERSON] поновлено нарахування пенсії за період з 01.05.2018 по 30.09.2018 у загальній сумі 11 251,45 грн. З жовтня 2018 року відновлена виплата поточної пенсії, яка складає 2 607,82 грн. Також боржник зазначив, що рішення суду виконано відповідно до покладених судом зобов`язань в повному обсязі. Враховуючи зазначену відповідь 23.04.2020 виконавче провадження № 60300933 з примусового виконання виконавчого листа №200/5409/19-а, виданого Донецьким окружним адміністративним судом 25.09.2019, завершено на підставі пункту 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження». Також, звертає увагу, що представник позивача або позивач не звертався до суду за оскарженням постанови про закінчення виконавчого провадження, або для встановлення бездіяльності державного виконавця, не зверталися до відділу з заявами про хід виконання виконавчого провадження, або зі скаргами до начальника відділу в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку з тим, що в діях відповідача жодним чином не прослідковується вчинення моральної шкоди позивачу, а сам позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували моральні страждання, приниження честі та гідності (не наведено наслідків протиправної поведінки, фактів розладу здоров`я позивача, не прослідковуються зміни у способі життя позивача у зв`язку із вчиненням щодо нього протиправних дій), вважає, що сам факт завдання позивачу моральної шкоди відсутній. Також, відсутність будь-яких доказів та обґрунтування розміру моральної шкоди у 10 000 гривень спростовують зазначену суму, та взагалі будь-яку компенсацію моральної шкоди у зв`язку з відсутністю її завдання. Представник позивачки адвокат Щеголь С.К. в судовому засіданні підтримав позовну заяву, просив її задовольнити в повному обсязі, посилався на підстави, викладені в позовній заяві. Представник відповідача-1 Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області за довіреністю Богатирець І.І.в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Посилалася на підстави, викладені у відзиву. Представники відповідача-2 Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за довіреністю Тичиніна Я.Д. та Григорян Г.Ю. в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, просили у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Посилалися на підстави, викладені у відзиву та додатку до нього. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9), згідно з довідкою від 17.10.2016 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України (а.с. 10) та з 01.01.2002 та пожиттєво отримує пенсію за віком Список-2 (а.с. 11). Позивачка в своїй позовній заяві зазначає, що з 01.05.2018 по 30.09.2018 відповідач-1 не нараховував та не виплачував їй пенсію, у зв`язку з чим вона звернулася до суду із адміністративним позовом. На підставі виконавчого листа №200/5409/19-а, виданого 25.09.2019 Донецьким окружним адміністративним судом, про зобов`язання Мангушське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити пенсію [PERSON] та сплатити заборгованість з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року, 15.10.2019 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області Григорян Г.Ю. було відкрито виконавче провадження ВП № 60300933 (а.с. 12). Постановою про передачу виконавчого провадження від 08.01.2020 головний держаний виконавець Григорян Г.Ю. передав виконавчий лист №200/5409/19-а до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 16-17) та постановою про прийняття виконавчого провадження від 10.01.2020 прийняте виконавче провадження №60300933 з примусового виконання виконавчого листа №200/5409/19-а (а.с. 18-19). Постановою про закінчення виконавчого провадження від 28.01.2020 головним державним виконавцем виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №200/5409/19-а, виданого Донецьким окружним адміністративним судом, закінчено. Цією постановою встановлено, що згідно листа від 31.10.2019 №3823/12 Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області рішення суду виконане. Поновлена виплата поточної пенсії, виплата нарахованої пенсії за минулі періоди буде здійснена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (а.с. 20-21). Зі змісту позовної заяви вбачається, що на момент звернення позивача до суду рішення адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року не виконано, заборгованість по пенсії не виплачена. Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 77, 80 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Крім цього, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, між іншим, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується. Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 Постанови роз`яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яку неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд враховує доводи позивача щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача-1, які обґрунтовані безпідставним припиненням виплати пенсії з 01.05.2018, що зумовило обставини, які вимагали від позивача додаткових зусиль по організації власного життя в зв`язку з позбавленням єдиного джерела доходу. За для захисту своїх прав вона була вимушена звертатися за допомогою правозахисників, оскаржувати незаконні дії Пенсійного фонду в суді і навіть після ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача-1 заборгованості, вона досі не виплачена. Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи позивача на підтвердження факту заподіяння відповідачем-1 моральних страждань внаслідок припинення виплати пенсії, проте розмір заявленої суми позивачкою надмірний. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди позивачці з відповідача-1, суд враховує обставини справи, ступінь вини відповідача-1, роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», норми ст. 23 ЦК України, і вважає, що сума 5 000 гривень буде достатньою і розумною компенсацією такої шкоди, тим самим частково задовольнивши вимоги позивача до відповідача-1. Щодо позовних вимог позивача до відповідачі-2 Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Судом встановлено, що у провадженні відповідача-2 знаходилось виконавче провадження № 60300933 з примусового виконання виконавчого листа №200/5409/19-а, виданого 25.09.2019 Донецьким окружним адміністративним судом, про зобов`язання Мангушське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити пенсію [PERSON] та сплатити заборгованість з 01 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року, яке було відкрите 15.10.2019. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 28.01.2020 головним державним виконавцем виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №200/5409/19-а, виданого Донецьким окружним адміністративним судом, закінчено на підставі того, що згідно листа від 31.10.2019 №3823/12 Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області рішення суду виконане. Поновлена виплата поточної пенсії, виплата нарахованої пенсії за минулі періоди буде здійснена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Предметом позову в цій частині є стягнення з відповідача-2 моральної шкоди, завданої його бездіяльністю. Підставою позовних вимог представник позивача зазначає, що відповідач-2 в особі своєї посадової особи формально поставився до своїх обов`язків, не вжив необхідних дій, задовольнився відпискою відповідача-1 про повне виконання судового рішення, не забезпечивши виконання судового рішення, закінчив виконавче провадження та повернув виконавчий документ до суду як виконаний в повному обсязі, що призвело до отримання позивачкою моральної шкоди. Суд зазначає, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця яким, як правило, є відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. З огляду на викладене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову [PERSON] до відповідача-2 про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача-1 в дохід держави судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір».

Outcome: partial