Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що їй на праві спільної сумісної власності разом з братом [PERSON] та батьками [PERSON] і [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрований також її колишній чоловік [PERSON] Зазначала, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає більш ніж на протязі одного року, в квартирі відсутні його особисті речі та він не несе витрати по утриманню житла та сплати комунальних послуг. Крім того, реєстрація відповідача у належній їй та її родичам квартирі чинить їм перешкоди в оформленні субсидії. У зв'язку з наведеним, звернулась до суду з даним позовом та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на житлову площу в квартирі [ADDRESS] В судове засідання позивач не з'явилась, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи, шляхом розміщення відповідного оголошення в засобах масової інформації. Про причини своєї неявки суд не повідомив та не направив відповідного клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи без його участі. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності позивачу та членам її родини - [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а/с 7). Згідно роз'яснень, які містяться в п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до довідки ПП «Житлосервіс» №844 від 03.07.2017 року, у належній позивачу квартирі також зареєстрований відповідач (а/с 14). Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.07.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та вказаним судовим рішенням встановлено, що позивач та відповідач проживають окремо. Крім того, факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації у належній позивачу квартирі також встановлено актом ПП «Житлосервіс» №457 від 30.06.2017 року, відповідно до якого з серпня 2014 року [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає (а/с 13). Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що право позивача вільно реалізовувати право володіння, користування та розпорядження власністю підлягає захисту, оскільки відповідач не проживає у належній позивачу квартирі понад один рік, не приймає участі в утриманні майна та сплаті комунальних послуг, тим самим чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю, а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] . втратив право користування квартирою [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю в житловому приміщення без поважних причин понад один рік. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved