Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

У листопаді 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розділ майна в натурі, яке знаходиться у спільній частковій власності спадкоємців, визнання права власності, вселення, посилаючись на те, що він та його сестра [PERSON] є співвласниками в рівних частках по ? житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,244 га, що знаходиться на території Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, які вони успадкували після смерті матері. Позивач стверджує, що після прийняття спадщини між сторонами була досягнута згода про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки, але відповідач не дає можливості вільно користуватися та розпоряджатися належною [PERSON] частиною майна та земельної ділянки, уточнивши та доповнивши позовні вимоги [PERSON] остаточно просить суд: визнати недійсною засвідчену приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу [PERSON] 26.07.2010 року заяву [PERSON] та [PERSON] про поділ земельної ділянки, яка належала їм на праві сумісної власності , т.я. вона порушує права позивача та не дає реальної можливості поділити житловий будинок в рівних частках, які б відповідали ідеальним часткам співвласників; розділити майно в натурі та визнати право власності на майно із урахуванням поділу майна згідно 2 варіанту вказаному у висновку експертизи, вселити [PERSON] в належну йому частину домоволодіння та зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні належними йому частинами домоволодіння та земельної ділянки, стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] витрати пов'язані з виконанням судово-будівельної експертизи у розмірі 2000 грн, судового збору у розмірі 713,08 грн.,3300 грн. витрати на правову допомогу, 4482,64 витрати на проїзд та 6, 5 грн - грошову компенсацію. (а.с.169-178,199-200) Частково погодившись з позовними вимогами [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про виділ в натурі частини домоволодіння та визнання права власності, 06 травня 2014 року збільшивши позовні вимоги [PERSON] остаточно просить суд поділити домоволодіння [ADDRESS], у відповідності до поділу земельної ділянки та житлового будинку вказаних у 3 варіанту судово будівельно-технічної експертизи №162 від 15.10.2013р.,визнати за [PERSON] право власності на 63/100 часток будинку[ADDRESS].(а.с.186-191) В судовому засіданні представник позивача свої позовні вимоги підтримав, та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, просив поділити майно визначене у другому варіанті судово будівельно-технічної експертизи №162 від 15.10.2013р., Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] наполягали на задоволенні їх зустрічних вимог та просили поділити майно у відповідності до третього варіанту судово будівельно-технічної експертизи №162 від 15.10.2013р . Суд, дослідивши подану позовну заяву, надавши оцінку зібраним доказам, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, а також ці обставини не спростовуються учасниками процесу що будинок [ADDRESS] розташований на земельної ділянки площею 0,2440 га. Власниками житлового будинку та земельної ділянки у рівних частках по ? частині, розташованих за адресою: [ADDRESS] є: - [PERSON] - ? частка (на підставі свідоцтва про права на спадщину ВСК №267164 від 16.12.2005р.(а.с.15)) - [PERSON] ? частка (на підставі свідоцтва про права на спадщину ВСК №267162 від 16.12.2005р.(а.с.89)) Між співвласниками житлового будинку та земельної ділянки постійно виникають суперечності щодо користування майном, в зв'язку з чим сторони звернулась до суду з вказаними позовами. За положеннями ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається гл. 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відтак, домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов'язковою. Судом встановлено, що 26 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] була укладена нотаріально посвідчена заява, у відповідності до якої сторони дали взаємну згоду на встановлення в натурі меж земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS], яка використовується ними для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), згідно схеми, яка є додатком до цієї заяви (а.с.86,87). Суд вважає неспроможними вимоги позивача, щодо визнання вищевказаної заяви недійсною з наступних підстав. Згідно з ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 215-235 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 215 та ч.1 ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, а саме - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам. Представником позивача [PERSON] не доведено та судом не встановлено наявність підстав для визнання заяви укладеної 26 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] не дійсною, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені у ст. ст. 364, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов'язковою. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію припиняється з дня її отримання. Виходячи зі змісту норм ст. ст. 183, 364, 379, 380, ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири кожному співвласнику, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійними виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Згідно висновку судово-технічної будівельної експертизи №22/04 від 15 жовтня 2013 року, поділити житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], у відповідності із ідеальними частками кожного із співвласників по (1/2 частки) з урахуванням нотаріально посвідченої згоди співвласників на встановлення в натурі меж земельної ділянки та схеми до неї технічно не можливо. (а.с.109-157,163-168) Експертом зазначається, що при поділу земельної ділянки згідно нотаріально посвідченої згоди співвласників на встановлення в натурі меж земельної ділянки та схеми до неї поділ житлового будинку, буде із значним відхиленням від ідеальних часток співвласників. Експертом запропоновані три варіанти розділу домоволодіння та земельної ділянки. Натомість поділ житлового будинку, згідно нотаріально посвідченої згоди співвласників на встановлення в натурі меж земельної ділянки та схеми до неї, наведений лише в 3 варіанті. Зазначений висновок експертизи сторонами не оспорювався та іншими доказами не спростований. Відповідно до п.п. 21 та 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться у сумісній власності, у випадках, коли жилий будинок було поділено в натурі, визначається насамперед договором між співвласниками будинку та земельної ділянки, а тому суд, відповідно до ст.88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів, як між ними самими, так і за участю осіб, які пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Таким чином,при вирішенні спорів між співвласниками про встановлення порядку користування земельною ділянкою, у відповідності до статті 88 ЗК України, необхідно брати до уваги угоду між співвласниками про порядок користування спільною земельною ділянкою. Виходячи із зазначених вимог закону, а також враховуючи,що розділ майна неможливо провести у відповідності до рівних часток у праві власності,суд вважає,що виділ частки,а фактично розділ будинку, оскільки співвласниками є дві особи, з визначенням меж земельної ділянки повинен бути застосований за варіантом №3, запропонованим експертом у висновку судової будівельно-технічної експертизи,оскільки цей варіант враховує взаємну згоду на встановлення в натурі меж земельної ділянки між сторонами. Крім того,даний варіант не передбачає передачу сторонам будь-якої частини земельної ділянки, яка б знаходилась у сумісному користуванні. Враховуючи неприязнені стосунки [PERSON] та [PERSON], це має суттєве значення для вичерпання конфлікту, який між ними виник. Відповідно до цього варіанту з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація в розмірі 13087,5 грн. Таким чином суд приходить до висновку про поділ житлового будинку та земельної ділянки відповідно до 3 варіанта судово-технічної будівельної експертизи №22/04 від 15 жовтня 2013 року з урахуванням нотаріально посвідченої згоди співвласників на встановлення в натурі меж земельної ділянки та схеми до неї, з відхиленням від ідеальних часток співвласників по ? частині. Що стосується позовних вимог [PERSON] про вселення в належну йому частину домоволодіння та зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні належними йому частинами домоволодіння та земельної ділянки то суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником ? частини будинку та земельної ділянки розташованого за адресою по [ADDRESS], у встановленому законом порядку позивача із займаного приміщення ніхто не виселяв., а отже [PERSON] має виключно право на проживання за зазначеною адресою. Також судом не приймаються до уваги вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні будинком та земельною ділянкою , оскільки у відповідності до статей 58, 59 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували факт наявності перешкод у проживанні у спірному будинку, з яких підстав суд вважав вимоги [PERSON] обґрунтованими. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися учасники процесу як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити у повному обсязі. У відповідності до п.п. 2, 3, 4, ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд, зокрема якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, позовні вимоги [PERSON] задоволено у повному обсязі, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на проведення експертизи у розмірі 1000 грн.

Outcome: partial