Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач) про стягнення суми заборгованості по недоплаті пенсії, нарахованої за рішенням адміністративного суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.11.2014 року було відмовлено у відкритті провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення суми заборгованості по недоплаті пенсії, нарахованої за рішенням адміністративного суду. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.02.2015 року скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 16 березня 2015 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва було відкрито провадження по даній справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, звільнений у запас за наказом ГУ МВС України в Одеській області від 31.08.2011 року № К/800/598/14. Остання займана посада - старший оперуповноважений в особливо важливих справах Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС України в Одеській області, спеціальне звання - полковник міліції. Враховуючи наявність вислуги 25 повних календарних років, позивач отримав право на пенсію, загальний розмір пенсії, виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, повинен дорівнювати 7819,20 грн. на місяць. Позивач перебуває на пенсійному обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві. Починаючи з 31.08.2011 року пенсійним органом позивачу призначено пенсію значно меншу - 3996,06 грн. на місяць. Позивач звернувся з адміністративним позовом до Шевченківського районного суду м. Києва за захистом пенсійних прав. 20.07.2012 року Шевченківський районний суд розглянув позов і відмовив у його задоволенні. Не погоджуючись з таким вирішення позову, позивач оскаржив рішення в апеляційному порядку. 21.11.2013 року Київський апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу і позов задовольнив та зобов`язав відповідача здійснити перерахунок його пенсії з дня її призначення, виходячи з грошового забезпечення позивача за останньою штатною посадою, а також виплатити недоплачену суму пенсії. Проте, відповідач заборгованість не виплатив, а також самовільно обмежив період, за який позивачу нараховано заборгованість до виплати. З приводу неповного виконання судового рішення позивач звертався до органів прокуратури. Відповідач своїм листом повідомив позивача, що у травні 2014 року виконання постанови КААС від 21.11.2013 року було переглянуто і нараховано заборгованість за період з 31.08.2011 р. по 31.05.2014 р. в загальній сумі 123310,51 грн.. Крім того, позивач зазначив, він отримує пенсію без перерахунку за судовим рішенням. Відповідач у 2011-2014 роках недоплатив позивачу пенсію 28.02.2014 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження, однак відповідач не виплатив заборгованість. Тому позивач, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за період з 31.08.2011 р. по 31.12.2015 р. в сумі 186787,08 грн. та судові витрати. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. До матеріалів справи долучено заперечення проти позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2012 року було відмоалено в задоволені позову [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Київського Апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2013 року було скасовано постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2012 року та було ухвалено нову постанову, якою було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обчислення [PERSON] пенсії без застосування розрахунку грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи оклад за посадою, військового (спеціального) звання, процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити [PERSON] перерахунок та виплату пенсії з 31.08.2011, виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи оклад за посадою, військового (спеціального) звання, процентної надбавки та вислуги років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії. Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. На підставі постанови Київського Апеляційного суду м. Києва, 24.02.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист та 28.02.2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 42246726. Згідно копі листа Головно управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 31.12.15 № 28130/12/Г-757/3, яке адресовано позивачу, де зазначено, що на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду м. Києва від 21.11.2013 року проведено перерахунок пенсії в порядку, встановленому судовим рішенням. В зв`язку з виконанням рішення суду за період з 31.08.2011 р. по 31.12.2015 р. нараховано 186787,21 грн.. Позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що відповідач не виплачує нарахованої суми пенсії ,чим завдало позивачу матеріальної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Відповідно до ч. 4 ст. 257 цього ж Кодексу примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»). Відтак питання виконання рішення суду вирішується у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом ухвалення іншого судового рішення про примусове виконання того рішення, що залишилося невиконаним. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку наданим поясненням та доказам по справі, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки питання виконання рішення суду вирішується у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом ухвалення іншого судового рішення про примусове виконання рішення, що залишилося невиконаним, отже позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Outcome: dismissed