Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

У квітні 2019 р. Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (далі по тексту - АТ «Миколаївобленерго», позивач) звернулося до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергіюв розмірі 431,56 грн. Позов обґрунтований тим, що у відповідача [PERSON] , який є споживачем електричної енергіїза адресою: [ADDRESS] , та перебуває з АТ «Миколаївобленерго» у договірних відносинах, станом на 13.12.2018 виникла заборгованість в розмірі 431,56 грн. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.08.2019 матеріали позовної заяви передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою від 16.09.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У встановлений ухвалою про відкриття провадження строк відповідач подав відзив, у якому виклав заперечення проти позову, які обґрунтовані такими обставинами. З квітня 2008 р. сім`я відповідача не проживає у квартиріза адресою: [ADDRESS] , на постачання електроенергії до якої ним було укладено відповідний договір. Проте ключі від квартири були у його довіреної особи, яка і оплачувала спожиту електроенергію. 16.11.2017 відповідач та члени його сім`ї були зняті з реєстрації за вищевказаною адресою, а 22.11.2017 було укладено договір придбання житла. Згідно умов даного договору квартира передана територіальній громаді м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради. З цієї дати відповідач не має ніякого відношення до даної квартири і був впевнений, що заборгованості за спожиту електроенергію у нього немає, тим більше, що 07.11.2017 він сплатив позивачу 500 грн. З жодними претензіями щодо сплати заборгованості позивач до відповідача не звертався. Відповідач також просив звільнити його від сплати судового збору посилаючись на скрутне матеріальне становище. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно зі статутом АТ «Миколаївобленерго» та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач є юридичною особою приватного права, основним видом діяльності якої є розподілення електроенергії, та правонаступником Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» і Відкритого акціонерного товариства Енергопостачальна компанія «Миколаївобленерго» (далі - ВАТ ЕК «Миколаївобленерго»). 19.05.2010 між [PERSON] (споживачем) та ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» (енергопостачальником) було укладено письмовий договір про користування електричною енергією № 1161058, згідно умов якого енергопостачальник зобов`язався постачати електричну енергію за адресою: [ADDRESS] , а споживач - оплачувати одержану електричну енергію за діючими тарифами (цінами) у передбачені договором терміни. 22.11.2017 [PERSON] , діючи від власного імені та від імені двох інших співвласників квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ( [PERSON] та [PERSON] ), уклав з Департаментом соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації та територіальною громадою м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради договір придбання житла для сім`ї учасника антитерористичної операції на сході України, відповідно до умов якого вищевказана квартира перейшла у комунальну власність територіальної громади м. Миколаєва. Правовідносини з постачання фізичним особам електричної енергії врегульовані статтею 714 ЦК України. Відповідно до цієї норми за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. На час виникнення спірних правовідносин відносини між громадянами (побутовими споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками регулювалися також Законом України «Про електроенергетику» та Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357 (далі - ПКЕЕН). Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» встановлено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов`язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Згідно з умовами, визначеними пунктами 19, 20, 21, 42 ПКЕЕН, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць, плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну, споживач зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. За загальними правилами, встановленими нормами статей 526, 530, 611, 629 цього Кодексу, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивач стверджує, що він в повному обсязі виконував взяті на себе зобов`язання щодо постачання електричної енергії до належної відповідачу квартири, натомість відповідач порушив прийняті на себе договірні зобов`язання, що обумовило виникнення заборгованості, розмір якої станом на 13.12.2018 становить 431,56 грн. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно статті 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази згідно вимог статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. На підтвердження розміру позовних вимог позивач надав суду довідку про спожиту і оплачену послугу електроспоживання та витяг з особового рахунку № [NUMBER] . Проте у довідці зазначено лише дані про кількість спожитої відповідачем за період з вересня 2017 р. по лютий 2018 р. електроенергії (769 КВт), сплачені за вказаний період суми (710,24 грн.) та загальний розмір заборгованості (431,56 грн.), однак інформація щодо застосованого алгоритму розрахунку заборгованості у вказаній довідці відсутня. Витяг з особового рахунку відповідача № 1161058 охоплює період з січня 2017 р. по березень 2018 р. і містить відомості про те, що за 2017 р. було нараховано за спожиту електроенергію 2 884,71 грн., а сплачено - 2 871,80 грн. У 2018 р. за спожиту електроенергію було нараховано 5,40 грн., а оплат у вказаний період на рахунок позивача не надходило. Зазначення в особовому рахунку боргу (сальдо) в сумі 431,56 грн. дає підстави припускати, що вказаний борг міг виникнути ще до 2017 р., однак витягу з особового рахунку за попередній період суду не надано, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Отже за результатами здійснених судом математичних розрахунків шляхом простого віднімання сум, зазначених у графах «Всего начислено грн» та «Оплата грн» встановлено, за період з січня 2017 р. по березень 2018 р. по особовому рахунку № [NUMBER] було спожито електричної енергії на загальну суму 2 890,11 грн., а оплачено - 2 871,80 грн., а відтак розмір заборгованості становить 18,31 грн. Враховуючи, що пунктом 23 договору про користування електричною енергією № 1161058 передбачено можливість дострокового розірвання договору у разі зміни споживачем місця проживання та остаточного припинення користування електричною енергією, при цьому порядок розірвання договору з цієї підстави договір не визначає, суд визнає обґрунтованими доводи відповідача про те, що внаслідок відчуження квартири на користь територіальної громади м. Миколаєва зобов`язання щодо оплати спожитої електроенергії у нього припинилися. За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення з відповідача вартості електроенергії в розмірі 9 грн., яка була спожита за період з грудня 2017 р. по березень 2018 р. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог АТ «Миколаївобленерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, яка виникла станом на 01.12.2017,в розмірі 9,31 грн. Стаття 141 ЦПК України визначає, що у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив вимоги на суму 431,56 грн. і поніс судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1921 грн. (т. 1 а.с. 243). Позов задоволено на 9,31 грн., тобто на 1/50 часток від заявлених вимог (9,31х100/431,56), а тому суд покладає на відповідача судовий збір в розмірі 38,42 грн. (1 921/50). На підставі викладеного,

Outcome: partial