Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

У липні 2021 року представник позивачів адвокат Гунько О.Ю. він імені та в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивачів мотивував тим, що житловий будинок по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам, які проживали та були зареєстровані в ньому, а саме: [PERSON] , [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок. [INFO] помер батько позивачів [PERSON] . Спадщину після його смерті фактично прийняла дружина [PERSON] в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. [INFO] померла мати позивачів [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок. Позивачі є спадкоємцями [PERSON] за заповітом, вони прийняли спадщину шляхом подання заяв про прийняття спадщини до Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, на підставі їх заяв заведено спадкову справу. Нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Саме тому представник позивачів звернувся до суду та просив судовим рішенням: - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини спадкового житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування після смерті [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини спадкового житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 05 липня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 06 вересня 2021 року. У підготовче судове засідання позивачі та представник позивачів не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання представник позивачів [PERSON] подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивачів та представника позивачів. Представник відповідача Макіївської об`єднаної територіальної громади в особі Макіївської сільської ради Ніжинського (раніше - Носівського) району Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явився, але до початку підготовчого судового засідання подав до суду заяву, у якій указав, що відповідач визнає позовні вимоги позивачів та просив справу розглянути за відсутності представника відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали та були зареєстровані: голова двору [PERSON] та її чоловік [PERSON] , що підтверджується довідкою Рівчак-Степанівської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 82 від 05 березня 2021 року (а. с. 20). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] та [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 17). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 46-49). Отже, спадкоємство після його смерті здійснюється за законом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] була дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 19). Отже, вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, установлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. У судовому засіданні встановлено, що в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла його дружина [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала разом зі спадкодавцем на час його смерті, що підтверджується копією довідки Макіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 181 від 09 червня 2021 року (а. с. 21). До майна померлого [PERSON] Носівською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 152/2003, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 44). Із копії спадкової справи вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка як спадкоємець за законом та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на грошовий вклад та земельну ділянку (а. с. 41-42). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] . [PERSON] стало належати 1/2 частини спірного житлового будинку. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 18). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 28 травня 2003 року секретарем Рівчак-Степанівської сільської ради Ткаченко Г.І., яким, крім іншого майна, заповідала належний їй жилий будинок та присадибну ділянку землі, що знаходиться в [ADDRESS] , в рівних частинах своїм дітям сину [PERSON] і дочці [PERSON] , що підтверджується копією заповіту (а. с. 23) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 59). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом. Позивачі є спадкоємцями [PERSON] за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У судовому засіданні встановлено, що Носівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна померлої [PERSON] заведено спадкову справу за № 566/2009 (а. с. 51-56). Згідно з копією спадкової справи спадщину після смерті [PERSON] прийняли її син [PERSON] та дочка [PERSON] , подавши в установлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , немає. [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частини присадибної земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивачі зверталися до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] . Однак, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в матеріалах справи відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори Перев`язко Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 440/02-31 від 10 червня 2021 року (а. с. 24). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, позивачам з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] належить в рівних частинах, тобто по 1/2 частини, житловий будинок [ADDRESS] . Матеріали справи підтверджують, що на вищевказаний житловий будинок виготовлена технічна документація (а. с. 25-27). Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 21 травня 2021 року становить 39294,00 грн. (а. с. 28). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 5). Ураховуючи, що на час подачі відповідачем заяви про визнання позову розгляд справи по суті не розпочався, суд вважає за необхідне повернути позивачеві [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved