Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

У листопаді 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Оскільки [PERSON] добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, посилаючись на ст. ст. 180-183 Сімейного кодексу України, заявник вимагає стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дітей. У судовому засіданні позивач [PERSON] зменшила розмір позовних вимог: просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі лише 1/3 частини його заробітку (доходу), бо він інвалід 2 групи з дитинства і, окрім пенсії, інших доходів не має. Відповідач [PERSON] у суді визнав позов повністю. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, йому розяснені. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як вбачається із наданих сторонами доказів, вони із 01.08.2009 р. до 06.10.2016 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, внаслідок якого мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], 12.10.2009 р. н., [PERSON], 15.12.2012 р. н. та [PERSON], 09.01.2015 р. н. Згідно довідки Новомиргородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у кіровоградській області з [PERSON] не проводяться стягнення аліментів у передбаченому законом порядку. За довідкою виконкому Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області та актом обстеження матеріально побутових умов життя неповнолітні перебувають на утриманні позивача. Згідно довідки КЗ «Новомиргородський центр первинної медико-санітарної допомоги» неповнолітні на «Д» обліку не перебувають. Згідно вимогам Сімейного кодексу України: ст. 180 батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; ч. 1 ст. 183 частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. ч. 1 ст. 192 розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідач, не дивлячись на свій батьківський обовязок, участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги у достатньому розмірі на їх утримання не надає, у звязку з чим з нього необхідно стягнути аліменти в примусовому порядку у зазначеному позивачем розмірі. У даному випадку при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, дружини; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). Тому позов [PERSON] слід задовольнити повністю. Відповідно до вимог п. 9) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Ураховуючи вищенаведені приписи закону суд вважає за потрібне звільнити відповідача від сплати судового збору у сумі 640,00 грн., бо він є інвалідом з дитинства 2 групи. Оскільки позивач теж була звільнена від сплати судового збору у встановленому законом порядку (п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), судові витрати у справі слід віднести за рахунок держави (ч. 2 ст. 88 ЦПК України). На підставі ст. ст. 180-183, 191-192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved