Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом, в якому просив визнати [PERSON],[INFO] та [PERSON] [INFO], такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] Позов обґрунтовувався тим, що позивач є власником приватизованої квартири [ADDRESS], в якій також зареєстровані дочка [PERSON] та онука [PERSON] Посилаючись на те, що відповідачі не користується спірним приміщення з 2015 року та до теперішнього часу, не проводять оплату комунальних послуг місце проживання їх невідоме, позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи на те, що реєстрація відповідачів у спірному житлі порушує його права як власника квартири. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з викладених у позовній заяві підстав. Позивач пояснив, що відповідач разом з неповнолітньою донькою покинула житло без пояснення причин, після конфлікту, що виник між ними. Причиною конфлікта на думку позивача стало неправильне виховання онуки. При цьому, відповідач залишила записку про те, що повернеться до вказаного житла. Також позивач підтвердив, що в квартирі залишились речі відповідача. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради у судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви просить розглядати справу у відсутність представника, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Представник виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування у судове засідання не з'явилася, згідно поданої заяви просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги не підтримує та заперечує щодо визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] Вислухавши пояснення позивача та його представника, свідка, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] у м.Житомирі на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 25.10.2005 року (а.с.4). Згідно довідки ОСББ «Б.Тена,90/1,92» від 23.06.2017 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: дочка - [PERSON],[INFO] та онука - [PERSON], [INFO] (а.с.6). Як встановлено у судовому засіданні іншого житла відповідачі не мають. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщеннями. До членів сім'ї власника будинку (квартири) згідно з правилами ст.64, ч.4 ст.156 ЖК України належать його дружина, чоловік, їх діти та батьки, а також інші особи, які постійно проживають разом та ведуть спільне господарство. Відповідно до приписів ст. 405 ЦК України член сім'ї власника будинку втрачає право користування цим житловим приміщенням у разі його відсутності без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно акту ОСББ «Б.Тена,90/1,92» від 26.06.2017 складеного комісією у складі голови правління ОСББ Павліченко О.С. та члена правління [PERSON] вбачається, що [PERSON], [PERSON] не проживає в [ADDRESS] з 2015 року,місце перебування їх невідоме, що засвідчено підписами сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Свідок [PERSON] - сусід позивача пояснив, що відповідач [PERSON] мала намір виїхати з України до Польщі, чи виїхала йому не відомо. Більше трьох років не спілкувався з відповідачем [PERSON] і не бачив її навіть коли приходив до позивача у вересні 2017 року. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання дитини яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З пояснень позивача у судовому засіданні встановлено, що відповідач разом з неповнолітньою донькою покинула житло без пояснення причин, після конфлікту, що виник між ними. Причиною конфлікта на думку позивача стало неправильне виховання онуки. При цьому, відповідач залишила записку про те, що повернеться до вказаного житла. Також позивач підтвердив, що в квартирі залишились речі відповідача. Пояснення позивача дають суду підстави вважати, що відповідачі не з власної ініціативи та недобровільно покинули житло та мають намір повернутися до нього. На підставі зазначеного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, а також враховуючи, що відповідач з донькою покинули житло внаслідок конфлікту з позивачем, а не добровільно, а також те, що відповідач [PERSON] з неповнолітньою донькою [PERSON] мають намір повернутися до житла, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed