Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

У липні 2012 року до суду з позовною заявою звернулась [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину будинку, в якій просила суд визнати будинок з прибудовами, господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], об'єктом права спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] у співвідношенні: 62, 5 % та 37, 5 % відповідно, та зобов'язати [PERSON] переоформити право власності на зазначений вище будинок у спільну часткову власність позивача і відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у жовтні 2006 року відповідач [PERSON] уклала з АКІБ «Укрсиббанк» договір про надання кредиту у розмірі 28 000 доларів США, що еквівалентно 141 400 грн. за курсом НБУ на день укладення даного договору. За вказані кошти відповідач придбала житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], за суму 161 600 грн. Того ж дня між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до якого передано в іпотеку зазначений вище будинок. У лютому 2008 року відповідач звернулась до позивача з проханням допомогти їй з виплатою кредиту, оскільки у неї виникли фінансові труднощі. Сторони досягли домовленості про те, що позивач продасть належну їй на праві власності квартиру та внесе недостатню суму коштів для повного погашення кредиту, після чого переїде на постійне місце проживання до будинку відповідача, а відповідач переоформить право власності на зазначений будинок на себе та на позивача в рівних частинах. За таких обставин позивач продала свою квартиру та за отримані кошти від її продажу внесла в рахунок погашення кредиту в банк грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США, що еквівалентно 101 000 грн. за курсом НБУ на день погашення кредитної заборгованості. Таким чином, кредит був повністю погашений, внаслідок чого припинено дію договору іпотеки. З 2008 року по теперішній час позивач постійно проживає у будинку відповідача та зареєстрована за зазначеною адресою. На думку позивача, оскільки кошти на погашення зазначеного вище кредиту сторони вносили спільно, то житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], має бути визнаний об'єктом права спільної часткової власності сторін у наступному співвідношенні: частка у розмірі 62, 5 % належить позивачу, оскільки вона внесла кошти у розмірі 101 000 грн. (від загальної вартості даного будинку в сумі 161 600 грн.) і відповідно частка у розмірі 37, 5 % - належить відповідачу. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про переоформлення права власності на зазначений вище будинок у спільну часткову власність сторін, однак відповідач дані вимоги не виконала. З підстав, зазначених вище, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі, просили суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, додатково пояснивши, що позивачем за час проживання у спірному будинку за власні кошти було проведено ремонтні роботи у будинку, благоустроєна прибудинкова територія та зведено паркан, що підтверджується накладними та товарними чеками, які містяться в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась судом про час і місце розгляду даної цивільної справи, причину своєї неявки суду не повідомила. За таких обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення позивача і її представника, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовна заява є безпідставною та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 11054443000, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 28 000 доларів США, що еквівалентно 141 400 гривень за курсом Національного банку України на день укладення цього договору, з процентною ставкою у розмірі 10, 8 % річних і терміном повернення до 08 жовтня 2027 року (а.с. 4-8). Відповідно до п. 1.4 зазначеного вище кредитного договору кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на придбання житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. 10 жовтня 2006 року відповідач [PERSON] придбала у громадянки [PERSON] за договором купівлі-продажу житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами, розташований в [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 10 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] від 10 жовтня 2006 року за реєстровим № 5410 (а.с. 9) та витягом про державну реєстрацію прав від 18 січня 2011 року, виданим Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», номер витягу 28708591 (а.с. 11). Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору продаж вищевказаного житлового будинку вчинено за 161 600 грн. 10 жовтня 2006 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 11054443000 від 10 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач передала в іпотеку банку належне їй на праві приватної власності нерухоме майно, а саме житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Як вбачається з квитанції № 161 від 08 лютого 2008 року, позивач [PERSON] внесла в рахунок погашення кредитного договору № 0000011054443 20 000 доларів США, що еквівалентно 101 000 грн. за курсом Національного банку України на день погашення кредитної заборгованості (а.с. 15). Однак у даній квитанції не міститься дати укладення кредитного договору, за яким перераховано кошти, а його номер не співпадає з номером договору про надання кредиту від 26 жовтня 2006 року, укладеного відповідачем [PERSON] з АКІБ «УкрСиббанк» для придбання спірного житлового будинку. Відповідно до довідки № 340, виданої 12 червня 2012 року квартальним комітетом мікрорайону «Сабарів», позивач [PERSON] зареєстрована і проживає в [ADDRESS] (а.с. 19). Згідно з листом № 32/1-25-9/11121 від 04 серпня 2010 року начальника відділення № 333 АТ «УкрСиббанк», адресованого нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу, АТ «УкрСиббанк» просить зняти заборону нерухомого майна, а саме цілий житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] і належить [PERSON], в зв'язку з повним погашенням кредиту та припиненням дії договору іпотеки, посвідченого 10 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 5415 (а.с. 16). Як вбачається з копій розписок, що містяться в матеріалах справи, між сторонами існувала домовленість, що після погашення кредиту відповідач оформить на позивача право власності на 1/2 частку спірного будинку (а.с. 17, 18). Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Ухвалою суду від 17 жовтня 2013 року у даній цивільній справі було призначено судово-товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені питання щодо дійсної ринкової вартості будинку [ADDRESS] на час розгляду справи, вартості паркану та воріт біля даного будинку, вартості будинку з урахуванням благоустрою прибудинкової території, паркану і воріт, визначення частки спірного будинку, що належить [PERSON],, з урахуванням внесених нею 20 000 доларів США для повного погашення коштів, за який придбано даний будинок, та з урахуванням відповідного проведеного нею невід'ємного поліпшення будинку. Проведення зазначеної експертизи доручено експертам Вінницької торгово-промислової палати. Однак ухвала суду була повернута до суду без виконання, оскільки позивач [PERSON] в строк, зазначений експертною установою, не оплатила покладені на неї витрати, пов'язані з проведенням експертизи, хоча була завчасно належним чином повідомлена про обов'язок здійснення зазначеної оплати, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому умовою задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів, що підтверджують його право власності на таке майно. Як було встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, правочин щодо відчуження частини спірного житлового будинку між сторонами не укладався, а тому у суду відсутні правові підстави для визнання права власності на зазначене вище нерухоме майно. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач в обґрунтування позову посилався на ч. 2 ст. 357 ЦК України, відповідно до якої якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що розмір часток у праві спільної часткової власності може бути визначений лише між співвласниками майна з урахуванням вкладу кожного з співвласників у його придбання. Однак позивачем не доведено обставину, що вона є співвласником спірного житлового будинку і здійснила вклад у його придбання, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу спірний будинок був придбаний 10 жовтня 2006 року. Отже, виходячи з наведеного вище, позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що вимога позову щодо визнання житлового будинку по [ADDRESS], об'єктом права спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON], є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно не підлягає задоволенню вимога позову щодо зобов'язання [PERSON] переоформити право власності на зазначений вище будинок у спільну часткову власність сторін, оскільки вона є похідною від вимоги про визнання права власності на даний будинок. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed