Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - відповідач-1), Білоцерківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - відповідач-2) про стягнення 3% річних за користування чужими грошовими коштами та інфляційних нарахувань. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.02.2015 року відбулись торги організовані ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України електронні торги з реалізації автомобіля NissanNote д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, VIN [NUMBER] за результатами яких [PERSON] визнано переможцем. 26.02.2015 позивачем здійснено розрахунок за придбаний на електронних торгах автомобіль NissanNote, д.н.з. [NUMBER] за реквізитами, вказаними в протоколі електронних торгів, а саме: 113 421,69 грн. 69 коп.Крім цього, позивачем здійснено гарантійний внесок за участь у торгах (номер лота - 40143) на суму: 5969,56 грн. на рахунок ДП «Інформаційний центр Міністерства юстиції України. 10.03.2015 державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Літвінчуком Д.М. складено акт про проведені електронні торги з реалiзацiї автомобіля NissanNote, д.н.э. [NUMBER] однак, передачу вказаного автомобіля не здійснено у зв`язку з його відсутністю за вказаним у протоколі місце знаходженням. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 у справі №911/2241/15 за позовом ПП «Мебльофф» до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби, ДП «Інформаційний центр» електронні торги від 23.02.2015 (номер лота - 40143) визнано недійсними та скасовано акт про проведення електронних торгiв вiд 10.03.2015 з причин недійсності звіту з оцінки майна від 14.07.2014 року. 25.05.2018 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва від 14.03.2018 року № 758/2050/17 з Білоцерківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області стягнуто грошові кошти в сумі 113 421,69 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2019 в справі № 761/1338/18 стягнуто з відповідача-1 грошові кошти у сумі 5 969,56 грн. На даний час грошові кошти не повернуто. У зв`язку з безпідставним набуттям та використанням коштів відповідачами, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань. Ухвалою суду від 17.04.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В судове засідання позивач не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги, підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомляли, відзиву на позов не надавали та не просили розглядати справу за їх відсутності. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 23.02.2015 року відбулись торги організовані ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України електронні торги з реалізації автомобіля NissanNote д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, VIN [NUMBER] за результатами яких [PERSON] визнано переможцем. 26.02.2015 позивачем здійснено розрахунок за придбаний на електронних торгах автомобіль NissanNote, д.н.з. [NUMBER] за реквізитами, вказаними в протоколі електронних торгів, а саме: 113 421,69 грн. 69 коп. Крім цього, позивачем здійснено гарантійний внесок за участь у торгах (номер лота - 40143) на суму: 5969,56 грн. на рахунок ДП «Інформаційний центр Міністерства юстиції України. 10.03.2015 державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Літвінчуком Д.М. складено акт про проведені електронні торги з реалiзацiї автомобіля NissanNote, д.н.э. [NUMBER] однак, передачу вказаного автомобіля не здійснено у зв`язку з його відсутністю за вказаним у протоколі місцезнаходженням. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 у справі №911/2241/15 за позовом ПП «Мебльофф» до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби, ДП «Інформаційний центр» електронні торги від 23.02.2015 (номер лота - 40143) визнано недійсними та скасовано акт про проведення електронних торгiв вiд 10.03.2015 з причин недійсності звіту з оцінки майна від 14.07.2014 року. 25.05.2018 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва від 14.03.2018 року № 758/2050/17 з Білоцерківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області стягнуто грошові кошти в сумі 113 421,69 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2019 в справі № 761/1338/18 стягнуто ДП «Інформаційний центр» на користь [PERSON] грошові кошти сплачених як гарантійний внесок у розмірі 5969грн.56коп. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Звертаючись до суду даним позовом, позивач зазначав, що відповідача безпідставно набули грошові кошти позивача та користуються ними. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а)набуття або збереження майна, б)набуття або збереження за рахунок іншої особи, в)відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно з ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідачі дізнались про безпідставність набуття грошових коштів під час судового розгляду у справі №911/2241/15, в якій Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 визнано недійсними та скасовано акт про проведення електронних торгів вiд 10.03.2015 року. Грошові кошти у сумі 113 421,69 грн. сплачені на рахунок міського відділу ДВС Білоцерківської служби МРУЮ повернуто Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області 25.05.2018 року. ДП «Інформаційний центр Міністерства юстиції України» грошові кошти у сумі 5969,56 грн. на даний час не повернуло. Відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи у справі № 6-1412цс16 статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1.04.2018 року у справі № 910/10156/17, наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Саме такі висновки щодо застосування положень ст. 625 ЦК України вміщені у постановах Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 911/717/19; від 26.11.2019 у справі № 914/1318/18; від 11.11.2019 у справі № 910/5098/18, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, оскільки в судовому засіданні найшла своє підтвердження та обставина, що відповідачі безпідставно набули грошових коштів, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача-1 трьох відсотків річних у розмірі 953,70 грн. та інфляційних витрат у розмірі 2966,87 грн., з відповідач- 2 трьох відсотків річних у розмірі 8697,73 грн. та інфляційних витрат у розмірі 41871,73 грн., за період з 03.11.2015 року по 29.02.2020 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню, судовий збір у розмірі 840,80 грн, тобто по 420,40 грн. з кожного.

Outcome: approved