Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог (а. с. 63-65), просив збільшити розмір аліментів і стягувати на його користь з [PERSON] аліменти на сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначав, що він є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Матірю дитини є відповідач [PERSON], яку рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили, позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON]. Цим же рішенням суду постановлено стягувати з відповідача аліменти на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. [PERSON] 28 січня 2016 року малолітній [PERSON] проживає разом із ним у місті Бровари Київської області та знаходиться на повному його утриманні. Мати дитини фінансової допомоги синові не надає, його життям і здоровям не цікавиться, веде аморальний спосіб життя. Усі витрати на дитину, які з кожним днем зростають, несе лише він. Визначений рішенням суду розмір аліментів на даний час є незначним та не забезпечує мінімальних потреб дитини. Крім того, збільшилися також прожитковий мінімум на дитину, ціни на одяг і продукти харчування теж зросли. Відповідач є працездатною особою, тому може та повинна сплачувати аліменти на сина у більшому розмірі. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному вище, просили суд задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача [PERSON] у суді позов не визнала, проти його задоволення заперечувала та пояснила, що відповідач [PERSON], її дочка, сплачувати аліменти на сина [PERSON] у розмірі 900 грн. можливості зараз не має, оскільки 07 січня 2017 року вона народила сина [PERSON], батько якого записаний зі слів матері та який потребує догляду. На даний час [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, тому працювати можливості вона не має, основним її заробітком (доходом) є державна соціальна допомога на дитину, розмір якої становить 860 грн. у місяць. Інших заробітку вона не має. Просила суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Із свідоцтва про народження серії 1-ОК № 092675 вбачається, що [PERSON] народився 26 березня 2008 року у місті Бровари Київської області. Його батьком є позивач [PERSON], [INFO], матірю відповідач [PERSON], [INFO]. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 10, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що сторони у шлюбі не перебували, у 2007-2008 роках вони деякий період проживали разом у [INFO] за місцем проживання позивача. Там же під час їхнього спільного проживання 26 березня 2008 року у них народився син [PERSON], батьком якого на підставі ст. 126 СК України записаний позивач [PERSON] Заочним рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2013 року, ухваленим у цивільній справі № 275/588/13-ц за позовом прокурора Брусилівського району Житомирської області в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів, позовні вимоги прокурора задоволено. Цим рішенням суду, яке набрало законної сили, відповідача [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо її сина [PERSON], [INFO]. Малолітню дитину [PERSON] судом було залишено проживати разом із його бабусею [PERSON], яка є представником відповідача у даній справі, оскільки позивач [PERSON] на той час оспорював у суді своє батьківство стосовно сина [PERSON], [INFO]. Також вказаним рішенням суду з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. на місяць. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 31 березня 2014 року, ухваленим у цивільній справі № 605/906/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи на стороні відповідача: Орган опіки і піклування Брусилівської райдержадміністрації Житомирської області, Відділ реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, у задоволенні цих позовних вимог [PERSON] судом відмовлено повністю. Із даного рішення суду вбачається, що висновком експерта № 520 від 13 лютого 2014 року по проведеній судово-медичній генетичній (молекулярно-біологічній) експертизі підтверджено, що позивач [PERSON] є біологічним батьком відносно сина [PERSON], вірогідність підтвердження батьківства складає 99,99 %. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 23 січня 2017 року, ухваленим у цивільній справі № 275/271/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області, Орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області про звільнення від повноважень опікуна та передачу малолітньої дитини батькові, позов [PERSON] задоволено частково. Цим рішенням суду [PERSON] звільнено від повноважень опікуна над її онуком малолітнім [PERSON], [INFO]. В іншій частині у задоволенні позову, зокрема щодо передачі малолітньої дитини батькові, відмовлено, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що 28 січня 2016 року малолітнього [PERSON], [INFO], передано його батькові [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 12 липня 2017 року зазначене вище рішення суду першої інстанції від 23 січня 2017 року залишено без змін та воно набрало законної сили. Судом встановлено, що з 28 січня 2016 року малолітній [PERSON] постійно проживає разом із батьком [PERSON], позивачем у справі, у місті Бровари Київської області та знаходиться на повному його утриманні. Цього факту представник відповідача [PERSON], бабуся дитини, у судовому засіданні під час розгляду даної не заперечувала та визнала ці обставини, тому вони згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. У ст. 8 Закону України Про охорону дитинства встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік визначено, що прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років у 2017 році становить: з 1 січня 1689 грн., з 1 травня 1777 грн., з 1 грудня 1860 грн. Згідно із ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Виходячи з наведеного, визначений за рішенням суду розмір аліментів на дитину може бути збільшений у разі зміни матеріального стану платника аліментів, та інших обставини, що мають істотне значення для справи, при цьому суд також має враховувати наявність у платника аліментів інших дітей. Обовязок щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття законом покладається на обох батьків у рівній мірі. Позбавлення матері батьківських прав не звільняє її від обовязку щодо утримання дитини. Пленум Верховного Суду України у п. п. 17, 23 постанови № 3 від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розяснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Із свідоцтва про народження серії 1-ТП № 278311 видно, що відповідач [PERSON] народила 07 січня 2017 року сина [PERSON]. Його батьком записаний [PERSON]. Відомості про батька цієї дитини записані Відділом реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Житомирській області відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері, про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 25 листопада 2017 року. Доказів того, що матеріальне становище платника аліментів відповідача [PERSON] значно змінилося в кращу сторону та вона має можливість сплачувати аліменти на малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. щомісячно, замість визначених судовим рішенням у розмірі 400 грн., позивачем суду не надано. Представник відповідача у суді пояснила, що єдиним доходом [PERSON] на даний час є державна соціальна допомога в розмірі 860 грн., яку вона отримує на сина малолітнього [PERSON], [INFO]. Із довідки № 282 від 07 листопада 2017 року, виданої [PERSON] за місцем його роботи Комунальним підприємством Київський метрополітен, видно, що позивач з 16 лютого 2004 року працює у даному товаристві на посаді електромонтера з ремонту і обслуговування пристроїв сигналізації та отримує заробітну плату в середньому розмірі близько 5000 грн. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, виходячи із визначеного законом у 2017 році прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років, який з 1 грудня 2017 року становить 1860 грн., розміру заявлених позовних вимог, рівності обовязку обох батьків щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття, суд дійшов висновку, що визначений рішенням суду розмір аліментів на дитину необхідно збільшити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на їхнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн., тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню лише частково. У ч. 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial