Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

У липні 2018 р. [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.01.2016 р. позивач уклав із [PERSON] договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти у сумі 10200 дол. США з умовою їх повного повернення до 31.12.2016 р., про що було складено розписку. Як вказує позивач, станом на дату подачі позову заборгованість в розмірі 10200 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 268464 грн., відповідачем не була погашена та кошти не було повернуто. На звернення позивача до Відповідача з вимогами повернення боргу, відповідач завжди підтверджував наявність боргу, проте посилався на відсутність фінансової спроможності його повернення. Також позивач зазначає, що в період з 11.05.2016 року по 05.04.2017 р. неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні, а відповідач знаючи про цей факт все одно ігнорував будь-які прохання щодо повернення грошових коштів. У зв`язку з чим, 18.05.2017 р. позивач направив відповідачу Претензію про повернення грошових коштів, і відповідачем було отримано 19.05.2017 р. дану претензію, про що свідчить власноручний підпис Відповідача. Зі слів позивача, станом на 02.07.2018 р. сума боргу відповідача перед Позивачем, з урахуванням 3% річних та процентів за користування чужими коштами становить 338305,04 грн. (еквівалент 12853,53 дол. США, з яких заборгованість за договором позики у сумі 268464 грн., сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 31.12.2016 12.07.2018 року складає 12113,92 грн., а проценти (пеня) за користування чужими коштами складає 57727,12 грн. Тому посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та судові витрати. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити написавши заяву. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче. Як з`ясував суд, 06.01.2016 р. позивач уклав із [PERSON] договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти у сумі 10200 дол. США з умовою їх повного повернення до 31.12.2016 р., про що було складено розписку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як з`ясував суд, у визначений борговим документом строк - до 31.12.2016 р. своє зобов`язання за договором відповідач [PERSON] не виконав, гроші в обумовлений договором строк не повернув та на численні звернення з проханням повернути борг відповідач відповідає відмовою, посилаючись на відсутність можливості повернення боргу. При цьому в період з 11.05.2016 року по 05.04.2017 р. позивач знаходився на стаціонарному лікуванні, а відповідач знаючи про цей факт все одно ігнорував будь-які прохання щодо повернення грошових коштів. У зв`язку з чим, 18.05.2017 р. направив відповідачу [PERSON] претензію про повернення грошових коштів, і відповідачем було отримано 19.05.2017 р. дану претензію, про що свідчить власноручний підпис Відповідача. Станом на момент розгляду справи позивачу борг відповідачем повернуто не було. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У відповідності ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Тому суд вважає, що за доцільне стягнути із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 06.10.2016 р.. яка станом на 02.07.2018 р. складає 338305,04 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] витрати по оплаті судового збору у розмірі 3383,06 грн. Тому

Outcome: approved