Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що з 2008 року по 20.04.2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. У 2014-2015 рр. йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата, у звязку із чим існує заборгованість у розмірі 9004,80 грн. Крім того, відповідач протиправно не сплачує компенсацію за затримку розрахунку, розмір якої складає 11738,89 грн. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 9004,80 грн., а також компенсацію за затримку розрахунку в сумі 11738,89 грн. У грудні 2015 року позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з ПАТ «Азовзагальмаш» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 9004,80 грн., а також компенсацію за затримку розрахунку в сумі 2858,70 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позовних вимог, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 9004,80 грн. та компенсації за затримку розрахунку в сумі 2858,70 грн. визнав, не заперечував проти задоволення позовних вимог саме в цій частині. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач у період з 24.06.2008 року по 20.04.2015 року працював у відповідача, що підтверджується записами в його трудовій книжці. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна плата. Згідно наданої відповідачем довідки № 238/ро 550 від 24.11.2015р. сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням вже утриманих обовязкових податків та зборів перед [PERSON] за період його роботи з серпня 2014 року по квітень 2015 року складає: серпень 2014р.- 1439,19 грн., вересень 2014р. 1278,65 грн., жовтень 2014р. 826,07 грн., листопад 2014р. 732,16 грн., грудень 2014р. 0 грн., січень 2015р. 1178,72 грн., лютий 2015р. 616,82 грн., березень 2015р. 649,65 грн., квітень 2015р. 2283,54 грн., а всього 9004,80 грн. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, що підтверджується розрахунковим листом та довідкою відповідача, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заявлена позивачем заборгованість по заробітній платі в розмірі 9004,80 грн. з вирахуванням вже сум, які підлягають утриманню як обовязкові податки та збори. Вказана сума заборгованості підлягає стягненню в судовому порядку. Стосовно вимог позивача про стягнення суми компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати суд керується наступним. Судом було встановлено, що відповідач по сьогоднішній день має заборгованість з виплати нарахованої заробітної плати за період роботи позивача з серпня 2014 року по квітень 2015 року. У випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу статтями 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати» встановлено обовязок підприємства будь-якої форми власності здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів. Така компенсація громадянам провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обовязок здійснити позивачу компенсацію, передбачену Законом. При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним. Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок). Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку до Порядку. Відповідачем було представлено до суду лист від 04.12.2015 року, в якому приведено розрахунок суми компенсації за період з серпня 2014 року по квітень 2015 року в загальній сумі 2858,70 грн., що, на думку суду, відповідає встановленому Порядку. У представленому відповідачем розрахунку зазначені положення Порядку були дотримані та проведено нарахування індексу споживчих цін за період невиплати заробітної плати з серпня 2014 року по квітень 2015 року шляхом множення місячних індексів інфляції опублікованих Держкомстатом за період з наступного місця, в якому виникла заборгованість по заробітній платі. Позивач повністю погодився із розрахованим відповідачем розміром компенсації у сумі 2858,70 грн. і не заперечував цю обставину та не наполягав на її доведенні згідно вимог ст. 61 ЦПК. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У звязку із цим суд вважає, обґрунтованим та доведеним розмір нарахованої компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 2858,70 грн., яка має бути стягнута в судовому порядку. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: approved