Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що 25 липня 2000 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивачка придбала в останнього квартиру [ADDRESS] (після зміни найменування вул. Київська) в м. Вознесенську Миколаївської області. В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі за № 459. Нотаріально договір сторони не посвідчували. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме продавець передав покупцю майно, а покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. В 2017 році [PERSON] дізналася, що спірний договір є недійсним. Враховуючи неможливість нотаріального посвідчення договору на час розгляду справи з об'єктивних причин, а тому позивачка просила суд визнати такий договір дійсним. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, проте від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, судом відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в пресі, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим розглянути справу в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивачки в своїй заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 25 липня 2000 року [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (після зміни найменування вул. Київська) в м. Вознесенську Миколаївської області, зареєструвавши в цей же день письмовий договір купівлі-продажу на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі, про що в журнал реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис №459. Нотаріально договір сторони не посвідчували. В 2017 році [PERSON] дізналася, що спірний договір є недійсним, що підтверджується довідкою нотаріуса. В той же час нотаріальне посвідчення договору на час розгляду справи неможливе (місце мешкання (перебування) продавця невідоме). В зв'язку з цим позивачка позбавлена можливості розпорядитися придбаним майном. Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору сторони узгодили всі його істотні умови і виконали свої зобовязання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обовязкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. В п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114, ЦК). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Враховуючи встановлені обставини, зокрема наявність сукупності передбачених законом підстав для визнання угоди дійсною, суд вважає, що цивільне право позивачки підлягає захисту, а позов задоволенню.

Outcome: approved