Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] JI.I., третя особа: Білозерський районний сектор Управління державної міграційної служби у Херсонській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що 05 травня 2006 року між банком та [PERSON] укладений іпотечний кредитний договір на суму 37780 доларів США зі сплатою 10,8% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 04 травня 2025 року. На забезпечення виконання кредитних зобов'язань 05 травня 2006 року сторони уклали договір іпотеки, згідно з яким [PERSON] передав позивачу - банку в іпотеку будинок № 3 по вул. Молодіжній у с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області. В наслідок неналежного виконання позичальником - відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, станом на 22 листопада 2011 року, утворилась заборгованість перед банком у розмірі 521441,56 грн., позивач, уточнивши свої позовні вимоги просив суд: Ухвалити рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначений в іпотечному договорі від 05.05.2006 p., а саме: житловий будинок № 3, що знаходиться за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с. Чорнобаївка, вул. Молодіжна, загальною площею 101,2 кв.м., літ. - «А», гараж літ. - «Б», сарай літ. - «В», туалет літ. - «Г», огорожа - 1,2, водопровід - 3, розташований на земельній ділянці розміром 600,0 кв.м., який належить [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу (посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 05.05.2006 p., за реєстровим № 684 та зареєстрованого ХБТІ 06.05.2006 p., за № 1424), в рахунок погашення боргу [PERSON] перед публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Херсонське обласне управління AT «Ощадбанк», (м. Херсон, вул. Суворова, 24, р/р 35192016 в ОПЕРВ облуправління банку, МФО 352457, ЗКПО 02766367, за договором про іпотечний кредит № 100 від 05.05.2006 p., в розмірі 521 441 грн. (п'ятсот двадцять одна тисяча чотириста сорок одна) гривня 56 коп., з яких заборгованість за кредитом: 293 428,34 грн., заборгованість по сплаті відсотків 152 608,04 грн., пеня за несплату основного боргу 25 969,15 грн., та пеня за несплату відсотків 49 436,03 грн. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів, відповідно до процедури, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виселити [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з будинку, що знаходиться за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с. Чорнобаївка, буд. 3, зі зняттям з реєстраційного обліку у Білозерському районному секторі управління державної міграційної служби у Херсонській області. Відстрочити виконання рішення до дня втрати чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р. з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) та основну суму заборгованості. Витрати за сплату судового збору покласти на відповідачів - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]». В судовому засіданні: Представник позивача позов підтримала, просила задовольнити. Представник третьої особи Білозерського районного сектору управління державної міграційної служби у Херсонській області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань суду не надавав. Представник Служби у справах дітей Білозерської РДА заперечувала щодо задоволення вимоги стосовно виселення малолітніх дітей, так як це порушує їхні права та законні інтереси. Прокурор прокуратури Білозерського району позовні вимоги щодо виселення малолітніх дітей не визнала, оскільки на момент укладання договору не було враховано інтересів малолітніх дітей, окрім того на сьогодні діє мораторій на стягнення майна. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини: 05.05.2006 року між ВАТ Державний ощадний банк України (найменування змінено на ПАТ Державний ощадний банк України у відповідності із змінами до Статуту ВАТ Державний ощадний банк України) та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №100 від 05.05.2006 року, предметом якого стали грошові кошти, які банк надав [PERSON] в сумі 37780,00 доларів США. Того ж дня, 05.05.2006 року, укладено договір купівлі-продажу житлового будинку №3, розташованого в с.Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області по вул. Молодіжна, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] придбав вказане нерухоме майно. При цьому, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10570694, за [PERSON] зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно лише наступного дня 06.05.2006 року. Того ж дня 05.05.2006 року, між банком та [PERSON] укладено іпотечний договір, предметом якого є заставне майно: житловий будинок №3, розташований в с.Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області по вул. Молодіжна. Відповідно положень ст. 334 ч. 4 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про те, що на момент укладання іпотечного договору 05.05.2006 року [PERSON], в розумінні ч. 4 ст. 334 ЦК України, не набув права власності на нерухоме майно, що стало предметом іпотеки житловий будинок № 3 розташований в с.Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області по вул. Молодіжна. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 22.11.2011 року з [PERSON] на користь ВАТ Державний ощадний банк України в звязку із невиконанням ним договірних зобовязань стягнуто заборгованість по договору про іпотечний кредит за №100 від 05.05.2006 року в сумі 521441,56 грн. При зверненні позивачем виконавчого документа до виконання через відділ ДВС Білозерського РУЮ Херсонської області, відповідною постановою державного виконавця виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду було відкрито, однак на підставі Акту опису й арешту майна від 22.03.2012 року виконавчий лист відповідною постановою був повернений стягувачу (банку) на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження. Відповідно положень ст. 109 ч.3 ЖК, ст. ст. 39, 40 Закону України Про іпотеку підставою для виселення мешканців з переданих в іпотеку житлових будинків чи житлових приміщень є наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, або наявність норм договору, згідно яких мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. У даному випадку рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не приймалося, пунктом 3.3.11 іпотечного договору від 05.05.2006 року передбачено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника іпотекодавець зобовязаний добровільно звільнити предмет іпотеки протягом одного місяця з дати отримання такої вимоги, а також сприяти виселенню всіх мешканців, що зареєстровані та/або фактично проживають за адресою знаходження предмету іпотеки, з урахування чого суд вважає, що письмова вимога позивача від 25.02.2013 року надіслана на адресу [PERSON] про звільнення житлового будинку в добровільному порядку безпідставна, так як суперечить положенню ст. 40 Закону України Про іпотеку та умовам іпотечного договору укладеного між банком та [PERSON] 05.05.2006 року. Згідно наданих суду довідки № 269 від 06.05.2008 року, довідок адресно-довідкового сектору СГІРФО УМВС в Херсонській області від 11.06.2008 року, довідки Білозерського РС УДМС України в Херсонській області № 14/83 від 26.05.2015 року, згідно даних домової книги, свідоцтва про народження Серії 1-КГ №024852: · [PERSON], [INFO], що на момент укладання договору іпотеки була малолітньою особою, зареєстрована за вказаною адресою з 25.12.2006 року (внесено інформацію 17.04.2015 року); · [PERSON] Дар`я Федорівна, [INFO], що на момент укладання договору була малолітньою особою, значиться зареєстрованою за вказаною адресою з 03.11.2005 року; · [PERSON], [INFO], що на момент укладання договору була неповнолітньою особою, значиться зареєстрованою за вказаною адресою з 03.11.2005 року; · [PERSON], [INFO], яка є матір`ю [PERSON], Дар`ї та [PERSON], значиться зареєстрованою за вказаною адресою з 03.11.2005 року; · [PERSON], [INFO], який є батьком [PERSON], Дар`ї та [PERSON], значиться зареєстрованим за вказаною адресою з 30.06.2010 року; · [PERSON], [INFO] була зареєстрованою за вказаною адресою з 30.06.2010 року та значиться знятою з реєстрації з 30.10.2014 року, як померла 02.08.2014 року (а/з № 1452 від 04.08.2014 року). Дані, що викладені в довідці № 690 від 05.05.2006 року та в довідці Білозерського сектору УДМС в Херсонській області №14/83 від 26.05.2015 року про те, що [PERSON] не проживала та не була зареєстрована за вказаною адресою та дані, що викладені в довідці № 690 від 05.05.2006 року стосовно того, що в будинку за вказаною адресою окрім [PERSON] не проживають та не зареєстровані інші особи спростовуються вищевикладеними даними з домової книги та довідок СГІРФО та РС УДМС. Крім того, суд звертає увагу на те, що довідка № 690 видана [PERSON], яка не є стороною іпотечного договору, предметом якого є заставне майно: житловий будинок №3, розташований в с.Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області по вул. Молодіжна і не могла бути прийнята як доказ щодо зареєстрованих осіб на момент підписання саме іпотечного договору, сторонами якого є ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] Тому з огляду на вищевикладене, суд, відповідно ст. 58, 59 ЦПК України, визнає докази: довідку Чорнобаївської сільської ради № 690 від 05.05.2006 року (в цілому) та довідку РС УДМС №14/83 від 26.05.2015 року (в частині інформації про місце реєстрації [PERSON]) неналежними доказами і не приймає їх до уваги при винесенні рішення. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи є документальним відображенням, який вказує на місце проживання такої особи. Однак, згідно з нормами ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Отак, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що на момент укладання іпотечного договору 05.05.2006 року у вказаному будинку були зареєстровані та фактично проживали окрім матері [PERSON] її малолітня і неповнолітня доньки [PERSON] та Дар`я. При цьому, зважаючи на те, що в судовому засіданні не встановлено іншого місця проживання [PERSON], суд, з огляду на положення ст. 29 ч. 4 ЦК України вважає встановленим факт того, що фактичним місцем проживання [PERSON] є місце проживання її матері будинок №3 по вул. Молодіжній в с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області, саме з дня народження 25.03.2006 року, тобто до укладання іпотечного договору. І на момент укладання іпотечного договору, 05.05.2006 року всі троє дітей [PERSON], Дар`я та [PERSON] володіли правом користування житловим будинком за вказаною адресою, як члени сім`ї діти попереднього та наступного власників [PERSON] та [PERSON] Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України Про охорону дитинства, ст. 12 ч. 4 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. На підставі ст. 18 ч.ч. 2, 3 Закону України Про охорону дитинства діти члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Частиною 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 215 ч. 1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержанням в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ст. 215 ч. 2 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний). У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається. Згідно з положеннями ст. ст. 71, 224 ч. 1 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування є нікчемним. За приписами ст. 236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 p., ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечності законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд, відповідно до вимог ст. 8 Цивільного процесуального кодексу та ст. 3,27 Конвенції «Про права дитини», повинен віддавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Оцінивши та дослідивши усі докази по справі в їх сукупності суд приходить до висновку, що іпотечний договір, укладений 05.05.2006 року між ВАТ Державний ощадний банк України та [PERSON], є нікчемним, оскільки він вчинений без дозволу органу опіки і піклування, суперечить правам та інтересам малолітніх дітей, укладений особою, що на момент його укладання не мала статусу власника майна, що тягне за собою його недійсність, при цьому визнання цього правочину недійсним не вимагається, тому позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та визначення способу реалізації майна не підлягають задоволенню, і як наслідок, не підлягають задоволенню й вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку та вимоги про виселення відповідачів, які, крім того, суперечать вимогам Закону України Про іпотеку та положенням іпотечного договору. Окрім вказаного, на думку суду, даний позов не підлягає задоволенню і з огляду на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а позовні вимоги про відстрочення виконання рішення до дня втрати чинності цим законом не можуть бути розглянуті на стадії позовного провадження, оскільки за положеннями ст. 373 ЦПК України питання про відстрочення виконання рішення суду може бути розглянуте судом лише на стадії його виконання за умови наявності обставин, що утруднюють його виконання, тому і ці вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed