overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод у користуванні власністю. В позовній заяві та у судовому засіданні [PERSON] посилається на те, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2012 року, яке набрало чинності 11 вересня 2012 року, за ним визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS], яке було зареєстровано 10.06.2013 року. Звернувшись до відповідачки [PERSON], яка також являється власницею ? частини даної квартири, з проханням надати комплект ключів та можливість користуватися власністю позивачу було відмовлено. У звязку з тим, що [PERSON] навмисно перешкоджає [PERSON] у користуванні та розпорядженні належною йому на праві власності частиною квартири, останній вимушений звернутися до суду. Просив усунути йому перешкоди у користуванні та розпорядженні ? частиною квартири за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щербини, 4/62 з боку [PERSON], зобовязавши її не чинити перешкоди у вселенні позивача у спірну квартиру шляхом надання комплекту ключів для вільного доступу до квартири. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснюючи тим, що позивач жодного разу не звертався до відповідачки з проханням впустити його до спірної квартири та завжди мав комплект ключів та вільний доступ до неї. Крім того, [PERSON] не надав жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] відмовляється впускати його в квартиру та перешкоджає розпоряджатися нею. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2012 року, яке ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Дніпропетровська набрало чинності 11 вересня 2012 року, за [PERSON] визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS], яке згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності було зареєстровано за ним 10.06.2013 року за № 1565381. У судовому засіданні позивач посилається на те, що не має можливості вільно користуватися та розпоряджатися належною йому частиною квартири, оскільки його колишня дружина, відповідачка [PERSON], відмовляється в добровільному порядку надавати йому ключі від вхідних дверей та взагалі не впускає до квартири. У відповідності зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 09 квітня 2004 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Корабельного районного управління юстиції у м. Миколаєві, актовий запис № 77. В обґрунтування позову позивач вказував, що шлюбні відносини із відповідачкою припинені, в зв'язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сім'ї неможливо у зв'язку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного, у зв'язку з чим сторони припинили подружні відносини. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що спір щодо спільно нажитого майна відсутній, спору щодо порядку виховання та утримання дитини не має. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив про задоволення позову. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, направила на адресу суду заяву, в якій позов визнала та просила слухати справу у її відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 110-112,114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їх дитини. При цьому суд врахував, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. В порядку ст. 88 ЦПК України суд стягує з позивача на користь відповідача судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернулася до суду з названою вище позовною заявою, в якій зазначає, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 1987 року. Від даного шлюбу мають повнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач не бажає зявлятися до органів РАЦС для оформлення розлучення, тому вона вимушена звернутися до суду. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги друг до друга, що привело до частих скандалів, припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим. Майнового спору вони не мають. Посилаючись на наведене, [PERSON] просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач також надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 1987 року, шлюб був зареєстрований Корабельним районним відділом запису актів громадянського стану, актовий запис № 446 (а.с.3). Від даного шлюбу мають повнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам один одного, це має істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 30.07.2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У даному шлюбі мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні стосунки із відповідачем фактично припинені у 2012 року, проживають окремо. Дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно, просила розірвати його, залишивши їй прізвище «[PERSON]». Позивач у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце судового розгляду справи в порядку ст. 415 ЦПК України та вимог Мінської Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» від 22.01.1993 року, у судове засідання не прибув з невідомих суду причин. Таким чином, суд, за наявної згоди позивачки, вважає за можливе постановити рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 30 липня 2011 року, актовий запис № 401. У шлюбі мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає спільно із позивачем. Про наявність спору щодо визначення місця проживання дитини, а також майнового характеру, станом на день розгляду справи не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, не зазначив свого прагнення до збереження шлюбу, а отже його не оспорює. С урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 114,70 гривень. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

У липні 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому вказала, що 14.09.2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у виконкомі Сартанської селищної ради Іллічівського району м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 10. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. З липня 2014 року сторони однією сім'єю не проживають у зв'язку з тим, що спільне життя позивачки з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між подружжям, в них різні погляди на життя і вони не могли досягнути згоди при вирішенні сімейних проблем. Між сторонами постійно відбувалися сварки, що негативно впливало на психічний стан дитини. Вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій вона підтримує свої позовні вимоги у повному обсязі та просить розглянути справу у її відсутність. Прізвище після розірвання шлюбу просила змінити на дівоче «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ст.. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі оскільки між сторонами склались відносини, що виключають спільне проживання, сім'я розпалась остаточно та підстав для її збереження немає. Спір стосовно розподілу майна між сторонами та місця мешкання дитини відсутній.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

У липні 2013 року позивачка звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог, зазначила, що їй належить будинок [ADDRESS]. Проте, у вказаному будинку залишається бути зареєстрованою відповідачка, яка проживає за зазначеною адресою та виписуватись не збирається. На підставі викладеного просила суд, визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом та усунути перешкоди у користуванні будинком [ADDRESS] шляхом зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою відповідачки. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на їх задоволенні наполягала. Відповідачка в судове засідання у справі не з'явилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представник Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області у судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є власницею будинку [ADDRESS], що підтверджується записом в технічному паспорті на будинок, записом в домовій книзі та рішеннями суду. Спірний будинок належить позивачці на праві приватної власності, на підставі заповіту на 7/18 частин будинку від її діда, [PERSON] посвідченого державним нотаріусом 6-ї державної нотаріальної контори м. Дніпропетровська 23.09.1994 року, та на підставі договору дарування 11/18 частин будинку від її бабусі [PERSON] від 03.10.2003 року. Таким чином, [PERSON] належить домоволодіння [ADDRESS] на праві приватної власності в цілому. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.04.2010 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за законом, про визнання права власності в порядку спадкування за законом на ? частину домоволодіння та зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням і виселенні, у позові [PERSON] було відмовлено, а позов [PERSON] було задоволено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.01.2011 року рішення Індустріального районного суду від 30.04.2010 року залишено в силі. Однак, в зазначеному домоволодінні [ADDRESS] проживає та зареєстрована відповідачка, що обмежує право позивачки на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

У липні 2013 року позивачка звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог просила суд встановити порядок користування приміщенням, виділивши: позивачці в користування житлові кімнати площею 11,4 кв.м., та площею 8,7 кв.м., виділивши в користування відповідачу житлову кімнати площею 12,3 кв.м., та житлову кімнату площею 4,28 кв.м., залишивши в загальному користуванні місця загального користування - кухню площею 6,0 кв.м., вбиральню суміщену площею 4,7 кв.м., ванну, коридор площею 7,1 кв.м., передпокій площею 4,7 кв.м., та вбудовану шафу площею 2,7 кв.м. Позивачка в судовому засідання позов підтримала в повному обсязі. Відповідач позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Представник третьої особи у судовому засіданні не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просить суд задовольнити позовні вимоги. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачці та відповідачу належить по ? частині квартири [ADDRESS]. Сторони перебували у шлюбі, який 21 червня 2013 року було розірвано Індустріальним ВДРАЦС реєстраційної служби ДМУЮ, актовий запис № 88. Підставою для звернення до суду є необхідність для розподілу комунальних рахунків. Відповідно до ст 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Вони можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням викладеного суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

У липні 2013 року Старокостянтинівський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Хмельницькій області звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу в сумі 1173 грн. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] 25.04.2013 року в порушення вимог наказу управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Хмельницькій області № 19 від 20.03.2013 року «Про встановлення весняно - літньої заборони на вилов риби у рибогосподарських водних об'єктах Хмельницької області» з 10.04.2013 року по 29.05.2013 року, встановив дві риболовні сітки довжиною по 50 м кожна. 26.04.2014 року відповідач о 06 годині ранку браконьєрським способом виловив 59 штук риби «карась сріблястий» та 1 рибину «лящ», які мав намір використати для власного вживання. Вироком Старокостянтинівського районного суду від 17 червня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України та засуджено до 1 року обмеження волі з конфіскацією знарядь промислу - двох риболовних сіток довжиною 50 м кожна без конфіскації здобутого. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік. Таким чином, [PERSON], завдав шкоду навколишньому природному середовищу на суму1173 грн. ( 59х1 НМДГ (1003 грн.) + 1х10 НМДГ(170 грн). В суді прокурор позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] 25.04.2013 року в порушення вимог наказу управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Хмельницькій області № 19 від 20.03.2013 року «Про встановлення весняно - літньої заборони на вилов риби у рибогосподарських водних об'єктах Хмельницької області» з 10.04.2013 року по 29.05.2013 року, встановив дві риболовні сітки довжиною по 50 м кожна. 26.04.2014 року відповідач о 06 годині ранку браконьєрським способом виловив 59 штук риби «карась сріблястий» та 1 рибину «лящ», які мав намір використати для власного вживання. Встановлено, що вироком Старокостянтинівського районного суду від 17 червня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України та засуджено до 1 року обмеження волі з конфіскацією знарядь промислу - двох риболовних сіток довжиною 50 м кожна без конфіскації здобутого. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік. Таким чином, [PERSON] завдав шкоду навколишньому природному середовищу на суму1173 грн. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

У липні 2013 року Старокостянтинівський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Хмельницькій області звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу в сумі 1173 грн. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] 25.04.2013 року в порушення вимог наказу управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Хмельницькій області № 19 від 20.03.2013 року «Про встановлення весняно - літньої заборони на вилов риби у рибогосподарських водних об'єктах Хмельницької області» з 10.04.2013 року по 29.05.2013 року, встановив дві риболовні сітки довжиною по 50 м кожна. 26.04.2014 року відповідач о 06 годині ранку браконьєрським способом виловив 59 штук риби «карась сріблястий» та 1 рибину «лящ», які мав намір використати для власного вживання. Вироком Старокостянтинівського районного суду від 17 червня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України та засуджено до 1 року обмеження волі з конфіскацією знарядь промислу - двох риболовних сіток довжиною 50 м кожна без конфіскації здобутого. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік. Таким чином, [PERSON], завдав шкоду навколишньому природному середовищу на суму1173 грн. ( 59х1 НМДГ (1003 грн.) + 1х10 НМДГ(170 грн). В суді прокурор позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Судом об'єктивно встановлено, що [PERSON] 25.04.2013 року в порушення вимог наказу управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Хмельницькій області № 19 від 20.03.2013 року «Про встановлення весняно - літньої заборони на вилов риби у рибогосподарських водних об'єктах Хмельницької області» з 10.04.2013 року по 29.05.2013 року, встановив дві риболовні сітки довжиною по 50 м кожна. 26.04.2014 року відповідач о 06 годині ранку браконьєрським способом виловив 59 штук риби «карась сріблястий» та 1 рибину «лящ», які мав намір використати для власного вживання. Встановлено, що вироком Старокостянтинівського районного суду від 17 червня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України та засуджено до 1 року обмеження волі з конфіскацією знарядь промислу - двох риболовних сіток довжиною 50 м кожна без конфіскації здобутого. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік. Таким чином, [PERSON] завдав шкоду навколишньому природному середовищу на суму1173 грн. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved