Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до КП «Теплоенерго» і просив суд про наступне: -визнати незаконним та скасувати наказ № 141 від 11 червня 2015 року про оголошення догани та позбавлення 100 відсотків премії за червень 2015 року; -визнати незаконним та скасувати наказ № 146 від 18 червня 2015 року про оголошення догани; -визнати незаконним та скасувати наказ № 159 від 2 липня 2015 року про оголошення догани та розірвання трудового договору за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків; -визнати незаконним та скасувати наказ № 46 о/с від 6 липня 2015 року про припинення трудового договору ; -визнати недійсним запис в трудовій книжці про звільнення з підстав пункту 3 статті 40 КЗпП України; -поновити його на роботі на посаді майстра по обслуговуванню теплових мереж і ЦТП КП «Теплоенерго»; -стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу; -стягнути моральну шкоду в сумі 50 000 гривень. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав у повному обсязі. Вважав, що відповідач притягнув його до дисциплінарної відповідальності та позбавив роботи незаконно. Справжньою причиною звільнення, на його думку, є конфлікт між ним та адміністрацією КП «Теплоенерго». Так, [PERSON] заявив, що протягом багатьох років на підприємстві існувала практика надання відгулів працівникам за роботу у вільний час на підставі їх заяв за усним погодженням з директором підприємства та без наказів. У табелі обрахунку робочого часу такі «узгоджені відгули» обліковувались як відпрацьований повний робочий день. З огляду на таку практику підприємства [PERSON] вважав, що надавши слюсарям [PERSON] та [PERSON] 4 червня 2015 року відгули за раніше відпрацьований ними час, а також облікувавши у табелі цей день як повний робочий день, він не порушив своїх трудових обов'язків. [PERSON] також відкидав будь-які факти використання з його дозволу чи за його вказівкою праці робітників та техніки підприємства для виконання невиробничих завдань. Заперечував, що 19 травня 2015 року машиніст екскаватора [PERSON] отримав за його вказівкою цеглу, яку відвіз йому на дачу. Згідно розрахунку позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу по день винесення судом рішення, за виключенням обов'язкових платежів становить, 53 214,90 грн. Моральну шкоду позивач обгрунтував тим, що незаконні дії відповідача зіпсували його репутацію, перекреслили кар»єру, а його родину, єдиним годувальником якої він є, поставили у скрутне матеріальне становище. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю; окрім іншого, звертав увагу суду на порушення відповідачем частини другої статті 149 КЗпП України про те, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосоване лише одне дисциплінарне стягнення. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала повністю. Суду пояснила, що майстер [PERSON], самовільно надавши відгули слюсарям [PERSON] та [PERSON], а також облікувавши їх як робочі дні навіть після притягнення його та підлеглих йому працівників до дисциплінарної відповідальності, перевищив свої повноваження та не виконав свої службові обов'язки. Представник пояснила також, що вільні дні працівникам за раніше відпрацьований понаднормово час не надавались, натомість проводилась оплата праці у подвійному розмірі. Службою безпеки відповідача було встановлено, що 19 травня 2015 року за вказівкою [PERSON] машиніст екскаватора [PERSON] на тракторі підприємства у робочий час отримав у ТОВ «Будівельна компанія «Укрбудальянс» силікатну цеглу та відвіз її на дачу позивача у с. Кривуші. Цей факт підтверджується знайденим у кабіні трактора оригінальним примірником видаткової накладної та поясненнями [PERSON] Представник [PERSON] вважала, що відповідач мав законні та достатні підстави для притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності, а його звільнення з підстав пункту 3 статті 40 КЗпП України відбулося законно та з дотриманням процедури. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: [PERSON] 3 листопада 2008 року був призначений на посаду розподілювача робіт в автотранспортну дільницю КП «Теплоенерго». 7 червня 2012 року його було переведено на посаду майстра, яку він обіймав до звільнення 6 липня 2015 року. Протягом роботи неодноразово заохочувався за успіхи в роботі, що підтверджується записами у його трудовій книжці (т.1, а.с.13, зворот). Обов'язки, права та відповідальність майстра з обслуговування теплових мереж і ЦТП регламентовані посадовою інструкцією (т.1, а.с. 15-19), з якою [PERSON] ознайомлений. Наказом № 141 від 11 червня 2015 року [PERSON] було оголошено догану та позбавлено премії за червень 2015 року за те, що він дозволив підлеглим йому слюсарям [PERSON] та [PERSON] 4 червня 2015 року не вийти на роботу в рахунок раніше відпрацьованого понаднормово часу. Тим же наказом [PERSON] та [PERSON] також були притягнуті до дисциплінарної відповідальності кожний у вигляді догани за прогул ( т.1, а.с.66). 11 червня 2015 року юрисконсультом підприємства у присутності двох осіб-працівників підприємства було складено акт про відмову [PERSON] підписатися за ознайомлення з наказом ( а.с. 65). Наказом №146 від 18 червня 2015 року [PERSON] було оголошего догану за використання спецтехніки не за призначенням у власних цілях. У тексті наказу перелічені кілька таких випадків, зокрема й ті, що мали місце у 2014 році. В судовому засіданні представник відповідача уточнила, що підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності був факт використання [PERSON] у власних цілях у робочий час 19 травня 2015 року трактора Т-40 для перевезення цегли на дачу (т.1, а.с. 78). Від підпису про ознайомлення з наказом позивач відмовився (акт, т.1, а.с. 77). Наказом № 159 від 2 липня 2015 року [PERSON] було оголошего догану за неналежне ведення табелю обліку робочого часу - відсутність на роботі 04 червня 2015 року двох працівників - [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] облікував як повний робочий день. Пуктом 2 цього ж наказу з ним розірваний трудовий договір за «систематичне невиконання без поважних причин обов»язків, покладених Правилами внутрішнього трудового розпорядку та у зв»язку з застосуванням до майстра [PERSON] заходів дисциплінарного стягнення відповідно до наказів по підприємству від 11.06.2015 року №141, від 18.06.2015 року №146» (т.1, а.с. 85-86). Від підпису про ознайомлення з наказом позивач відмовився (акт, т.1, а.с. 84). 02 липня 2015 року профком підприємства дав згоду на звільнення [PERSON] з підстав пункту 3 статті 40 КЗпП України ( т.1, а.с.55, 58-59 ). 6 липня 2015 року директор КП «Теплоенерго» видав наказ №46о/с про звільнення майстра [PERSON] згідно пункту 3 статті 40 КЗпП України. Як підстава звільнення зазначені накази №141 від 11 червня 2015 року, № 146 від 18 червня 2015 року та №159 від 02 липня 2015 року (т.1, а.с. 87). Згідно статті 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Частиною 2 статті 149 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи спір в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності наказом №141 від 11 червня 2015 року, суд виходить із такого: позивач надав суду оригінальні примірники заяв підлеглих йому працівників про надання днів відпочинку за раніше відпрацьований понаднормово час ( т.3, а.с 16-28 ) на доказ того, що на підприємстві існувала усталена практика надання відгулів за заявою працівника за усним погодженням майстра с директором підприємства без видання наказів. Про те, що випадки надання днів відпочинку (відгулів) мали місце, суду повідомив свідок з боку позивача [PERSON] - головний інженер підприємства, та свідки з боку відповідача - [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідач заперечив таку практику заохочень працівників за виконання трудових обов»язків у неробочий час та стверджував, що у період з 01 січня 2013 року по 01 липня 2015 року на підприємстві вільні від роботи дні за понаднормову працю не надавались. Натомість, проводилась оплата у подвійному розмірі ( т.3, а.с. 29, т.1, а.с. 116-120 ). Отже, доказів усного погодження майстром з директором підприємства відгулів 04 червня 2015 року слюсарям [PERSON] та [PERSON] суду не надано. Факт існування на підприємстві такої практики, коли з відома та за згодою з керівником підприємства майстер, явно перевищуючи свої повноваження, приймає рішення про надання вільних від роботи днів підлеглим працівникам, належно та достатньо не підтверджується. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що відповідач діяв у законних спосіб, оголосивши [PERSON] догану наказом №141 від 11 червня 2015 року. Факт використання [PERSON] 19 травня 2015 року трактора підприємства у власних цілях достовірно не підтверджений. Так, пояснення свідка [PERSON] заперечує позивач; у видатковій накладній немає відомостей про особу, яка замовляла та одержувала цеглу, а продавець - ТОВ «Будівельна компанія «Укрбудальянс», виконуючи ухвалу суду про витребування доказів, повідомила про те, що видаткова накладна була анульована, оскільки за отриманням товару на її підставі ніхто не звертався (т.3, а с.100). Та обставина, що [PERSON] напередодні заповнив заявку на спецтехніку, сама по собі нічого іншого не підтверджує, оскільки він зобов»язаний організувати роботу своєї ділянки та своєчасно замовити необхідне … обладнання та механізми для експлуатаційних потреб та … ремонту» ( п.2.3, т.1, а.с. 50, зворот ). Виходячи із наведеного суд визнає, що наказ №146 від 18 червня 2015 року є незаконним і підлягає скасуванню. [PERSON] у табелі обрахунку робочого часу за червень 2015 року, заповнюючи його вже після оголошення йому догани та притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] та [PERSON] за прогул, зазначив, що 04 червня 2006 року вони працювали повний робочий день. Згідно пункту 2.9 посадової інструкції майстра з обслуговування теплових мереж та ЦТП (т.1, а.с. 15, зворот) ведення табелю обрахунку робочого часу є обов»язком майстра. Суд приходить до висновку, що відповідач мав підстави оголосити [PERSON] догану і наказ №159 від 02 липня 2015 року в цій частині є законним. Водночас, оголосивши [PERSON] догану за допущене ним порушення трудових обов»язків, відповідач не мав права за те саме порушення, врахувавши попередні, звільнити його з роботи. У порушення приписів статті 149 КЗпП України відповідач застосував до позивача два дисциплінарних стягнення за одне й те саме порушення. З цих підстав підлягає скасуванню пункт 2 наказу № 159 від 2 липня 2015 року в частини «розірвання трудового договору» з позивачем, а також наказ №46о/с від 6 липня 2015 року про його звільнення. [PERSON] слід поновити на посаді майстра по обслуговуванню теплових мереж і ЦТП та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Представник відповідача погодилася із розрахунком середнього заробітку, наданим позивачем на підставі довідки про його заробітну плату (т.3, а.с. 84, 101). За період з 07 липня 2015 року по 23 березня 2016 року з підприємства на користь [PERSON], після утримання обов»язкових платежів, підлягають стягненню 53 214,90 грн. середнього заробітку. Підлягає задоволенню також позовна вимога про визнання недійсним запису в трудовій книжці [PERSON] за порядковим №3 від 06 липня 2015 року про звільнення його у зв»язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором згідно пункту 3 статті 40 КЗпП України. Звільнення з роботи з підстав систематичного невиконання покладених на [PERSON] трудових обов»язків завдало йому душевних страждань та змусило вживати додаткових зусиль для організації свого життя. Водночас слід врахувати, що двічі адміністрація відповідача мала обгрунтовані підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за таких обставин суд вважає належною та достатньою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди і у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовляє. На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України, - суд

Outcome: partial