Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

У липні 2014р. Публічне акціонерне товариство [PERSON] «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») як правонаступник усіх прав та обовязків Відкритого акціонерного товариства [PERSON] «Надра» (далі ВАТ КБ «Надра»), звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON] посилаючись на те, що 26 березня 2008р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір №05/03/2008/840-К/380, згідно умов якого [PERSON] був наданий кредит на суму 84244,59доларів США, строком до 25 березня 2033р., зі сплатою 12,99% річних. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №05/03/2008/840-К/380 від 26 березня 2008р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно умов якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS]. Крім того, 26 березня 2008р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір поруки №05/03/2008/840-П/380, згідно умов якого [PERSON] на добровільних засадах взяла на себе зобовязання відповідати як солідарний боржник по зобовязанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору №05/03/2008/840-К/380 від 26 березня 2008р. Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі. Оскільки відповідачі ухиляються від належного виконання своїх зобовязань, позивач просив стягнути солідарно з останніх загальну суму заборгованості за кредитним договором станом на 27 травня 2013р. в розмірі 144956,28доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на зазначену дату склала 1690309,24грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00грн. Представник позивача, діюча за довіреністю від 24 лютого 2017р. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила суд їх задовольнити (а.с.241). Відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також їх представник, діючий на підставі довіреностей від 23 червня 2015року в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України. Раніше надали до суду письмові заперечення проти позову, згідно яких позов не визнали, проти його задоволення заперечували(а.с. 132-133, 134-135, 217, 218, 239, 240). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що ПАТ КБ «Надра» є правонаступником усіх прав та обовязків ВАТ КБ «Надра», є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (а.с. 38-39,40,41). Матеріалами справи встановлено, що 26 березня 2008р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір №05/03/2008/840-К/380, згідно умов якого [PERSON] був наданий кредит на суму 84244,59доларів США строком до 25 березня 2033р., зі сплатою 12,99% річних (а.с.15-20). Факт отримання [PERSON] кредиту підтверджується заявою на видачу готівки від 26 березня 2008р. (а.с.163). Відповідно до п.1.2 договору, цільове призначення кредиту: проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 26 березня 2008року, що укладений між позичальником та [PERSON] і [PERSON], згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно квартиру №32, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Гайдара, буд.33. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №05/03/2008/840-К/380 від 26 березня 2008р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір, згідно умов якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру №32 за адресою: м. Одеса, вул. Гайдара, буд.33 (а.с.23-27). Крім того, 26 березня 2008р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір поруки №05/03/2008/840-П/380, згідно умов якого [PERSON] на добровільних засадах взяла на себе зобовязання відповідати як солідарний боржник по зобовязанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору №05/03/2008/840-К/380 від 26 березня 2008р.(а.с.21-22). Через невиконання відповідачами зобовязань за кредитного договору №05/03/2008/840-К/380 від 26 березня 2008р. станом на 27 травня 2014р. склалася заборгованість відповідачів перед позивачем ПАТ КБ «Надра», в розмірі 144956,28доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на зазначену дату складає 1690309,24грн., у тому числі: - заборгованості за кредитом 83107,13 дол. США, що в еквіваленті складає 969097,37 грн.; - суми відсотків за користування кредитом 47142,66 дол. США, що в еквіваленті складає 549722,12 грн., - пені за прострочення виконання зобовязань за період з 25 травня 2013року по 25 травня 2014року - 6282,03дол. США, що в еквіваленті складає 73253,63 грн. - штрафу за порушення виконання умов договору 8424,46дол. США, що в еквіваленті складає 98236,12 грн. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості від 27.05.2014р. відповідно до умов кредитного договору №ОД26/03/2008/840-К/20 від 13 березня 2008р. (а.с.13-14). Відповідно до вимог п.4.2.4 кредитного договору №ОД26/03/2008/840-К/20 від 13 березня 2008р., банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений п.3.3.3 цього договору, а також у випадку невиконання умов, передбачених у п.4.3.6 цього договору. Встановлено, що 03 червня 2014року ПАТ КБ «Надра» на адресу [PERSON] та [PERSON], були відправлені досудові вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.28,29). Факт відправки досудових вимог підтверджується реєстром поштових відправлень рекомендованої кореспонденції, зворотними поштовими повідомленнями та квитанцією (а.с.30,162-163). Позивач свої зобовязання виконав в повному обсязі, однак відповідачі від належного виконання своїх зобовязань ухиляються. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому ст. 533 ЦК передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. Встановлено, що 22.08.2002р. ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» отримав банківську ліцензію № 21 та дозвіл №21-2 з додатком №21-2 від 04.11.2005р. на право здійснення операцій, визначених п.1-4 ч.2,4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с.40-41). Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання відповідно до ст.611ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовими наслідками порушення основного зобовязання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки. Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобовязання, кредитор має право вимагати виконання зобовязання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох. Встановлено, що умовами договору поруки №05/03/2008/840-П/380 від 26 березня 2008р. [PERSON] поручилась перед ВАТ КБ «Надра» за належне виконання [PERSON] зобовязань, що витікають з умов кредитного договору №05/03/2008/840-К/380 від 26 березня 2008р. Згідно п.2.2 договору поруки кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобовязання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитором договором строк виконання позичальником зобовязання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обовязкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Відповідно до п.2.4 договору поруки, повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатися поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорі) чи надано особисто поручителю. Відповідно до п.2.5 договору поруки, поручитель зобовязаний своєчасно сповістити кредитора про зміну своєї адреси. У випадку ненадання інформації щодо зміни адреси, вказаної в цьому договорі, направлення на таку адресу повідомлення кредитора буде вважатися зробленим належним чином. Частиною 1 ст.554 ЦК України визначено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Тому позивач має право вимагати виконання зобовязання як від боржника, так і від поручителя. Тобто спірним договором був встановлений строк, який відраховується з дати отримання відповідної письмової вимоги банку. Встановлено, що 03 червня 2014року ПАТ КБ «Надра» на адресу [PERSON] та [PERSON], були відправлені досудові вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, а 15 липня 2014року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовними вимогами до відповідачів про стягнення заборгованості (а.с.28,29). Щодо тверджень представника відповідача [PERSON] стосовно припинення договору поруки №05/03/2008/840-П/380 від 26 березня 2008р., укладеного між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], то суд вважає, що дані твердження не відповідають вимогам діючого законодавства України, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 5.3 договору поруки) про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Разом із тим позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та пятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непредявлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на предявлення вимоги до поручителя та обовязок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобовязання припинилися. Отже, непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Пунктом 1.4 ч. 1 кредитного договору від 26 березня 2008 року встановлено, що строк повного погашення кредиту є 25 березня 2033 року (а.с.15). З змісту пунктів 5,2, 5.3 договору поруки вбачається, що цей договір набирає чинності з моменту його належного оформлення сторонами і діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором. З матеріалів справи вбачається, що 03 червня 2014 року банк надіслав поручителю вимогу про погашення боргу за Кредитним договором на підставі п.2.2 Договору поруки протягом 3 календарних днів з дати отримання цієї вимоги (а.с.16). Суд вважає, що оскільки позивач звернувся до поручителя з досудовою вимогою 03 червня 2014 року, то з цього часу у позивача виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 03 червня 2014 року і протягом наступних шести місяців. Судом встановлено, що банк звернувся до сторін, у тому числі і до поручителя з позовом 15 липня 2014 року, тобто шестимісячний строк, зазначений в частині четвертій статті 559 ЦК України, позивачем не пропущений, а тому договір поруки не є припиненим. Таким чином, суд вважає, що укладаючи кредитний договір №05/03/2008/840-К/380 від 26 березня 2008р., іпотечний договір та договір поруки №05/03/2008/840-П/380 від 26 березня 2008р. відповідачі усвідомлювали та підтвердили, що умови договору для них зрозумілі, відповідають їх інтересам, є розумними та справедливими. Встановлено, що при укладені зазначених договорів відповідачі не оскаржували їх умови і погоджувалися з ними, шляхом підписання зазначених договорів. Отже, договори, які були укладені між сторонами, відповідали всім вимогам законодавства України, яке діяло на час їх укладення і відповідачами не оскаржувалися. За такими обставинами, суд доходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитний договір №05/03/2008/840-К/380 від 26 березня 2008р. та судових витрат, підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 3654,00грн., який підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках (а.с.1).

Outcome: approved