Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати за ним право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3224984200:02:001:0114 та 3224984200:02:001:0115, площею 3,64 га та площею 3,37 га, що розташовані на території Малоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області та на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позов мотивував тим, що він є єдиним спадкоємцем майна його батька [PERSON] , який помер [INFO] . За життя батько залишив заповіт, яким заповів йому все належне майно. Позивач зазначає, що з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину ним було подано до Фастівської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] - [PERSON] . Проте, листом № 450-01-16 від 08 червня 2017 року йому було відмовлено у зв`язку із пропущеним шестимісячного строку для прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України та рекомендовано звернутися до суду із заявою про визнання права власності в судовому порядку. Тому, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2020 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2020 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача - Малоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. На адресу суду направив заяву, в якій просив суд розглянути справу. Зазначив, що проти пред`явленого позову не заперечує та просив задовольнити позовні вимоги. Представник Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину ним було подано до Фастівської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] - [PERSON] , проте йому було відмовлено у зв`язку із пропущеним шестимісячного строку для прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України та рекомендовано звернутися до суду із заявою про визнання права власності в судовому порядку. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] . (а.с.7). Між тим, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18 лютого 2002 року, [PERSON] , склав заповіт, який посвідчений секретарем Малоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області Роженко О.О., та зареєстрований в реєстрі за № 5. (а.с.11). Зі змісту даного заповіту вбачається, що [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті заповів належний йому житловий будинок в [ADDRESS] та все майно де б воно не було і з чого не складалося, [PERSON] . Із наявних у матеріалах справи копій: Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05 жовтня 1989 року, Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 лютого 2008 року за реєстровим номер 890 та Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ № 504777 від 28 серпня 2006 року, вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належали земельні ділянки з кадастровими номерами 3224984200:02:001:0114 та 3224984200:02:001:0115, площею 3,64 га та площею 3,37 га, що розташовані на території Малоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області та на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.6, 8, 9, 10). Як вбачається із наданої позивачем Постанови Фастівського районного державного нотаріуса Бігіч С.Ю. від 14 липня 2020 року, нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS] та земельну ділянку, що розташовані на території [ADDRESS] , після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, який визначений ст. 1270 ЦК України. Окрім того, державним нотаріусом було роз`яснено [PERSON] , що спадкоємиць, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, може звернутися до суду з позовом про визначення йому додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. З огляду на викладене правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Між тим, в ході розгляду справи судом встановлено, що права позивача, як спадкоємця після смерті [INFO] - батька [PERSON] , жодним чином не було порушено, доказів протилежного стороною позивача суду не надано. Так, гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину є однією із видів вчинення нотаріусами нотаріальних дій, а тому відповідно до ст. 49 Закону та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус у разі неможливості видати спадкоємцю Свідоцтво про право власності на спадщину за законом чи за заповітом, зобов`язаний видати Постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій, яка може бути оскаржена відповідно до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат». Вказана відмова передбачена Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5. На думку суду, позивачем при зверненні до суду було невірно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, оскільки як зазначалося судом вище, державним нотаріусом Бігіч С.Ю. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтв на спадкове майно, саме у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, який визначений ст. 1270 ЦК України, а не з підстав, які б дали позивачу звернутися до суду для вирішення свого порушеного права. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав, визнання за позивачем право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3224984200:02:001:0114 та 3224984200:02:001:0115, площею 3,64 га та площею 3,37 га, що розташовані на території Малоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області та на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed