Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, Прокуратури Ленінського району м. Миколаєва про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 17.11.2007р. співробітник ощадбанку [PERSON] незаконно заволодів її транспортним засобом, співробітники Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області неналежно виконують свої службові обов'язки при розгляді її скарг та заяв відносно винесення постанов про відмову в порушенні кримінальної справи, а прокуратура Ленінського району м. Миколаєва не розглядає її заяви відносно співробітників міліції. Неправомірними діями відповідачів їй завдано матеріальну шкоду в розмірі 406871,00 грн. та нанесена моральна шкода, яку вона оцінює в 72000,00 грн.. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 406871,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 72000,00 грн.. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Представник відповідача - Прокуратури Ленінського району міста Миколаєва в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін по справі та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. 17.11.2007року [PERSON] подала заяву до Корабельного РВММУ з повідомленням про злочин вчинений відносно неї, а саме про те що [PERSON] та хлопець на ім'я [PERSON] оформили на її ім'я кредит на придбання автомобілю, після чого заволоділи цим автомобілем, чим спричинили їй шкоду на суму 222000грн. (вказана заява міститься в матеріалах архівної кримінально справи №1-21/2010р. том 1 а.с.5). По вказаній заяві було виділено матеріали із кримінальної справи в окреме провадження у відношенні невстановленої особи за ознаками злочину передбаченого ст.358 та ст. 289 КК України, що підтверджено Постановою від 12.05.2008р. та Постановою від 13.05.2010р. (а.с.270 та 274 том 1 архівної справи №1-21/2010р., копії приєднані до матеріалів дійсної справи). По фактам зазначеним у заяві було проведено слідчі дії та перевірку (матеріал №2452-2 про відмову в порушенні кримінальної справи ЖРЗПЗ №6110/1 від 20.05.2008р.), за результатами винесено Постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 25.07.2008року. Зазначена постанова 10.07.2008року була скасована прокурором ленінського району м. Миколаєва та матеріали направлені для організації додаткової перевірки. 24.03.2008року постановою слідчого було відмовлено у порушенні кримінальної справи за заявою [PERSON] (матеріал №2452 про відмову у порушенні кримінальної справи ЖРЗПЗ №3328 від 18.03.2008р.), яка також була скасована прокурором Постановою від 10.07.2008р.) 30.04.2009р. після проведення додаткових дій знов було відмовлено у порушенні кримінальної справи, вказана постанова скасована прокурором Постановою від 25.06.2009р. та зазначений перелік дій необхідних для проведення перевірки. 24.07.2009р.винесена Постанова про відмову у порушенні кримінальної справи, яка скасована Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.05.2010року (матеріали №7606/1 та №7606/2 про відмову у порушенні кримінальної справи ЖРЗПЗ №8924 від 16.07.2009р. та №8924/1 від 31.08.2010р. відповідно). За результатами додаткової перевірки відмовлено у порушенні кримінальної справи відповідно до Постанови від 04.09.2010року, яка скасована Ленінським районним судом м. Миколаєва 03.12.2010року (матеріал №7606/3 про відмову у порушенні кримінальної справи ЖРЗПЗ №799 від 20.01.2011р.). 28.01.2011р., 28.05.2011р., 26.08.2011р., 05.11.2011р, 30.11.2011р., 26.02.2012р., 20.04.2012р., 29.06.2012р., 30.07.2012р., постановами слідчого відмовлено у порушенні кримінальної справи, всі зазначені постанови скасовані або Ленінським районним судом або прокурором Ленінського району м. Миколаєва (матеріал №8840/1, №8840/2, №8840/3, №8840/4, №8840/5, №8840/6, №8840/7 про відмову у порушенні кримінальної справи ЖРЗПЗ №799/3, №793/4, №793/5, №793/6, №793/6, №793/8, №793/9). При цьому кожного разу після скасування постанови про порушення кримінальної справи, слідчими проводились додаткові дії, на які було вказано судом або прокурором, допитувались свідки, витребовувались матеріали, проводились перевірки. Всі зазначене підтверджено відмовними матеріалами, оглянутими у судовому засіданні. Більш того, [PERSON] було подано заяву про неправомірність дій працівників міліції. За результатами перевірки проведеної до зазначеної заяви, старшим слідчим прокуратури Ленінського району 05.09.2013року було винесено Постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діях слідчих Лебедя А.В., Дідуренко О.В. та Вороб'я О.С. ознак злочину передбаченого ст..367 ч.1 КК України. Вказана постанова сторонами не оскаржувалась. 12.09.2012року винесена Постанова про відмову у порушенні кримінальної справи у відношенні [PERSON] за ч.1 ст.289 та ч.1 ст. 190 КК України, у зв'язку з відсутністю складу злочину. Відомостей про оскарження зазначеної постанови чи її скасування позивачем не надано. Позивач вказує на бездіяльність працівників міліції та прокуратури, як на підставу стягнення з органів матеріальної та моральної шкоди. Однак, з огляду на все вищевказане, суд не вбачає бездіяльності відповідачів, ними було вчинено всі необхідні дії, передбаченні чинним законодавством. Правовою підставою звернення позивача до суду з вимогами про стягнення з відповідачів на її користь було посилання на ст. 1173 ЦК України та ч. 6 ст. 1176 ЦК України. В межах позовних вимог позивач вважала за необхідне стягнути з відповідачів вартість вкраденого автомобіля. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Як встановлено вище судом в діяннях відповідачів не вбачається неправомірності, а тому підстав для стягнення з них матеріальної шкоди, внаслідок викрадення автомобіля вартістю 406871,00 грн., є безпідставними. Крім того, позивачем не визначено яким чином рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідачів були завдані матеріальні збитки та не надано розрахунку матеріальних збитків. На підставі зазначеного, позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача матеріальних збитків у розмірі 406871,00 грн. є безпідставними. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, моральна шкода відшкодовується тільки у випадку її завдання неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю. Положеннями статті 23 ЦК України передбачено право фізичної особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. На підставі частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з п. п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинно бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Роз'ясненнями п. 9 Постанови ПВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), який зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи викоалдене, правових та фактичних підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди не має. Вказані вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Враховуючи все вищевказане, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed