Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач звернулася із позовом в якому просила визначити місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з нею та стягнути з відповідача на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу). Позов обґрунтовувала тим, що протягом 1998-2012 року вона проживала разом з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу та у 2006 році у сторін народилося двоє дітей [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Однак спільне життя з відповідачем не склалося і з липня 2012 року сторони проживають окремо. Зазначила, що домовитися про місце проживання дітей їй не вдалося, а з огляду на те, що відповідач працює моряком далекого плавання, часто перебуває в рейсі по декілька місяців, що унеможливлює постійний догляд відповідачем їх дітей, просила визначити проживання дітей саме з нею, що буде відповідати також і інтересам дітей. Також посилаючись на обов'язок утримати дітей відповідно до ст. 180 СК України просила стягнути з відповідача аліменти. У судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. При цьому, наслідки визнання відповідачем позову, які визначені ст. 174 ЦПК України судом було роз'яснено. Представник третьої особи у відповідності до ст. 19 СК України подала висновок Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність визначення місця проживання дітей разом із матір'ю. В частині стягнення аліментів, просила прийняти рішення відповідно до діючого чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які брали участь у справі дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що у сторін є двоє спільних малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження (а.с. 14, 15). Відповідно до ст. 161 цього ж кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом з'ясовано, що сторони проживали разом без реєстрації шлюбу за адресою [ADDRESS] та з липня 2012 року припинили спільне проживання, при цьому діти залишилися проживати разом із матір'ю за адресою [ADDRESS]. Згідно даних акту обстеження умов проживання встановлено, що позивачка разом із малолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] та повнолітньою донькою [PERSON] проживає у двокімнатній квартирі з усіма комунальними зручностями, квартира обладнана необхідними меблями та побутовими приладами, знаходиться в гарному санітарно-гігієнічному стані. Кімнати роздільні. Одну з них займає повнолітня донька, а іншу позивачка із малолітніми дітьми. Відповідно до висновку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування є доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей з матір'ю, гр. [PERSON] До того ж, відповідач у судовому засіданні не заперечував щодо визначення судом місця проживання їх спільних дітей разом з матір'ю та позов в цій частині визнав. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому приймається судом. Отже, враховуючи вік дітей, необхідність їх догляду, забезпечення належних умов для розвитку дітей, у зв'язку із визнанням позову відповідачем, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з матір'ю, а тому позов підлягає задоволенню. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні відповідач позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) визнав, визнання в цій частині позову не суперечить закону, а тому суд приймає визнання відповідачем позову та позов в цій частині підлягає задоволенню. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Із матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана позивачем 04.11.2013 року, отже з відповідача підлягає стягненню аліменти починаючи з 04.11.2013 року та до досягнення дітьми повноліття. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею при пред'явленні позову у розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп. Таким чином,

Outcome: approved