Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, дозволу на оформлення проїзного документу дитині для виїзду за кордон. В позові зазначила, що з 01.09.2012 перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу [INFO] у них народився син - [PERSON]. З 12 серпня 2014 року [PERSON] та [PERSON] припинили проживати однією родиною. Місце проживання відповідача позивачці на цей час не відоме. Крім того, відповідач не виконує належні йому батьківські права та обов`язки відносно сина щодо участі у вихованні та утриманні, з дитиною не спілкується, не цікавиться його долею, питаннями його життя, здоров`я, відпочинку не переймається, не сприяє розвитку його здібностей. Зазначала, що має можливість виїжджати з сином до Російської Федерації з метою відвідування родичів, екскурсії, відпочинку та розвитку здібностей дитини, однак оскільки на теперішній час у позивачки відсутні відомості щодо місця мешкання та перебування відповідача, це унеможливлює отримання його згоди на виїзд спільної дитини за кордон тому вона вимушена звернутися до суду із позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина [PERSON] до Російської Федерації на три роки без згоди та супроводу батька, у супроводі матері. У судовому засіданні представник позивача позов підтримує, просить позов задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - представник Служби у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] суду повідомили, що вони є односельчанами позивача по справі, та знайомі з відповідачем. На питання представника позивача зазначили, що відповідач [PERSON] разом з дружиною не проживає вже більше 2-х років, життям та розвитком дитини не цікавиться. Місце перебування відповідача на сьогоднішній день не відоме, зв'язатись з ним немає можливості. Крім того повідомили, що позивачка має постійне місце проживання, та постійне місце роботи, однак на сьогоднішній час знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною віком до 3-х років. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, допитавши свідків, давши аналіз та оцінку наданим доказам в своїй сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі з 01.09.2012 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER], виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, про що відповідно 01 вересня 2012 року зроблено відповідний актовий запис № 638. Від спільного життя сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданим Кушугумською селищною радою, Запорізького районну, Запорізької області, про що 05 червня 2014 року складено відповідний актовий запис № 36. Дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується Довідкою № 3382 від 13.10.2016 виданою Виконавчим комітетом Кушугомської селищної ради. Спільна дитина позивачки та відповідача з серпня 2014 року і по теперішній час проживає з матір'ю, знаходиться на її повному утриманні. На теперішній час позивачка має змогу виїжджати разом з сином [PERSON] за кордон до родичів у Російскій Федерації, з метою всебічного розвитку дитини та має плани на неодноразовий виїзд до цієї країни до досягнення дитиною шкільного віку. Згідно ст. 313 Цивільного Кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст.4 зазначеного Закону оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання». Також, згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Позивач ставить питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини на певний термін та визначає конкретну країну, враховуючи, при цьому вік дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальні можливості матері дитини, її вподобання та вподобання малолітньої дитини. При цьому, визначаючи терміни виїзду за кордон мати пов'язує з малолітнім віком дитини, хворобами, які притаманні для дворічної дитини та з врахуванням цієї обставини, планування поїздки, враховуючи пору року, температурний режим тощо. Позивач, звертаючись до суду, діє в інтересах малолітнього сина - [PERSON], [INFO] незважаючи на визначений матір'ю термін - 3 роки, виїзд дитини носить тимчасовий характер не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцією і має на меті розвиток дитини. Суд, визнає, вказані обставини доведеними, оскільки іншого судом не встановлено. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved