Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з [PERSON], [INFO], на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) батька, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.\~Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з 2002 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] Після розірвання шлюбу з відповідачем вона змінила прізвище «Кулачко» на дошлюбне - «Умєрова». На даний час позивач уклала новий шлюб та змінила прізвище на «Броваренко». Від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем. Добровільно матеріальну допомогу на утримання сина відповідач не надає. В даний час позивач не працює, оскільки перебуває вдома по догляду за малолітнім сином. Зазначила, що у відповідача на утриманні нікого немає. Просила позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. На заявлених вимогах наполягала. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».\~Із заявою\~про розгляд\~справи у\~відсутність відповідача та з повідомленням причин неявки до суду не звертався. Відзив на позовну заяву до суду не надавав. Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано 04 вересня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-НО № 295362, виданого повторно 08 травня 2018 року Добропільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Після розірвання шлюбу [PERSON] взяла прізвище «Умєрова». (а.с.3) 12 вересня 2014 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], та після реєстрації взяла прізвище «Броваренко», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-НО № 332110, виданого 12 вересня 2014 року Виконкомом Добропільської сільської ради Добропільського району Донецької області. (а.с.4) Згідно свідоцтва про народження серії І-НО № 773506, виданого повторно 21 березня 2018 року Добропільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, під час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON], позивач [PERSON] 20 червня 2003 року народила сина [PERSON], батьками якого записано [PERSON] та [PERSON] (а.с.5) Як вбачається з довідки про склад сімї від 10 травня 2018 року, виданої Добропільською сільською радою Добропільського району Донецької області, [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою вул. Степова, буд. 15, с. Добропілля Добропільського району Донецької області, разом зі своєю сімєю: чоловіком - [PERSON], та чотирма синами, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.6). Тобто, неповнолітній [PERSON] проживає разом з матірю позивачем [PERSON] Згідно відповіді Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради від 12 липня 2018 року, [PERSON], [INFO], який відповідно до позовної заяви зареєстрований та проживає за адресою 98660 АР Крим [ADDRESS], не перебуває в управлінні на обліку в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб. (а.с.12) Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 141\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо утримання дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Як розяснено у п. 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~від 15\~травня 2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Доказів про те, що між позивачем та відповідачем досягнуто домовленість про сплату відповідачем аліментів на дитину суду не надано. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. ст. 180-183 Сімейного кодексу України,\~відповідно до\~яких батьки\~зобов'язані\~утримувати своїх\~неповнолітніх дітей;\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина;\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини;\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів;\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів;\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення;\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог\~ст.\~182\~Сімейного кодексу України\~та як розяснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~ст. 184 цього Кодексу. Згідно ст.\~7\~Закону України\~від «Про\~державний бюджет\~України на\~2018\~рік» - з 01 липня 2018 року встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 1944 гривні. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини,\~ позицію позивачки, те, що на її утриманні перебуває четверо дітей, а відповідач є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання сина [PERSON], а тому має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Згідно статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду 05 липня 2018 року. Тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати. На підставі викладеного та

Outcome: approved