Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

У липні 2020 року позивачка ФОП [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, і свої вимоги мотивувала тим, що з 15.06.2012 року відповідач працює унеї - як фізичної особи - підприємця, яка використовує найману працю, продавецем непродовольчих товарів магазину «Локомотив» м. Волноваха, на підставі Трудового договору який був зареєстрований у Волноваському районному центрі зайнятості за №05591200355. 31.05.2020 року, проведеною інвентаризацією побутових товарів та посуду встановлена недостача вказаного товару на суму 167 801,00 грн. З даним інвентаризаційним описом відповідач була ознайомлена. Між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Запропоновано відповідачу відшкодувати шкоду у розмірі 55993.66 грн. шляхом відпрацювання та покриття шкоди, яка визначена саме як доля [PERSON] проведеною перевіркою. Згідно договору про повну матеріальну відповідальність від 15.06.2012 р.. який також був укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] , працівник, який займає посаду продавця непродовольчих товарів, безпосередньо пов`язану з реалізацією та зберіганням товару, приймає на себе повну матеріальну відповідальність та ввірені йому товарно-матеріальні та майнові цінності, при цьому зобов`язується відшкодувати матеріальний збиток в повному обсязі у разі виявлення недостачі товарно-матеріальних цінностей, викликаної халатністю, недбалістю або розкраданням. Позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки у розмірі 55 993,66 гри., а також суму понесених витрат на оплату судового збору у розмірі 840,80 грн. Представник позивача на позові наполягала. Представник відповідача позов не визнала. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України). Виходячи з розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Вимагаючи від працівника відшкодування матеріальної шкоди, роботодавець повинен мати відповідні підстави, а саме вчинення працівником винних дій, які призвели до втрати до нього довір`я з боку роботодавця. Вина може бути виражена як у формі умислу, так і необережних дій працівника. Але факт правопорушення та наявність вини працівника роботодавець повинен довести перед його звільненням або у суді. При цьому, роботодавець зобов`язаний довести не загальні факти правопорушень (розкрадання, нестачі тощо), а вину конкретного працівника. Отже, підставою вимог про відшкодування матеріальної шкоди працівником, що обслуговує матеріальні цінності, можуть бути лише його винні дії або бездіяльність, чи конкретні факти. Сама по собі нестача товарних цінностей або їх надлишок, а також підозра, якщо немає конкретних фактів, не можуть бути підставою для втрати довіри до працівника . Судом встановлено, що 15.06.2012р. між позивачем ФОП [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. 15.06.2012р. Трудовий договір був зареєстрований у Волноваському районному центрі зайнятості за № 05591200355. У цей день фахівцем Волноваського центру зайнятості було внесено запис до трудової книжки [PERSON] про прийняття її на роботу у якості продавця непродовольчих товарів по вищевказаному трудовому договору. З 15.06.2012р. [PERSON] приступила до виконання свої трудових обов`язків - продавець непродовольчих товарів маг-н «Локомотив» м. Волноваха. 11.06.2020р. від відповідача на ім`я позивачки надійшов лист, згідно якого вбачається, що 31.05.2020р. була проведена інвентаризація побутових товарів та посуду, якою встановлена недостача 1678091 грн., та позивачці запропоновано відшкодувати шкоду у розмірі 55933.66 грн. щляхом відпрацювання та покриття шкоди. 04.07.2020р. від позивача до відповідача надійшов лист, я якому повідомлялося, що 18.06.2020р. її звільнено у зв`язку з втратою довір`я по ст. 41 п. 2 КЗпП України. За результатами інвентаризації цінностей -побутової хімії та посуди від 31.05.2020 року у ФОП [PERSON] встановлена недостача 1678091 грн. Згідно договору про повну матеріальну відповідальність від 15.06.2012 р.. який також був укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] , працівник, який займає посаду продавця непродовольчих товарів, безпосередньо пов`язану з реалізацією та зберіганням товару, приймає на себе повну матеріальну відповідальність та ввірені йому товарно-матеріальні та майнові цінності, при цьому зобов`язується відшкодувати матеріальний збиток в повному обсязі у разі виявлення недостачі товарно-матеріальних цінностей, викликаної халатністю, недбалістю або розкраданням. (а.с.7) За положеннями ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24 затверджено Перелік посад і робіт, що виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва (далі - Перелік). До зазначеного Переліку входять роботи по продажу (відпуску) товарів (продукції), їх підготовці до продажу незалежно від форм торгівлі та профілю підприємства(організації). Пунктом 3 глав ІV Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених ФОП [PERSON] від 30 грудня 2016 року, визначено, що працівники зобов`язані нести матеріальну відповідальність за спричинення матеріальної шкоди в межах адміністративного,кримінального та цивільного законодавства. З Правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідач була ознайомлена, про що свідчать її підпис ( а.с.8-10). Проте, аналізуючи надану позивачем інвентаризаційну опись товарно-матеріальних цінностей від 30.05.2020 року, суд дійшов висновку, що під час проведення перевірки ФОП [PERSON] не встановлено фактичну наявність матеріальних цінностей (найменування, кількість та сума товару) та не проведено зіставлення фактичної наявності матеріальних цінностей з даними бухгалтерського обліку, а сама перевірка проводилася відповідачем одноособово.(а.с.11-12) Для відображення результатів інвентаризації основних засобів і товарно-матеріальних цінностей, готової продукції та інших матеріальних цінностей, по яким виявлені відхилення від облікових даних, застосовується звіряльна відомість результатів інвентаризації товарно-матеріальних цінностей. Бухгалтерською службою складаються звіряльні відомості активів і зобов`язань, у яких відображаються розбіжності між даними бухгалтерського обліку і даними інвентаризаційних описів (актів інвентаризації). Результати інвентаризації визнаються дійсними і мають юридичну силу тільки в тому випадку, якщо дотримані всі процедури її проведення, з обов`язковим оформленням документів, які містять всі обов`язкові реквізити. У зв`язку з тим, що при проведенні інвентаризації ФОП [PERSON] не були дотримані всі процедури її проведення, а саме під час проведення перевірки комісією не встановлено фактичну наявність матеріальних цінностей (найменування, кількість та сума товару) та не проведено зіставлення фактичної наявності матеріальних цінностей з даними бухгалтерського обліку, тому суд не приймає в якості належного доказу акт інвентаризації від 30.05.2020 року, а також видаткові накладні згідно акту від 30.05.2020 року. Акти інвентаризації не містять відомостей щодо винних дій відповідача , як працівника, яка безпосередньо обслуговує товарні цінності, щодо вчинення умисно або необережно таких дії, внаслідок яких виникла недостача, а також відомостей, у чому конкретно виявилось безвідповідальне, несумлінне ставлення позивачів до трудових обов`язків, коли і які мали місце порушення позивачем порядку прийняття й відпуску товарних цінностей або недодержання правил їх збереження , а матеріали справи - відповідно доказів на підтвердження зазначених обставин. Отже, суд вважає, що позивачем ФОП [PERSON] та її представником не надано доказів того, що на час проведення інвентаризації майна було встановлено винні дії продавця [PERSON] , які дають власнику підстави для вимог про стягнення знього матеріальної шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку, що конкретні винні дії працівника [PERSON] встановлені не були, а сам факт виявлення нестачі матеріальних цінностей не може бути підставою для стягнення матеріальної шкоди. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню. 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX). За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII Прикінцевих положень вказаного Закону № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Тому заперечення представника позивача проти приймання судом додаткових доказів від представника відповідача поза процесуальними строками, суд вважає безпідставними Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed