Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

У липні 2018 р. [PERSON] звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірина Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. від 28.12.2012 р., зареєстрованого в реєстрі за № 3262 про сзвернення стягнення на нерухоме майно. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а саме: нотаріус не мав права на вчинення виконавчого напису, оскільки не мав у своєму розпорядженні доказів безспірності заборгованості Позивача перед Відповідачем. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.07.2018 р. у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.09.2018 року. 21.09.2018 року підготовче засідання було знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді в розгляді клопотань, що надійшли від органів досудового розслідування, підготовче засідання призначено на 19.11.2018 року. 19.11.2018 року у підготовчому засіданні оголошено перерву для повторного повідомлення сторін до 29.01.2019 року. 29.01.2019 року підготовче засідання було знято з розгляду у зв`язку з перебування судді у відпустці, перерву у підготовчому засіданні продовжено до 26.04.2019 року. 26.04.2019 року підготовче засідання було знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді в розгляді клопотань, що надійшли від органів досудового розслідування, перерву у підготовчому засіданні продовжено до 29.05.2019 року. 29.05.2019 року у підготовчому засіданні оголошено перерву, у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про витребування доказів, до 01.08.2019 року. 01.08.2019 року підготовче засідання було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, перерву у підготовчому засіданні продовжено до 05.11.2019 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва 05.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до досудового розгляду по суті. Відповідачем ПАТ «Дельта Банк» подано заяву, заявлено вимогу про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Третьою особою приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Паракудою І.В. пояснення щодо позову або відзиву не подано Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 04.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11262550000, відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті. Долар США в сумі 94 000,000 доларів США що дорівнює в еквіваленті 474 700,00 грн. за курсом НБУ станом на день укладання Договору, а Позичальник повинен прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, визначених у даному Договорі. При цьому Сторони обумовили, що гри ванний еквівалент суми кредиту зазначається в Договорі лише в разі надання Банком кредиту в іноземній валюті. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту між АКІБ «УкрСиббанк» та Позивачем було укладено Договір іпотеки № 71656 від 04.12.2007 року, предметом якого є нерухоме майно - однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило , а ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту. 23.01.2017 року державним виконавцем Деснянського ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Перепелицею А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 3262 від 28.12.2012 року про звернення стягнення на нерухоме майно , який було здійснено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., в якому вказано, що заборгованість [PERSON] перед Відповідачем складає 948 522,68 грн. З матеріалами виконавчого провадження Позивач ознайомилась тільки 16.05.2018 року, після того, як виявила що на все її майно накладено арешт на підставі виконавчого напису № 3262 від 28.12.2012 року. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому згідно статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р. (далі - «Порядок»). Згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (далі - «Перелік документів»). За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно підпункту 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку, а лише їх конкретизує. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та, виходячи з системного аналізу статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 р. у справі № 6-887цс17, постанові Верховного Суду від 19.09.2018 р. у справі № 207/1587/16. Таким чином нотаріус перш ніж вчинити виконавчий напис повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Аналогічну позицію викладено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2017 р. у справі № 201/1662/16-ц. Стаття 256 ЦК України зазначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи слідує і дана обставина була встановлена в судовому засіданні, що 27.06.2013 року [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/10981/13 з позовом до АТ «Дельта Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В, про визнання виконавчого напису нотаріуса недійсним та таким, що не підлягає виконанню № 3262 від 28.12.2012 року та закрити виконавче провадження № [NUMBER] від 05.04.2013 року, відкрите старшим державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ м. Києва Данилюком Р.В. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.2.2013 року позовну заяву [PERSON] до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В., Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису нотаріуса недійсним та таким, що не підлягає виконанню залишено без розгляду за неявкою позивача. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених статтею 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно принципу диспозитивності, встановленого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов до висновку, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed