Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] з позовом про зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги мотивувала тим, що їй праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1035 га, по [ADDRESS], яка межує з земельною ділянкою відповідача [PERSON] по [ADDRESS]. Упродовж 2008-2015 років між нею та [PERSON] існує спір з приводу меж суміжного землекористування. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 07.09.2011 року, яке набрало законної сили, [PERSON] відмовлено у задоволенні позову до неї про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Цим рішенням встановлено, що вона не порушувала межі земельної ділянки [PERSON] Судом також встановлено, що паркан на межі їх земельних ділянок знаходиться в натурі згідно з генеральним планом с. Крюківщина, встановлений колишніми власниками земельних ділянок і не зазнав ніяких змін. Незважаючи на встановлені судом обставини, [PERSON] вчиняє неправомірні дії по відношенню до належного їй майна. Так, вона неодноразово руйнувала належний мені паркан, який слугує межею між їх земельними ділянками. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 12.03.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 5822 грн. за завдану матеріальну шкоду внаслідок пошкодження паркану. Оскільки паркан неодноразово руйнувався [PERSON], він потребує ремонту. Тож позивачка зі своїм чоловіком [PERSON] вирішили встановити новий паркан з бетонних блоків. Однак 07.12.2015 року чоловік позивачки [PERSON], намагаючись розпочати роботи по встановленню паркану, наразився на шалений опір з боку [PERSON], яка стала ображати його, застосовуючи ненормативну лексику, чим провокувала його на супротив своїм неправомірним діям. Вищевказане підтверджується висновком начальника Києво- Святошинського відділу ГУ НП в Київській області від 25.12.2015 року. 23.12.2015 року [PERSON] знову вчинила неправомірні дії щодо належного позивачці майна, пошкодила будівельний інвентар, спричинивши збиток на суму 2500 грн., що підтверджується висновком начальника Києво-Святошинського ГУ НП в Київській області. Просила суд зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у встановленні огорожі на межі земельних ділянок по [ADDRESS], які належать їм на праві приватної власності. В той же час, у квітні 2016 року представником відповідача за первісним позовом [PERSON] було подано зустрічний позов до [PERSON], третя особа: Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,1130 га, що знаходиться в [ADDRESS] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 01.04.2006 року. Суміжним землекористувачем позивача є [PERSON] на підставі державних актів серії [NUMBER], площа 0,1408 га та [NUMBER] площею 0,0388 га. Згодом земельна ділянка площею 0,1408 га була розподілена і внаслідок такого розподілу утворилась земельна ділянка площею 0,1035 га про що був виданий державний акт серії [NUMBER]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.09.2011 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальної і моральної шкоди. Судом було встановлено, що координати паркану встановленого колишніми власниками земельних ділянок по [ADDRESS] не зазнали змін, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що Демянюк не порушувала меж земельної ділянки [PERSON] Проте, після винесення зазначеного рішення відповідачка за зустрічним позовом в липні 2014 року без будь-яких правових підстав перенесла існуючий паркан на земельну ділянку, що належить [PERSON] Внаслідок чого відповідачка самовільно зайняла частину земельної ділянки, що належить позивачу. Вказані обставини підтверджуються показами [PERSON] як свідка та протоколом № 6 від 27.02.2016 року. Просив суд зобов'язати [PERSON] повернути самовільно зайняту земельну ділянку, що належить [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 01.04.2006 року, кадастровий номер [NUMBER]; демонтувати самовільно встановлений паркан, що розміщений на земельній ділянці що належить [PERSON] на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 01.04.2006 року, кадастровий номер [NUMBER]. У судовому засідання позивач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримала. Надала суду заперечення на зустрічний позов в яких позовні вимоги за зустрічним позовом не визнала та пояснила, що судовим рішенням від 07.09.2011 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою встановлено, що зовнішні межі її земельної ділянки не зазнали ніяких змін, що свідчить про те, що вона не порушувала меж земельної ділянки [PERSON] Суд дійшов висновку, що зміна розміру земельної ділянки [PERSON] відбулася не у зв'язку з порушенням меж її земельної ділянки з боку [PERSON]Це сталося з вини землевпорядних організацій, якими некоректно були проведені геодезичні роботи та виготовлена технічна документація із землеустрою щодо земельних ділянок правої частини [ADDRESS]. Цим же рішенням встановлено, що паркан на межі ділянок [ADDRESS] відповідно до генерального плану знаходиться в межах кварталу житлової забудови, що склалась. Переломні точки паркану на межі ділянок [ADDRESS] за матеріалами топографо-геодизичних вишукувань мають такі самі координати в системі 1963 року, що і на топографо-геодезичних вишукуваннях, виконаних у 2007 році для розроблення генерального плану с. Крюківщина. Це свідчить про те, що координати паркану, встановленого колишніми власниками земельних ділянок по [ADDRESS] не зазнали змін. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 12.03.2014 року встановлено, що [PERSON] неодноразово руйнувала паркан на межі їх земельних ділянок, який вона змушена була кожного разу ремонтувати та відновлювати за власний рахунок. При цьому паркан відновлено по старих межових знаках у вигляді металевих стовпчиків, встановлених ще колишніми власниками земельних ділянок та дерев'яних стовпчиків зруйнованого нею паркану. Як убачається із протоколу комісії з питань земельних ресурсів Крюківщинської сільської ради від 27.02.2016 року щодо допущених нею порушень, останній не витримує жодної критики. Так, у протоколі зазначено, що вона своєю спорудою та парканом виступила за межі червоної лінії. Між тим належна їй споруда не межує із земельною ділянкою [PERSON] Натомість остання самовільно звела будинок з порушенням будівельних норм і правил на відстані 0,5 м від межі земельних ділянок. Також надала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просилазобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкод у зведенні паркану взамін старого на межі між земельною ділянкою, належною [PERSON], [ADDRESS] згідно з координатами, визначеними генеральним планом с. Крюківщина, а також в задоволені зустрічного позову відмовити. У судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала. Просила зустрічний позов задовольнити, а в задоволені первісного позову відмовити. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.80 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватись і розпоряджатись земельними ділянками. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] від 30 вересня 2010 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1035 га за адресою: [ADDRESS]. Кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] від 01 квітня 2006 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1130 га за адресою: [ADDRESS]. Кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. З рішень Києво-Святошиснького районного суду Київської області від 07.09.2011 року та 12.03.2014 року вбачається, наявність спору між [PERSON] та [PERSON] щодо меж земельних ділянок. Одночасно з рішення Києво-Святошиснького районного суду Київської області від 07.09.2011 року встановлено, що кадастрові номери земельних ділянок всього масиву не відповідають їх фактичному розташуванню на місцевості. Це сталося з вини землевпорядних організацій, якими некоректно проведені геодезичні роботи та виготовлена технічна документація із землеустрою щодо земельних ділянок правої частини [ADDRESS]. Згідно з технічним звітом ТОВ НВФ «Кадастр-Геоматика» від 03.09.2012 року паркан між земельними ділянками, що розташовані по [ADDRESS], знаходиться в натурі згідно Генерального плану села Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області. Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №3092/17-41/9905/17-41 від 13.02.2018 року площа земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON] (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]), щорозташована по [ADDRESS] становить 0,1080 га; фактичний порядок користування земельною ділянкою [PERSON] (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]) за цільовим призначенням відповідає, а згідно меж не відповідає, правовстановлювальним документам на дану земельну ділянку та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування; площа земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON] (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]), що розташована по [ADDRESS] становить 0,2362 га; встановити, чи відповідає фактичний порядок користування земельною ділянкою [PERSON] (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]) за цільовим призначенням правовстановлювальним документам на дану земельну ділянку та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування не уявляється можливим; фактичний порядок користування земельною ділянкою [PERSON] (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]) згідно меж не відповідає правовстановлювальним документам на земельну ділянку та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування; порушення меж земельної ділянки [PERSON] (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]) з боку [PERSON] відповідно до правовстановлювальних документів на ці земельні ділянки та вимог нормативно-правових актів відсутнє; координати поворотних точок меж земельних ділянок [PERSON] (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]) та [PERSON] (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]) відповідно (до правовстановлюючих документів, зокрема їх спільна межа, не відповідає координатам поворотних точок меж фактично існуючого паркану, встановленого між земельними ділянками [NUMBER] ([PERSON]) та [NUMBER] ([PERSON]) по [ADDRESS]; визначити площу невідповідності у розташуванні лінійного об'єкту (паркану) не уявляється за можливе; встановлення причин невідповідностей виходить за рамки компетенції судових експертів; координати фактично існуючого паркану між земельними ділянками [NUMBER] ([PERSON]) та [NUMBER] ([PERSON]) по [ADDRESS] в основному відповідають координатам згідно з Генеральним планом с. Крюківщина; невідповідності, які перевищують 0,30 метра розташовані у фасадній частині досліджуваних земельних ділянок, та досягають 0,54 метра; визначити площу невідповідності у розташуванні лінійного об'єкту (паркану) не уявляється за можливе; встановлення причин невідповідностей виходить за рамки компетенції судових експертів. Частиною другою статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 152 ЗК України землевласник або землекористувач може вимагати усунення яких-небудь порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванні заподіяного збитку. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З рішень Києво-Святошиснького районного суду Київської області від 07.09.2011 року та 12.03.2014 року вбачається наявність спору між [PERSON] та [PERSON] щодо меж земельних ділянок. Одночасно з рішення Києво-Святошиського районного суду Київської області від 07.09.2011 року встановлено, що кадастрові номери земельних ділянок всього масиву не відповідають їх фактичному розташуванню на місцевості. Це сталося з вини землевпорядних організацій, якими некоректно проведені геодезичні роботи та виготовлена технічна документація із землеустрою щодо земельних ділянок правої частини [ADDRESS]. З пояснень сторін встановлено, що між сторонами склались неприязні та напружені стосунки щодо встановлення спільної межі. Між ними тривають численні судові спори, дійти згоди щодо визначення спільної межі не можуть. На час розгляду справи сторони мають чинні правовстановчі документи на земельні ділянки. Подану експертизу як на підтвердження доводів щодо необхідності встановлення паркану саме за її висновком суд до уваги не бере. Так, в судовому засіданні експерт вказав, що зробив висновки на підставі наданих сторонами координат. Разом з тим, [PERSON] за час розгляду справи виготовила технічну документацію із землеустрою встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, а позивачка здійснила поділ своєї земельної ділянки. Як встановлено ч. З ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовів через їх недоведеність, подання суду суперечливих доказів.

Outcome: dismissed