Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

У липні 2015 року позивачі звернулись до суду із вищезазначеним позовом в якому просили позбавити [PERSON], [INFO], права користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом зняття з реєстрації. В судове засідання позивачі подали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, до суду було подано письмову заяву, в якій відповідач просив зняти його з реєстрації та розглядати справу за його відсутності. Треті особи в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.04.2000 р. № 2-00-195823, [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] Крім позивачів в даній в даній квартирі зареєстрований, однак не мешкає [PERSON] [INFO] р.н./а.с.4/ На момент подачі позову відповідач [PERSON] не проживає у вказаному приміщенні більше одного року. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право користування цим приміщенням у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. На даний час відповідач не проживає у вказаній квартирі більш тривалий термін, ніж той, протягом якого за ним зберігається право на користування жилим приміщенням. Згідно ст. 72 ЖК України суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Стаття 150 ЖК України говорить про те, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Стаття 107 ЖК України, яка регулює східні правовідносини, передбачає, що у випадку вибуття наймача і членів його сім'ї на інше місце помешкання, вони втрачають право користування житловим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути припинення дії, яка порушує право. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачі, які є власниками квартири, не можуть в повній мірі реалізувати своє право власності, користуватися та розпоряджатися нею, тому що в ній до цього часу зареєстрований відповідач, який протягом тривалого часу у спірній квартирі не проживає. Суд вважає за можливе усунути перешкоди в користуванні позивачами належною їм власністю, визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Разом з тим, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації такої особи компетентним органом - відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Так, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється протягом семі днів на підставі у тому числі, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Тобто, рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття його з реєстрації за спірною адресою відповідним територіальним органом ДМС України в Харківській області. Згідност.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню понесені ними та документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: partial