Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

У квітні 2020 року до суду надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі - Страхування» до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.03.2018 між ТДВ «Страхова компанія «ВіДі - Страхування» та [PERSON] (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №CLAU №10929. Предметом даного договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов даного договору страхування, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 19.02.2019 по площі Амурській в м. Києві, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «AUDI A7», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] , було завдано механічних ушкоджень та як наслідок, матеріального збитку. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, на підставі страхових актів №3162 від 18.03.2019 та №3499 від 10.05.2019 позивач виплатив Страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 74 908,91 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника транспортного засобу «AUDI A7», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», позивач звернувся до даної страхової компанії із заявою про страхове відшкодування. 11.05.2019 та 14.06.2019 ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» здійснило виплати страхового відшкодування в загальному розмірі 50 772,34 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди (страховою виплатою здійсненою ТДВ «Страхова компанія «ВіДі - Страхування») та страховою виплатою (здійсненою ПрАТ «Страхова компанія «Провідна»), складає 24 136,57 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Ухвалою Дарницького районного суд м. Києва від 13.05.2020 у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. 08.09.2020 справу передано в провадження судді Комаревцевої Л.В. У судове засідання позивач не з`явився. Представником позивача до суду подано клопотання, в якому останній просив розглядати справу за його відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачу судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістки з викликом у судове засідання, відповідачу роз`яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 19.02.2019 по площі Амурській в м. Києві, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «AUDI A7», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] 22.03.2019 постановою Голосіївського районного суду м. Києва, [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу (а.с. 10). Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 06.03.2018 між ТДВ «Страхова компанія «ВіДі - Страхування» та [PERSON] (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №CLAU №10929. Предметом даного договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням зокрема транспортним засобом «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов даного договору страхування, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування (а.с. 3-7). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 05.03.2009 (а.с. 8). Статтею 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено, що у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. 12.03.2019 [PERSON] звернувся до ТДВ «Страхова компанія «ВіДі - Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування за вх. №15/04/9.01/064.19 (а.с. 11). Відповідно до Звіту про оцінку КТЗ №01-04/03 від 04.03.2019 вартість відновлювального ремонту транспортному засобу «TOYOTA», д.н.з. [NUMBER] склала 74 908,91 грн. (а.с. 23-35). Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, на підставі страхових актів №3162 від 18.03.2019 та №3499 від 10.05.2019, виходячи з рахунків №ВДиС-0009992 від 05.03.2019 , №20 від 28.02.2019, № ВДиС-0022528 від 06.05.2019, квитанції за сплату дефектовки а/м №39356457, Акту виконаних робіт за дефектовку а/м № ВДиС-004839 від 28.02.2019, позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 74 908,91 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1209, №1210, №1211 від 21.03.2019 та №2020 від 14.05.2019 (а.с.12,13,14,15,16,17,20,21,22, 36-39). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника транспортного засобу «AUDI A7», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», поліс №АМ/3836444 (а.с. 14). Позивач вказує, що звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» із заявою про страхове відшкодування (а.с. 41). 11.05.2019 та 14.06.2019 ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» здійснило виплати страхового відшкодування в загальному розмірі 50 772,34 грн.( а.с. 41,42). Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням за полісом №АМ/3836444 склала: 24 136, 57 грн. (74 908,27 грн. - 50 772,34 грн.), яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т. ін.). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що передбачено ч.1 ст. 1191 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З метою врегулювання спору відповідачеві було направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу за вих. №15/04/08.10/198-19 від 19.06.2019 (а.с. 43). Однак, ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. Враховуючи вищевикладене, до ТДВ «Страхова компанія «ВіДі - Страхування» перейшло право регресу до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на суму 24 136,57 грн. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними доказами, а тому позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved