Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач-1, [PERSON].) та [PERSON] (далі по тексту - позивач-2, [PERSON].) звернулись до суду із позовом до ФОП [PERSON] (далі по тексту - відповідач-1, ФОП [PERSON].) та ТОВ «СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ» (далі по тексту - відповідач-2, ТОВ «СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ») про стягнення коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі з метою монтажу та встановлення металопластикових вікон звернулись до відповідача-1, уклали з ним відповідні договори від 17.12.2014 року та сплатили кошти в сумі 24457,00 грн. та 23200,00 грн. на користь відповідача-2. Проте, відповідачі в порушення умов договорів свої зобов'язання не виконали, а саме: відповідач-1 не здійснив виготовлення та монтаж вікон, а відповідач-2 не перерахував кошти відповідачу-1 в оплату вартості робіт. Посилаючись на викладене, позивачі просили суд про задоволення позову та про стягнення з ФОП [PERSON] на їхню користь 24457,00 грн. заборгованості, 10463,65 грн. пені, 611,05 грн. трьох процентів річних, 19134,29 грн. інфляційних втрат та 5000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди на користь кожного та про стягнення з відповідача-2 на їх користь 23200,00 грн. перерахованих коштів. В судовому засіданні позивачі позов підтримали та просили суд про його задоволення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином. Клопотань про розгляд справи у їх відсутності не надавали. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивачі проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та третьої особи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.12.2014 року між [PERSON] та ФОП [PERSON], а також між [PERSON] та [PERSON] було укладено аналогічні за змістом договори про виконання робіт по виконанню робіт по виготовленню металопластикових конструкцій, транспортній доставці, демонтажу старих та монтажу нових конструкцій із металопластику (виробів) (п. 1.1. договорів) (а.с. 7-12). Згідно із замовленням № 25634 від 17.12.2014 року загальна вартість виробів та робіт склала 47657,00 грн. (а.с. 15-16). 17.12.2014 року позивачами було внесено ФОП [PERSON] попередню оплату за договорами в сумі 24457,00 грн., що підтверджується товарним чеком № 0117Е/14 від 17.12.2014 року (а.с. 17). Згідно із додатковими угодами до укладених договорів, позивачі зобов'язані здійснити перерахунок залишку коштів в сумі 11600,00 грн. кожен на розрахунковий рахунок ТОВ «СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ» у зв'язку із відступленням ФОП [PERSON] на користь ТОВ «СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ» прав вимоги за основними договорами (а.с. 13, 14). Позивачі перерахували кошти на користь відповідача-2 в загальній сумі 23200,00 грн. по 11600,00 грн. кожен, що підтверджується касовими квитанціями від 10.02.2015 року, 14.03.2015 року, 15.01.2015 року та 05.02.2015 року (а.с. 18). Відповідно до п. 3.1. договорів, строк виготовлення і поставки виробів обумовлюється із замовником в кожному випадку окремо, переважно в усній формі, але він не повинен перевищувати 25 робочих днів після надходження авансового платежу. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивачі виконали свої зобов'язання за укладеними договорами та здійснили в повному обсязі вартість металопластикових виробів та робіт з їх вироблення та монтажу. Відповідачі ж свої зобов'язання за укладеними договорами не виконали та відповідач-1 не здійснив робіт по виконанню робіт з виготовлення металопластикових конструкцій, транспортній доставці, демонтажу старих та монтажу виробів, а відповідач-2 не перерахував кошти на рахунок відповідача-1 в оплату вартості виробів. Доказів зворотного суду сторонами не надано. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно із ч. 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що між сторонами було укладено договори від 17.12.2014 року про виконання робіт, умови якого позивачами було виконано шляхом перерахування відповідачам суми коштів в розмірі 24457,00 грн. на користь відповідача-1 та 23200,00 грн. на користь відповідача-2, останні взяті на себе за договором зобов'язання не виконують, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, в зв'язку з чим, суд вважає, що відповідачами були порушені зобов'язання, взяті за умовами укладених договорів, а тому позовні вимоги в частині стягнення вказаних коштів з відповідачів підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача-1 на користь позивачів 10463,65 грн. пені, 611,05 грн. трьох процентів річних, 19134,29 грн. інфляційних втрат та 5000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди на користь кожного суд зазначає наступне. Згідно із вимогами ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктами 8.3. договорів встановлено, що за порушення строків виконання робіт за цими договорами виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочених зобов'язань за кожен робочий день затримки. Судом, з урахуванням вимог положень п. 3.1. договорів, а також дат і сум сплати позивачами на користь відповідачів сум коштів за договорами, здійснено власний розрахунок пені, яка склала 8732,86 грн., що підлягає стягненню з відповідача-1, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Також положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з урахуванням дат і сум сплати позивачами на користь відповідачів сум коштів за договорами, судом здійснено власний розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних, які склали 15402,69 грн. інфляційних втрат та 464,59 грн. трьох процентів річних, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення з відповідача-1 на користь позивачів моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. на користь кожного слід зазначити наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. За таких обставин, судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача-1 спричинені душевні страждання позивачу у зв'язку із невиконанням умов договорів, порушенні нормальних життєвих зв'язків, а тому з урахуванням суті позовних вимог, глибини душевних страждань позивача, обставин при яких була заподіяна шкода, ступеня вини відповідача, вимог розумності і справедливості, суд вважає вірним стягнути з відповідача-1 на користь позивачів 1000,00 грн. на обох у відшкодування моральної шкоди по 500,00 грн. на користь кожного. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь державного бюджету пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial