Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

У листопаді 2011 р. Маріупольське музичне училище звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за проживання в гуртожитку. Позивач зазначив, що відповідач мешкав у гуртожитку Маріупольського музичного училища за адресою: [ADDRESS] разом із дружиною та малолітнім сином з 1995 року. Кімната була надана відповідачу за клопотанням директора Донецького ордена пошани обласного академічного російського драматичного театру м. Маріуполя, де він працює на постійному місці роботи на посаді театрального режисера-постановника. За час проживання у гуртожитку згідно з уточненими позовними вимогами станом на 30.04.2012 рік у відповідача утворилась заборгованість по оплаті за проживання у гуртожитку у розмірі 8633 грн.38 коп. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за проживання у гуртожитку у розмірі 8633 грн.38 коп., витрати по сплаті державного мита у розмірі 51 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 30 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, просив застосувати строк позовної давності, а також не погодився із нарахованою сумою, яка за його підрахунком має складати 1188 грн. Відзначив, що не проживає у гуртожитку з 02.02.2012 р. Дослідивши матеріали справи в їхні сукупності, допитавши сторони, суд дійшов висновку, що позов Маріупольського музичного училища підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі клопотання директора Донецького ордена пошани обласного академічного російського драматичного театру м. Маріуполя в 1995 році [PERSON] було надано кімнату №8 в гуртожитку Маріупольського музичного училища, розташованого в будинку [ADDRESS]. В зазначеній кімнаті відповідач мешкав разом із дружиною [PERSON] та неповнолітнім сином [PERSON], 2003 року народження. Ані відповідач, ані його родина в гуртожитку не були зареєстровані. За час проживання у гуртожитку Маріупольського музичного училища станом на 01.04.2012 року відповідачу нарахована заборгованість по оплаті за проживання у гуртожитку у розмірі 8633 грн.38 коп. (а.с.31). Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідача з квартплати та комунальних послуг складається з заборгованості: за теплопостачання та користування гарячою водою у розмірі 3930 грн.80 коп., користування холодною водою та стоків у розмірі 1132 грн. 45 коп., користування електроенергією у розмірі 2497 грн.26 коп. (в тому числі 344,61 грн. за додаткові електроприлади), квартплати у розмірі 426 грн.70 коп., дезінсекції, дератизації та вивозу ТПВ в розмірі 646 грн.17 коп. Від сплати заборгованості у добровільному порядку [PERSON] відмовлявся, хоча отримував неодноразові попередження від адміністрації Маріупольського музичного училища (а.с.13-15). 22.07.2011 року за заявою позивача Жовтневим районним судом м. Маріуполя видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за проживання у гуртожитку у розмірі 6158,20 грн., який 05.10.2011 року за заявою відповідача було скасовано (а.с.17) Згідно з п.18 Примірного положення про гуртожитки №208 від 03 червня 1986 року, мешканці гуртожитку зобов'язані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до п.38 Положення, за яким плата за користування жилою площею в приміщеннях, що знаходяться в спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках, провадиться за встановленими ставками. Витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею і окремо плата за них не стягується. Громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відокремленому користуванні вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги за ставками квартирної плати (тарифами), установленими для будинків державного та громадського житлового фонду. Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Твердження відповідача про те, що він перестав проживати у гуртожитку з 02.02.2012 р. належним чином не підтверджені, натомість відповідач погодився, що ключ від кімнати №8 у гуртожитку він здав на початку квітня 2012 р. і у цей період звільнив кімнату від своїх речей, що там зберігалися. Отже, судом встановлено, що відповідач разом із родиною залишив кімнату №8 в гуртожитку музичного училища з 07.04.20012 р., що підтверджується відповідними відомостями, наданими позивачем (а.с.78), таким чином, заборгованість за оплату проживання у гуртожитку повинна нараховуватися саме по 07.04.20012 р. Суд не приймає заперечення відповідача стосовно його незгоди з тарифами на проживання у гуртожитку, оскільки позивачем надано належні докази щодо нарахування сум за певні комунальні послуги, їх розподіл між мешканцями гуртожитку (а.с.79-80, 87-194), а також підтверджено встановлення відповідних тарифів рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради №351/2 від 17.09.2008 р. (а.с.83), що не спростовано відповідачем належними і допустимими доказами. Таким чином, суд вважає що відповідач дійсно має заборгованість перед позивачем по оплаті послуг за проживання у гуртожитку. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до положень частин 2 та 3 статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до приписів ч.1 статті 95 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 ЦПК України. Згідно з правилами статті 97 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у ч.1 ст.96 ЦПК України, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Отже, існування спеціального порядку звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за комунальні послуги лише у формі заяви про видачу судового наказу, не забезпечувало Маріупольському музичному училищу можливості захистити свої права в інший спосіб, тобто подати позовну заяву, минаючи етап звернення до суду з заявою про видачу судового наказу. І лише після скасування цього наказу судом 05.10.2011 р. за заявою боржника у позивача виникла процесуальна можливість звернутися із позовом. У даному випадку перебіг позовної давності був перерваний 20 липня 2011 року поданням Маріупольським музичним училищем заяви про видачу судового наказу (копія заяви про видачу судового наказу зареєстрована канцелярією суду 20.07.2011 р. - а.с. 16) та почався заново після скасування 05.10.2011 року судового наказу від 22.07.2011 року за заявою відповідача. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав в частині стягнення заборгованості за період з 01.01.2007 року по 19.07.2008 року та частково задовольняє позовні вимоги, стягнувши з відповідача заборгованість за проживання у гуртожитку за період з 20.07.2008 р. по 07.04.2012 р. в сумі 6288 грн.75 коп. (а.с.218-219). При подачі позову станом на листопад 2011 року позивачем сплачено державне мито в сумі 51,00 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 30,00 грн., які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача (а.с.4-5).

Outcome: partial