Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 05 жовтня 2005 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного Договору він складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Згідно вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Банк виконав свої зобов'язання за договором та угодою у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Договором. [PERSON] не надала своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, станом на 30 вересня 2013 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 17 232 грн. 83 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 3 540 грн. 40 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 12 395 грн. 63 коп., а також штрафів відповідно до умов п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 796 грн. 80 коп. - штраф (процентна складова). Враховуючи викладене, позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором на загальну суму 17 232 грн. 83 коп. та понесені витрати по сплаті судового збору. У судове засідання представник позивача ПАТ «КБ «Приватбанк» не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача надав суду заяву, в якій позов підтримав та просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Суд, вислухавши думку учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного Договору № б/н від 05 жовтня 2005 року [PERSON], 05 жовтня 2005 року отримала кредит у розмірі 4 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на універсальну кредитну картку, з базовою відсотковою ставкою за кредитним лімітом на момент підписання договору 4 % на місяць із розрахунку 360 днів у році. Термін дії Кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки. Відповідно до умов укладеного договору він складається із заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Банк свої зобов'язання за договором виконав, надавши [PERSON] кредит. У порушення умов договору [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконувала, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 30 вересня 2013 року становить у розмірі 17 232 грн. 83 коп., що складається із заборгованості за кредитом - 3 540 грн. 40 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 12 395 грн. 63 коп., а також штрафів відповідно до умов п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 796 грн. 80 коп. - штраф (процентна складова). Згідно умов п. 8.6. Умов і правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по любому із грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш чим на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Станом на 30 вересня 2014 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ «КБ «Приватбанк» за період з 18 жовтня 2005 року по 30 вересня 2014 року становить 18 513 грн. 44 коп., що підтверджується наданою банком випискою по особовому рахунку. У поданій позовній заяві позивач посилається на те, що згідно заяви позичальника від 05 жовтня 2005 року [PERSON] ознайомилася і погодилася з Умова та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді та своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку, про що свідчить підпис позичальника [PERSON] у заява від 05 жовтня 2005 року. У наданих суду поясненнях [PERSON] пояснила, що вона дійсно підписувала заяву клієнта від 05 жовтня 2005 року, про що свідчить її підпис у вказаній заяві. Однак [PERSON] заперечувала, що вона була ознайомлена з умовами кредитування, а також зазначила, що банківської картки для зняття готівки та самих грошових коштів вона не отримувала, платежів щодо погашення заборгованості по кредиту не здійснювала. На спростування тверджень відповідача, позивач не надав суду доказів того, що [PERSON] насправді отримала кредитну картку. Наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості не підтверджують, що [PERSON] отримала кредитну картку від банку та користувалася нею. Відповідно до положень розділу 2 Умов та правил надання банківських послуг розмір боргових зобов'язань держателя, які підлягають сплаті держателем щомісячно, протягом строку дії картки. Даний платіж розраховується як сума овердрафту і суми щомісячного платежу, які складаються з нарахованих до сплати процентів і частини заборгованості по кредиту. Згідно умов договору про надання банківських послуг термін дії картки встановлено до червня 2008 року. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій просила застосувати строк позовної давності до заявлених вимог банку, оскільки позивач, будучи обізнаним про невиконання умов кредитним договором, не був позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, однак жодних дій з приводу захисту своїх порушених прав не вживав, тому банк пропустив строк звернення до суду. Перебіг строку позовної давності розпочався 05 жовтня 2008 року, а позов був пред'явлений до суду з пропуском строку позовної давності. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно вимог ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права у листопаді 2013 року. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. За правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання - ч. 5 ст. 261 ЦК України. У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи - ст. 261 ЦК України. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається із Заяви позичальника від 05 жовтня 2005 року кредит надавався позичальнику на строк, який збігається з терміном дії кредитної картки. Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, який долучений до матеріалів справи, заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування грошовими коштами виникла ще у листопаді 2005 року, що давало підставу позивачу звернутися до суду за захистом свого порушеного права. З листопада 2005 року прострочена заборгованість стала стабільною із тенденцією до її зростання. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання (частина перша та п'ята статті 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що право вимоги у позивача до відповідача виникло у 2008 році, з кінцевого терміну виконання кредитного зобов'язання, який передбачений умовами договору, і він цим правом не скористався, з позовом в межах позовної давності до суду не звернувся. Тобто, позивачем пропущено строк позовної давності. Також слід зазначити, що позивачем не заявлено клопотання про поновлення строків та не надано суду доказів поважності пропуску строків позовної давності. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed