Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про розірвання договору довічного утримання (догляду), відповідно до якого просила розірвати договір довічного утримання (догляду) від 31 жовтня 2008 року посвідчений державним нотаріусом [PERSON], укладений між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON], і [PERSON], як правонаступниками померлого [PERSON], з другої сторони; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Ісаївська, 27-А (з відповідною частиною надвірних будівель), видане 29.05.2014 року [PERSON]І, [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Ісаївська, 27-А (з відповідною частиною надвірних будівель), видане 29.05.2014 року [PERSON]І, [INFO], ідентифікаційний номер 2805907791;вважати повернутою 3/6 (три шостих) частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Ісаївська, 27-А (з відповідною частиною надвірних будівель), у власність [PERSON]( [INFO], паспорт серія ММ № 924585, виданий Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській обл. 16 березня 2001 р., ідентифікаційний номер [NUMBER]). В обґрунтування позову [PERSON] зазначає , що між нею, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду) 31 жовтня 2008 року. Відповідно до умов зазначеного договору [PERSON] та [PERSON] зобов'язались довічно повністю утримувати позивача, забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, медикаментами,і необхідною допомогою, в рахунок передачі у власність частини житлового будинку. Один із набувачів ([PERSON]) помер, тому у порядку спадщини за законом, власниками переданої йому частини житлового будинку стали його діти: [PERSON] та [PERSON], до яких перейшли зобов'язання за договором довічного утримання (догляду) за правонаступництвом. Однак, з боку [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зобов'язання щодо догляду, передбаченого договором довічного утримання, систематично не здійснюються. Позивач не отримує від останніх жодної допомоги. Щомісячних перерахувань у розмірі 200 грн. відповідачі не здійснюють. Матеріальне забезпечення, передбачене п. 4 договору довічного утримання (догляду), відсутнє. У звязку із невиконанням зобов'язань (умов) за договором з боку відповідачів, позивач була змушена звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали до суду заяви, якою повідомили, що заявлені позовні вимоги визнають, просять задовольнити та розглянути справу без їх участі, наслідки задоволення позову останнім відомі. Згідно з положенням ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з обов'язку доказування, передбаченого ст.60 ЦПК України, обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності зі ст.61 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що між позивачем, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду) 31 жовтня 2008 року, відповідно до умов якого [PERSON] та [PERSON] зобов'язались довічно повністю утримувати позивача [PERSON], забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, медикаментами,і необхідною допомогою, в рахунок передачі у власність частини житлового будинку. (а.с. 6-7) Відповідно до нотаріально посвідченої копії витягу з Державного реєстру правочинів № 6698409, виданого 31.10.2008 , предметом вказаного вище правочину є житловий будинок з надвірними будівлями , що розташований за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Ісаївська , буд. 27-А, реєстраційний номер обєкту у РПВН : 7254155; відчужувач [PERSON] ; набувачі [PERSON], [PERSON]. (а.с. 8) Право власності за [PERSON], [PERSON] після вчинення вказаного правочину зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 27А, по вул. Ісаївській у м. Харкові.( а.с. 9-12) Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме або рухоме майно, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.05.2014 року, 20 листопада 2013 року [PERSON] помер, у звязку із чим, спадкоємцями майна останнього, зазначеному у цьому свідоцтві, набутого спадкодавцем за Договором довічного утримання (догляду), посвідченим 31.10.2008 року Восьмою ХДНК за реєстром № 2-1309, зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів за № 3213135 згідно Витягу з Державного реєстру правочинів № 6698409, виданого 31.10.2008 р. Восьмою ХДНК зареєстрованим в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.11.2008 року згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21011276, виданого 21.11.2008 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний № 7254155, номер запису 1187 в книзі 1, є його : дочка [PERSON] , [INFO], на ? частку, син [PERSON], [INFO] на ? частку. ( а.с. 13) Спадщина, на яку видане вищевказане свідоцтво, складається з 3/12 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Харкові, вул. Ісаївська,27-А. (а.с. 13) Спадкоємці [PERSON], [PERSON] які прийняли спадщину, від виконання своїх обовязків за договором ухиляються, разом із [PERSON], що останніми від час розгляду справи не заперечувалось. Таким чином, позивач [PERSON] просить суд договір довічного утримання (догляду) розірвати оскільки після смерті одного з набувачів - [PERSON] його спадкоємці [PERSON], [PERSON], а також [PERSON] зобов'язання щодо догляду, передбаченого договором довічного утримання, систематично не здійснюють, внаслідок чого позивач не отримує від відповідачів жодної допомоги. Щомісячних перерахувань у розмірі 200 грн. відповідачі також не здійснюють. Матеріальне забезпечення, передбачене п. 4 договору довічного утримання (догляду), взагалі відсутнє, що свідчить про невиконання зобов'язань (умов) за договором з боку відповідачів. Згідно ст. 744 ЦК України на підставі договору довічного утримання виникає одне зобов'язання: зобов'язання набувача забезпечити відчужувача утриманням та доглядом. Відповідно до ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення погреби забезпечувати відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватись відповідно до засад справедливості та розумності. Згідно з пуктом 8 договору довічного утримання, він може бути розірваний за згодою сторін, або у випадках невиконання його умов та відмови добровільного розірвання однією із сторін у судовому порядку. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Згідно частини першої статті 756 ЦК України, правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане . Отже, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved