Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

у квітні 2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У квартирі зареєстровано [PERSON] , [INFO] , який є сином позивача. Відповідач не проживає у вищезазначеному житловому приміщенні з 17.02.2018 року, добровільно з реєстрації не знімається, участі в утриманні житла та в сплаті комунальних послуг не приймає, у зв`язку з чим позивач змушена сплачувати за комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих в квартирі осіб, що негативно впливає на її матеріальне становище. Оскільки у квартирі зареєстровано відповідача, позивач позбавлена права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16.05.2019 року закрито підготовче провадження по справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник позивача у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області http://dpm.dn.court.gov.ua, доказів поважності своєї неявки, відзиву на позовну заяву або заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , записані батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить долучена до матеріалів справи копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Янтальською селищною радою Усть-Кутського району Іркутської області, 07.12.1990 року, актовий запис № 48. Згідно копії договору дарування квартири, посвідченого держаним нотаріусом Добропільської державної нотаріальної контори Молодняк О.В. № 3809 від 09.10.1995 року, розташованої за адресою: [ADDRESS] , житлове приміщення належить на праві приватної власності [PERSON] , що також підтверджується долученими до матеріалів справи копією технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у власності громадянина та копією домової книги. За вищезазначеною адресою також зареєстровано: [PERSON] , [INFO] , який є чоловіком позивача та [PERSON] , [INFO] , який є сином позивача, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Білозерської міської ради м. Добропілля від 11.04.2019 року та копією витягу з домової книги. Згідно довідки виконавчого комітету Білозерської міської ради м. Добропілля № 02/02-612 від 18.04.2019 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 21.01.2015 року по теперішній час. Із долученого до матеріалів справи акту обстеження комісії від 10.04.2019 року, затвердженого депутатом Білозерської міської ради Шотт В.Г. вбачається, що [PERSON] , дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак з 17.02.2018 року за вищезазначеною адресою не проживає. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зміст статті 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ' ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Вивчивши матеріали справи і надані суду докази, враховуючи, що позивач є єдиним власником житлового приміщенням за адресою: [ADDRESS] та недоведеність поважності причин відсутності за місцем реєстрації відповідача понад рік, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved