Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], яким просила суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав по відношенню до його неповнолітніх дітей, сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. На обгрунтування свого позову позивач послалась на те, що 04.06.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від цього шлюбу народились [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [INFO] [PERSON] померла. Після смерті матері дітей, діти залишились проживати із бабусею (позивачкою) [PERSON], яка є мамою [PERSON] Позивач до теперішнього часу участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, повністю не піклується про духовний та фізичний розвиток дітей. Крім того, як додатково у підготовчому судовому засіданні пояснила [PERSON], та повністю визнав та підтвердив [PERSON], останній вживає заборонені речовини (наркотичні). Позивач зазначила, що вона не бажає, аби діти бачили аморальний приклад свого батька. В підготовчому судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги. Відповідач -[PERSON] повністю підтвердив всі доводи, викладені у позові, позовні вимоги визнав повністю, і не за перечував проти задоволення позову, пояснивши суду, що саме перебування із бабусею буде найкращою долею для його дітей. Представник органу опіки та піклування Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області подав заяву від 09.02.2018 року № 05-11/390 про розгляд справи у свою відсутність, повністю підтримав позовні вимоги. У разі визнання позивачем позову суд має право у підготовчому судовому засіданні ухвалити судове рішення, якщо це визнання не суперечить закону, і не порушує права та законні інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, відповідача, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову виходячи з наступного: [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 04.06.2010 року, що вбачається зі змісту свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 04.06.2010 року Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Від цього шлюбу народжені [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Мати дітей- [PERSON] померла [INFO]. Вихованням та утриманням дітей займається [PERSON] (бабуся дітей (мати [PERSON].)), що повністю підтверджено довідкою про склад сім'ї від 20.10.2017 № 5511 виконкому Красносільської сільради Лиманського району Одеської області, довідкою Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-садок» № 269 від 19.05.2017 року № 01-20/92, характеристикою на вихованців групи «Світлячок» № 11 [PERSON], [PERSON], актом обстеження матеріально- побутових умов сім'ї б/д, довідкою Центру первинної медико- санітарної допомоги Лиманської райради Одеської області від 09.06.2017 року № 73. Факт аморальної поведінки та способу життя батька дітей підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.06.2017 року № 523/8620/17 (3/523/4026/17) про притягнення [PERSON], [INFO], до адміністративної відповідальності за фактом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44 КУпАП. Згідно висновку опікунської ради виконавчого комітету Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області від 18.09.2017 року № 05-11/2625 опікунська рада дійшла до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до дітей [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON] підтвердила суду, що батько дітей продовжує самоусуватись від участи у житті дітей, фактично вихованням та утриманням дітей займається саме вона. В судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що веде аморальний спосіб життя, зупинитись не має можливості, і не хоче аби діти бачили його поганий приклад, і не проти бути позбавленим батьківських прав по відношенню до своїх синів. Отже, суд вважає доведеним той факт, що батько дітей самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, участі у житті дітей не приймає, чим, щонайменше, ставить під сумнів мати високе звання батька. У відповідності до положення п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд, вирішуючи позовні вимоги в частині позбавлення відповідача [PERSON] по відношенню до його неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], розглядає позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісного батька. Виходячи зі змісту характеру цього засобу, суд вважає, що його слід застосовувати тільки тоді, коли це викликано відповідною необхідністю. Свою позицію з приводу підстав, порядку, та наслідків позбавлення батьківських прав висловив Верховний Суд України. Так, у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі Постанова) зазначено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків з виховання дитини з боку батька, матері є однією з підстав позбавлення їх батьківських прав. Згідно із пунктом 16 Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання дитиною освіти. Суд приймає до уваги той факт, що відповідач веде аморальний спосіб життя, не приймає участі у забезпеченні утримання, виховання дітей, забезпечення повсякденного фізичного розвитку, як складової виховання, лікуванні дітей, не вживав заходів щодо належного утримання дітей, що повністю доведено матеріалами справи. Суд вважає повністю доведеним, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своїх синів, веде аморальний спосіб життя, що, без сумніву, може мати непоправний вплив на психіку дітей, тому суд вважає можливим позбавити його батьківських прав по відношенню до дітей -[PERSON], [PERSON], як крайній засіб впливу, оскільки, на переконання суду, цей засіб викликаний необхідністю як наслідок недобросовісної поведінки батька по відношенню до своєї дитини. Таким чином, суд вважає ці позовні вимоги обгрунтованими, в зв'язку із чим вони підлягають задоволенню. Вирішуючи питання позовних вимог в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 -ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Детальний аналіз ст. 180 СК України дозволяє суду дійти висновку, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, зокрема обов'язком батьків є матеріальне утримання дітей. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», на які посилався суд при постановленні рішення, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Судом враховується, що згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» для дітей віком від 6 до 18 років прожитковий мінімум з 01 січня 2018 року становить 1 860 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства. На підставі наведеного,

Outcome: approved