overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 16.02.2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Спільне життя не склалося внаслідок несумісності характерів, зникло почуття любові. Шлюб носить формальний характер і сім'я розпалася. Спору про поділ спільного майна немає. В судове засідання сторони, надали заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, позивач на вимогах наполягає, відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с.12,14). Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 113 цього Кодексу особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, та підтверджено наявними матеріалами справи, що сторони по справі дійсно перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.02.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Сторони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Враховуючи вище наведені обставини суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. В позовній заяві позивач вказує, що на праві приватної власності має житловий будинок [ADDRESS], в якому з 29.03.2013 року зареєстрований [PERSON]. Відповідач, з часу реєстрації, в житловому будинку [ADDRESS] не проживає, не доглядає за будинком, не сплачує комунальні послуги, власні речі відповідача в будинку відсутні. Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача в разі його тимчасової відсутності немає. З урахуванням наведеного, просила визнати [PERSON], [INFO], громадянина України, уродженця м. Біла Церква, Київської області таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] . Представник позивача в судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з письмовою заявою про заочний розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про одержання судової повістки. Третя особа в судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи в її відсутності, позов визнає, заперечень не має. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що позивач на праві приватної власності має житловий будинок [ADDRESS], в якому з 29.03.2013 року зареєстрований [PERSON]. Відповідач, з часу реєстрації, в житловому будинку [ADDRESS] не проживає, не доглядає за будинком, не сплачує комунальні послуги, власні речі відповідача в будинку відсутні. Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача в разі його тимчасової відсутності немає. Згідно ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Відповідно до ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За змістом статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд дійшов до висновку, що відповідач втратив право на користування жилим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS], оскільки він не проживає в ньому без поважних причин більше одного року, з березня 2013 року проживає в іншому жилому приміщенні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

у листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, вказуючи, що у вересні 2014 року в нього з'явилося право на отримання пенсії за віком, але коли він звернувся для оформлення пенсії в управління Пенсійного фонду виявилися розбіжності в документах, що дають право на отримання пенсії. Його трудові книжки, зокрема трудова книжка [NUMBER] видана 15 вересня 1986 року на ім'я «[PERSON]», трудова книжка видана 22 січня 1975 року теж на ім'я «[PERSON]», одна трудова книжка видана на прізвище «[PERSON]», тоді як згідно свідоцтва про народження та паспорта його прізвище «[PERSON]». В даний момент за наявних розбіжностей в документах не може скористатися правом на пенсію, тому звернувся до суду. В судову засіданні [PERSON] заяву підтримав, суду пояснив, що деякий час він мав паспорт в якому його прізвище було зазначено [PERSON], однак в свідоцтві про народження він значиться [PERSON]. Через розбіжність в документах він вимушений був замінити в минулому році паспорт на прізвище [PERSON], але в деяких документах, зокрема в трудових книжках його прізвище значиться [PERSON]. В даний час йому необхідно встановити належність трудових книжок, виданих на прізвище [PERSON], оскільки він не в змозі підтвердити свій трудовий стаж. Управління Пенсійного фонду України в Гадяцькому районі звернулося до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, проти задоволення заяви не заперечує. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року в с. Жовтневе Чутівського району Полтавської області. З копії форми -1, заяви про видачу паспорта, копії паспорту вбачається, що 22 лютого 2000 року заявнику був виданий паспорт громадянина України виданий на ім'я - [PERSON] [INFO] Заявник підтвердив, що певний період часу він мав паспорт, в якому його прізвище значилось [PERSON]. В жовтні 2014 року відбулася заміна паспорта через розбіжність в записах із «[PERSON]» на «[PERSON]». Паспорт громадянина України виданий заявнику 29 жовтня 2014 року на ім'я [PERSON], [INFO] На ім'я заявника оформлено три трудові книжки: - трудова книжка, видана 22 січня 1975 року на ім'я російською мовою «[PERSON]», [INFO]. - трудова книжка, видана 31 березня 1984 року на ім'я російською мовою «[PERSON]», [INFO]. - трудова книжка, [NUMBER] видана 15 вересня 1986 року на ім'я російською мовою «[PERSON]», [INFO]. Відповідно п. 6 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, так як в ході розгляду справи достовірно і об'єктивно встановлено факт належності заявнику трудових книжок. Встановлення даного факту має юридичне значення, так як заявник не може скористатися правом на отримання пенсії.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з названим позовом, у якому зазначив, що у 1968-1972 роках він за рахунок власних коштів на земельній ділянці, яка на той час перебувала в користуванні його матері [PERSON], та розташована по [ADDRESS] Овідіопольського району, побудував житловий будинок. У зв'язку з переїздом на постійне проживання до м. Одеси, відсутністю житла у його сестри [PERSON], він дозволив їй разом із сім'єю проживати у цьому будинку. На підставі рішення виконкому Миколаївської сільської ради від 17.10.2005 р. №302 [PERSON] оформила право власності на жилий будинок на своє ім'я, про що йому, тобто позивачу стало відомо ще у 2014 році. [PERSON] будь-якої участі у будівництві спірного будинку не брала. [INFO] [PERSON] померла і в порядку спадкування право власності на будинок набула її онука [PERSON] З наведених підстав позивач просив визнати за ним право власності на зазначений житловий будинок. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Відповідач позов не визнала посилаючись, що спірний житловий будинок був побудований її бабою [PERSON] та дідом [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що земельна ділянка по [ADDRESS] Овідіопольського району в установленому згідно чинного на той час законодавства порядку позивачу в користування під забудову не виділялась, а відповідно до записів земельно-шнурової книги Миколаївської сільської ради Овідіопольського району з 1971 по 1981 роки ця земельна ділянка перебувала в користуванні [PERSON], з 1982 року по 2013 рік в користуванні у [PERSON], а з 2013 року перебуває у користуванні у відповідачки [PERSON], що підтверджено довідкою зазначеної сільської ради. (а.с. 24) Також в установленому законом порядку позивачу не видавався дозвіл на будівництво спірного жилого будинку. Однією сім'єю зі своєю сестрою [PERSON] позивач не проживав. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що спірний жилий будинок був побудований [PERSON] і [PERSON], а позивач будь-якої участі у будівництві будинку не приймав. Ніяких допустимих доказів на підтвердження того, що саме за його кошти був побудований жилий будинок позивач суду не надав. Виконавчий комітет Миколаївської сільської ради 17.10.2005 р. прийняв рішення №302 про видачу видачу свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок [PERSON] (а.с. 31) На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] набула право власності на жилий будинок та в установленому законом порядку зареєструвала це право. (а.с. 32-33) Позивачем не оспорені зазначені вище рішення виконавчого комітету та свідоцтво про право на спадщину. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що між ним та відповідачем по справі був зареєстрований шлюб 14 грудня 1996 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 669. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні відносини з відповідачем він не підтримує. Шлюбні стосунки припинені у зв'язку з абсолютно протилежних поглядів на спільне життя. Вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, поновлення шлюбних відносин неможливо. Подальше збереження їхньої сім'ї є неможливим та просто недоцільним. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні з'ясовано, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що між ним та відповідачем по справі був зареєстрований шлюб 28 грудня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 857. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні відносини з відповідачем він не підтримує. Шлюбні стосунки припинені у зв'язку з абсолютно протилежних поглядів на спільне життя. Вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, поновлення шлюбних відносин неможливо. Подальше збереження їхньої сім'ї є неможливим та просто недоцільним. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні з'ясовано, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати укладений з [PERSON] шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Світловодську Світловодського міськрайуправління юстиції 10 листопада 2012 року. Зазначав, що спільне подружнє життя з [PERSON] не склалося з причин різних характерів по поглядів на подальше сімейне життя. Сімейні відносини фактично припинені з квітня 2014 року через відсутність взаєморозуміння, спільне господарство не ведеться, мешкають окремо та у різних містах. Переконаний, що подальше збереження шлюбу неможливе і суперечитиме його інтересам, які мають істотне значення. Позивач в судове засідання не з'явився, але подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги повністю підтримує. Відповідачка також в судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги визнає повністю. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, - шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, - позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. В силу ст. 112 СК України, - суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, між сторонами зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Світловодську Світловодського міськрайуправління юстиції 10 листопада 2012 року, актовий запис №194. Подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні відносини фактично припинені зквітня 2014 року, спільне господарство вони не ведуть та мешкають окремо. З переконань сторін вбачається, що подальше збереження шлюбу між ними неможливе і суперечитиме їх інтересам. Відповідачка з розірванням шлюбу згідна. Сторони примирятися не бажають. На підставі викладеного вбачається, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що мають істотне значення, їх сім`ю зберегти неможливо, а тому їх шлюб належить розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покалсти на позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, посилаючись на те, що вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 160 годин громадських робіт. Вказаним вироком суду встановлено, що 13 червня 2014 року [PERSON] викрав у нього 12150 грн., викрадені кошти частково відшкодував. Посилаючись на викладене, позивач прохав стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 11850 грн. У судовому засіданні представник позивача зменшив заявлений позов до 11782 грн., позивач підтримав зменшені позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2014 року, який набрав законної сили, [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а саме: таємному викраденні чужого майна(крадіжці). Як вбачається з вказаного вироку суду, у [PERSON], який близько 9 години 13 червня 2014 року знаходився в приміщенні житлового будинку [PERSON], розташованого по [ADDRESS], виник умисел на таємне викрадення грошових коштів. Реалізуючи свій злочинний умисел, [PERSON], розуміючи противоправний характер своїх дій, впевневшись, що за його діями ніхто не спостерігає, так як у житловому будинку ніхто не перебуває, маючи вільний доступ із приміщення спальні, таємно викрав гаманець з грошовими коштами в сумі 12150 грн., які належали потерпілому [PERSON] У подальшому [PERSON] викраденими коштами розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 12150 грн. Вироком суду також встановлено, що обвинувачений [PERSON] відшкодував потерпілому частково матеріальну шкоду на суму 368 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що саме противоправними діями відповідача позивачу заподіяна шкода у розмірі 12150 грн. з вирахуванням з вказаної суми 368 грн., які повернуті позивачу у ході досудового слідства, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу в якому вказував, що 23 червня 2012 року у відділі Державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, актовий запис № 82. Мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Проте сімейні відносини не склалися та фактично припинені з жовтня 2014 року. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя, відсутність порозуміння в сім'ї. В зв'язку з цим позивач просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримав в повному обсязі. На примирення не погодився. Вважав, що шлюб необхідно розірвати. Також пояснив, що спору щодо поділу майна немає. Місце проживання дитини визначене. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. На примирення не погодилася, вважала, що шлюб зберегти неможливо, а тому просила про його розірвання. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище. Також пояснила, що спору щодо поділу майна немає, місце проживання дитини визначене. Заслухавши пояснення позивача, відповідачки, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачкою позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 23 червня 2012 року у відділі Державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 82. Мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Проте сімейні відносини між позивачем та відповідачкою не склалися та припинені. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сім'ю, наполягаючи на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачкою відсутність у них бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved