Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебувають у шлюбі з 07 червня 2014 року, мають від шлюбу дитину: [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімї стали відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя та побут, відсутність спільних інтересів. На даний час шлюбні відносини між ними припинені з січня 2019 року. Дитина залишиться проживати разом з матірю. Спору про поділ спільного майна немає. Подальше збереження шлюбу є неможливим.\~ Просить суд\~ розірвати шлюб між нею та [PERSON], та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Тихоненко». В судове засідання\~позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розгляд справи провести у її відсутності, позов задовольнити (а.с.16). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також наполягав на розірванні шлюбу, оскільки вважає подальше збереження шлюбу безглуздим (а.с.17). Суд,\~дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І- НО № 358917, виданого Відділом ДРАЦС по місту Словянську РС Словянського МУЮ у Донецькій області, сторони зареєстрували шлюб 07 червня 2014 року, про що складений відповідний актовий запис № 202 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON], [INFO]. Спір про місце проживання дитини та розподіл спільного сумісного майна на час розгляду даної справи між позивачем та відповідачем відсутній. Відповідно до положень\~ст.51 Конституції України\~та ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень\~ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою\~ст.112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжю не вдалося зберегти сімю. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб, що вони підтвердили у своїх власноручних заявах. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставинах суд приходить до переконання, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації понесених нею судових витрат. Просить усі судові витрати покласти на неї. Згідно викладеного,

Outcome: approved