Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстровані, але не проживають вже більше року відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] . Оскільки відповідачі у вказаному будинку не проживають, у добровільному порядку з реєстрації не знімаються, чим перешкоджають у реалізації його (позивача) прав на будинок, то просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування цим будинком. В судовому засіданні позивач позов підтримав та викладене підтвердив. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 5-8). Як вбачається з матеріалів справи (а.с.6-10), у вказаному будинку з 12 лютого 2014 року зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які з 2019 року у даному будинку не проживають, у добровільному порядку з реєстрації не знімаються. Згідно положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено зібраними по справі доказами, відповідачі більше одного року не проживають у належному позивачу будинку, у добровільному порядку з реєстрації не знімаються, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим будинком.

Outcome: approved