Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямпосилаючись на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності. В 2012 році до них переїхала проживати мати чоловіка [PERSON] та була зареєстрована в її квартиру. Після смерті чоловіка в червні 2014 року [PERSON] забрала свої речі та не проживає у спірній квартирі, витрати по утриманню житла не несе. Тому позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування спірною квартирою. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Відповідач до суду не з'явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.02.2006 року (а.с.12). Довідкою Форма № 3 підтверджується, що на даний час в спірній квартирі зареєстровано п»ять осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Наполягаючи на задоволенні позову позивач пояснила, що відповідач матір»ю її померлого чоловіка, але в спірній квартирі не проживає, ніяких перешкод в користуванні квартирою відповідачу не створювалось. В червня 2014 року після смерті відповідач переїхала проживати до свого другого сина в Російську Федерацію та с того часу більше до квартири не приїжджала, речей в квартирі її немає та жодного разу не несла витрати по оплаті комунальних послуг. В судовому засіданні достовірно встановлено те, що [PERSON] була зареєстрована в квартиру [ADDRESS] як мати померлого чоловіка [PERSON] в 2012 році. З листа Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві вбачається, що [PERSON] із заявами та повідомленнями щодо неможливості проживання в квартирі [ADDRESS] до Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві не зверталась (а.с.4). В судовому засіданні будучи допитаною в якості свідка [PERSON] пояснила, що відповідач матір»ю померлого чоловіка позивача та з червня 2014 року не проживає у квартирі [ADDRESS]. Сварок з приводу неможливості проживання відповідача в спірній квартирі не було. За комунальні послуги відповідач не сплачує. [PERSON] в судовому засіданні в якості свідка пояснив, що відповідач в спірній квартирі не проживає більше року. Особистих речей відповідача в спірній квартирі немає, сварок з приводу неможливості проживання він не чув. Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірній квартирі, дійсно перешкоджає позивачу здійснювати його право власності, а позивач має право вимагати усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, у зв'язку з чим, суд, вважає за необхідне визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений в дохід держави судовий збір, в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved