Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відновлення територіального простору комплексу, в якому просив: встановити, що майнові права [PERSON] на 1/6 частку житлового будинку по [ADDRESS] по Договору дарування від 29.08.2017 року передані з порушенням договору; припинити чинність майнових прав [PERSON] на 1/6 частку житлового будинку по Договору дарування від 29.08.2017. В обґрунтування позову зазначив, що «по реєстру прав власності від 22.04.2005 на праві спільної часткової власності частина садиби - земельна ділянка з розташованим на ній житловим будинком по [ADDRESS] належить двум співвласникам [PERSON] та [PERSON] . В цілому житловий будинок і земельна ділянка це територіальний простір пов`язаний спільним призначенням і створює єдину нерухомість. При відчуженні ці складові частини не підлягають відокремленню (ст. 186, 187 ЦК). Але співвласник [PERSON] по Договору дарування передала [PERSON] 1/6 частку житлового будинку без належної земельної ділянки з цільовим призначенням для її будівництва і обслуговування та порушила єдиний територіальний простір. Про це свідчить прийнята в договорі фіктивна земельна ділянка площею 0,0477 га з кадастровим номером 7110800000:02:005:0306 і фальшива довідка Міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані від 21.06.2017 р. за № 31-23-0.211-796/115-17, що суперечить умовам договора, обмежує мої і інших осіб права і перешкоджає набуття права власності (ст. 377 ЦК) та потребує захисту (ст. 386 ЦК)». Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явилась, про день та час судового засідання була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Станом на день розгляду справи відповідач відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву не подала. Заслухавши думку позивача, який не заперечував проти проведення судового засідання за відсутності відповідача, дослідивши докази, надані позивачем, суд встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 2 статті 83 ЦПК України визначає, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач [PERSON] у позовній заяві посилається на те, що «співвласник [PERSON] по Договору дарування передала [PERSON] 1/6 частку житлового будинку без належної земельної ділянки з цільовим призначенням для її будівництва і обслуговування та порушила єдиний територіальний простір. Про це свідчить прийнята в договорі фіктивна земельна ділянка площею 0,0477 га з кадастровим номером 7110800000:02:005:0306 і фальшива довідка Міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані від 21.06.2017 р. за № 31-23-0.211-796/115-17, що суперечить умовам договора, обмежує мої і інших осіб права і перешкоджає набуття права власності (ст. 377 ЦК) та потребує захисту (ст. 386 ЦК)». Проте позивачем до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин. До позовної заяви позивачем додана лише копія Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 7084488 від 22.04.2005, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить по 1/6 частці земельної ділянки площею 2035 кв. м по [ADDRESS] . Враховуючи те, що позивач, вільний у способі доказування своїх позовних вимог та наданні доказів, таким правом скористався, при цьому не надав суду достатніх та належних доказів, які б підтверджували обставини, викладені в позовній заяві, суд позбавлений можливості оцінити доводи позивача і таким чином доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed