Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

У липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що у сторін є малолітня дочка [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивача. Усі витрати пов'язані з утриманням дитини несе вона одноособово. Крім того, позивачка являється інвалідом ІІІ групи загального захворювання з протипоказаннями до важкої фізичної праці, що також впливає на належне утримання дочки. Відповідач в свою чергу участі в утриманні дитини належним чином не приймає, матеріальної допомоги не надає, тому просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Також зауважила, що при стягнення аліментів у частці від доходу відповідача, розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак направив на адресу суду письмовий відзив на позов, згідно якого позовні вимоги визнає частково, згідний сплачувати аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., а також просить слухати дану справу без його участі. Суд, з'ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 2 і 3 статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що у сторін 14 грудня 2013 року, народилася дочка [PERSON], що підтверджуються свідоцтвом про народження дитини виданого виконавчим комітетом Плужненскьої сільської ради Ізясласького району Хмельницької області, серія [NUMBER], актовий запис № 28. Згідно довідки МСЕК № 0841837, позивачка [PERSON] являється інвалідом ІІІ групи загального захворювання. Відповідно отримує пенсію по інвалідності, що стверджується довідкою ГУ Пенсійного фонду в Хмельницькій області від 27.06.2018. Що стосується заперечень відповідача про стягнення з нього аліментів у частці від його доходу на тверду грошову суму, слід вказати наступне. Як уже вище зазначалося, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до довідки Плужненської сільської ради від 26.06.2018, [PERSON], 2013 року народження проживає разом з матір'ю [PERSON], та знаходиться на її утриманні. Тобто із вказаного слідує, що позивачка правомірно ставить вимогу про стягнення аліментів з відповідача у частці від його доходу, оскільки нею вибрано саме такий спосіб стягнення аліментів, що і узгоджується ч. 3 ст. 181 СК України. Крім того, посилання відповідача, які викладені у відзиві на позов, що на його утриманні знаходяться батьки пенсійного віку: [PERSON], 1949 року народження, та [PERSON], 1954 року народження, не заслуговують на увагу, оскільки факт знаходження батьків на утриманні відповідача не доведено. Із матеріалів справи вбачається лише, що вони на є пенсіонерами, та проживають з ним за однією адресою. Попри те, що відповідач, як він стверджує, офіційно не працює, він є працездатною особою молодого віку, а тому здатний забезпечити сплату аліментів на утримання своєї дитини у визначеному судом розмірі. З врахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини пов'язані зі сплатою аліментів, обов'язку відповідача утримувати дитину до досягнення нею повноліття, принципу законності, суд приходить до висновку, що розмір аліментів слід визначити у частці від доходу відповідача. Однак розмір аліментів, який просить стягнути позивачка, є завищеним. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач, як батько малолітньої [PERSON], зобов'язаний утримувати дитину до досягнення повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Суд, також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 352,40 грн.

Outcome: partial