Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до Дочірнього підприємства «Visage Advertising Limited» про зобов`язання вчинити дії, в якому просив визнати протиправним ненадання ДП «Visage Advertising Limited» позивачу по пошті інформації та документів, які [PERSON] просив у відповідача у своїх до них письмових зверненнях надісланих позивачем поштовими відправленнями № 0212112664049, № 0209606546773 через «Укрпошта»; зобов`язати відповідача надіслати позивачу по пошті усю інформацію та усі документи, які позивач просив надіслати йому у його зверненнях, надісланих позивачем до ДП «Visage Advertising Limited» у поштових відправленнях № 0212112664049, № 0209606546773 та отриманих відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] працював у ДП «Visage Advertising Limited», але його звільнили з цієї організації, і при звільненні позивач має підстави вважати, були порушені його трудові права, у зв`язку з чим відповідно до ст. 49 КЗпП України та до його права позивач має право збирати інформацію. 14.01.2020 позивач надіслав звернення до відповідача № 0212112664049 про надання інформації та документів, яке відповідач отримав 15.01.2020. Проте, ніякої інформації позивачу надано не було. Крім того, позивач поштовим відправленням № 0209606546773 звертався до роботодавця з проханням надати інформації та документи. Проте, відповідач не надіслав позивачу по пошті запитувану ним інформацію та документи. Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідачем порушено його право на збирання інформації відносно нього, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.09.2020 відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.05.2021 закрито підготовче провадження по даній цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Відповідач скористався своїм правом та направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 29.09.2017 поштове відправлення № 0209606546773 через «Укрпошта», в якій просив надіслати йому по пошті наступні документи: довідку про виплати [PERSON] , які йому були проведені за весь час його роботи у «Visage Advertising», з датою останнього розрахунку з позивачем; копії наказів про надання [PERSON] відпусток; копії графіків відпусток працівників «Visage Advertising» у період часу з початку 2000 року і по кінець 2002 року; довідку про розмір середньої заробітної плати [PERSON] ; копію наказу про прийняття позивача на роботу у « Visage Advertising »; копію наказу про звільнення позивача з роботи у « Visage Advertising »; копії усіх трудових договорів, які [PERSON] підписав з «Visage Advertising»; копії підписаних позивачем посадових обов`язків на роботі у «Visage Advertising»; копії усіх документів, які були підписані [PERSON] та на яких стоїть підпис за період його роботи у «Visage Advertising». Згідно зворотного поштового повідомлення ДП «Visage Advertising Limited» отримало 15.01.2020 зазначену заяву від [PERSON] , на яку надали відповідь від 20.01.2020 вих. № 2001/ЮВ, в якій повідомили, що з метою пошуку необхідної інформації ДП «Visage Advertising Limited» була проведена ретельна перевірка всіх архівних документів та журналів обліку за період 1997-2008 роки. Жодних документів по трудовим взаємовідносинам відповідача з позивачем [PERSON] знайдено не було. Ретельно перевіривши всі особові справи за період 1997-2008, накази з особового складу за період 1997-2008, накази про відпустки за період 1997-2008, було встановлено, що будь-яка інформація та документи, що вказують на трудові відносини між ДП «Visage Advertising Limited» та [PERSON] відсутні. Вказаний лист-відповідь ДП «Visage Advertising Limited» було направлено на адресу позивача, яка була зазначена в заяві, а саме: Київ-02175, до запитання, що підтверджується поштовим зворотнім повідомленням. Відповідно до ст. 34 Конституції України встановлено, що кожний має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав, згідно ч. 2 цієї ж статті, може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України «Про інформацію». Статтею 5 цього Закону визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ст. 7 Закону право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було надано інформацію на заяву [PERSON] у строк, передбачений ст. 20 Закону України «Про звернення громадян». Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 р. 393/96-ВР встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Згідно з ст.3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. Згідно з ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Судом встановлено, що позивач звернувся зі скаргою о Головного управління Держпраці у Київській області із проханням здійснити контроль за додержанням законодавства про працю ДП «Visage Advertising Limited». Головне управління Держпраці у Київській області із вимогою про надання документів та повідомленням про проведення інспекційного відвідування № 10-66/ від 26.03.2018. Згідно Акту інспекційного відвідування № КВ99/66/АВ від 04.04.2018 Головного управління Держпраці у Київській області вбачається, що проведено інспекційне відвідування ДП «Visage Advertising Limited». У ході інспекційного відвідування ДП «Visage Advertising Limited», на предмет дотримання вимог КЗпП України встановлено, що станом на 04.04.2018 у трудових відносинах з ДП «Visage Advertising Limited» перебуває 66 найманих працівників. Працівники допущені до роботи з відповідним оформленням трудових договорів згідно ст. 24 КЗпП України. Повідомлення про прийняття на роботу працівників до ДФС подано вчасно згідно постанови КМУ № 413 від 17.06.2015. Виплата заробітної плати, нарахування та сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків проводиться відповідно до вимог чинного законодавства. Строки виплати заробітної плати відповідають вимогам ст. 115 КЗпП України. Мінімальні державні гарантії в оплаті праці дотримано по відношенню до кожного працівника. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що жодних порушень з боку ДП «Visage Advertising Limited» прав на отримання інформації [PERSON] , про що останній зазначає у своїй позовній заяві, порушено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Положеннями ст.ст. 76-79 ЦПК України, передбачено, що доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed