Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.09.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу LEXUS RX 350, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та його автомобіля FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2020 у справі № 522/17979/20 відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА», яка 17.12.2020 здійснила виплату йому страхового відшкодування у розмірі 86 922, 48 грн. Не погоджуючись з таким розміром страхової виплати, позивач замовив проведення експертного автотоварознавчого дослідження з визначення заподіяного йому матеріального збитку та отримав висновок, згідно з яким, вартість відновлювального ремонту його автомобіля становить 363 686, 38 грн, а вартість матеріального збитку становить 156 750,00 грн. Після отримання указаного висновку [PERSON] повторно звернувся із заявою до ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» щодо перегляду розміру страхового відшкодування, у зв`язку з чим 19.03.2021 ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» здійснило донарахування страхової виплати у розмірі 39 055, 46 грн, тому, загальна сума страхового відшкодування склала 125 977,94 грн. Посилаючись на те, що виплачена йому страховиком сума страхового відшкодування не покриває у повному обсязі різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, вважає, що з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 19 774,06 грн. Також указував, що у зв`язку із пошкодженням належного йому транспортного засобу та неможливістю користуватися ним у тому числі першочергово для здійснення підприємницької діяльності, він зазнав душевних страждань, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача на його користь 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 травня 2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників. 15 червня 2021 року від [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Врона А. В., до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач указувала, що дорожньо-транспортна пригода від 25.09.2020 року трапилася за участю трьох транспортних засобів, а саме: автомобіля LEXUS RX 350, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , автомобіля FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , а також автомобіля ВАЗ [NUMBER] , вина водія якого у вчиненні ДТП встановлена судовим рішенням, а відтак указує на необхідність розмежування пошкоджень, завданих автомобілю позивача в результаті ДТП за участі трьох водіїв, оскільки не всі пошкодження були завдані відповідачем. Щодо висновку № 201223 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля FORD FOCUS, на який посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, указувала, що експерту не було поставлено питання щодо розмежування пошкоджень, завданих внаслідок фактично двох дорожньо-транспортних подій, та розрахунку вартості матеріального збитку спричинених ними, та враховано усі пошкодження, які були завдані автомобілю позивача, з урахуванням пошкоджень, які були завдані в результаті іншого ДТП, що сталася вже після зіткнення автомобілів FORD FOCUS та LEXUS RX 350, тому вважає висновок таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Натомість зазначила, що у звіті спеціаліста автотоварознавця про оцінку вартості матеріального збитку, завданого в результаті пошкоджень автомобіля FORD FOCUS № 09-026 від 11.10.2020, проведеного на замовлення страховика, на підставі пояснень позивача, не враховувалися пошкодження, отримані в результаті зіткнення з автомобілем ВАЗ [NUMBER] . Тому відповідач вважає, що страховиком було в повному обсязі відшкодовано позивачеві збитки. У відповіді на відзив на позовну заяву [PERSON] , в інтересах якого діє представник- адвокат Корнішина Н. Л., посилався на встановлення судовим рішенням вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та указував на те, що висновок № 201223 є належним доказом та у достатній мірі підтверджує розмір завданої матеріальної шкоди унаслідок пошкодження транспортного засобу, що належить позивачу. У судове засідання позивач не з`явився, від його представника - адвоката Корнішиної Н. Л. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника. У поданому клопотанні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Врона А. В. проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 25.09.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу LEXUS RX 350, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу на праві власності, отримав механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2020 у справі № 522/17979/20 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА», що підтверджується полісом № ЕР-200670936 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] , складеного судовим експертом Момотом А. О., № 201223 від 03.01.2021, вартість матеріального збитку, завданого позивачу у результаті ДТП, яка сталася 25.09.2020 станом на 23.12.2020 складає 156 750 грн; ринкова вартість автомобіля станом на 23.12.2020 складає 10 998 грн. 17 грудня 2020 року ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» здійснено позивачу страхову виплату у розмірі 86 922, 48 грн, 19 березня 2021 року проведено донарахування страхової виплати в розмірі 39 055, 46 грн, загальна сума страхового відшкодування склала 125 977, 94 грн. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Частиною першою статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Відтак, вирішуючи спір, пов`язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини. Разом з цим, згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності). Шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним; при наявності лише вини володільця, якому заподіяна шкода, вона йому не відшкодовується; при наявності вини обох володільців - розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного; при відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди - жоден з них не має права на відшкодування. Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини. Пунктом 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 Цивільного кодексу України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Матеріалами справи встановлено, що зі змісту пояснень [PERSON] від 25.09.2020, наданих поліцейському СРПП Лиманського ВП ГУНП України в Одеській області слідує, що 25.09.2020 приблизно о 09:30 він керував технічно справним автомобілем FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] по автодорозі Одеса-Южне в напрямку м. Одеси. Під`їжджаючи до перехрестя з вулицею Гагаріна, він почав пригальмовувати, оскільки горів червоний сигнал світлофора, і в цей момент відчув сильний удар ззаду від удару автомобіля LEXUS RX 350, реєстраційний номер [NUMBER] . Від удару його автомобіль відкинуло на узбіччя та в цей момент автомобіль ВАЗ, д.н.з [NUMBER] , який рухався попереду, несподівано для нього почав з`їжджати на узбіччя, де допустив зіткнення з його автомобілем. В результаті цього зіткнення пошкоджено передню ліву частину його автомобіля. Від удару автомобіля LEXUS пошкоджено задню частину автомобіля, задні двері, розбито скло, пошкоджено бампер та крило. Відповідно до листа начальника відділу поліції № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області Вініченка О. від 23.06.2021, наданого на адвокатський запит щодо надання інформації про обставини ДТП, що мала місце 25.09.2020, за порушення правил дорожнього руху відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Разом з тим, відносно третього учасника ДТП - водія автомобіля ВАЗ, д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 099539 за ст. 124 КУпАП. Зі змісту постанови Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.10.2020 у справі № 504/3264/20 слідує, що 25.09.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобіля ВАЗ 21093, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками. Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.10.2020 у справі № 504/3264/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Отже, як встановлено судом, автомобіль FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] 25.09.2020 зазнав механічних пошкоджень внаслідок зіткнення з автомобілем LEXUS RX 350, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та внаслідок зіткнення з автомобілем ВАЗ 21093, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Разом з тим, винними у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 25.09.2020, визнано [PERSON] та [PERSON] . При цьому, звертаючись до суду з указаним позовом, на підтвердження розміру матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, позивачем надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] , складеного судовим експертом Момотом А. О., № 201223 від 03.01.2021, відповідно до якого розрахунок розміру матеріального збитку, завданого позивачу, було здійснено з урахуванням пошкоджень, що завдані автомобілю FORD FOCUS унаслідок зіткнення з двома іншими автомобілями. Відповідно до вимог статті 1188 ЦК України завдана кожним з них шкода підлягає відшкодуванню залежно від ступеня вини. Однак, звертаючись до суду з позовом, позивачем пред`явлено вимоги лише до одного із винуватців дорожньо-транспортної пригоди та без визначення частки завданої ним шкоди. Згідно зі звітом спеціаліста автотоварознавця про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненого у наслідок пошкодження автомобіля FORD FOCUS № 09-026 від 11.10.2020 ринкова вартість автомобіля на дату події, визначена без урахування отриманих в ДТП 25.09.2020 пошкоджень складає 138 113,04 грн; вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 311 329,67 грн; вартість матеріальної шкоди, завданої у результаті пошкоджень автомобіля визначається рівній його ринковій вартості на дату події без урахування завданих у ДТП 25.09.2020 пошкоджень та складає 138 113, 04 грн. При складенні даного звіту, враховуючи письмові пояснення [PERSON] , спеціалістом не враховувалися пошкодження лівого переднього крила, переднього бампера та лівої бокової частини автомобіля FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до звіту № 578/11/20 про розрахунок вартості пошкодженого колісного транспортного засобу, ринкова вартість пошкодженого автомобіля FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER] , у післяаварійному стані становить 12 135, 10 грн. Отже, оскільки під час розгляду справи встановлено, що пошкодження автомобіля позивача відбулося внаслідок зіткнення його автомобіля з автомобілем LEXUS RX 350, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та у подальшому з автомобілем ВАЗ 21093, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , а позивач пред`явив вимогу про відшкодування шкоди лише з відповідача, без визначення частки завданої нею шкоди, тому позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди з відповідача задоволенню не підлягають. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, заявляючи вимогу про відшкодування відповідачем моральної шкоди, позивачем належним чином не обґрунтувано та не доведено жодними належними та допустимими доказами факту заподіяння йому такої шкоди, а також наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача. Також позивачем, з урахуванням встановлення вини у вчиненні ДТП в тому числі водія автомобіля ВАЗ 21093, реєстраційний номер [NUMBER] , не обгрунтувано вимоги про стягнення такої шкоди та її розміру лише з відповідача. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] слід залишити за ним.

Outcome: dismissed