Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду із значеним позовом, посилаючись на те, що з 02.11.2011 року він працював на посаді гірничого майстра дільниці конвейєрного транспорту відокремленої дільниці шахти № 9/10 шахти 14/15 ПАТ «Марганецький ГЗК». 30.06.2015 року був звільнений із займаної посади у звязку з систематичним невиконання трудових обовязків без поважних причин, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, а саме за те, що 25.05.2015 року під час виконання своїх посадових обовязків згідно затвердженого графіка роботи у першу зміну з 22:15 години до 06:15 години [PERSON] в період часу з 22:15 години по 02:00 години до шахти не спускався, знаходився на поверхні у диспетчерській, не здійснював контроль за станом робіт, що проводилися, не відвідував робочі місця своїх підлеглих, не здійснював огляд конвеєрних ліній та гірничих виробок. Позивач вважає обставини, викладені у наказі, такими, що не відповідають дійсності, а факти перекрученими і неправдивими, так як 25.05.2015 року він працював у 1 зміну з 22:15 по 06:15 годину. У належний час 22:15 він приступив до виконання своїх обовязків. О 22:45 годин отримав акумуляторну лампу для спуску до шахти, що зареєстровано в журналі отриманні та здачі акумуля-торних ламп. Після цього, разом з працівниками його зміни, завантажився до автобусу, що прямує до відокремленої шахти 14/15. Оскільки ця шахта розташована на відстані, автобус з працівниками прямує до неї 15-20 хвилин. Коли автобус прибув до шахти, він на виконання своїх обовязків заповнив заявку на кількість людей, що спускаються до шахти, що також зайняло приблизно 10 хвилин. Після цього, разом з майстрами [PERSON] та [PERSON] о 23:15 годині опустився беспосередньо до шахти, й знаходився на своєму робочому місці до того часу, коли машиніст конвеєру Ігнатченко повідомив йому про необхідність здійснити додаткове кріплення стрічки конвеєру (встановлення жексону). Він розпорядився зупинити конвеєр і вимушений був близько 01:15 години піднятися з шахти на поверхню до диспетчерської за жексоном. Піднявшись на поверхню, він взяв жексон і зайшов до диспетчерської, де знаходився [PERSON] Коли він повернувся, щоб спускатися до шахти, до диспетчерської зайшли працівники служби економічної безпеки підприємства, привіталися, запитали, чи є проблеми. Отримавши відповідь, що все гаразд, працівники служби безпеки вийшли з приміщення. Більше ніяких питань не задавали, причиною його знаходження у диспетчерській не цікавилися, ніяких зауважень не робили, ніяких пояснень, тим більше письмових, надати не запропонували. Одразу, приблизно о 01:40 годин, він повернувся до шахти. Коли зі своєю зміною о 06:15 годині він піднявся з шахти, [PERSON] повідомив, що працівники служби безпеки примусили його написати службову записку на імя керівника служби безпеки [PERSON] про те, що [PERSON] знаходився з 01:15 годині приблизно 30 хвилин у диспетчерській. Після описаних обставин йому стало відомо, що адміністрація звернулася до профкому НПГУ ПАТ «Марганецький ГЗК» з клопотанням про надання згоди на його звільнення на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. 15.06.2015 року профспілка надала відповідь про те, що не може надати згоди або відмовити у звільненні до зясування окремих обставин. 23.06.2015 року відбулося засідання представників відповідача та профспілки, на якому був присутній і він, [PERSON], але ні згоди, ні відмови на звільнення профспілка не надала, тобто рішення не прийнято. Незважаючи на це, 30.06.2015 року йому був вручений наказ про звільнення на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, у звязку з систематичним невиконанням посадових обовязків без поважних причин, покладених трудовим договором чи правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вважає, що адміністрацією підприємства грубо порушені його трудові права при звільнені. В порушення ст.ст.43,149 КЗпП України на час звільнення відповідачем не отримано згоди профспілкової організації, членом якої він є, та не запропоновано йому надати письмові пояснення з приводу вчинених порушень, але чомусь складений акт про відмову їх написати. Також, відповідач у наказі про звільнення посилається на порушення ним вимог посадової інструкції, а саме: п.3.8., 3.10.1., 3.15., 3.22., 3.23., 3.29., 3.35., 5.10. Але пункти 3.8. та 3.10.1. посадової іструкції ним взагалі не порушувалися, а на виконання інших вимог він вимушений був піднятися на поверхню для отримання та установки жексона на головний конвеєр. На його дільниці конвеєри 51-54 є головними. Після доповіді машиніста конвеєра 51 Ігнат-ченко про необхідність його додаткового укріплення він одразу оглянув обладнання на виконання п.3.23. посадової інструкції, надав команду про його зупинку на виконання пунктів 3.29. та 3.35. посадової інструкції, тобто прийняв всі необхідні заходи для забезпечення безпеки робіт на виконання п.3.22 посадової інструкції. Отже, всі його дії під час робочої зміни 25.05.2015 року з 22:15 години до 06:15 години були спрямовані на виконання Правил втрутрішнього трудового розпорядку для працівників та службовців ПАТ «Марганецький ГЗК» та посадової інструкції. З вказаних підстав вважає своє звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України незаконним. Після звільнення він не працює, перебуває на обліку у Марганецькому центрі зайнятості населення, але ніяких виплат не отримує. Незаконними діями адміністрації відповідача йому спричинена моральна шкода: він єдиний член родини, який мав стабільний заробіток, а у звязку зі звільненням він позбавлений заробітку; на утриманні має двох неповнолітніх дітей, його дружина знаходиться у відпустці по догляду за малолітнім сином до досягнення дитиною трьох років. Наслідком незаконного звільнення стали додаткові моральні страждання, втрата нормальних життєвих звязків, що вимагає від нього додаткових зусиль для влаштування свого життя. Просить визнати незаконним та скасувати наказ № 354/к від 30.06.2015 року про його звільнення із займаної посади гірничого майстра дільниці конвейєрного транспорту ПАТ «Марганецький ГЗК» за п.3 ст.40 Кодексу законів про працю України, поновити на роботі з 30 червня 2015 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3289,50 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. 19.10.2015 року позивач надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 14071,75 грн. Також 01.12.2015 року - заяву про збільшення позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 19737,00 грн. (а.с.1-4,90-91,105-106 ). Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено частково (а.с.130-133): - наказ ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» № 354/к від 30.06.2015 року про звільнення [PERSON] за п.3 ст.40 Кодексу законів про працю України визнаний незаконним та скасований; - [PERSON] поновлено на роботі на посаді гірничого майстра дільниці конвеєрного транспорту відокремленої дільниці шахти 9/10 шахти 14/15 ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» з 30.06.2015 року; - стягнуто з ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням виплачених сум допомоги по безробіттю в сумі 19403,57 грн. з утриманням усіх податків та обовязкових платежів; - стягнуто з ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 2000,00 грн.; - в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. В апеляційній скарзі (а.с.134-137) ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в частині задоволених позовниг вимог відмовити в повному обсязі. В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, в тому числі частково щодо розміру стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, суд першої інстанції встановив, що позивач з 06.03.2002 року знаходився в трудових відносинах з відповідачем та з 02.01.2014 року працював гірничим майстром дільниці конвеєрного транспорту відокремленої дільниці шахти 9/10 - шахти 14/15, де 25.05.2015 року під час роботи у першу зміну з 22:15 години до 06:15 години позивачем порушені правила внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції, разом з тим при звільненні позивача відповідачем порушено порядок звільнення, встановлений ст.43 КЗпП України та ч.1 ст.149 КЗпП України, а саме: не отримано згоди профспілкової організації на звільнення та не витребувано від позивача письмового пояснення. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Як вбачається зі справи, наказом ПАТ «Марганецький ГЗК» № 354/к від 30.06.2015 року «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення» [PERSON] звільнено з 30.06.2015 року на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання з поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.10-11). Згідно з наказом позивач звільнений за те, що 25.05.2015 року він, працюючи згідно затвердженого графіку виходів на роботу в першу зміну з 22-15 години до 06-15 години, в період робочого часу з 22:15 години до 02:00 години в шахту не спускався, а знаходився на поверхні та в диспетчерській шахти, контроль за станом робіт, які проводилися, не здійснював, робочі місця своїх підлеглих не відвідував, огляд конвеєрних ліній та гірничих виробіток не проводив; виїзд позивача з шахти зафіксований о 05:00 годині, таким чином фактично відпрацьований ним час під землею складав 3 години. Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України допускається розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу при систематичному невиконанні працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Зі справи вбачається, що до позивача застосовані дисциплінарні стягнення відповідно до наказів № 334/к від 22.08.2014 року, № 338/к від 26.08.2014 року, № 367/к від 09.09.2014 року, про визнання яких незаконними в задоволенні позову [PERSON] рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року відмовлено і рішення суду в цій частині [PERSON] не оскаржував (а.с.44-47,48-49). Погодившись з фактом порушення позивачем правил внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції, тобто з обґрунтованістю обставин, викладених в наказі про звільнення, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про порушення відповідачем порядку звільнення позивача. Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, згідно з листом від 02.07.2015 року № 23 профком первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ «Марганецький ГЗК» надав згоду на звільнення [PERSON] за п.3 ст.40 КЗпП України після його звільнення за наказом від 30.06.2015 року (а.с.72). Разом з тим згідно ч.9 ст.43 КЗпП України якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. Відповідно до розяснень, викладених в п.15 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або судді при підготовці справи до судового розгляду. Таким чином підставою для поновлення на роботі є лише відмова профспілкового органу в наданні згоди на звільнення, а не сам факт звільнення без згоди профспілкового органу. Факт надання профспілковим органом згоди на звільнення позивача перевірений апеляційним судом, на вимогу якого наданий протокол засідання профспілкового органу з цього питання (а.с.207). Відповідно до ч.1 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Згідно з актом порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції від 25.05.2015 року (а.с.57) та актом про відмову надати письмові пояснення від 25.05.2015 року (а.с.76) позивач відмовився надати пояснення щодо свого знаходження на на поверхні в диспетчерській шахти, а не в шахті. Визнання судом першої інстанції цих актів неналежними доказами не є підставою для поновлення позивача на роботі. За своїм змістом положення ч.1 ст.149 КЗпП України щодо обовязку відповідача зажадати від позивача як порушника трудової дисципліни письмові пояснення спрямовані на повне зясування обставин факту порушення трудової дисципліни. У даному випадку факт порушення позивачем трудової дисципліни однозначно встановлений судом першої інстанції, який погодився з обставинами цього порушення, викладеними в наказі про звільнення позивача. Крім того, зазначивши порушення відповідачем положень ч.1 ст.149 КЗпП України, суд першої інстанції не врахував, що приписи ст.149 КЗпП України не містять наслідків не виконання відповідачем положень ч.1 цієї норми права, зокрема визнання з цих підстав незаконним застосування до позивача дисциплінарного стягнення. З огляду на це та оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини порушення позивачем трудової дисципліни, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування, поновлення на попередньому місці роботи, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. У зв'язку з викладеним і

Outcome: dismissed