Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

У липні 2018 р. позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] ([ADDRESS]) аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 17.01.2004 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції м. Харкові, про що внесено актовий запис № 71. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що після припинення шлюбних стосунків з відповідачем, дитина залишилася проживати разом з нею та вона самостійно займається її вихованням. Відповідач відмовляється додатково допомагати, та надавати кошти на додаткові витрати на дитину. Позивачка самостійно нести витрати на дитину не спроможна, в зв'язку з чим позивачка і звернулась до суду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 026.07.2018 року провадження у справі відкрито, визначено подальший розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.10-11). Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали. Відповідач відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом, не надав. Оскільки закінчились строки для подання відзиву, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.01.2004 року між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції м. Харкові, ( актовий запис № 71) (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (актовий запис № 691) (а.с.6). Позивач свої вимоги про стягнення аліментів (ст.184 СК України) об'єднує з вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину (ст.185 СК України) та визначає їх у розмірі 5 000, 00 грн. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно до ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, виходячи з аналізу статті 185СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз'яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Позивачем не зазначається про (п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.182 СК України) обставини, які підлягають доведенню при стягненні аліментів на дитину. Дослідивши надані позивачкою матеріали позовної заяви з додатками, суд вважає, що вони не підтверджують факт затрат позивачки на дитини у сумі 5 00, 00 грн. Позивачкою не надані докази, наприклад, що дитина має хронічні захворювання чи якісь здібності на які позивачка несе постійні витрати, і які будуть необхідні на майбутнє. А тому, суд визначає розмір аліментів у 3 000,00 грн. Також позивачем не доводяться обставини, які підлягають доведенню при стягненні додаткових витрат на дитину на вище вказану суму. А тому суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, незважаючи на об'єднання позивачем двох самостійних вимог в одну позовну вимогу. Крім того, враховуючи відсутність в матеріалах справи відомостей про те, що відповідач має на утриманні інших неповнолітніх дітей, окрім доньки - [PERSON], [INFO], що могло б вплинути на розмір частки від його доходів, що стягуватиметься на утримання сина та не надано підтверджують факт додаткових витрат на дитину, суд вважає позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягнення з відповідача на утримання спільної дитини аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000, 00 гривень. У відповідності до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Зважаючи на те, що обоє батьків мають обов'язок утримувати дитину, донька проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні, суд вважає за можливе задовольнити частково вимогу позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн. щомісячно. За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання доньки до її повноліття підлягають частковому задоволенню з дати звернення до суду з даною позовною заявою, тобто з 05.07.2018 року. В решті позовних вимог суд відмовляє за недоведеністю.

Outcome: partial