Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

У липні 2019 року адвокат Ковальчук І.М. від імені та в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 року по справі № 821/1049/18 визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області щодо відмов, викладених у листах від 20.09.2016 року № У-7784/0-1880/6-16-СГ та від 19.02.2018 року №841/0-448/0/95-18, у затвердженні погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,0000га, контур № 22 , ділянка №2, Одрадокам`янська сільська рада Бериславського району Херсонської області із земель державної власності, та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,0000 га, контур № 22 , ділянка №2, Одрадокам`янська сільська рада Бериславського району Херсонської області із земель державної власності. 13 березня 2019 року, в порушення приписів ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України, наказом №827-СГ Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області затверджує проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки [PERSON] , але не надає йому земельну ділянку у власність. Звернувшись до Державного реєстратора прав на нерухоме майно для реєстрація прав власності, позивач отримав відмову в реєстрації права власності на вказану земельну ділянку у зв`язку з відсутністю в наказі від 13.03.2019 року №827-СГ формулювання щодо передачі земельної ділянки у власність. На усне звернення позивача до відповідача, представники останнього повідомили, що рішення суду виконане в повному обсязі та зміни в Наказ №827-СГ вноситися не будуть. Просить визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 2,0 га, кадастровий номер 6520685900:03:001:0429, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Одрадокам`янської сільської ради Бериславського району Херсонської області; стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 01.08.2019 року відкрито провадження у вказаній справі із призначенням судового засідання з викликом сторін. Від Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого [PERSON] не подавалась заява щодо надання земельної ділянки у власність відповідно до ст. 118 Земельноко кодексу України, що виключає можливість прийняття рішення з цього питання Головним управлінням. Рішення суду у справі №821/1049/18 щодо зобов`язання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність Головним управлінням виконане в повному обсязі та направлено до суду звіт про його виконання. У відзиві представник управління просить закрити провадження по справі. Ухвалою суду від 02.09.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження в справі. В судовому засіданні представник позивача адвокат Ковальчук І.М. підтримала позовні вимог, просила задовольнити їх в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача Раєва В.В. позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, просила суд відмовити в повному обсязі, на викладених у відзиві підставах. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно частини восьмої статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Згідно частини 9 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно ч. 11 ст. 118 Земельного кодексу України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Верховний Суд в постанові від 19.06.2018 у справі № 816/1920/17 сформував наступну правову позицію: «Системний аналіз наведених правових норм (ст. ст. 118, 122, 123, 186-1 Земельного кодексу України) дає підстави дійти до висновку про те, що розроблений проект землеустрою підлягає погодженню та затвердженню відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування. У разі прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність одночасно вирішується питання про надання земельної ділянки у власність». Судом встановлено: Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 року по справі № 821/1049/18 визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області щодо відмов, викладених у листах від 20.09.2016 року № У-7784/0-1880/6-16-СГ та від 19.02.2018 року №841/0-448/0/95-18, у затвердженні погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,0000 га, контур № 22 , ділянка №2, Одрадокам`янська сільська рада Бериславського району Херсонської області із земель державної власності, та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,0000 га, контур № 22 , ділянка №2, Одрадокам`янська сільська рада Бериславського району Херсонської області із земель державної власності (а.с. 7-10). З Наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області №827-СГ від 13.03.2019 року вбачається, що на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 року по справі №821/1049/18 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,000 га (контур № 22 , ділянка №2), Одрадокам`янська сільська рада Бериславського району Херсонської області із земель державної власності (а.с. 17). З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що земельна ділянка №2 у контурі №22, Одрадокам`янська сільська рада Бериславського району Херсонської області, має кадастровий номер 6520685900:03:001:0429 (а.с.14) Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно №47985843 від 29.07.2019 року [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності земельної ділянки кадастровий номер 6520685900:03:001:0429 в зв`язку з тим, що у наказі №827-СГ від 13.03.2019 року відсутнє формулювання щодо передачі земельної ділянки у власність (а.с. 18). Представником відповідача визнається (не оспорюється) той факт, що позивач усно звертався до посадових осіб відповідача з питанням про передачу земельної ділянки у власність і йому було відмовлено, посилаючись на те, що рішення суду виконано у повному обсязі. Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У пункті 5 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Оскільки відповідач видав Наказ №827-СГ від 13.03.2019 року яким затвердив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] та одночасно не вирішив питання про надання земельної ділянки у власність, суд приходить до висновку, що він не виконав вимоги частини 9 статті 118 Земельного кодексу України та штучно створив перешкоди, які позбавляють позивача можливості зареєструвати право власності на земельну ділянку. Передати земельну ділянку у власність [PERSON] відповідач відмовляється. За таких обставин, право [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на зазначену земельну ділянку, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 гривень (а.с.1). Згідно договору від 30.05.2018 року [PERSON] уклав з адвокатом Ковальчук І.М. договір про надання правової допомоги (а.с. 20). Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд, дослідивши розрахунок суми гонорару адвоката, враховуючи вимоги співмірності, складність справи та виконаних робіт (наданих послуг), час необхідний адвокатові для надання послуг вважає, що заявлений розмір оплати за надану правову допомогу є співмірним із наданими послугами, відповідає складності справи, ціні позову, а тому вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню в повному обсязі у сумі 5000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved