Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу» стягнення моральної шкоди, посилаючись на наступне. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та обіймав посаду майстра у публічному акціонерному товаристві «Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу» (надалі ПАТ «ТОДАК»). 01 липня 2013 року позивач був звільнений, але в порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач при звільненні не виплатив всіх сум, що належать позивачу, та не здійснив остаточний розрахунок. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.04.2014 року був задоволений його позов про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. На підставі рішення суду остаточний розрахунок був проведений з позивачем 17 червня 2016 року. Позивач посилаючись на вимоги ст. 237-1 КЗпП України просить стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв'язку з затримкою розрахунку він втратив нормальні життєві зв'язки, спокій, що у свою чергу створило ризики для позивача. З огляду на положення ст. 55 Конституції України, ст. 237-1 КЗпП України, позивач просить задовольнити його позов у повному обсязі. У судове засіданні позивач не з'явився. Звернувся до суду з заявою в якій зазначив, що підтримує позов з підстав, викладених в позовній заяві, просив його задовольнити та не заперечив проти винесення судом заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а представник відповідача, який належним чином був повідомлений про місце, день і час слухання справи, не з'явився в судове засідання, не повідомив суд про причини неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем - публічним акціонерним товариством «Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу» (ПАТ «ТОДАК»), займав посаду головного майстра, та був звільнений 01 липня 2013 року. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.04.2014 року був задоволений його позов [PERSON] до ПАТ «ТОДАК» про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. (а.с. 4). На підставі рішення суду остаточний розрахунок був проведений з позивачем 17 червня 2016 року. (а.с. 7). Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 визначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Судом встановлено, що днем фактичного розрахунку відповідача з позивачем є 17 червня 2016 року, позивач звернувся до суду з відповідним позовом 12 липня 2016 року , у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позивачем не було пропущено строків звернення до суду, передбачених ч.1 ст. 233 КЗпП України. Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв'язків і вимагають у нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у втраті нормальних життєвих зв'язків, спокою, вказаний період невиплати заробітної плати був тривалим, що у свою чергу створило ризики для сімейних відносин, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, враховуючи ступінь вини відповідача та інших обставин, зокрема характер та тривалість страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] частково, а саме на суму 7000 гривень, тому що вважає, що розмір завданої моральної шкоди позивачем завищений. Враховуючи вимоги ч.3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає правильним стягнути з відповідача - ПАТ «ТОДАК», судовий збір в доход держави у розмірі 551, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial