Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, уточненим у подальшому, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» (далі ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком»), посилаючись на те, що 09 липня 2020 року між нею та відповідачем було укладено Договір позики №3364808448-845926 від 09 липня 2020 року (далі Договір позики), за умовами якого позикодавець надав їй в позику грошові кошти у розмірі 12000,00 грн. на умовах строковості,\~зворотності,\~платності, а вона зобов`язувалась повернути позику до 07 серпня 2020 року та сплатити проценти за користування позикою в розмірі 2,10 % від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитними коштами, що складає 766,5% річних та становить загальну вартість позики 14776,00 грн. Зазначала, що на момент підписання Договору позики, вона не розраховувала на те, що в результаті загальнодержавного карантину, що був спричинений пандемією, у неї виникнуть труднощі з виплатою позики, оскільки дитячий садок №197 в м. Одесі, в якому вона працює вихователем, з 12 березня 2020 року по 26 травня 2020 року знаходився на карантині, а її було переведено на 50% оплати праці від мінімальної заробітної плати. Стверджувала, що вона на даний час отримує заробітну плату за мінімальною ставкою, без нарахування премій та надбавок, додаткових засобів для існування не має, тому у неї немає можливості сплачувати загальну суму позики з урахуванням передбачених процентів та комісії. Крім того, вона одна виховує шестирічного сина [PERSON] , 2014 року народження, з яким разом проживає в найманій квартирі. Позивачка вказувала, що Договором позики не передбачена така умова, як форс-мажор, а встановлена в договорі річна процентна ставку за кредитом у розмірі 766,5% вносить суттєвий дисбаланс договірних відносин стосовно прав та інтересів позичальника, що є порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». За її думкою, аналіз судової практики із приводу визначення справедливого розміру відсотків, свідчить про те, що їх нарахування у розмірі 766,5 % є суттєво завищено. Вважає, що умови Договору позики №3364808448-845926 від 09 липня 2020 року є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Вказувала, що фінансові установи не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь установи за дії, які фінансова установа учиняє на власну користь (введення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь фінансової установи (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє фінансова установа або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Стверджувала, що в Договорі позики передбачено ряд таких комісій, які є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг фінансової установи за рахунок позивача, що є незаконним в силу ч. 5 ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила суд розірвати Договір позики №3364808448-845926 від 09 липня 2020 року на загальну суму 14776,00 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року у даній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 41-42). Ухвалою суду від 04 листопада 2020 року строк проведення підготовчого провадження по справі було продовжено (а.с. 57-58). Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року у справі було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 68-69). Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи повідомлялась відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надала через канцелярію суду заяву про слухання справи за її відсутності (а.с. 78, 79-80). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, у встановлений судом строк відзиву на позов не надав (а.с. 54, 74). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються книгою п`ятою розділом 11 главами 52, 53 Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» є юридичною особою, керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (а.с. 50-51). 09 липня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» було укладено Договір позики №3364808448-845926 від 09 липня 2020 року, відповідно до умов якого позивачка отримала в позику грошові кошти у розмірі 12000,00 грн. строком до 07 серпня 2020 року, зі сплатою процентів в розмірі 2,10 % від суми наданого кредиту за кожен день користування. Річна відсоткова ставка складає 766,5% (а.с. 7-11). Встановлено, що Договір позики був укладений сторонами відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» та Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком», які регламентують порядок надання коштів у позику фізичним особам. Згідно з пунктом 1.1 Договору позики №3364808448-845926 від 09 липня 2020 року відповідач надав позивачу грошові кошти в сумі 12000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у пункті 1.5 цього Договору. Пунктом 1.3 цього Договору встановлено, що позика надається строком на 30 днів та має бути повернута до 07 серпня 2020 року. Відповідно до пункту 1.5 Договору позики строк та відсоток за правомірне використання коштів за договором позики обчислюються за кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах: 1.5.1 - протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 Договору, розмір відсотків за правомірне користування коштами складає: 2,10 % щоденно. У разі дострокового повернення всієї суми позики позичальник повинен сплатити проценти за весь строк позики, встановлений п. 1.3 Договору; 1.5.2 також у випадку неповернення всієї суми позики в строк, встановлений п. 1.3 Договору, здійснюється нарахування процентів за неправомірне користування позикою у розмірі 2,10 % від суми неповернутої позики за кожен день прострочення, що складає 766,5 % річних. Такі проценти нараховуються у відповідності до ст. 625ЦК України. Крім того, додатково до основних процентів, позичальник зобов`язаний сплатити 4 % від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів додаткові відсотки позичальника збільшуються на 2%, тобто загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 6% від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з 31 дня прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. 1.5.3 - Орієнтовна загальна вартість позики складається з суми позики та загальних витрат за договором, які складаються з доходів позикодавця, отриманих у вигляді процентів та комісій, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням позики, та становить 14776,00 гривень. 1.5.4 - Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 803,42 %. У Графіку розрахунків, що є додатком до Договору позики №3364808448-845926 від 09 липня 2020 року, зазначено, що сума по договору становить 12 000,00 грн., датою погашення є 07 серпня 2020 року, сума до сплати процентів становить 2268,00 грн., а разом до сплати 14766,00 грн. (а.с. 11 на звороті). Відповідно до п. 7.5. Договору позичальник [PERSON] підтвердила своїм підписом, що до укладення договору вона отримала від кредитора інформацію, що визначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та в частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також надала згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання, в якості аналога власноручного підпису, для підписання цього договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надається кредитодавцем. Отже, на виконання вказаного пункту договору його підписано [PERSON] електронним підписом, про що міститься відмітка в пункті 8 договору Реквізити та підписи сторін . Таким чином, зазначений договір позики укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. Статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Комерційні електронні повідомлення поширюються лише на підставі згоди на отримання таких повідомлень, наданої особою, якій такі повідомлення адресовані. Встановлено, що договір позики №3364808448-845926 від 09 липня 2020 року був укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи Веб-сайту відповідача (https://e-rgoshi.com), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладання електронного договору. Так,\~встановлено,\~що електронний\~договір укладається\~шляхом пропозиції\~його укласти\~(оферти)\~однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. З викладеного вбачається, що укладення договору позики без прийняття пропозиції з боку позивачки було б неможливим. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Враховуючи вище викладені факти, необхідно зазначити, що Відповідач має в мережі Інтернет сторінку з розміщеною пропозицією (офертою) на сайті (https://e-rgoshi.сom). На даній сторінці розміщена інформація про підприємство, скановані копії правовстановлюючих документів, фінансові звіти про діяльність підприємства, та пропозиції (оферти) щодо видачі кредитів з правилами їх отримання та повернення. Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» регламентує, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Таким чином, в момент коли позивачка заповнила заяву з метою отримання позики,\~вона автоматично прийняла пропозицію (оферту) відповідача та приєдналася до умов публічного договору\~щодо правил оформлення та видачі позики. Крім того, клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів, на телефонний номер Клієнта направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб-сторінці (далі - «електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта. При оформленні договору позики сторони домовилися, що всі документи щодо надання позики підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, Законом України «Про електронну комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологія (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони. Саме у Договорі оферти відповідача чітко визначено, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже,\~враховуючи те,\~що позивачка\~ініціювала укладення\~такого договору,\~оформивши заявку\~на сайті відповідача, підписавши договір з використанням аналогового підпису, суд приходить до висновку, що між сторонами склались договірні правовідносини. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним, Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України Про електронну комерцію). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис , за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті позичальника, про що зазначено у пункті 7.2 Договору. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Тобто, позивачка перед укладенням договору була ознайомлена з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до відповідача із заявкою на отримання позики та, підписавши договір, позивачка засвідчила той факт, що вона обізнана з Правилами, які включають в себе і умови кредитування. Отже, суд вважає, що при укладенні та підписанні Договору позики, позивачка діяла свідомо, її волевиявлення було направлено на укладення вказаного договору та отримання позики. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Згідно зі\~статтею 1046\~ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцю\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики).\~Договір позики\~є укладеним\~з моменту передання грошей. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частини перша, третя статті 509 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов Договору позики вимогам законодавства та про несправедливість його умов. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивачки на те, що договором передбачена непропорційно велика сума компенсації, а саме понад 50% вартості тіла кредиту у разі невиконання зобов`язань є необґрунтованими, оскільки максимальний розмір штрафу не перевищує 50 відсотків від суми кредиту (п. 4.3 договору позики), а також позивачка погодилась з конкретно запропонованими умовами договору позики, в тому числі в частині відсоткової ставки за користування позикою, про що свідчить підписання нею договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Суд вважає, що позивачка не довела належними доказами ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування позову, а саме, що умови Договору позики суперечать вимогам діючого законодавства. При цьому, вимоги щодо визнання договору позики в частині нарахування відсотків недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачка не заявляла. Згідно п.п. 1.8.1., 1.8.2 Договору позики позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від нього без пояснення причин, у тому числі, в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від Договору позичальник повідомляє Позикодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів або електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів). Пунктом 1.8.4 Договору встановлено, що протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від Договору (але не пізніше дня закінчення строку надання Позики) Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим Договором, сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою. Відповідно до п. 6.8 Договору позики договір може бути розірваним: за ініціативою позичальника у судовому порядку, за умов виконання позичальником зобов`язань за цим Договором; в інших випадках, передбачених діючим законодавством України та цим Договором. Пунктом 6.9 Договору позики встановлено, що дострокове припинення чи розірвання Договору не звільняє позичальника від зобов`язання повернути позику та сплатити нараховані проценти за використання грошових коштів, наданих у позику, за фактичний строк користування позикою у день припинення чи розірвання договору. З матеріалів справи вбачається, що позивачка не зверталась до відповідача з заявою про відмову від договору та повернення коштів, отриманих за Договором позики. Відповідно до\~ст.\~651\~ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Статтею 652\~ЦК України\~встановлено,\~що у\~разі істотної\~зміни обставин,\~якими сторони\~керувалися при\~укладенні договору,\~договір може\~бути змінений\~або розірваний\~за згодою\~сторін,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~не випливає\~із суті\~зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони\~не досягли\~згоди щодо\~приведення договору\~у відповідність\~з обставинами,\~які істотно\~змінились,\~або щодо\~його розірвання,\~договір може\~бути розірваний,\~а з\~підстав,\~встановлених частиною\~четвертою цієї\~статті,\~-\~змінений за\~рішенням суду\~на вимогу\~заінтересованої сторони\~за наявності\~одночасно таких\~умов: 1)\~в момент\~укладення договору\~сторони виходили\~з того,\~що така\~зміна обставин\~не настане; 2)\~зміна обставин\~зумовлена причинами,\~які заінтересована\~сторона не\~могла усунути\~після їх\~виникнення при\~всій турботливості\~та обачності,\~які від\~неї вимагалися; 3)\~виконання договору\~порушило б\~співвідношення майнових\~інтересів сторін\~і позбавило\~б заінтересовану\~сторону того,\~на що\~вона розраховувала\~при укладенні\~договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі\~розірвання договору\~внаслідок істотної\~зміни обставин\~суд,\~на вимогу\~будь-якої\~із сторін,\~визначає наслідки\~розірвання договору\~виходячи з\~необхідності справедливого\~розподілу між\~сторонами витрат,\~понесених ними\~у зв`язку\~з виконанням\~цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Відповідно до статті 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. З моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Зі змісту правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 червня 2018 року по справі №548/981/15-ц (провадження №14-182цс18) вбачається, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України). Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (частина третя цієї статті). Отже, розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12). Після розірвання кредитного договору з огляду на те, що кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання, не припиняються окремі зобов`язання сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов`язань і після розірвання договору (див. висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 9 вересня 2015 року у справі №6-939цс15), але в обсязі, що відповідає заборгованості, яка існувала до моменту розірвання договору. Відтак, розірвання кредитного договору має наслідком припинення на майбутнє зобов`язання кредитодавця та позичальника, а також припинення на майбутнє поруки і застави (іпотеки) за обов`язками позичальника, які можуть виникнути, зокрема, за статтею 625 ЦК України після такого розірвання. Тобто, розірвання кредитного договору не є підставою для припинення зобов`язання, що виникло до моменту такого розірвання. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позивачем не було доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відсутність фінансової можливості виконувати умови Договору позики не є підставою для його розірвання. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно статті\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Висновок про те, що споживачі звільняються від сплати судового збору на всіх стадіях цивільного процесу висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц (провадження №14-57цс18). Судовий збір у справі складає 840,80 грн., які не були сплачені позивачкою, оскільки остання звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Так як в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір з відповідача не стягується.

Outcome: dismissed