Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить [PERSON] визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона є власником квартири, відповідачка в ній не проживає, особистих речей там не зберігає. Згідно довідки, виданої відділом реєстрації Новокаховської міської ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, у зазначеній квартирі зареєстровані: позивачка, та відповідачка - [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, як зазначила позивачка у своїй заяві, відповідачка зареєстрована та проживає в Росії, що тягне за собою для позивачки понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та суттєво обмежує її права як власника на розпорядження своїм майном, а тому остання змушена звернутись до суду із даним позовом. В судове засідання позивачка не з`явилась, надала письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на їх задоволенні наполягала з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] , в судове засідання також не з`явилась, але надіслала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала, просила суд розглядати справу в її відсутність. За таких обставин та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання не фіксувалось звукозаписувальним технічним засобом. Дослідивши матеріали справи та з урахуванням вимог ч.4 ст.206 ЦПК України щодо визнання відповідачем позову суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його права використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом з матеріалів справи встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу серії НВІ№554406 від 29.11.2016 року [PERSON] є новим власником квартири [ADDRESS] . Згідно довідки №04-04/6880 від 02.07.2019 року, виданої відділом реєстрації Новокаховської міської ради про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, у вищезазначеній квартирі зареєстровані: позивачка, та попередня власниця - [PERSON] , [INFO] , яка є матір`ю позивачки. Згідно довідки №38/17 від 26.06.2019 року, виданої головою правління ОСББ «Сокіл 38» - Покотило Л.С., [PERSON] за адресою реєстрації не проживає, оскільки вибула в м.Єйськ, Краснодарського краю, Росія. У відповідності із наданою суду довідкою №0180/19 від 28.05.2019 року, виданою ТОВ РК «Феникс»(Росія), [PERSON] дійсно зареєстрована та проживає за адресою : [ADDRESS] . Відповідачка є колишнім співвласником цієї квартири та, у відповідності із договором купівлі-продажу від 29.11.2016 року розпорядилась своєю часткою належного їй на праві власності майна, відчуживши її на користь нової власниці - [PERSON] .. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція ВСУ, згідно з постановою від 16.11.2016 року №6-709цс16). У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , яка зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , є колишнім власником цього жилого приміщення, тобто її право власності припинилось відповідно до умов договору купівлі-продажу, в зв`язку з переходом до іншої власниці - [PERSON] . Крім того, відповідачка є матір`ю позивачки, за місцем своєї реєстрації не проживає понад два роки без поважних причин. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, з огляду на всі встановлені судом обставини, зважаючи також на відсутність заперечень та враховуючи визнання позовних вимог в повному обсязі відповідачкою, суд вважає, що [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , оскільки вона є колишнім власником, а також понад один рік в ній відсутня без поважних причин. На підставі викладеного,

Outcome: approved