Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) про стягнення заборгованості за договорами позики. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 27.12.2014 між нею та відповідачем 1 укладено договір позики, за яким вона позичила на будівництво будинку 10000 доларів США, а відповідач 1 зобов`язувався повернути вказані кошти до 01.01.2018. 10.05.2015 між нею та відповідачем 1 укладено договір позики, за яким вона позичила на будівництво будинку 10000 доларів США, а відповідач 1 зобов`язувався повернути вказані кошти до 01.01.2019. 10.02.2016 між нею та відповідачем 1 укладено договір позики, за яким вона позичила на будівництво будинку 10000 доларів США, а відповідач 1 зобов`язувався повернути вказані кошти до 01.01.2020. 18.07.2016 між нею та відповідачем 1 укладено договір позики, за яким вона позичила на будівництво будинку 10000 доларів США, а відповідач 1 зобов`язувався повернути вказані кошти до 01.01.2018. Відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.05.2005 по 27.12.2012 та з 12.04.2014 по 21.08.2019. 10.04.2017 відповідачем 1 зареєстроване право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10.06.2020 вказаний будинок визнано спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач 1 отримав позики в інтересах сім`ї на будівництво житлового будинку, тому цивільні права та обов`язки за цими договорами виникли в обох із подружжя. Позивач просила стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договорами позики в розмірі 1\~104\~044 грн., три відсотки річних в сумі 43\~172 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 20.07.2020 накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21.08.2020 відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У відзиві на позовну заяву відповідач 2 - [PERSON] зазначила, що спільно з колишнім чоловіком [PERSON] побудовано житловий будинок [ADDRESS] . Позивач є матір`ю [PERSON] , яка допомагала у будівництві будинку, проте кошти не позичала. Про розписки стало відомо під час розгляду справи. В задоволенні позову просила відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач 1 - [PERSON] зазначив, що між ним та позивачем укладено договори позики на суму 40000 доларів США на будівництво житлового будинку, тому не заперечував проти задоволення позову та просив стягнути солідарно з відповідачів вказані грошові кошти. Ухвалою суду від 08.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Позивач [PERSON] , надала показання, як свідок, згідно яких відповідачі позичили у неї 50000 доларів США на будівництво будинку, [PERSON] було про це відомо. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник відповідача 1 - [PERSON] в судовому засіданні підтвердив про укладення договорів позики на будівництво житлового будинку, не заперечував правильність наданого позивачем розрахунку 3 % річних, визнав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача 2 - [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог, зазначила що [PERSON] не було відомого про вказані договори позики, своєї згоди відповідач 2 щодо укладення договорів позики не надавала, не заперечувала правильність наданого позивачем розрахунку 3 % річних. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що з 20.05.2005 по 27.11.2012 та з 12.04.2014 по 21.08.2019 відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 27.12.2014 між позивачем [PERSON] (позикодавець) та відповідачем 1 - [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, за яким позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 10000 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 01.01.2018, що підтверджується копією розписки, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні. 10.05.2015 між позивачем [PERSON] (позикодавець) та відповідачем 1 - [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, за яким позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 10000 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 01.01.2019, що підтверджується копією розписки, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні. 10.02.2016 між позивачем [PERSON] (позикодавець) та відповідачем 1 - [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, за яким позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 10000 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 01.01.2020, що підтверджується копією розписки, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні. 18.07.2016 між позивачем [PERSON] (позикодавець) та відповідачем 1 - [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, за яким позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 10000 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 01.01.2020, що підтверджується копією розписки, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні. [PERSON] зобов`язання за договорами позики належним чином не виконав. Станом на 21.07.2020 заборгованість становить 40000 доларів США, що дорівнює (згідно офіційного курсу НБУ 27,6011 гривень за 1 долар США розміщеного на сайті НБУ http://www.bank.gov.ua) - 1104044 грн. Згідно розрахунку наданого позивачем, який не оспорювався сторонами, три проценти річних від простроченої суми становить 43172 грн. 10.04.2017 за [PERSON] зареєстроване право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта від 04.04.2017. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10.06.2020 визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] . За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга\~статті 1047 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша\~статті 1049 ЦК України). Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя статті 65 СК України). Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Указаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловленої у постанові від 19 червня\~2013 року\~у справі\~№ 6-55цс13. За таких обставин згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6-163цс12 та правовою позицією Верховного Суду у постанові від 07.10.2020 у справі № 752/7501/18. Проте матеріали справи не містять доказів, що кошти в розмірі\~40 000 доларів США\~одержані за договорами позики\~ [PERSON] були використані в інтересах сім`ї, саме на будівництво житлового будинку. Крім того, відсутня письмова згода [PERSON] на укладення вказаних договорів, тому позовні вимоги до [PERSON] є безпідставними та не підлягають до задоволення. Враховуючи, що [PERSON] договірні зобов`язання належним чином не виконав, позов в частині стягнення з нього заборгованості за договорами позики та трьох відсотків річних є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням позову, суд, приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] \~необхідно стягнути\~на користь позивача судові витрати в сумі 10510 грн.

Outcome: partial