Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся з цим позовом до Києво-Святошинського районного суду Київської області до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим що, 03.06.2015 р. в м. Києві в с. Софіїська Борщагівка, вул. Леніна, [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Рено» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Так позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна» за полісом ОСЦПВВНТЗ№ АІ/7835913. Страхова компанія, за заявою потерпілої особи, зібраних документів та відповідно до страхового акту № [NUMBER] від 18.08.2015 року виплатила страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 0034201 від 19.08.2016 р. у розмірі 10\~678,5 грн. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/6120/15-п від 15.06.2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнути його до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 (чотириста двадцять пять) гривень. Посилаючись на вищевикладене позивач просив суд стягнути з [PERSON] 10\~678,50 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу та 1378 грн. судового збору. Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причин неявки суду не повідомлено. За згодою предсавника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Як вбачається з положень ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як встановлено в судовому засіданні, 03.06.2015 року близько 17 години в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області по вул. Леніна [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної швидкості руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки „RENAULT, д/н АА 2036 ІМ. В результаті автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.3б; 12.1 ПДР України і скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/6120/15-п від 15.06.2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнути його до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 (чотириста двадцять пять) гривень. Ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Подія що трапилась 03.06.2015 р. за участь відповідача, є страховим випадком. Так позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна» за полісом ОСЦПВВНТЗ№ АІ/7835913. Страхова компанія, за заявою потерпілої особи, зібраних документів та відповідно до страхового акту № [NUMBER] від 18.08.2015 року виплатила страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 0034201 від 19.08.2016 р. у розмірі 10\~678,5 грн. Відповідно до пп.33.1.4. п. 33.1. ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», «водій транспортного засобу, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), причетний до такої пригоди , зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу». Згідно з абзацом «ґ» пп.38.1.1. п.38.1. ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.» Верховний Суд України у постанові від 12.02.2014 року у справі № 6-1цс14 зробив правовий висновок, про те, що виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції з 18 вересня 2011), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зі змінами: «Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями джерела підвищеної небезпеки має наставати як при цілеспрямованому їх використанні так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Збитки відшкодовуються в повному обсязі відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. З винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобовязання про відшкодування шкоди.» Крім того, позивачу не були надані будь-які документальні підтвердження того, що відповідач не мав змоги виконати обов'язок повідомити позивача про ДТП у визначені строки та за відповідних умов. З метою врегулювання спору в досудовому порядку представником позивача було надіслано відповідачу досудову вимогу щодо до добровільного відшкодування завданого збитку в порядку регресу. Проте, вимоги позивача виконані відповідачем не були. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved