Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

У листопаді 2016 року скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати дії державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби (далі державний виконавець) при винесенні постанови про повернення виконавчого документа № 50297020 від 23.09.2016 року незаконними, скасувати зазначену постанову та зобовязати державного виконавця відновити виконавче провадження. Винесену постанову вважає незаконною, прийнятою всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), оскільки державний виконавець не вжив усіх передбачених законом заходів для примусового виконання рішення суду, зокрема, не звернувся до суду з поданнями про примусове проникнення до житла боржника, внаслідок чого не було виявлено його майна, яке підлягає опису та вилученню в рахунок погашення боргу. Представник скаржника до суду не прибув, причини його неявки невідомі. Державний виконавець пояснила, що 24.11.2016 року начальником Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби було визнано дії державного виконавця при винесенні постанови про повернення виконавчого документа № 50297020 від 23.09.2016 року такими, що не відповідають вимогам Закону, зазначена постанова скасована і цього ж дня відновлено виконавче провадження. Боржник [PERSON] до суду не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений в визначеному ЦПК порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовими повістками. Заслухавши пояснення учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.124, 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ст. 6 Закону). Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Законом. Завершальними стадіями виконавчого провадження є повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження. Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, окрім іншого, якщо неможливо зясувати місцезнаходження майна боржника (п.7 ч.1 ст.47 Закону). З наданої суду копії матеріалів виконавчого провадження № 50297020 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1142/10, виданого 24.06.2010 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованості на суму 40\~021,15 грн., вбачається, що постановою державного виконавця від 23.09.2016 року вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону з посиланням на те, що майно боржника не виявлено. 24.11.2016 року виконуючим обовязки начальника Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби було проведено перевірку виконавчого провадження № 50297020, за результатами якого постанова від 23.09.2016 року про повернення виконавчого листа № 2-1142/10 була скасована та відновлено виконавче провадження. Таким чином, постанова, яку скаржник просить скасувати, станом на день розгляду справи в суді вже скасована, а тому підстав для задоволення скарги представника банку в суду немає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed