Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просила встановити факт спільного проживання однією сімєю з [PERSON] у період з 1996 року по червень 2014 року. Також просила визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], що помер 23.06.2014 р., встановити факт прийняття нею спадщини та визнати за нею право власності в порядку спадкування на 2/3 частини житлового будинку за адресою: м. Дружківка, Донецька обл., вул. Львівська, буд. 7, які належали спадкодавцю. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 29 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, ухвалити нове яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що вона перебувала зі спадкодавцем у зареєстрованому шлюбі з квітня 2000 року по вересень 2013 року та після розірвання шлюбу продовжувала проживати з ним однією сімєю, тому має право на спадщину як спадкоємець четвертої черги. Особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно ст. 309 ч.1 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст..ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 квітня 2000 р. до 14 вересня 2013 р., що підтверджується свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про розірвання шлюбу. Відповідно до акту складеного головою територіального комітету мікрорайону №7 «Южний» м.Дружківка від 17.10.2016 року [PERSON] у період з 1996 року по день смерті [PERSON] мешкала спільно з померлим за адресою квартира [ADDRESS](Чапаєва), м.Дружківка та вела з останнім спільне господарство. 23 червня 2014 року помер [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою вул. Львівська,7 у м. Дружківка, якій за життя належав останньому на праві власності на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 14.08.1998 року (1/3 частина), дарування від 16.09.1997 року (1/3 частина) та рішення Дружківського міського суду Донецької області від 06.05.1996 року (1/3 частина). 22 жовтня 2004 року спадкодавцем було складено заповіт, згідно якого належну йому на праві власності 1/3 частину житлового будинку № 7 з відповідною частиною надвірних будівель та земельною ділянкою, які знаходяться в м. Дружківка, заповідає [PERSON]. [PERSON] звернулася до нотаріуса, як спадкоємець за заповітом, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Та 23 вересня 2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з 1/3 частки житлового будинку №7 з відповідною частиною надвірних будівель, що розташована в м. Дружківка, вулиця Львівська. 06 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про спадщину за законом на 2/3 частки вищезазначеного будинку, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем четвертої черги за законом та мешкала разом з померлим [PERSON] однією сімєю понад пять років. 07 жовтня 2016 року приватний нотаріус Дружківського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] виніс постанову про відмову [PERSON] в оформленні спадкових справ та видачу на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом, яка залишилася після померлого [PERSON] Згідно із частиною 2 статті 1223 ЦК України в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Ураховуючи викладене та проаналізувавши положення статей 1222, 1223, 1245 ЦК України, слід дійти висновку про те, що 2/3 частину спірного будинку є такою, що не охоплена заповітом, а тому право на спадкування цієї частки майна одержують спадкоємці за законом (статті 1261 1265 цього Кодексу). Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до розяснень викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі. При розгляді справи судом встановлено, що позивачка після розірвання шлюбу продовжувала мешкати разом з [PERSON] однією сімєю, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується сторонами і не перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Вирішуючи справу по суті суд першої інстанції виходив із доведеності факту проживання позивача однією сімєю разом зі спадкодавцем після розірвання шлюбу до часу смерті останнього. Висновки суду в цієї частині зроблені на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні. Але, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є спадкоємицею за законом, оскільки частина цього строку, протягом якого позивач не перебувала у зареєстрованому шлюбі з спадкодавцем є меншою ніж п'ять років, тому відсутні підстави для віднесення її до четвертої черги спадкоємців за законом. Проте з таким висновком суду не можна погодитися з наступних підстав. За змістом ст. 1264 ЦК України особи, які відносяться до четвертої черги спадкоємців за законом, повинні відповідати таким двом вимогам: вважатися членом сім'ї спадкодавця; проживати зі спадкодавцем однією сім'єю протягом п'яти років саме на день відкриття спадщини. Інших умов для спадкування в четверту чергу закон не визначає. Щодо спадкування у четверту чергу, то спільне проживання разом із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини є визначальним для тих осіб, які не відносяться до першої, другої та третьої черги. Тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для віднесення позивача до четвертої черги спадкоємців за законом, оскільки частина цього строку, протягом якого [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], є меншою ніж п'ять років, не ґрунтується на нормах цивільного права. За таких обставин, виходячи із доведеності факту проживання позивача разом зі [PERSON] однією сім'єю понад п'ять років на день відкриття спадщини та враховуючі, що [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця набуває права власності на спадкове майно і у нотаріальній конторі їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, апеляційний суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем однією сім'єю понад п'ять років та визнання права власності є обґрунтованими. Позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини не ґрунтуються на законі. Тому рішення суду у відповідності до ст.. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволенню позовних вимог про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на спадок.

Outcome: partial