Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» звернулося до суду з позовом, в якому зазначає, що 21.10.2008 року ТОВ «ПростоФінанс» та громадянин [PERSON] уклали договір кредиту №02016012194 на купівлю автотранспортних засобів. Відповідно до п. 1.1. кредитор надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 66900,00 грн., зі сплатою 9,99 % річних. Кредитор свої зобов`язання виконав, надавши грошові кошти позичальнику. 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ПростоФінанс» відступило ТОВ «Кредитні Ініціативи», а ТОВ «Кредитні Ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту №02016012194 від 21.10.2008 року. Таким чином, ТОВ «Кредитні Ініціативи» наділено правом грошової вимоги до відповідача. У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого кредитор дістає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення. Посилаючись на приписи ст. ст. 509, 525, 526, 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 49664,69 грн., з яких: 5353,00 грн. нараховані 3% річних, 23108,15 грн. втрати від інфляції, 21203,54 грн. пеня за обліковою ставкою НБУ, та судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Ухвалою суду від 08.11.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2014 року у справі №336/9656/13-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14.08.2014 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні Ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 02016012194 від 21.10.2008 року у зв`язку зі спливом строку позовної давності щодо вимог позивача. Крім того, вказує, що ст. 625 ЦК України може бути застосована до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, також просить застосувати до вимог позивача строки позовної давності. Позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, у якій зазначає, що з огляду на прострочення позичальником грошового зобов`язання по поверненню кредитних коштів, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Вказує, що сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України. Щодо рішення суду, на яке посилається відповідач, зазначає, що наслідки невиконання рішення суду є нараховані зобов`язання у відповідності до ст. 625 ЦК України. Представником відповідача було подано заперечення в порядку ст. 180 ЦПК України, у яких зазначено, що 3% річних та інфляційні втрати, які позивач просить стягнути, були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні, а відтак, позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є безпідставними. Зазначає також про відсутність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку сплатити позивачу проценти за користування кредитом, пені, які нараховані після закінчення строку дії кредитного договору. Дослідивши надані сторонами письмові докази, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності і достатності, суд на їх підставі встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини: 21.10.2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] було укладено кредитний договір №02016012194, відповідно до умов якого кредитор надав відповідачу кредит в сумі 66900,00 грн. в строк до 10.10.2013 року. 18.05.2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «ПростоФінанс» відступило ТОВ «Кредитні Ініціативи», а ТОВ «Кредитні Ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту №02016012194 від 21.10.2008 року. Отже ТОВ «Кредитні Ініціативи» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2014 року у справі №336/9656/13-ц залишено без задоволення позов ТОВ «Кредитні Ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №02016012194 від 21.10.2008 року. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14.08.2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2014 року у вказаній вище справі залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що ТОВ «Кредитні Ініціативи» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договором із пропуском строку позовної давності, у зв`язку з чим позивачу було відмовлено у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тлумачення ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 267, ст. 625 ЦК України свідчить, що: (1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; (2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; (3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. ТОВ «Кредитні Ініціативи» просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 25.06.2016 року по 26.06.2019 року. Оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14.08.2014 року, було відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Кредитні Ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.10.2008 року №02016012194 у зв`язку з пропуском позовної давності, то 3% річних та інфляційні втрати були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні. Тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 березня 2019 року за результатами перегляду справи №757/44680/15-ц. Щодо стягнення пені за період з 26.06.2018 року по 26.06.2019 року необхідно зазначити наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у частині строку його виконання змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Відтак суд робить висновок про відсутність правових підстав нараховувати пеню, з огляду на те, що договором встановлений строк кредитування до 10.10.2013 року, тому після його закінчення позивач мав право на стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникла в межах строку кредитування. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами, відповідно до якого судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 3ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката - Тивоненка Данила Руслановича, який представляє інтереси відповідача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання правової допомоги № 27/02 від 27.02.2020 року (далі - Договір), копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № ЗП 001616 від 29.03.2018 року, Додатком № 1 від 13.05.2020 року до Договору, Актом № 1 від 14.05.2020 року до Договору, згідно з якими сума витрат на правову допомогу становить 14 700 гривень 00 копійок. Правомірність заявлених відповідачем позовних вимог про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу також узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду у справі № 648/1102/19. Дослідивши надані стороною відповідача документи, суд дійшов висновку про те, що такі витрати підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим наявні правові підстави для стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат на правничу професійну допомогу в загальному розмірі 14700,00 грн. З викладеного,

Outcome: approved