Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

У липні 2016 року позивач ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, мотивуючи тим, що 10.10.2012 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 0342а/12к/мс, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Мазда, державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь [PERSON] страхове відшкодування. Проте, 5 липня 2013 року в м. Києві по вул. Хрещатик сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, під керуванням [PERSON], автомобіля Шевроле, державний номерний знак [NUMBER], під керування [PERSON], та автомобіля КІА, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу було завдано механічних ушкоджень. Позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування 45 974 грн. 16 коп. Враховуючи те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху двох учасників дорожнього руху, то розмір відшкодування визначається у відповідній частці кожного винного учасника дорожньо-транспортної пригоди залежно від обставин, що має істотне значення. Тому, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути з [PERSON] на його користь половину виплаченого страхового відшкодуванням у розмірі 22 987 грн. 08 коп. в порядку ст. 993, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення, у яких просив застосувати насідки спливу строків позовної давності. Зазначив, що в дорожньо-транспортній пригоді винна [PERSON], яку судом притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України, так як вона не дотрималась правил дорожнього руху, безпечної дистанції, внаслідок чого її автомобіль зіткнувся з автомобілем Шевроле, державний номерний знак [NUMBER], під керування [PERSON], а останній зіткнувся з автомобілем КІА, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не притягнуто. Оскільки [PERSON] не винен в настанні дорожньо-транспортної пригоди, то позовні вимоги задоволенню не підлягають. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 10.10.2012 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 0342а/12к/мс, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Мазда, державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь [PERSON] страхове відшкодування (а.с. 14-23). 5 липня 2013 року в м. Києві по вул. Хрещатик сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, під керуванням [PERSON] автомобіля Шевроле, державний номерний знак [NUMBER], під керування [PERSON], та автомобіля КІА, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] Виконуючи свої зобов'язання, передбачені договором страхування, позивач виплатив страхове відшкодування [PERSON] в розмірі 45 974 грн. 16 коп. відповідно до рахунку, страхового акту та умов договору страхування. У зв'язку з цим, у позивача відповідно до положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник, що одержала страхове відшкодування, мала до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до копій справи № 761/18229/13-п про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] (а.с. 82-126), № 757/17805/13-п про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] (а.с. 129-151), схеми місця дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що [PERSON], керуючи автомобілем Мазда, державний номерний знак [NUMBER], не дотримавшись безпечної дистанції здійснила зіткнення з автомобілем Шевроле, державний номерний знак [NUMBER], під керування [PERSON], яке спричинило зіткнення останнього з автомобілем КІА, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] За вказані дії [PERSON] постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2013 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 94). [PERSON] постановою Печерського районного суду м. Києва від 2 вересня 2013 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП - створення аварійної ситуації, внаслідок якої він при перестроюванні, не переконався, що це буде безпечно для інших учасників руху, які рухалися в попутному напрямку, не надав перевагу в русі автомобілю Шевроле, державний номерний знак [NUMBER], під керування [PERSON], який був змушений різко гальмувати та змінювати напрямок руху (а.с. 140). При цьому, вказана постанова не містить вказівки на те, що внаслідок дій відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, отримані механічні пошкодження автомобіля Мазда не перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з діями відповідача [PERSON], а тому на [PERSON] не може бути покладена відповідальність за шкоду, завдану автомобілю Мазда внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, суд погоджується з доводами представника відповідача, що у вказаному випадку у позивача виникло право суброгації, а не регресу, оскільки право регресної вимоги встановлено для страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів до особи, яка заподіяла шкоду, у разі, коли ця шкода заподіяна життю та здоров'ю умисно, внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп'яніння або наркотичного сп'яніння, тощо. Суброгація виникає на підставі закону - ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування». Отже регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгацїї відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» встановлений особливий правовий режим. Вказане стверджується п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляну цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Разом з тим, суд не погоджується із заявою представника відповідача, зазначеній в письмових запереченнях, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки дорожньо-транспортна пригоди мала місце 5 липня 2013 року, а з позовом ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернувся до суду 1 липня 2016 року, що стверджується відміткою ДП «Укрпошти» на конверті (а.с. 64), тобто в межах загального строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір відповідачем не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed