Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

У листопаді 2013 року позивачі звернулися з даним позовом до КП «Маріупольське ВУВКГ» ТДВ «СК«Провіта», третя особа [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП. Свої вимоги позивачі обгрунтували тим, що водієм [PERSON] 26.05.2010 р. було скоєно наїзд автомобілем КАМАЗ-53213 під його керуванням на неповнолітню доньку позивачів [PERSON],[INFO]., яка від отриманих тілесних ушкоджень померла [INFO] р. [PERSON] є працівником відповідача, автомобіль належіть відповідачеві, цивільно-правова відповідальність відповідача КП «Маріупольське ВУВКГ» була застрахована у відповідача ТДВ «СК «Провіта». [PERSON] притягався до кримінальної відповідальності та був звільнений від неї на підставі амністії. У зв'язку з зазначеним ДТП позивачам було завдано матеріальну та моральну шкоду. У лютому 2014 р. позивачі позовні вимоги уточнили, просили стягнути з КП «Маріупольське ВУВКГ» на користь позивачки 12 757,24 грн. матеріальної шкоди, моральну шкоду у розмірі 147 450 грн., витрати на правову допомогу 5000 грн., на користь позивача моральну шкоду 147 450 грн., витрати на правову допомогу 5000 грн. та з ТДВ «СК «Провіта» на користь позивачки матеріальну шкоду 25000 грн., моральну шкоду 2550 грн., на користь позивача матеріальну шкоду 9038,22 грн., моральну шкоду 2550 грн. У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на задоволені позову та зазначили, що 26.05.2010 р. приблизно о 14.00 годині біля б.9 по вул. Казанцева в м. Маріуполі у районі пішохідного переходу водій [PERSON] скоїв наїзд автомобілем КАМАЗ-53213, державний номер [NUMBER], під його керуванням на неповнолітню доньку позивачів - [PERSON],[INFO]. Дорожньо-транспортна пригода сталася у результаті неуважності та необережності водія, який не помітив неповнолітню дитину, яка від отриманих тілесних ушкоджень померла [INFO]. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02 жовтня 2013 р. кримінальна справа відносно [PERSON] за скоєння злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. «е» ст.1 Закону України «Про амністію» закрита та [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності. Позивачам було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 46795,46 грн., яка складається з витрат на медичне обстеження доньки, пошкодженого майна, оголошень у газеті, похованням дитини та встановленням пам'ятника на могилі доньки. Будь-якої матеріальної допомоги з боку водія або підприємства їх родині не надано. Позивачі, як батьки дуже тяжко переживають втрату своєї дитини, це порушило їх життя, нанесло удар, у батьків погіршився стан здоров'я, вони відчувають тревогу, постійні душевні хвилювання. Тому моральну шкоду, спричинену загибеллю доньки, позивачі оцінюють в 150 000,00 грн. кожний. У зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача КП «Маріупольське ВУВКГ» була застрахована у відповідача ТДВ «СК «Провіта», тому частина матеріальної шкоди підлягає стягненню зі страхової компанії у межах встановленого полісом ліміту, а інша частина- із підприємства - власника автомобіля. Представник відповідача КП «Маріупольське ВУВКГ»- Мітрохін Д.В. у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні та пояснив, що постанова про звільнення від кримінальної відповідальності не є підставою для визнання вини водія, лише вирок суду є обов'язковим для суду, тому скасований вирок не є доказом вини водія. Крім того, витрати на поминальний та ритуальний обід не відносяться до витрат на поховання, передбачених законодавством, вартість пам'ятника значно перевищує вартість стандартних пам'ятників. Також не зазначено якими діями відповідача заподіяно моральну шкоду позивачам. Крім того, вказав, що ніяких допустимих доказів на підтвердження позову суду не надано. Представник відповідача ТДВ «СК «Провіта» у судове засідання не з'явився, про день, час та місце був повідомлений належним чином. Треття особа [PERSON] та його представник адвокат Хотюшина В.Г. заперечували проти позову, просили відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що належним чином не встановлена вина водія [PERSON] у даній ДТП. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, ознайомившись з матеріалами кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] за ст. 286 ч.2 КК України, матеріалами цивільної справи № 0519/6996/2012 за позовом [PERSON], [PERSON] до КП«Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта», третя особа [PERSON], приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] померла [INFO], у віці 11 років, у відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02 жовтня 2013 року [PERSON] був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. «е» ст.1 Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року та кримінальну справу стосовно нього за ст.286 ч.2 КК України за фактом ДТП, яке відбулось 26.05.2010 року, закрито, згідно заявленого в судовому засіданні клопотаня [PERSON] про закриття кримінальної справи в зв'язку з актом амністії. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль КАМАЗ-53213 державний номер [NUMBER] належить відповідачеві КП «Маріупольське ВУВКГ». Цивільно-правова відповідальність відповідача КП «Маріупольське ВУВКГ» була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Провіта» на підставі полісу ВС/8893498, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю встановлено 51000 грн., майну - 25500 грн., франшиза 510 грн. Згідно, висновку судової автотехнічної експертизи, в даній дорожній обстановці належні дії [PERSON], водія автомобіля КАМАЗ-53213 державний номер [NUMBER] регламентувалися вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України: У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди. В умовах даної події [PERSON] мав технічну можливість запобігти події шляхом належного виконання вимог п.12.3. ПДР України, його дії не відповідали вимогам п. 12.3. ПДР України, перебували в причинному зв'язку з настанням події. Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 415 від 26.06.2013 року тілесні ушкодження у [PERSON] створилися від дії тупих предметів, якими могли бути виступні частини вантажного транспортного засобу та елементи дорожнього покриття та перебувають у прямому причинному зв'язку із настанням смерті та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. З положень ч.1 ст.1 та ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», вбачається, що: амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання певної категорії осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністіі, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання, а відповідно до положень п.4 ст.6 КПК України, який був застосований судом при звільненні [PERSON] від покарання за постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.10. 2013 року, порушена справа підлягає закриттю внаслідок акту амністії, оскільки він усуває застосування покарання за вчинене [PERSON] діяння. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто застосовуючи до [PERSON] Закон «Про амністію» суд тим самим визнав його винним, а відсутність заперечень [PERSON] до застосування у відношенні нього Закону «Про амністію» свідчить про визнання ним своєї вини. Судом встановлено, що 26.05.2010 року приблизно о 14.00 годині біля б.9 на вул. Казанцева в м. Маріуполі у районі пішохідного переходу водій [PERSON] скоїв наїзд автомобілем КАМАЗ-53213 державний номер [NUMBER] під його керуванням на неповнолітню доньку позивачів [PERSON],[INFO]. Дорожньо-транспортна пригода сталася у результаті порушення водієм п.12.3 ПДР України, який не помітив неповнолітню дитину, яка від отриманих тілесних ушкоджень померла [INFO]. Враховуючи положення ч.1 ст. 11 ЦПК України з яких вбачається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів частково матеріальну шкоду та моральну шкоду на користь позивачів. Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно до загальних положень про відшкодування шкоди, передбачених ч. 1 ст. 1166, ч. 2 ст. 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень пунктів 1, 2, 5 ст.1187 ЦК України: джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає частково обґрунтованими позовні вимоги [PERSON], [PERSON] про стягнення з відповідачів шкоди завданої з вини відповідача КП «Маріупольське ВУВКГ» в ДТП. Будь-яких відомостей, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої суду не надано. Позивачами надано суду квитанції щодо понесених ними витрат у зв'язку з лікуванням та похованням їхньої доньки, яка померла у наслідок отриманих тілесних ушкоджень від ДТП. Позивачкою заявлені вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди на суму 37757,24 грн., позивачем - 9038,22 грн., загальна сума витрат складає 46795,46 грн. та витрати на правову допомогу, які підтверджуються актом виконаних робіт, складають по 5000 грн. кожним позивачем, а всього 10000 грн. Відповідно до наданих квитанцій позивачі сплачували платежі окремо, що підтверджується наявністю прізвищ та імен позивачів у квитанціях. Відповідно до Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. За наявними у справі квитанціями позивачкою [PERSON] понесені витрати на ритуальні послуги і обряди, виготовлення й установка пам'ятника, вартість гранітного комплексу - пам'ятника склала 32000 грн., які на думку суду не є прямими необхідними витратами на поховання, тому мають бути зменшені у розмірі з загальних витрат, що підлягають до сплати відповідачем, як такі, що виходять за межі розумних витрат. Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 3 жовтня 2008 року N 45, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28 жовтня 2008 р. за N 1040/15731 «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» встановлений розмір витрат на поховання потерпілого та пов'язаних з цим ритуальних послуг, відповідно до яких розмір відшкодування витрат на встановлення пам'ятників та огорож, виготовлення фотографій, табличок та інше, для Донецькій області встановлений 3700 грн. З урахуванням того, що суду не надані відомості про граничну вартість стандартних пам'ятників і огорож у місцевості, де встановлювала пам'ятник позивачка, суд вважає можливим застосувати аналогію та визначити розмір граничної вартості стандартних пам'ятників та огорож, який підлягає стягненню на користь позивачки з відповідача у розмірі 3700 грн. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача на безпідставність вимог щодо стягнення витрат на ритуальний та поминальні обіди та вважає обґрунтованими вимоги щодо витрат позивачів на поминальний та ритуальний обіди, вважає їх розумними, оскільки відповідно до установлених традицій та звичаїв поминальний обід є частиною обряду поховання. Організація поминального обіду, а саме понесення матеріальних витрат на зазначений обід, здійснюється до поміщення труни з тілом у могилу, тому суд вважає, що витрати на поминальний обід слід віднести до витрат на поховання. Таким чином на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 9457,24 грн, (37757,24 грн. - 32000 грн. + 3700 грн. = 9457,24 грн.), на користь позивача [PERSON] - 9038,22 грн. Із матеріалів цивільної справи № 0519/6996/2012 за позовом [PERSON], [PERSON] до КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта», третя особа [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, позов по якій було залишено без розгляду 15.04.2013 року ухвалою судді Папаценко П.І., вбачається, що відповідач ТДВ «Страхова компанія «Провіта» не заперечував проти відшкодування шкоди, але в межах встановленого ліміту та за наявності документального підтвердження витрат, заперечував проти стягнення моральної шкоди, яку на його думку страхова компанія не спричиняла позивачам, а сама потерпіла померла. З урахуванням того, що позивачами заявлені вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди з двох відповідачів, один з яких є страхова компанія, суд задовольняючи частково ці вимоги, не виходячи за межі позовних вимог, вважає, що з відповідача КП«Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь позивачки підлягає стягненюю матеріальна шкода у розмірі 5117,24 грн. (витрати на поминальний та ритуальний обіди), з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» на користь позивачки - 4340 грн. (витрати на пам'ятник та одяг), на користь позивача - 9038,22 грн. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст.23 зазаначеного закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим;із смертю потерпілого. Нормами ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З положень п.1 ст.1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, в тому числі завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України).У відповідності до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості . Крім того, відповідно до п. 4 зазначеної постанови у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Внаслідок вказаної ДТП, яка відбулась з провини водія [PERSON], неповнолітня дитина - [PERSON] померла, позивачі- батьки дитини зазнали невідновну втрату своєї дитини, що призвело до глибоких тривалих душевних страждань, в результаті яких порушився нормальний хід їх життя, погіршилися можливості реалізації звичок та бажань, що призвело до негативних наслідків. Враховуючи обставини справи, пояснення позивачів, ступень провини водія [PERSON], обставини, що відповідач КП «Маріупольське ВУВКГ» є власником автомобіля - джерела підвищеної небезпеки,

Outcome: partial