Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на земельні ділянки, які розташовані за адресою: с.\~Шевченківка Васильківського району Київської області, вул. Степова (колишня Чапаєва), 36, площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221488601:02:010:0018, цільове призначення\~ для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; площею 0,4200 га, кадастровий номер 3221488601:02:010:0019, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства в порядку спадкування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 11.10.2013 року померла його рідна тітка [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на земельні ділянки. За життя його тіткою було складено заповіт, відповідно до якого все майно, з чого б воно не складалось, і взагалі все, на що вона за законом мала б право, вона заповіла йому, племіннику. 28.10.2016 року державним нотаріусом [PERSON] була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки належність майна спадкодавцю встановити неможливо, право власності спадкодавця на зазначене нерухоме майно не виникло. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, до суду надіслав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав повністю, просив його задовольнити. \~\~ Представник відповідача, Шевченківської сільської ради Васильківського району Київської області в судове засідання не зявилася, до суду надіслала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, проти зазначеного позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.10.2013 року померла [PERSON], про що зроблений актовий запис № 8, даний факт підтверджує свідоцтво про смерть серії І-ОК №\~294315, видане\~\~17 жовтня 2013 року Виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Васильківського району Київської області (а.с.\~4). Відповідно до заповіту від 06 листопада 2012 року, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своєму племіннику [PERSON] (а.с. 3). Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач є, відповідно до ст. 1235 ЦК України, спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Позивач у встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини подав заяву до Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області, тобто фактично прийняв спадщину. Однак позивачу у видачі\~\~свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки було відмовлено у звязку з тим, що державні акти на право власності на земельні ділянки на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON], державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області, 17.02.2009 року, реєстровий № 1-424, [PERSON] за життя не отримала, право власності на земельні ділянки на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєструвала (а.с. 15). Відповідно до листа Управління Держгеокадастру у Васильківському районі було повідомлено про те, що державні акти на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3221488601:02:010:0018 (для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) та 3221488601:02:010:0019 (для ведення особистого селянського господарства) за адресою: вул. Степова (колишня Чапава), с. Шевченківка Васильківського району Київської області на імя [PERSON] не виявлено. Разом з тим, як вбачається з Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2009 року, спадкоємцем майна [PERSON], а саме: земельної ділянки площею 0,67 га, розташованої на території села Шевченківка Васильківського району Київської області по вулиці Чапаєва під номером 36, що належала на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії КВ № 3959, виданого Шевченківською сільською радою Васильківського району Київської області 18 вересня 1996 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 058, є його дружина [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №\~НВ-3201759082013 від 13.11.2013 року та № НВ-3201759472013 від 13.11.2013 року на підставі Державного акта від 18.09.1996 року серії КВ № 3959 на [PERSON] зареєстровано право приватної власності на 2 земельні ділянки: площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221488601:02:010:0018 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,4200 га, кадастровий номер 3221488601:02:010:0019 для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Шевченківка, вулиця Чапаєва, 36 (а.с. 10-11, 12-13). Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5\~ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Як роз'яснено п. 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від, 30\~травня 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування»\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оскільки судом достовірно встановлено та підтверджується зібраними по справі доказами те, що до смерті [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка належала [PERSON] на підставі державного акта, і в подальшому була поділена на 2 окремі земельні ділянки, користувалася ними, однак не здійснила державну реєстрацію права власності та не отримала державні акти на власне імя, а тому позивач реалізувати своє право на оформлення спадщини не може, в зв'язку з відмовою приватного нотаріуса видати свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірні земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Позивач просив судові витрати із відповідача не стягувати.

Outcome: approved