Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк Національний кредит» (далі ПАТ «Банк Національний кредит») звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому зазначено, що 16.01.2008 року між акціонерним комерційним банком «Банк Національний кредит», який є його правопопередником та [PERSON] був укладений кредитний договір № 01-19/08, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 15000 грн у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі, який зобов'язався повернути банку у повному обсязі не пізніше 15.01.2010 року, та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 19 % річних. В якості забезпечення зобов'язань [PERSON] за вказаним кредитним договором між акціонерним комерційним банком «Банк Національний кредит» та [PERSON] 16.01.2008 року було укладено договір поруки № 19, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання позичальником усіх його зобов'язань за кредитним договором. Посилаючись на те, що відповідачі свої зобов'язання за укладеними з ними договорами належним чином не виконують, позивач просить стягнути з них на свою користь солідарно заборгованість за кредитним договором № 01-19/08 від 16.01.2008 року, яка утворилась станом на 17.09.2014 року в сумі 50044,32 грн, в тому числі: заборгованість за кредитним договором - 11004,00 грн; заборгованість за процентами - 8011,00 грн; пеня за прострочення сум кредиту - 9945,19 грн; пеня за прострочення повернення відсотків за користування кредитом - 2682,99 грн; 3 % річних від простроченої суми відсотків - 503,24 грн; 21 % річних за неправомірне користування кредитом згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) - 6731,94 грн; інфляційні втрати за прострочення повернення кредиту - 4255,47 грн; інфляційні втрати за прострочення повернення процентів за користування кредитом - 1212,65 грн. В судове засідання сторони, які були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явилися. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, при цьому позовні вимоги він підтримав в повному обсязі. Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Судом встановлено, що 16.01.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON], було укладено кредитний договір № 01-19/08, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 15000 грн, з кінцевим терміном його повернення 15.01.2010 року та зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 19 % річних. В цей же день між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 19, відповідно до умов якого остання зобов'язалася відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] усіх його зобов'язань за кредитним договором № 01-19/08. Внаслідок несвоєчасного та неповного виконання [PERSON] зобов»язань за кредитним договором станом на 17.09.2014 року утворився борг у розмірі 50044,32 грн, в тому числі: заборгованість за кредитним договором - 11004,00 грн; заборгованість за процентами - 8011,00 грн; пеня за прострочення сум кредиту - 9945,19 грн; пеня за прострочення повернення відсотків за користування кредитом - 2682,99 грн; 3 % річних від простроченої суми відсотків - 503,24 грн; 21 % річних за неправомірне користування кредитом згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) - 6731,94 грн; інфляційні втрати за прострочення повернення кредиту - 4255,47 грн; інфляційні втрати за прострочення повернення процентів за користування кредитом - 1212,65 грн, що підтверджуються розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону. Також судом встановлено, що 01.09.2011 року, у зв»язку з невиконанням відповідачем [PERSON] зобов»язань за кредитним договором йому, а також поручителю [PERSON] позивачем направлялись вимоги про повернення заборгованості за цим договором. Вказані вимоги були отримані відповідачами 14.09.2011 року, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, однак, залишені без задоволення. Статтею 526 ЦК України визначено, що, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 1054 частини 1 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини 2 цієї ж статті та частини 2 статті 1046 ЦК України кредитний договір вважається укладеним з моменту передання грошей. Статтями 553, 554 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Результат аналізу зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині 4 статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини 4 статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення, при цьому, не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак, і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14. Оскільки з позовом до поручителя ПАТ «Банк Національний кредит» протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не звернулося, договір поруки, укладений з відповідачем [PERSON] слід вважати припиненим. За вказаних обставин позовні вимоги позивача підлягають задоволенню лише в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] Відповідно до статті 88 частини 1 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial