Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, вимоги якого в подальшому збільшила, в якому, зазначила, що 18.09.2008 року зареєструвала шлюб з [PERSON] Під час шлюбу, та за рахунок спільних коштів нею і відповідачем була придбана квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], та автомобіль марки «Пежо», номернийй знак [NUMBER], який відповідач без її згоди в подальшому відчужив. Посилаючись на те, що зараз з відповідачем вона разом не проживає, їхні подружні стосунки погіршились, позивачка просила визнати вказане вище рухоме та нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача на її користь ? частину різниці вартості цього майна. Позивач та його представник, в судовому засіданні позов підтримали. Представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до положень \~ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом \~права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Так судом встановлено наступне. Сторони зареєстрували шлюб 18.09.2008 року. На підтвердження належності спірної квартири відповідачу позивачка долучила до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу майнових прав, укладений між ТОВ «Полімер-Граніт» та [PERSON] від 14.03.2013 року, із якого слідує, що відповідач купив у ТОВ «Полімер-Граніт» майнові права на квартиру № 8, в обєкті будівництва за будівельною адресою: масив № 10, паї 195, 196, 197 в смт. Авангард Овідіопольського району Одеської області. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. [PERSON] не надала суду доказів того, що право власності на спірну квартиру зареєстровано в установленому законом порядку. Одночасно позивачка долучила до матеріалів справи інформаційну довідку зокрема із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, із якої слідує, що в реєстрах відсутні відомості щодо реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Жодних доказів того, що спірний автомобіль належить на праві власності відповідачу чи позивачу [PERSON] не надала взагалі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що жодних належних та допустимих доказів, і взагалі будь-яких доказів, того що спірне майно належить на праві власності відповідачу чи позивачу, [PERSON] суду не надала. У звязку із чим суд вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними і необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed