Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON], правонаступником якого є [PERSON], звернувся до суду з позовом, уточненим у подальшому до\~[PERSON], посилаючись на те, що з 23 вересня 1997 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Позивач зазначав, що їм з дружиною на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності від 10 грудня 1997 року належала в рівних частках квартира [ADDRESS]. Вказував, що 12 жовтня 2005 року він разом із [PERSON] уклали з [PERSON] договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], за умовами якого він та його дружина передали у власність [PERSON] належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS], а відповідачка зобовязалась їх довічно утримувати, забезпечувати харчуванням, одягом, необхідною допомогою, сплачувати комунальні платежі, провести ремонт в квартирі та зобовязалась зберігати в їх безкоштовному довічному користуванні вказану квартиру. Відповідно до п. 5 вказаного Договору вартість матеріального забезпечення харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги сторонами була визначена у розмірі 500,00 грн. на місць з урахуванням інфляції та індексації. Пунктом 6 Договору було визначено, що вказаний договір може бути розірваний за згодою сторін, а в разі невиконання його умов та відмови від добровільного розірвання однією з сторін у судовому порядку. Позивач стверджував, що починаючи з дати укладання договору, відповідачка жодного місяця, в повному обсязі, не виконувала обовязки, передбачені договором, а з 2012 року остання взагалі не зявлялась у вищевказаній квартирі, не приходила до позивача та його дружини, не піклувалась про них та не цікавилась як вони живуть. Крім того зазначив, що у лютому 2014 року він потрапив до лікарні, де знаходився до 7 березня 2014 року, та за весь час перебування у лікарні його відвідувала тільки донька [PERSON], яка щоденно приносила йому їжу, необхідні ліки, несла вся додаткові витрати. Зазначав, що у звязку з тим, що він та його дружина потребували догляду, між ними та КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Малиновського району м. Одеси» було укладено договори про соціальне обслуговування (надання соціальних послуг) одинокого (проживаючого самотньо) громадянина. Потім йому стало відомо, що відповідачка зверталась до КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Малиновського району м. Одеси» з проханням розірвати вказані договори у звязку з існуванням договору довічного утримання, з підстав чого на адресу позивача було направлено лист про розірвання договору обслуговування. 2\~травня 2017\~року [PERSON], померла. Її похованням займалася [PERSON] Посилаючись на те, що протягом останніх років відповідачка свої зобовязання за договором довічного утримання не виконує, за ним доглядають його доньки, позивач просив суд розірвати договір довічного утримання та визнати за ним право власності на його частину квартири [ADDRESS]. 29 листопада 2017 року [PERSON], помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті із заявою про прийняття спадщини звернулася його донька [PERSON], яка, як правонаступник уточнила позовні вимоги та остаточно просила суд розірвати договір довічного утримання від 12 жовтня 2005 року, укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований за №2-4403, в частині, що належала [PERSON] та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири\~під №72,\~у будинку\~під №199\~по вул.\~Балківська,\~в місті\~Одесі,\~яка належала\~на праві\~власності \~[PERSON] У жовтні 2017 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про залишення за нею права власності на ? частину квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що 12 жовтня 2005 року між нею та [PERSON], [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований за №2-4403 (т.1 а.с.129-132). Позивачка за зустрічним позовом зазначає, що має право залишити за собою частину майна, яка є предметом договору довічного утримання, оскільки вона виконала свої обовязки перед [PERSON], після смерті якої 02 травня 2017 року здійснила її поховання, а тому має беззаперечно право на майно [PERSON] у вигляді її частки в розмірі ? в праві власності на квартиру №72, по вул. Балківській, 199, у м. Одесі. Посилаючись на те, що на час смерті [PERSON], між ними був відсутній судовий спір з приводу невиконання або неналежного виконання нею своїх зобовязань перед [PERSON], позивачка зазначала, що після смерті [PERSON], вона є власником її майна. Оскільки [PERSON] оскаржує договір довічного утримання в частині що стосується його частини квартири [ADDRESS], то позивачка за зустрічним позовом, посилаючись на ч. 2\~статті 756\~ЦК України просила суд залишити за нею право власності на частину квартири №72, по вул. Балківській, 199, у м. Одесі, яка є предметом договору довічного утримання. Ухвалою суду від 16 листопада 2017 року до участі у справі був залучений в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги [PERSON] (т.1, а.с.219). Встановлено, що 30 листопада 2017 року [PERSON], помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.2 а.с.9). Ухвалою суду від 14 грудня 2017 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, та визнання права власності на спадкове майно за законом, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про залишення права власності було зупинено до 30 травня 2018 року включно, до оформлення спадкоємцями спадщини після смерті [PERSON], який помер 30 листопада 2017 року (т.2 а.с.29-30). Ухвалою суду від 04 червня 2018 року провадження у вищевказаній справі було відновлено, до участі у справі в якості правонаступника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним було залучено спадкоємця [PERSON] - [PERSON], яка є рідною донькою померлого, що підтверджується свідоцтвами про народження та про шлюб (т.2 а.с 37-38, 59,60). Ухвалою суду від 02 липня 2018 року за заявою представника позивача за зустрічним позовом була витребувана спадкова справа щодо майна [PERSON] (т.2 а.с.46-47). Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, діючий на підставі ордеру від 14 грудня 2017 року в судовому засіданні підтримав збільшені первісні позовні вимоги, та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. Раніше надав письмові пояснення, в обґрунтування яких зазначав, що при житті, а саме в 2015 році у звязку з невиконанням [PERSON] своїх обовязків за договором довічного утримання, [PERSON] та його дружина уклали договори з КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Малиновського району м. Одеси». Стверджував, що у разі виконання [PERSON] своїх зобовязань, вона б дізналась про зазначені договори одразу, а не через два роки, оскільки співробітники соціальної служби декілька разів на тиждень доглядали за [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.40,41, 193-195, т.2 а.с.5,6 ). Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом та її представник, діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 29 липня 2017 року в судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічні позовні вимоги. Раніше надали до суду заперечення на позов [PERSON], в обґрунтування яких зазначили, що всі обставини, на які посилається позивач за первісним позовом, не підтверджується жодними доказами, які підтверджували б те, що [PERSON] не виконувала своїх обовязків відповідно до укладеного договору довічного утримання, та вказали, що звернення [PERSON]П, та [PERSON] до КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Малиновського району м. Одеси» вказує на те, що вони зловживали своїм становищем та отримували вигоду за рахунок [PERSON] та за рахунок комунальної служби (т.1 а.с.118-121). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] в судовому засіданні первісні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги просив суд задовольнити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 57 книги пятої Цивільного Кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 23 вересня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівської райадміністрації виконкому Одеської міської ради, актовий запис №452, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (т. 1, а.с. 19). Встановлено, що квартира [ADDRESS], загальною площею 62,7 кв.м., належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 грудня 1997 року, виданого на підставі розпорядження органу приватизації №109038 від 10 грудня 1997 року в рівних частках (т. 1, а.с. 16-17). Судом встановлено, що 12 жовтня 2005 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON]В було укладено договір довічного утримання, посвідчений 12 жовтня 2005 року державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №2-4406 (т. 1, а.с. 4-5). Відповідно до\~ п.\~1\~Договору,\~[PERSON],\~[PERSON]\~передали у\~власність [PERSON]\~належну їм\~на праві\~власності квартиру\~[ADDRESS], що складається в цілому з трьох житлових кімнат, житловою площею 36,9 кв.м., загальною 62,7 кв.м. Зі змісту п. 4 Договору вбачається, що [PERSON] зобовязувалась довічно повністю утримувати [PERSON] та [PERSON]А, забезпечуючи їх харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, сплачувати комунальні послуги, провести ремонт в квартирі, що являється предметом договору, а також зобовязалась зберігати в їх безкоштовному довічному користуванні вказану квартиру. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) сторонами була визначена в розмірі 500,00 грн. на місяць з урахуванням інфляції та індексації, що передбачено п. 5 Договору. Досліджуючи вимоги позивачки за первісним позовом щодо розірвання договору довічного утримання від 12 жовтня 2005 року, укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в частині, що належала [PERSON], суд виходить з наступного. Згідно ст. ст. 525,\~526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено в\~ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст.\~755 ЦК України\~договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. В силу ч. ч. 2, 3\~ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобовязання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Так, підстави для припинення укладеного договору шляхом розірвання визначені в п. 6 Договору, згідно якого вказаний договір може бути розірваний за згодою сторін, а разі невиконання його умов та відмови від добровільного розірвання однією із сторін у судовому порядку. Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов'язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов'язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 76 ЦПК України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання. З матеріалів справи вбачається, що в період з 01 лютого 2014 року по 07 березня 2014 року [PERSON] перебував у травматичному відділенні міської клінічної лікарні №1 з діагнозом: закритий перелом лівого стегна зі зміщенням відломків, ІБС, атеросклеротичний кардіосклероз, що підтверджується виписним епікризом (т. 1, а.с. 7). Позивач [PERSON] зазначав, що за час перебування у лікарні та після його виписки, відповідачка його не навідувала, не доглядала, необхідні ліки та догляд не надавала. При цьому жодних доказів, що спростовує зазначене, відповідачкою [PERSON] в процесі розгляду справи суду не надано. Судом встановлено, що 01 липня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали із КУ «Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Малиновського району м. Одеси» відповідні договори про соціальне обслуговування (надання соціальних послуг) одинокого (проживаючого самотньо) громадянина з 5 групою рухової активності (т.1 а.с. 8-11). У позовній заяві [PERSON] зазначав, що вищевказані договори були укладені ним та його дружиною з КУ «Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Малиновського району м. Одеси» у звязку з потребою у постійному догляді, купівлі ліків та виклику лікарів, допомоги у прибиранні квартири, яку від [PERSON] вони не отримували. Згідно п. 2 вищевказаного договору, Територіальний центр відповідно до заяви, медичного висновку, карти визначення (оцінювання) індивідуальних потреб та Положення про територіальний центр і Положення про відділення соціальної допомоги вдома, зобовязалось здійснювати соціально-побутове обслуговування [PERSON], [PERSON] та надавати їм безкоштовно такі соціальні послуги: купівля, доставка продуктів харчування, ліків, оплата комунальних послуг, вирішення питань в державних установах (контроль за пільгами), допомога в приготування їжі, прибирання житлового приміщення, тощо. Вказані обставини підтверджують факт того, що [PERSON] не виконувала своїх зобовязань за договором довічного утримання, укладеного нею з [PERSON] та [PERSON], а також свідчить про те, що останні, як самотні особи потребували догляду та надання соціальних послуг, які їм не було надано [PERSON] Судом встановлено,\~що [PERSON] зверталась із заявою до КУ «Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Малиновського району м. Одеси», та 15 травня 2017 року отримала відповідь, з місту якої вбачається, що [PERSON] з 17 червня 2015 року перебувала на обліку у вказаному закладі по день смерті, інформація про існування договору довічного утримання, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не надходила. Зі змісту листа КУ «Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Малиновського району м. Одеси» №281/01-10 від 29 травня 2017 року вбачається, що наказом керівника Терцентру №86р від 16 липня 2015 року за [PERSON], [PERSON] була закріплена соціальний робітник [PERSON], якою надавався комплекс послуг підопічній [PERSON] пять разів на тиждень по день смерті, підопічному [PERSON] два рази на тиждень до зміни обставин, а саме 15 травня 2017 року відносно останнього обслуговування припинено на підставі виявлення факту укладання з громадянкою [PERSON] договору довічного утримання, про що надано письмове повідомлення (т. 1, а.с. 15-15 звор.). Встановлено, що соціальний робітник [PERSON] вела облік здійснених нею послуг щомісячно (т. 1, а.с. 44-111). Крім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що навідувала [PERSON] та [PERSON] кожного дня, крім вихідних, купувала їм усі необхідні продукти, ліки, доглядала їх, відповідачку [PERSON] жодного разу не бачила. Свідки: донька [PERSON] [PERSON] та онука [PERSON] в судовому засіданні пояснили суду, що навідували [PERSON] кожного тижня, під час його перебування у лікарні, саме [PERSON] оплатила лікування та операцію. Стверджували, що не бачили щоб [PERSON] виконувала свої обовязки за Договором довічного утримання щодо [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що саме [PERSON] несла витрати у лікарні де знаходився [PERSON]\~ Свідок [PERSON], яка є донькою [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що навідувала батька не часто, всі витрати по його лікування та утриманню несла сестра [PERSON], крім того вказала, що у квартирі, де проживав батько, ремонту не було з 2005 року. Допитані в судовому засіданні в якості свідків зі сторони відповідачки, під присягою, [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] виконувала свої обовязки за договором, відвідувала [PERSON] та [PERSON], возила продукти, купувала ліки, щомісяця давала 500,00 грн. Відповідачка [PERSON] за первісним позовом надала до суду письмові пояснення, згідно яких зазначила, що укладення [PERSON] та [PERSON] договорів, за наявності договору довічного утримання є зловживанням останніх своїм становищем, а також стверджувала, що зошит соціального працівника щодо наданих послуг є неналежним доказом, оскільки не містить відомості, що [PERSON] не виконувала свої зобовязання за договором довічного утримання. Суд критично ставиться до наданих [PERSON] пояснень з цього приводу, оскільки жодних доказів, що спростовують зазначене позивачем [PERSON], наданих пояснень соціального робітника [PERSON], відповідачкою суду не надано. З доданих до матеріалів справи фотофіксацій зображень квартири №72, по вул. Балківській, 199, у м. Одесі, вбачається, що квартира заходиться у неналежному стані, сміття не прибрано, ремонт не зроблено, фото зроблені станом на травень 2017 року, тобто за час життя позивача [PERSON] (т.1 а.с. 149-192). Відповідачка за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні надала до суду письмові пояснення щодо вказаних зображень, в яких зазначила, що вони не підтверджують достовірність того, що вона не виконувала своїх зобовязань за договором довічного утримання, та стверджувала, що з 02 травня 2017 року [PERSON] та його доньки не допускали її виконувати свої обовязки, та зробити ремонт у квартирі. Привести квартиру до ладу вона змогла лише після смерті [PERSON], коли його доньки пустили її до квартири, надала відповідні фото. Суд не приймає до уваги зазначені пояснення, оскільки надані відповідачкою зображення здійсненні нею після смерті [PERSON] та [PERSON], інших доказів на підтвердження здійснення ремонту, прибирання та догляду за квартирою, яка є предметом спірного договору, з часу його укладення та за життя [PERSON] та [PERSON] суду не надано. Встановлено, що 02 травня 2017 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т. 1 а.с. 22). З матеріалів справи вбачається, що лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] №1514 від 06 травня 2017 року видано на імя [PERSON], дозвіл Одеської місцевої прокуратури №2 на видачу трупа від 07 травня 2017 року також виданий на імя [PERSON] (т. 1, а.с. 139-140). Встановлено, що [PERSON] здійснила поховання [PERSON], що підтверджується рахунком-фактурою від 08 травня 2017 року, наявним в матеріалах справи (т. 1, а.с. 141). Таким чином, договір довічного утримання (догляду) у відповідності до частини 2\~статті 755 ЦК України\~припиняється зі смертю відчужувача. Згідно ч. 1 ст. 748 ЦПК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до\~статті 334\~цього Кодексу. Отже після\~смерті [PERSON],\~[PERSON],\~відповідно до\~умов укладеного\~договору довічного\~утримання від\~12\~жовтня 2005\~року \~набула право\~власності на? частину квартири [ADDRESS], яка належала померлій на праві власності, і дане право ніким не оспорюється. Судом встановлено, що 29 листопада 2017 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 30 листопада 2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №12213 (т. 2, а.с. 9). Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] здійснила поховання [PERSON] (т. 2, а.с. 6-8). Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносинам з неналежного виконання сторонами договору довічного утримання (догляду), а також щодо наслідків його невиконання. Судом встановлено, що [PERSON] ще за життя поставив питання щодо розірвання договору довічного утримання від 12 жовтня 2005 року посилаючись на невиконання [PERSON] своїх обовязків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], є рідною донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 2 а.с. 178). Згідно довідки приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 31 травня 2018 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], є спадкоємцем [PERSON], який помер 29 листопада 2017 року, спадкова справа до майна [PERSON] також заведена за заявою [PERSON] (т. 2, а.с. 36, 43). В процесу судового розгляду встановлено, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення відповідачкою [PERSON] зобовязань за договором довічного утримання від 12 жовтня 2005 року суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт невиконання відповідачкою обовязків за договором довічного утримання від 12 жовтня 2005 року, з підстав чого вимоги позивачки [PERSON], правонаступника [PERSON] підлягають задоволенню, а договір довічного утримання від 12 жовтня 2005 року, укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований за №2-4403, в частині, що належала [PERSON] розірванню. Правові наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду) передбачено положеннями\~ст. 756 ЦК України, відповідно до якої у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Застосовуючи наслідки розірвання договору довічного утримання від 12 жовтня 2005 року, суд визначає, що частка [PERSON], який помер 29 листопада 2017 року у праві власності на квартиру під №72, у будинку під №199, по вул. Балківська, в м. Одесі, складала - ?. За таких\~обставин,\~суд вважає\~доведеним факт\~того,\~що [PERSON] на праві власності належала ? частина квартири [ADDRESS]. Таким чином, після смерті [PERSON]\~відкрилася спадщина\~у вигляді\~? частини квартири №72, по вул. Балківська, 199, в м. Одесі, яка належала померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 грудня 1997 року. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його донька [PERSON], яка своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи №1/2018, щодо майна [PERSON], який помер 29 листопада 2017 року. Інші особи із відповідними заявами до нотаріуса не звертались (т. 2, а.с. 55). Статтею 1216 ЦК України\~передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно \~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами 1,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оскільки відповідно до ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення, то фактично [PERSON] набув право власності на ? частину квартири [ADDRESS], яка була ним передана за договором довічного утримання. Оскільки після смерті [PERSON] спадщину прийняла [PERSON],то в силу ст. 1268 ЦК України у неї виникло право володіння та користування спадковим майном. Відповідно до правової позиції у справі за №6-164 цс12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 23 січня 2013 року). Судом встановлено, що у позивачки на день винесення рішення відсутній документ про набуття [PERSON] права власності на ? частину квартири №72, по вул. Балківська, 199, в м. Одесі, яка була ним передана за договором довічного утримання, а тому вона не має можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі. Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями набувати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання. Отже, право на набуття права власності померлим на ? частину квартири №72, по вул. Балківська, 199, в м. Одесі, має особа, яка є власником даного майна, тобто дане право нерозривно повязане з особою спадкодавця, тому після її смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Відповідно до п.1 глави 8 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства України. Відсутність рішення про набуття померлим права власності на ? частину квартири №72, по вул. Балківська, 199, в м. Одесі, позбавляє позивачку за первісним позовом можливості його надати нотаріусу для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується вимог [PERSON] щодо залишення за нею права власності відповідно до ч. 2 ст. 756 ЦК України на частину квартири №72,\~по вул.\~Балківська,\~199,\~в м.\~Одесі,\~яка належала\~на праві\~власності [PERSON],\~то суд\~прийшов до\~висновку,\~що дані\~вимоги задоволенню\~не підлягають,\~оскільки [PERSON] не надала достатніх доказів того, що вона належним чином виконувала свої обовязки за договором довічного утримання щодо [PERSON] і який судом розірваний. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 640,00 грн. за первісним позовом, який сплачений позивачем у повному обсязі при зверненні до суду та 640,00 грн. за зустрічним, який сплачений позивачем за зустрічним позовом у повному обсязі.

Outcome: approved