Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

У квітні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом визначення місця проживання дитини, визначення способу участі батька у вихованні дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. 20.06.2017 року рішенням суду шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач проживає окремо. Просила визначити місце проживання [PERSON], [INFO], разом із матірўю [PERSON] за місцем проживання: [ADDRESS]; визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON], [INFO], шляхом систематичних побачень в першу та третю суботу місяця із 10 до 19 години з відвідуванням дитиною місця проживання батька, зобов'язавши [PERSON], [INFO], не порушувати визначений судом спосіб його участі у вихованні сина; стягнути із [PERSON], [INFO], на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня звернення до суду з позовом до досягнення сином повноліття, допустивши рішення суду до негайного виконання в частині оплати аліментів за один місяць; стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. Представник позивачки у судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав частково. Не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом із матірўю. Щодо способу участі у вихованні дитини, вважає, що запропонований позивачкою час побачень із сином є недостатнім. Хоче, щоб дитина проживала 2 тижні із матірўю та 2 тижні із батьком. Щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина, вважає, що аліменти можуть бути стягнуті тільки у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилася В матеріалах справи заява третьої особи, з якої вбачається, що Орган опіки та піклування просить розглядати справу без участі представника третьої особи та винести рішення в інтересах дитини. Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, який був офіційно зареєстрований Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровської області згідно актового запису № 102 від 15 березня 2011 року. Від спільного життя маєють малолітнього сина [PERSON], [INFO], батьками якого є сторони у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 15 червня 2011 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі відповідного актового запису № 583. В лютому 2017 року спільне проживання та шлюбно-сімейні відносини між нами було припинено. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2017 року шлюб між нами було розірвано із-за постійних сварок через поведінку відповідача. Рішення набрало чинності. Позивач зареєстрована та проживає разом із сином в трикімнатній квартирі [ADDRESS], яка належить на праві власності їй та членам її сім'ї згідно Свідоцтва про право власності на житло від 22 лютого 2017 року, виданого Департаментом житлового господарства Дніпропетровської міської Ради. Відповідач проживає та зареєстрований в [ADDRESS], яка належить на праві власності йому та членам його сім'ї. У вказаній квартирі зареєстрований, але не проживає малолітній син сторін [PERSON], [INFO], спір про визначення місця проживання якого вирішується у даній справі. Малолітній син є дитиною-інвалідом з народження, облікований в медичних установах. Згідно медичного висновку № 78 від 14.10.2013 року в нього встановлено дитячий церебральний параліч, лівосторонній геміпарез зі стійкими руховими порушеннями, затримка психомоторного розвитку. Він потребує постійного медичного контролю та лікування, мати дитини періодично перебуває із сином в лікарні для проходження чергового курсу стаціонарного курсу лікування, організовує та матеріально забезпечує лікування та профілоктичні заходи для сина. Відповідач коштів на утримання та лікування сина не надає, оскільки в березні 2017 року звільнений з останнього місця роботи та більше року не має постійної роботи та стабільного доходу. Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В силу статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом, при цьому при вирішенні спору суд виходить з інтересів дітей і умов їх нормального розвитку та виховання. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Судом досліджувалися зазначені обставини. В ході розгляду справи було встановлено, що батьки до виконання своїх батьківських обов'язків по участі у вихованні дитини відносяться добре, мають належні умови для проживання з ними дитини, що підтверджується актами обстеження умов проживання сім'ї відповідача від 06.06.2018 року та сім'ї позивача від 08.06.2018 року. Як видно із довідки № ОЛ000000001 від 12.02.2018 року та характеристики з місця роботи від 05.03.2018 року мати [PERSON] з 2015 року працює у ТОВ «ЕКСПОХІМ-ОЛТИН ГРУП» на посаді менеджера з продаж, за 2017 рік має дохід 37 806, 20 грн., добре характеризується як працелюбна, відповідальна співробітниця, уважна до людей, тактовна, витримана, миролюбива, сторониться конфліктних ситуацій, має сина, якого самостійно виховує та забезпечує, без шкідливих звичок, у вихованні та утриманні сина їй надає допомогу мати - бабуся [PERSON], вони щиро прив'язані один до одного, між ними склалися добросердечні відносини. Позивач добилася того, що син відвідує спеціалізований ортопедичний дитячий садок, постійно слідкує за станом його здоров'я, його розвитком, влаштовує йому додаткові в художній студії. В той же час відповідач більше року ніде не працює, не має постійного доходу, не приймає ніякої участі у матеріальному утриманні сина, в організації його лікування та оздоровчих заходах, має схильність до вживання алкогольних напоїв до організації конфліктних ситуацій. В той же час відповідач не заперечує проти того, щоб місце проживання сина було визначено з матір?ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами,першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини суд в першу чергу виходить виключно з інтересів дитини та рівності прав та обов?язків батьків щодо дитини. Відповідно до частини 2 статті 161 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Суд встановив, що мати дитини має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання, лікування та розвитку сина, цікавиться його життям, в курсі його уподобань, улюблених занять. При цьому судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини з матір'ю. Відповідно до частини 5 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У висновку органів опіки та піклування № 18/5-391 від 19.07.2018 року зазначено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком.

Outcome: partial