Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення квартири [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що 22.04.1993 року року вона стала власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло. У 1995 році до неї звернувся [PERSON], колишній чоловік її доньки, з проханням зареєструватись у її квартирі. Вона не відмовила останньому та зареєструвала його у вересні 1995 року у своїй квартирі. [PERSON] у квартирі ні дня не проживав, речей своїх у квартирі не залишав, добровільно знятися з реєстрації не бажає, виїхав, місце знаходження не відомо, перешкод у користуванні квартирою не чинилось. Також [PERSON] з указаного часу станом житла не цікавиться. У квартирі не з'являється, тобто інтерес до квартири втратив. Оскільки відповідач тривалий час не проживає у квартирі, комунальні послуги не сплачує, речей у квартирі його не має, просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач у судовому засіданні, яке відбулось 09.01.2014 року, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON], діюча на підставі належним чином оформленої довіреності, у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити на підставі обставин викладених у позові та матеріалів справи. Додатково пояснила, що вона є донькою позивача а відповідач її колишнім чоловіком, у квартирі був зареєстрований як колишній член родини. Але у добровільному порядку не бажає зніматися з реєстрації, речей його у квартирі не має. Позивач не перешкоджав йому у проживанні в даній квартирі, покинув її самостійно. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Представник позивача [PERSON], діючій на підставі договору про надання правової допомоги у судовому засіданні, позовні вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, додатково пояснив, що позивач є власником одноосібно квартири [ADDRESS], відповідно до положень ст. 405 ЦК України має право звернутись до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідач з 1995 року у квартирі не проживає, речі у квартирі відсутні, інтерес до користування квартирою не виявляв. Відповідач до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, через засоби масової інформації, заяву про розгляд справи у відсутності або про відкладення слухання справи суду не надав.. Представник третьої особи по справі Керченський міський відділ ГУ ДМС України в АР Крим у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву у якій просив справу розглянути у відсутності представника установи, не заперечували проти задоволення позову. Суд вислухавши пояснення позивача та його представників, свідка, вивчивши письмові матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Під час вирішення спору між сторонами суд приймає до уваги положення ст.. 60 ЦПК України, якою встановлено, що «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.». Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1993 року [PERSON] належить право приватної власності на квартиру [ADDRESS]. (а.с.24) Як слідує копії лицевого рахунку на квартиру та довідки від 23.10.2013 року №1979 відповідач [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] з 1995 року.(а.с.4-26,35) Згідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право використовувати приміщення для власного проживання, а також проживання членів своєї сім*ї. Відповідно до положень ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування даним житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене угодою між ним та власником житла або законом. Як було встановлено у судовому засіданні відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 1995 року, спірне житлове приміщення залишив добровільно, житло не оплачує, речей його у квартирі не має. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], яка пояснила, що проживає у квартирі [ADDRESS], по сусідству з позивачем, відповідача бачила більш 10 років назад, яких не будь речей у квартирі відповідача вона не бачила, позивач не перешкоджав відповідачу у проживанні у квартирі. У квартирі позивача не проживала ні дня. Угоди між відповідачем і власником житла з приводу користування спірним житловим приміщенням не має. Яких-небудь доказів в спростування позову відповідачем суду не надано|уявляти| і таких доказів не має в своєму розпорядженні суду. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає у [ADDRESS] без поважних причин з 1995 року, тобто понад один рік, отже, відповідно до ст. 405 ЦК України він втратив право користування спірним житловим приміщення. Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 229,40 грн. та витрати пов'язані з викликом відповідача у судове засідання через засоби масової інформації в сумі 630,00 грн., що підтверджується квитанціями.(а.с.1-2,41) Отже, ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved