Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

у липні 2015 року позивачка звернулася з даним позовом до суду до відповідача вказуючи, що перебувала у шлюбі з відповідачем. У 2011 році шлюб між нею та [PERSON] розірвано. В них є троє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За рішенням суду від 30 жовтня 2014 року місце проживання їх дітей було визначено з батьком [PERSON]. Однак, діти не змогли жити з батьком і в лютому 2015 року доньки [PERSON] та [PERSON] переїхали до позивачки, а в червні цього ж року до неї переїхав і син [PERSON]. На цей час діти проживають разом з матір'ю, знаходяться на її утриманні, вона забезпечує їх всім необхідним для нормального життя, а відповідач не цікавиться долею дітей, не приймає участі у їх вихованні, аліменти не сплачує, тому позивачка просила суд визначити місце проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за місцем її проживання в [INFO]. Під час розгляду справи позивачка підтримала свій позов, просила його задовольнити та пояснила суду, що в осени 2014 року за її згодою, місце проживання їх дітей було визначено з батьком дітей. Через короткий проміжок часу після визначення місця проживання дітей з батьком, відповідач знайшов іншу жінку, з якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах, переїхав жити до неї, а діти залишилися самі. Долею дітей батько не цікавиться, не виховує та не піклується про них. На цей час діти не бажають жити з батьком. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у дане судове засідання повторно не з*явився, не повідомив про поважні причини неявки. На підставі ст.ст. 224-225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивачку, думку дітей сторін, які підтримали позов, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п.1 статті 3 Конвенції ООН Про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають у відповідності із застосовуваним законом і процедурами, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім зацікавленим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Згідно п.п. 1, 2 ст. 12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Частиною 1 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. [PERSON] та [PERSON] є батьками трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження (а.с. 5-7). Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили шлюб між сторонами розірвано (а.с. 4). Згідно ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частинами 1, 2 статті 161 Сімейного кодексу України встановлено, якщо мати та батько, які проживають окремо не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2014 року місце проживання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] визначено з батьком [PERSON] в с. Петропалівка Саратського району Одеської області (а.с.8-9). Позивачка [PERSON] проживає в [INFO], відповідач зареєстрований за тією ж адресою, фактично проживає в [INFO]. За висновком органу опіки та піклування Саратської районної державної адміністрації Одеської області від 13 серпня 2015 року місце проживання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] доцільно визначити з матір*ю [PERSON] (а.с.14-15). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 12 червня 2015 року, за місцем її проживання в [INFO], створені всі необхідні умови для проживання дітей (а.с. 16). Судом встановлено, що після визначення місця проживання дітей сторін з батьком, батько дітей став проживати у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, внаслідок чого змінилося його ставлення до своїх дітей. З лютого 2015 року доньки сторін проживають з матір'ю, з червня 2015 року з матер'ю проживає син [PERSON]. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю, визначити місце проживання: [PERSON], [PERSON], [PERSON] з матір'ю, за місцем її проживання в [INFO].

Outcome: approved