Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з указаним позовом. Зазначивши, що 18.09.2015 року було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох дітей сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя у них не склалося. На даний час проживають окремо. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лугинського районного управління юстиції у Житомирській області 18.09.2015 року, актовий запис №\~21. Після розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище « [PERSON] ». Понесені ним витрати по сплаті судового збору просить не стягувати з відповідачки. Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 04.08.2020\~року відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Надано відповідачу строк для подання відзиву. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надала, ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження отримала, про що свідчить рекомендоване повідомлення, яке міститься в матеріалах справи, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, враховуючи відсутність заперечень проти позову з боку відповідача, суд приходить наступного висновку. Частиною 1 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що між сторонами 18.09.2015 року був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лугинського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 21 (а.\~с. 6). Від шлюбу сторони мають спільних дітей сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 7, 8). Подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені, сторони проживають окремо, шлюб існує формально, спільне господарство не ведеться. Відсутній намір продовжувати шлюб та зберегти сім`ю. Строку для примирення позивач просить не надавати. Статтею 56 CК України\~визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин справи, оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому подальше спільне життя подружжя буде суперечити їх інтересам та інтересам дітей. За таких обставин справи, оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому подальше спільне життя подружжя буде суперечити їх інтересам. Статтею 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що до реєстрації шлюбу у відповідача було прізвище « [PERSON] », яке вона змінила на « [PERSON] » у зв`язку з одруженням з позивачем. Право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] » або відновити своє дошлюбне прізвище відповідачеві гарантує держава. Отже, позивач не вправі вирішувати за відповідача, яким прізвищем надалі іменуватися відповідачу. За таких обставин вимога позивача про залишення відповідачу прізвища « [PERSON] » не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. На підставі ст. 24, 105, 112, 113 СК України,

Outcome: dismissed