Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав заяву б/н від 25.11.2016 року. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10000,00 грн. Однак, в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку із чим, станом на 21.03.2021 року має заборгованість у сумі 13417 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 9924,37 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 3493,27 грн. На підставі цього АТ КБ «ПриватБанк» був вимушений звернутися до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у сумі 13417,64 грн. та судовий збір у розміру 2270,00 грн. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи була повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзиву не надав. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 15.07.2021 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала заяву б/н від 25.11.2016 року. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10000,00 грн. Однак, в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку із чим, станом на 21.03.2021 року має заборгованість у сумі 13417,64 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 9924,37 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 3493,27 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт виконання позивачем умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобов`язання за даним кредитним договором виконав в повному обсязі. Отже, дослідивши наведені обставини справи, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню - заборгованість за простроченим тілом кредита 9921,37 грн., заборгованості за відсотками 3493,27 грн. Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно п. 5 ч. 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов кредитного договору відносно строків повернення кредитної заборгованості та визнає право позивача на стягнення її в судовому порядку. Також суд погоджується із правильністю розрахунку позивачем основної суми заборгованості, які містяться в позовній заяві та письмовому розрахунку до позову. З урахуванням переліченого, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог та вважає, що вони підлягають задоволенню. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за звернення до суду з позовом майнового характеру, який поданий юридичною особою, складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2270,00 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно задоволеним вимогам у сумі 2270,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved