Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, укладеного 23 липня 2011 року між ним та відповідачем [PERSON], що зареєстрований у реєстрі за № 6-6044. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що після смерті батька позивач [PERSON] залишився проживати один у [ADDRESS] та у зв'язку із скрутним матеріальним становищем, не маючи постійної роботи та перебуваючись тимчасовими заробітками, а також відсутність можливостей на утримання квартири, вимушений був, на пропозицію відповідача майстра дільниці ЖЕКу ТОВ фірми «Квартет ЛТД» [PERSON], укласти договір довічного утримання, який посвідчено державним нотаріусом Погорілою Л.С. Відповідно до умов якого відповідач [PERSON] зобов'язувалась довічно утримувати позивача [PERSON], надаючи йому комплекс послуг та зберігаючи його право по життєвого безкоштовного проживання у вказаній вище квартирі, своєчасно вносити квартирну плату, згідно розрахункової книжки ЖЕКу, проводити по мірі необхідності поточний ремонт житла, в разі захворювання госпіталізувати, відвідувати його у лікарні, а після одужання доставити його додому з лікарні, надавати йому допомогу в домашніх умовах, забезпечувати харчуванням, одягом, ліками, грошовою допомогою в розмірі 1000 гривень щомісячно ( у випадку інфляції ця сума збільшується згідно встановленого державного коефіцієнту індексації доходів населення). Натоміть [PERSON] передає у власність [PERSON] квартиру за номером [ADDRESS]. Позивач зазначає про те, що відповідач [PERSON] не виконує своїх зобов'язань, не забезпечує харчуванням і одягом, не надає грошову допомогу. Крім того, остання не підтримує житлове приміщення у належному стані. У зв'язку з зазначеним вище обставинами позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом для захисту своїх прав. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримав з підстав зазначених вище, просив позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Встановлено, що 23 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладеного договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Погорілою Л.С., який зареєстрований у реєстрі №6-6044. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] передав у власність, а відповідач [PERSON] в отримали квартиру за номеро [ADDRESS], взамін чого зобов`язалась забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно, в порядку та спосіб передбачений п.6. Договору. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частинами 1 ст.ст. 749, 751 ЦК України, передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування),якими набувач має забезпечувати відчужувача. Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Сторони визначили в п.7 договору, що матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись Відчужувачу, оцінюється сторонами у сумі 1000 гривень. Крім того утримання (догляд) визначено сторонами у вигляді : надаючи йому комплекс послуг та зберігаючи його право по життєвого безкоштовного проживання у вказаній вище квартирі, своєчасно вносити квартирну плату, згідно розрахункової книжки ЖЕКу, проводити по мірі необхідності поточний ремонт житла, в разі захворювання госпіталізувати, відвідувати його у лікарні, а після одужання доставити його додому з лікарні, надавати йому допомогу в домашніх умовах, забезпечувати харчуванням, одягом, ліками, грошовою допомогою в розмірі 1000 гривень щомісячно ( у випадку інфляції ця сума збільшується згідно встановленого державного коефіцієнту індексації доходів населення). Пред`явивши даний позов [PERSON], вказує, що з моменту укладення договору та по день звернення до суду з даним позовом, відповідач своїх обов`язків не виконує. Свідок [PERSON], який являється товаришем позивача, в судовому засіданні повідомив, що ніколи не бачив [PERSON] в квартирі [ADDRESS] та він особисто надав кошти для лікування позивача [PERSON],будь-яких ремонтних робіт [PERSON] не здійснює, квартира є не придатною для проживання. Допитаний в якості свідка [PERSON] повідомив, що в вересні 2016 року періодично проживає у позивача [PERSON] та два рази бачив відповідача [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з ч. 1 ст. 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Частиною 1 ст. 756 ЦП України визначено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено перед судом факт невиконання відповідачем умов договору довічного утримання, у зв`язку з чим вважає наявними підстав про задоволення вимог позивача про розірвання договору довічного утримання. Щодо вимог позивача щодо внесення до реєстру відповідного запиту та зняття з реєстрації з реєстру заборони на вчинення щодо майна будь-яких дій за результатом розгляду розірвання договору довічного утримання, укладеного 23 липня 2011 року, задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про розірвання договору довічного утримання є відповідною правовою підставою для проведення певних реєстраційних дій Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем не були виконані зобов'язання, передбачені договором довічного утримання та діючим законодавством, а позов знайшов свого часткового доведення в судовому засіданні, ґрунтується на чинному законодавстві, а тому підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.ст. 526, 610, Глави 57 ЦК України,

Outcome: partial