Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

У квітня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідач - [PERSON] є його батьком. Так, відповідач сплачував аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно до його повноліття. [INFO] [PERSON] досяг повноліття. У теперішній час позивач навчається на 1 курсі денного відділення у Дніпровському державному коледжі технологій та дизайну, з терміном навчання до 01.07.2024 року. У зв`язку із навчанням [PERSON] не має можливості працювати, отримує стипендію в розмірі 890 грн. При цьому відповідач матеріально позивачу не допомагає, хоча він потребує такої допомоги. За таких підстав, [PERSON] був вимушений звернутися до суду та просив стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на своє утримання на період навчання у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до закінчення ним навчання, а саме до 01.07.2024 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим з повідомленням поштовим відправленням. Відзиву до суду також не направив. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 6 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається зі свідоцтва про народження, виданого 05.12.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського райуправління юстиції м.Маріуполя Донецької області, актовий запис №669, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] досяг повноліття. У теперішній час [PERSON] навчається на 1 курсі денного відділення у Дніпровському державному коледжі технологій та дизайну, з терміном навчання до 01.07.2024 року, що підтверджується довідкою №5696 від 11.05.2021 року, виданою директором навчального закладу. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 19.04.2006 року по теперішній час. Згідно ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Як вбачається з ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, беручи до уваги матеріальне становище позивача, який на період навчання потребує допомоги від батьків, та враховуючи те, що відповідач будь-яких відомостей щодо наявності у нього інших утриманців суду не надав, тому суд вважає можливим задовольнити вимоги [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на період навчання його сина в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів щомісяця, до закінчення ним навчання, а саме до 01.07.2024 року. Приймаючи до уваги, що позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позовної заяви, а позовні вимоги були задоволені, тому у порядку ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 908 грн.

Outcome: approved