Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

У липні 2013 року позивач публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], до [PERSON], [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про виселення без надання іншого житла. В позовних вимогах просив виселити без надання іншого житла відповідачів з квартири [ADDRESS]. Позбавити відповідачів та усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ПАТ «Універсал Банк» власністю, квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - Макарова Тетяна Геннадіївна позовні вимоги підтримала та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та просив у задоволені позову відмовити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином причини не явки суду не відомі (а.с. 55,56). Третя особа орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Надіслав до суду письмові пояснення, в яких просив винести рішення у відповідності до вимог чинного законодавства та з максимальним можливим урахуванням інтересів дитини (а.с. 58 -59). Справу просив слухати справу без участі представника служби (а.с. 63, 77). Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини. 25 лютого 2008 року між публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач 1) був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL 2256 (надалі - Кредитний договір) (а.с. 8-11) та Договір Іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі № 1382 (а.с. 12 -13). Згідно п. 1.1. Договору Іпотеки предметом іпотеки виступила квартира [ADDRESS] (надалі - Квартира). Згідно п. 2.4.4. Договору Іпотеки Відповідач 1 зобов'язався перед Позивачем не надавати дозвіл на реєстрацію/прописку в житлових приміщеннях, що складають Предмет іпотеки (Квартира), фізичних та/або юридичних осіб без згоди Іпотекодержателя (Позивача). В період дії Іпотечного договору Відповдіач 1 порушив п. 2.4.4. Договору Іпотеки шляхом надання згоди на проведення реєстрації у Квартирі без згоди Іпотекодержателя (Позивача), а саме: у 2008 році у Квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; у 2010 році у Квартирі зареєстрований [PERSON], що підтверджується довідками Форми № 3 від 19.02.2008р., від 29.12.2010 р., від 13.03.2013 р. (а.с. 14, 15, 16). В період дії Кредитного договору Відповідач 1 не дотримувався умов Кредитного договору у зв'язку з чим Позивач звернув стягнення на Квартиру. Так, 09.12.2010 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу на підставі протоколу № 1- К-47-ДР - і проведення прилюдних торгів від 01.12.2010 р., та акта № 184/3 передачі квартири стягувану, нереалізованої з прилюдних торгів 15.11.2010 р., посвідчив, що Позивачу належить на праві власності майно, що складається з: квартири [ADDRESS] та Позивач отримав Свідоцтво про право власності на Квартиру за реєстровим номером № 2570 (а.с. 17). Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 03.02.2013 р. Позивач зареєстрував свідоцтво про право власності на Квартиру (а.с. 18). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги про виселення підлягають задоволенню, оскільки відповідачі в добровільному порядку звільнити житло відмовляються, [PERSON] доступ до Квартири не надає, а також те, що це є порушенням прав та інтересів позивача. Суд вважає доводи Відповідача 1 про те, що вони не отримували повідомлення банку про необхідність добровільного звільнення квартири такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки позивач направляв повідомлення вчасно на адресу відповідачів, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що, вказане повідомлення було отримано (а.с. 29). Суд також не вважає, що при виселенні із спірної квартири відповідачів будуть порушені права неповнолітніх виходячи з наступного. Відповідно до довідок Форми № 3 виданих 29.12.2010 р., 13.03.2013 р., неповнолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], були зареєстровані в житловому приміщенні 27.12.2008 року та [PERSON], [INFO], - 25.06.2010 року., а Договір Іпотеки спірної квартири між Позивачем та Відповідачем 1 [PERSON] було укладено 25.02.2008 року, тому передача квартири в іпотеку ПАТ «Універсал Банк» відбулася раніше за реєстрацію в ній неповнолітніх осіб. Виходячи зі змісту ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», яка регулює право дитини на майно, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Вимоги вказаної статті регулюють правовідносини щодо майна дитини й не можуть бути застосовані до правовідносин із відчуження жилого приміщення, стосовно якого в дитини є право користуватися. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи, що письмова вимога Позивача про добровільне виселення відповідачами залишена поза увагою, право на користування квартирою у неповнолітніх виникло після укладення Договору Іпотеки, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині виселення без надання іншого житла та позбавлення права користування квартирою [ADDRESS] відповідачів є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позовна вимога про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, позивачем не доведена відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України та задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 12 грн. 74 з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial