Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

У липні 2016 року позивачем подано позов про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітній [PERSON], [INFO], у супроводі [PERSON] або інших осіб за нотаріальною згодою, без дозволу батька [PERSON]. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги та просила надати їй тимчасовий дозвіл на виїзд за кордон, а саме до Російської Федерації неповнолітній [PERSON] у супроводі [PERSON] або інших осіб за нотаріальною згодою, без дозволу батька [PERSON] строком на один рік. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 10.05.2014 року знаходилась у шлюбі з [PERSON] Від спільного проживання мають неповнолітню доньку [PERSON].\~ В провадженні Дзержинського міського суду Донецької області на даний час перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу за позовом [PERSON] до [PERSON] На теперішній час сторони спільно не проживають. Неповнолітня донька залишилася проживати разом з позивачем\~ знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач навпаки участі в вихованні дитини не приймає, життям та здоровям не цікавиться. У звязку з тим, що позивач має намір виїхати разом з дитиною на відпочинок до Російської Федерації, а відповідач не бажає надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, тому позивач звернулась з відповідним позовом до суду. Позивач до судового засідання не зявилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не інформував. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає\~ задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 10.05.2014 року. В провадженні Дзержинського міського суду Донецької області на даний час перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу за позовом [PERSON] до [PERSON] Від вказаного шлюбу 23.08.2014 року у них народилася донька [PERSON]. Судом встановлено, що після припинення стосунків між позивачем та відповідачем по справі неповнолітня\~ донька залишилася разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере. Позивачка має фінансову можливість на поїздку до Російської Федерації разом зі своєю неповнолітньою дочкою, але відповідач не надав згоди на виїзд за кордон України їхної з позивачкою неповнолітньої\~ дочки. На даний час у позивача по справі виникло питання з приводу неможливого отримання дозволу у відповідача на тимчасовий виїзд дитини за кордон, а саме до Російської Федерації. У звязку з цим суд зазначає. Згідно із ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно з приписами ч.ч.2-4 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обовязках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обовязки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою. У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції\~постанови КМУ від 25.08.2010 року №724)\~ Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України, Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (у редакції\~постанови КМУ від 25.08.2010 року №724), передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду. Отже, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.\~\~ Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. В той же час, приймаючи до уваги зазначені вище положення законодавства, суд може надати право на виїзд дитини одноразово. При виникненні знов питання про необхідність виїзду дитини за кордон, позивач не позбавлений права звернутися до суду з аналогічним позовом. Позовні вимоги в частині надання дозволу на виїзд дитини за кордон України в супроводі осіб, які уповноважені за нотаріально посвідченою згодою матері та без нотаріально посвідченої згоди батька суд вважає недоведеними та необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон України, \~а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон,\~\~суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог з урахуванням уточнень в частині\~\~надання дозволу на виїзд дитини до Російської Федерації у супроводі матері без згоди та супроводу батька строком на один рік.

Outcome: partial