Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

У липні 2020 року до суду звернувся [PERSON] із позовною заявою до Управління молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (далі - Управління), Комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» (далі - ДЮСШ № 2) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначав, що з 01 серпня 2017 року його було прийнято на посаду директора комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2». 23 червня 2020 року наказом № 16-К Управління молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області його було звільнено із займаної посади за п. 1 ст.41 КЗпП України. Підставою для звільнення став Акт перевірки від 15 червня 2020 року усунення порушень та недоліків, виявлених попередньою перевіркою та окремих питань фінансово-господарської діяльності комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» за № 18-10/08 за період з 01.10.2019 року по 30.04.2020 року. Вважає, що в його діях відсутній будь-який грубий дисциплінарний проступок, а зазначені відповідачем підстави для його звільнення не є одноразовим грубим порушенням та не можуть розцінюватися як одноразове грубе порушення ним трудових обов`язків, що підпадає під дію п. 1 ст. 41 КЗпП України, а відтак, вони не можуть бути підставою для розірвання трудового договору за цією нормою. Звертає увагу у позові, що відділом внутрішнього контролю та аудиту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради було складено Акт перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» за № 18-10/08 за період з 01.01.2016 року по 30.09.2019 року, в якому не були встановлені строки на усунення недоліків. 26 травня 2020 року відбулася повторна перевірка, в результаті якої був складений вже новий Акт від 15 червня 2020 року, де було вказано про те, що не в повній мірі забезпечено усунення порушень та недоліків, виявлених попередньою перевіркою. Позивач вказує, що зазначені в акті недоліки не є грубим порушенням трудових обов`язків, а саме: 1. \~ \~ \~ \~Списання майна без погодження з Управлінням молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради. При цьому зазначав, що про даний факт головним бухгалтером будо доведено особисто начальника Управління, але жодних рішень стосовно цього питання не приймалося. З 2020 року списання основних та інших необоротних активів погоджується із начальником Управління. 2. \~ \~ \~ \~Придбання основних засобів за рахунок бюджетних коштів на здійснення поточних видатків в 2017, 2018 році. Позивач вказував у позовній заяві, що такі недоліки не є грубим порушенням трудових обов`язків, оскільки раніше до дисциплінарної відповідальності не притягувався. 3. \~ \~ \~ \~Відсутність оригіналів документів по проведенню капітального ремонту приміщень будівель школи. Посилався на те, що оригінали таких документів були передані Кременчуцькій місцевій прокуратурі листом від 26.05.2020 року за № 56. 4. \~ \~ \~ \~Покриття школою витрат Управління за спожиті комунальні послуги внаслідок не проведення взаєморозрахунків між школою та невідшкодування Управлінням спожитих комунальних послуг централізованою бухгалтерією управління. Вказував, що керівництво школи вчиняло всі можливі дії по укладанню договору оренди з Управлінням, однак звернення школи до Управління, управління міського майна Кременчуцької міської ради Полтавської області від 27.05.2020 року було залишено без реагування. 5. \~ \~ \~ \~Прийняття в 2018 році на роботу комірника. Вважав, що такі дії не є грубим порушенням трудових обов`язків. 6. \~ \~ \~ \~Не надано документів Управлінню щодо віднесення школи до 1 групи за оплатою праці керівників і фахівців. Звертає увагу, що за підсумками роботи в 2019 році школу було віднесено до 1 групи за оплатою праці керівників та фахівців. 7. \~ \~ \~ \~Не визначено відповідального тренера-викладача відповідно до роз`яснення Міністерства молоді та спорту від 24.11.2015 року. Зазначав, що таке роз`яснення носить інформаційний, а не обов`язковий характер. Також, позивач вказує, що в акті зазначено порушення щодо роботи інструкторів-методистів та тренерів-викладачів, які не мали відповідної освіти. Із посиланням на наказ № 4080 від 28 жовтня 2016 року Міністерства молоді та спорту України, вказує, що у разі, якщо такі особи мають практичний досвід та успішно виконують покладені на них завдання та обов`язки, то, як виняток, можуть бути залишені на зайнятій посаді або бути призначені на такі посади за рішенням керівника. Також було виявлено незастосування електронного аукціону системи «Prozorro.Продажі» в реалізації школою брухту чорних металів на суму 1 428 грн., чим нібито за висновком аудиту було порушено порядок впровадження пілотного проекту з продажу комунального майна. Звертає увагу, що про таке рішення Кременчуцької міської ради від 30 березня 2018 року дізнався лише під час перевірки. Брухт чорних металів було реалізовано по безготівковому розрахунку ТОВ «Укрбрухт». Даний недолік, на думку позивача, не є грубим порушенням трудових обов`язків, так як вчинений по необізнаності та не навмисно. Позивач вважає незаконним наказ про його звільнення за № 16-К від 23 червня 2020 року у зв`язку із відсутністю обставин, які слугували б підставою для такого звільнення. Звертає увагу, що внаслідок незаконного звільнення йому було завдано моральної шкоди, що виразилася у моральних переживаннях, втраті душевного спокою, перебуванні у постійному розпачі, переживаннях за долю тренерів, які його підтримували як керівника спортивної школи, за долю самого закладу, що негативно вплинуло на його здоров`я. Розмір моральної шкоди позивач оцінив у 50 тис. грн. Просив: - визнати незаконним та скасувати наказ начальника Управління молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про його звільнення за №16-К від 23 червня 2020 року; - поновити його на посаді директора комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» з 23 червня 2020 року; - стягнути з комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2020 року по 20 липня 2020 року включно у розмірі - 23738 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 тис. грн. Ухвалою судді від 23 липня 2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху для усунення недоліків (т. 1 а.с. 27-28). 21 вересня 2020 року до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви та квитанція про сплату судового збору в частині вимоги про стягнення моральної шкоди (т. 1 а.с. 35). Ухвалою судді від 10 листопада 2020 року було відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі сторін і третю особу, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (т. 1 а.с. 37). 30 листопада 2020 року до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог (т.1 а.с. 45). Позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ Управління молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про його звільнення. Поновити його на посаді директора комунального фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2 з 23 червня 2020 року. Стягнути з комунального фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2020 року по 30 листопада 2020 року, який становить 136 493,50 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 тис. грн. Ухвалою суду від 30 листопада 2020 року було приєднано до матеріалів справи заяву позивача про збільшення позовних вимог в частині збільшення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - . Зобов`язано позивача здійснити оплату судового збору, відкладено розгляд справи у зв`язку із неявкою представників відповідачів, третьої особи (т. 1 а.с. 49-50). 02 грудня 2020 року до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про відвід судді (т. 1 а.с. 56-57). Ухвалою суду від 02 грудня 2020 року заяву [PERSON] про відвід головуючого-судді Нестеренка С.Г. було передано для визначення судді в порядку ч. 3 ст. 40 ЦПК України для вирішення питання про відвід судді (т.1 а.с. 59). Ухвалою суду від 04 грудня 2020 року (головуючий-суддя Кривич Ж.О.) заяву [PERSON] про відвід головуючого-судді Нестеренка С.Г. залишено без задоволення (т. 1 а.с. 61). 21 грудня 2020 року до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог (т. 1 а.с. 72). Позивач просив збільшити позовні вимоги в частині розміру стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2020 року по 21 грудня 2020 року включно у розмірі 154 297,00 грн. В іншій частині позовні вимоги залишив попередніми. 21 грудня 2020 року до суду від відповідача - Управління молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 75-79). Вказували, що не погоджуються з позовними вимогами позивача та заперечують щодо їх задоволення. Звернули увагу, що відділом внутрішнього контролю та аудиту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області було проведено перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» за період з 01.01.2016 року по 30.09.20019 року та за період з 01.10.2019 року по 30.04.2020 року. За наслідками перевірок були складені Акти з викладенням виявлених порушень позивачем, які полягають у порушенні позивачем своїх посадових обов`язків директора спортивної школи, а саме:- порушення порядку списання майна, яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Кременчука; - недотримання порядку продажу комунального майна (в тому числі списаного), яке належить територіальній громаді міста, з використанням електронної торгової системи «Prozorro.Продажі»; - порушення умов оплати праці та інших питань фінансово-господарської діяльності спортивної школи. Наказом від 23 червня 2020 року за № 16-К [PERSON] було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків. Підставою для звільнення був Акт перевірки стану усунення порушень та недоліків, виявлених попередньою перевіркою та окремих питань фінансово-господарської діяльності спортивної школи № 18-10/08 від 15 червня 2020 року та неналежне виконання керівником спортивної школи [PERSON] посадових обов`язків, визначених п.п. 2 п. 5 Статуту закладу. Зазначають у відзиві, що [PERSON] відмовився від отримання наказу про звільнення та отримання трудової книжки, про що було складено відповідний Акт відмови. 23 червня 2020 року Управління молоді та спорту листом за № 01-24/199 повідомило Кременчуцький ВП ГУ НП в Полтавській області та прокурора м. Кременчука про вчинення кримінального правопорушення і внесення відомостей до ЄРДР та вжиття відповідних заходів щодо притягнення винних осіб спортивної школи до кримінальної відповідальності. Цього ж дня 23 червня 2020 року Управління повідомило [PERSON] про можливість отримати трудову книжку. Листом від 17 серпня 2020 року за № 9095/115/107/02-2020 Кременчуцький ВП ГУ НП в Полтавській області повідомив про внесення відомостей до ЄРДР за заявою Управління молоді і спорту та розпочате досудове розслідування. Вважають, що начальником Управління молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області було законно звільнено [PERSON] з підстав визначених п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення. Просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 21 грудня 2020 року до суду від виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області за підписом його представника [PERSON] надійшли письмові заперечення на позовну заяву [PERSON] (т. 1 а.с. 119-127). Вказували, що листом № 01-16/17 від 04 грудня 2019 року за підписом першого заступника міського голови Пелипенка В.М. було доручено відділу внутрішнього контролю та аудиту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області провести перевірку окремих питань фінансово-господарської діяльності комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» (далі КДЮСШ № 2) за період з 01.01.2016 по 30.09.2019 року. Перевірку було проведено в термін з 05.12.2019 по 10.01.2020 року. За наслідками перевірки було складено Акт № 18-10/02 від 10 січня 2020 року, який містив ряд фінансових порушень з боку директора [PERSON] . Під час перевірки було виявлено, що згідно наказів директора КДЮСШ № 2 «Про зміни у штатному розписі» від 03.10.2018 року за № 120-к та від 14.01.2019 року за № 9-к було введено 1 ставку комірника за рахунок 1 ставки водія автотранспортних засобів не виходячи за межі фонду заробітної плати з 08.10.2018 року по 31.12.2018 року та з 01.01.2019 по 31.12.2019 року. Звернули увагу, що зміни до типових штатних розписів КДЮСШ № 2 не погоджувалися із Управлінням молоді та спорту на 2018 рік та 2019 рік. При перевірці табелів обліку робочого часу працівників КДЮСШ № 2 було встановлено, що підсумок відпрацьованих працівниками днів за місяць не відповідає кількості відпрацьованих днів в розрізі. В особових рахунках працівників кількість відпрацьованих днів (годин) не відповідає даним табелю обліку робочого часу працівників. Перевіркою також було встановлено, що наказами директора спортивної школи не визначався відповідальний тренер-викладач, який здійснює заміну на час відрядження або відпустки тренера-викладача та проводить навчально-тренувальні заняття, за рахунок бюджетних коштів на здійснення поточних видатків було придбано основних засобів на суму 21\~104,00 грн. (шафу-купе - 7\~850,00 грн. та стіл офісний -13\~254,00 грн.), а в накладних зазначалася назва та вартість виробу не в зборі, а його складові частини (придбавалися комплектуючі, які складалися працівниками спортивної школи самостійно). Також було встановлено списання основних засобів з балансу спортивної школи на суму 36\~369,80 грн. за період, що перевірявся, без погодження Управлінням. Директору КДЮСШ № 2 [PERSON] було запропоновано вжити заходи щодо усунення виявлених перевіркою порушень і недоліків. Відповідно до доручення першого заступника міського голови Пелипенка В.М. від 26 травня 2020 року за № 01-13/5 відділом внутрішнього контролю та аудиту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області було проведено перевірку стану усунення порушень та недоліків, виявлених попередньою перевіркою, та окремих питань фінансово-господарської діяльності КДЮСШ № 2 за період з 01.10.2019 року по 30.04.2020 року. Перевірку було проведено в термін з 26.05.2020 по 12.06.2020 року. За наслідками перевірки було складено Акт № 18-10/08 від 15 червня 2020 року, який містив ряд фінансових порушень з боку директора [PERSON] . Встановлено, що протягом періоду, який перевірявся, на посадах інструкторів-методистів та тренерів-викладачів КДЮСШ № 2 працювали особи, які не мали вищої освіти за спеціальністю «фізична культура і спорт», на посаді заступника директора з навчально-тренувальної роботи призначено особу, яка на момент призначення не мала вищої освіти з цієї спеціальності. Крім того було вчинено КДЮСШ № 2 продаж брухту чорного металу ТОВ «Укрбрухт» на суму 1\~428 грн. без застосування електронної торгової системи «Prozorro.Продажі», чим не було дотримано Порядку впровадження пілотного проекту з продажу комунального майна (в тому числі списаного) від 30 березня 2018 року, яке належить територіальній громаді м. Кременчука. Звертають увагу, що виявлені порушення свідчать про неналежне виконання керівником комунального закладу [PERSON] своїх посадових обов`язків, що спричинило нанесення істотної шкоди інтересам КДЮСШ № 2. Вимогу про усунення порушень та недоліків виявлених при перевірці було направлено директору закладу [PERSON] . Наказом начальника Управління молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 16-К від 23 червня 2020 року [PERSON] було звільнено з займаної посади за грубе порушення трудових обов`язків, відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України. Отримати копію наказу та трудову книжку [PERSON] відмовився. Додатково повідомили, що на даний час відкрито кримінальне провадження за ознаками правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України. Просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року було прийнято та приєднано до матеріалів справи заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог в частині збільшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зобов`язано позивача повторно сплатити судовий збір щодо вимоги про стягнення середнього заробітку, залучено до участі у справі третю особу - [PERSON] (т. 1 а.с. 222-223). 06 січня 2021 року до суду від представника виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Мирошніченка В.В. надійшло письмове клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів (т. 2 а.с. 1-34). 20 січня 2021 року до суду від представника відповідача Управління молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Цвик М.В. надійшла заява про виклик свідків (т. 2 а.с. 45-46). Вказані клопотання були розглянуті з постановленням ухвал у судовому засіданні з внесенням до протоколу судового засідання. Ухвалою суду від 20 січня 2021 року було уточнено найменування відповідача як Управління молоді та спорту Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та третьої особи як виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Залучено третьою особою Кременчуцьку міську раду Кременчуцького району Полтавської області (т. 2 а.с. 50). 22 січня 2021 року до суду від відповідача - Управління молоді та спорту Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надійшли письмові докази по справі (т. 2 а.с. 59-72). 01 лютого 2021 року до суду від третьої особи - Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надійшли письмові заперечення по справі (т. 2 а.с. 73-79). Надані заперечення є тотожними тим, що були подані раніше виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області. 19 лютого 2021 року до суду від відповідача - Комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» надійшла заява про долучення до матеріалів справи письмових доказів (т. 2 а.с. 159-180). 01 березня 2021 року до суду від третьої особи - Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надійшли письмові докази у справі (т. 2 а.с. 194-219, т. 3 а.с. 1-225, т. 4 а.с. 1-219). У судовому засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» - Шаляпін С.В., представник відповідача - Управління молоді та спорту Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області - Цвик М.В., кожний окремо, проти позову заперечували з посиланням на подані відзиви на позовну заяву. Просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник третіх осіб - Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області - Мирошніченко В.В. з позовними вимогами не погодився, вважав, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, у тому числі і його звільнення, відбулося з дотриманням чинного законодавства України. Підтримав подані заперечення на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі, посилаючись на допущені позивачем порушення, які були виявлені у ході аудиторських перевірок у січні та червні 2020 р. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів і третіх осіб, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Наказом начальника відділу фізичної культури і спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області за № 25-к від 19 липня 2017 року позивача [PERSON] з 01 серпня 2017 року було призначено на посаду директора комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» (т. 1 а.с. 80). 23\~червня 2020\~року згідно\~наказу начальника\~Управління молоді\~та спорту\~виконавчого комітету\~Кременчуцької міської\~ради Полтавської\~області за\~№ 16-к\~позивача [PERSON] \~було звільнено\~з посади\~директора комунального\~закладу фізичної\~культури і\~спорту «Кременчуцька\~міська комплексна\~дитячо-юнацька\~спортивна школа\~ №\~2»\~за одноразове\~грубе порушення\~трудових обов`язків\~відповідно до\~п.\~1\~ст.\~41\~КЗпП України (т. 1 а.с. 106). Підставою для звільнення, як зазначено в наказі про звільнення, є дослівно Акт перевірки стану усунення порушень та недоліків, виявлених попередньою перевіркою та окремих питань фінансово-господарської діяльності комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» за № 18-10/08 від 15 червня 2020 року. У констатуючій частині наказу також зазначено про неналежне виконання керівником комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» [PERSON] посадових обов`язків, визначених п.п. 2 п. 5 Статуту закладу, затвердженого рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30.03.2018 року «Про затвердження статутів та положень комунальних закладів фізичної культури і спорту міста Кременчука в новій редакції». Наказ про звільнення позивача з роботи суд вважає незаконним з наступних підстав. Відповідно ст. 43 Конституції України, роз`яснень наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб, а також гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні - добровільність праці, вибір або зміну професії та виду діяльності; захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Між тим, трудовим законодавством України передбачено право власника або уповноваженого ним органу на розірвання за власною ініціативою трудового договору з робітником. Згідно зі ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Частиною 1 статті 221 КЗпП України визначено, що трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Суд звертає увагу учасників справи на те, що у статті 41 КЗпП України, зокрема у п. 1 ч. 1 цієї норми, визначені у порівнянні з підставами згідно ст. 40 вказаного Кодексу, додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників внаслідок саме одноразового грубого порушення ними трудових обов`язків. Перевірка законності наказу про звільнення працівника за підставою, визначеною пунктом 1 статті 41 КЗпП України, передбачає з`ясування таких питань: 1) чи відноситься особа за своєю посадою до кола осіб, які можуть бути звільнені за цією підставою; 2) чи мають порушення трудових обов`язків, вчинені цією особою, ознаки грубості; 3) оскільки звільнення за цією підставою є дисциплінарним стягненням, то чи були дотримані роботодавцем правила, встановлені для застосування таких стягнень (статті 147-149 КЗпП України). Право оцінки порушення як грубого покладається на суд, який розглядає конкретний спір (правова позиція КЦС у складі ВС, постанова від 22.08.2019 року у справі за № 309/3460/16-ц). Як роз`яснено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Виходячи зі змісту пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, на її підставі можуть бути звільнені керівники підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), їх заступники, головні бухгалтери підприємства, установи, організації всіх форм власності, їх заступники, а також службові особи органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службові особи центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду (правова позиція КЦС у складі ВС, постанова від 16.01.2018 року у справі за №759/19779/16-ц). Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. І рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення повинні містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений працівник, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків. Висновок про неможливість звільнення керівника за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, якщо порушення має тривалий, а не разовий характер, узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 24 квітня 2020 року в справі № 296/576/17 (провадження № 61-46199св18), від 15 квітня 2019 року в справі № 461/605/18 (провадження № 61-3017св19) та від 02 грудня 2020 року в справі № 752/16402/17 (провадження № 61-7741св20). Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 цього ж Кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просив визнати незаконним наказ про його звільнення, поновити його на посаді директора комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2», стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. На обґрунтування доводів своєї позовної заяви [PERSON] посилався на незаконність наказу Управління молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 23 червня 2020 року № 16-к про його звільнення на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення № 16-к від 23 червня 2020 року, суд зазначає наступне. Рішення про звільнення [PERSON] з посади директора комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2», як вже зазначалося, було прийнято на підставі Акта перевірки стану усунення порушень та недоліків, виявлених попередньою перевіркою та окремих питань фінансово-господарської діяльності цього закладу за № 18-10/08 від 15 червня 2020 року. Суд під час розгляду даної справи, здійснюючи перевірку характеру трудових відносин між позивачем та його роботодавцем, обставин щодо вчинення позивачем поставлених йому у вину проступків, які стали підставою для звільнення позивача, характер та зміст останніх, встановив наступні факти. Відповідно до доручення першого заступника Кременчуцького міського голови Пелипенка В.М. від 04 грудня 2019 року за № 01-16/17 та направлень, виданих начальником відділу внутрішнього контролю та аудиту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 05 грудня 2019 року за №№ 39, 40, у період з 05.12.2019 року по 10.01.2020 року начальником відділу Корбан Т.Г. та головним спеціалістом [PERSON] було проведено перевірку окремих питань фінансового-господарської діяльності комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» (далі КДЮСШ № 2) за проміжок часу з 01.01.2016 року по 30.09.2019 року. 10 січня 2020 року відділом внутрішнього контролю та аудиту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, за результатами перевірки, було складено Акт перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» за період з 01.01.2016 по 30.09.2019 року (далі - Акт від 10.01.20р.) (т. 1 а.с. 177-193), в якому було зазначено ряд порушень, допущених КДЮСШ № 2, що були виявлені під час такої перевірки. Згідно доручення першого заступника Кременчуцького міського голови Пелипенка В.М. від 26 травня 2020 року за № 01-13/5 та направлень, виданих начальником відділу внутрішнього контролю та аудиту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 26 травня 2020 року № № 9,10, начальником відділу Корбан Т.Г. та головним спеціалістом Соломко Н.В. було проведено перевірку стану усунення порушень та недоліків, виявлених попередньою перевіркою, та окремих питань фінансово-господарської діяльності комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» період з 01.10.2019 по 30.04.2020 року. Перевірку закладу було проведено в термін з 26.05.2020 року по 12.06.2020 року. 15 червня 2020 року відділом внутрішнього контролю та аудиту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, за результатами перевірки, було складено Акт перевірки стану усунення порушень та недоліків, виявлених попередньою перевіркою та окремих питань фінансово-господарської діяльності комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» (далі Акт від 15.06.20р.) за період з 01.10.2019 по 30.04.2020 року (т. 1 а.с. 151-176), в якому були зазначені порушення та недоліки, виявлені попередньою перевіркою 10 січня 2020 року, які на момент проведення перевірки 15 червня 2020 року не в повній мірі були усунуті. Фактично аудиторська перевірка фінансово-господарської діяльності КДЮСШ № 2 здійснювалася двічі співробітниками відділу внутрішнього контролю та аудиту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, але за різні періоди фінансово-господарської діяльності спортивної школи - з 01.01.2016 року по 30.09.2019 року та з 01.10.2019 року по 30.04.2020 рік. В Акті\~перевірки від\~10\~січня 2020\~року були зазначені виявлені за результатами перевірки недоліки за період роботи КДЮСШ № 2 - з 01.01.2016 року по 30.09.2019 рік та вимоги щодо їх усунення. В Акті перевірки від 15 червня 2020 року були зазначені порушення та недоліки, які були виявлені під час першої аудиторської перевірки та про які було зазначено у попередньому Акті перевірки від 10 січня 2020 року, і, які не були усунуті КДЮШС № 2. Також в Акті перевірки від 15 червня 2020 року, крім неусунутих порушень та недоліків, особами, що проводили перевірку було зазначено про результати перевірки КДЮСШ № 2 вже за інший період фінансового-господарської діяльності, а саме за період з 01.10.2019 року по 30.04.2020 року. Щодо порушень та недоліків, які зазначені в Акті перевірки від 10 січня 2020 року, які, як зазначив аудит, не були усунуті КДЮСШ № 2, суд звертає увагу на наступне. Так в Акті від 15 червня 2020 року зазначені наступні порушення та недоліки, які були встановлені ще при проведенні перевірки за результатами якої було складено Акт від 10 січня 2020 року, і які не в повній мірі були усунуті, а саме: Порушення № 1. Протягом періоду з 01.01.2016 року по 30.09.2019 року відбулося списання майна (основних засобів та інших необоротних матеріальних активів) спортивної школи на загальну суму - 36\~369,80 грн. без погодження з Управлінням молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, що є порушенням вимог Положення про порядок списання майна, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука, затвердженого рішенням ХХХ сесії Кременчуцької міської ради від 26 березня 2013 року. Надаючи правову оцінку даному порушенню суд виходить із наступного. Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 26 березня 2013 року було затверджено Положення про порядок списання майна, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука (далі - Положення), яке було розміщено на офіційному веб-сайті ради та доведено до керівників підприємств та організацій, що підтвердили у судовому засіданні представники відповідачів та третіх осіб (т. 2 а.с. 95-127). Дане Положення визначає єдині вимоги до порядку списання майна, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука, а саме: матеріальні активи, що відповідно до законодавства визнаються основними фондами (засобами), іншими необоротними матеріальними активами та об`єкти незавершеного будівництва (незавершені капітальні інвестиції в оборотні матеріальні активи. Списання майна здійснюється шляхом ліквідації, безоплатної передачі та відчуження (рухоме майно) з балансу виконавчих органів Кременчуцької міської ради Полтавської області, підприємств, установ, організацій, закладів. У даному Положенні суб`єктами господарювання є комунальні підприємства, установи, організації, заклади, що засновані на власності територіальної громади міста Кременчука (п. 1.1. Положення). За п. 2.2. Положення, списання майна здійснюється суб`єктом господарювання або виконавчим органом Кременчуцької міської ради Полтавської області, на балансі якого воно перебуває, після отримання на це відповідної згоди, яка видається: - на списання основних засобів та інших необоротних матеріальних активів, первісна (переоцінена) вартість яких становить більше 10 тисяч грн. - за рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області; - на списання повністю амортизованих основних фондів (засобів), інших необоротних активів, первісна (переоцінена) вартість яких становить менше як 10 тисяч грн. - з балансу суб`єктів господарювання - за рішенням керівника суб`єкта господарювання відповідно до цього Положення за погодженням з органом управління, якому підпорядковується відповідний суб`єкт господарювання, без оформлення додаткової згоди виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області. Судом, під час розгляду справи було досліджено Перелік списаних засобів та інших та інших необоротних матеріальних активів КДЮСШ № 2 за 2016-2018 роки та січень 2019 року (т. 3 а.с. 57-58), відповідно до якого протягом зазначеного періоду спортивною школою було списано основних засобів та інших необоротних матеріальних активів на загальну суму - 36\~369, 80 грн. (у 2016 році було списано на 19\~810,75 грн.; у 2017 році - на 3\~735,00 грн.; у 2018 році - на 10\~736,55 грн. у 2019 році - на 2\~087,50 грн.). Матеріали справи не містять доказів того, що таке списання майна відбувалося на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області або за рішенням Управління молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області. Суд критично оцінює посилання позивача [PERSON] , надані ним у судовому засіданні, коли він пояснив, що погодження щодо списання майна спортивна школа повинна була отримувати, якщо списання майна проводилося на суму до 10 тис грн. - із Управлінням молоді та спорту, а якщо списання майна проводиться на суму більше 10 тис. грн. - із виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради, і, що при списанні майна погодження не отримували, при цьому позивач визнав факт даного порушення, одночасно мотивуючи тим, що діяв неумисно, оскільки не знав про ухвалене Положення. Крім того у судовому засіданні представники відповідачів та третіх осіб, третя особа [PERSON] пояснили що Положення було оприлюднено на сайті міської Ради та доведено до підприємств, організацій та установ комунальної форми власності, а свідок - головний бухгалтер КДЮСШ № 2 [PERSON] суду пояснила, що такі порушення мали місце, позивач затверджував протоколи та акти списання, списання здійснювалося згідно Положення про порядок списання майна, але без відповідного погодження через неуважність. Суд констатує, що в даному випадку вбачається неналежне виконання позивачем своїх посадових обов`язків, яке полягає у недотриманні ним порядку списання майна, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука. За вчинення цього проступку позивач у порядку та строки визначених ст. 40, 147-149 КЗпП України до дисциплінарної відповідальності не був притягнутий. Порушення № 2. За рахунок отриманих бюджетних коштів на здійснення поточних видатків по КПКВ 1315031 «Утримання та навчально-тренувальна робота комунальних дитячо-юнацьких спортивних шкіл» (2017 рік) та по КПКВ 1115031 «Утримання та навчально-тренувальна робота комунальних дитячо-юнацьких спортивних шкіл» (2018 рік) КДЮСШ № 2 придбано основних засобів на суму - 21 104,00 грн. (шафу-купе - 7 850,00 грн. та стіл офісний - 13 254,00 грн.), що є порушенням вимог п. 2.4.1. Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 року за № 333 (в накладних зазначалась назва та вартість не виробу в зборі, а його складові частини (придбавались комплектуючі і придбані активи потім складались працівниками спортивної школи самостійно). Надаючи правову оцінку даним порушенням суд виходить із наступного. Як було встановлено судом, відповідно до накладної № С-11 від 08 вересня 2017 року (т.3 а.с. 53) КДЮСШ № 2 придбало у ФОП [PERSON] комплектуючі до шафи-купе (меблеві панелі та розсувні двері) на загальну суму 7\~850 грн. Оплату за придбаний товар у вересні 2017 року було проведено у повному обсязі по спеціальному фонду КПКВ 1315031 «Утримання та навчально-тренувальна робота комунальних дитячо-юнацьких спортивних шкіл» КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання, інвентар» та оприбутковано на рахунок 1513 «Будівельні матеріали» (т. 3 а.с. 40-43). У жовтні 2017 року КДЮШС № 2 ввело в експлуатацію та оприбутковано на рахунок 1016 «Інструменти, прилади, інвентар» шафу-купе для кабінету директора вартістю 7\~850 грн., яка згідно Акта № 28 від 28 жовтня 2017 року на списання комплектуючих до меблів (т. 3 а.с. 54), була складено власними силами працівників ДЮСШ № 2. Відповідно до накладної № С-3 від 19 вересня 2018 року (т. 3 а.с. 55) ДЮСШ № 2 придбало у ФОП [PERSON] комплектуючі до столу офісного (основа столу, тумба та опори) на загальну суму 13 254 грн. Оплату за придбаний товар у вересні 2018 року було проведено по загальному фонду КПКВ 1115031 «Утримання та навчально-тренувальна робота комунальних дитячо-юнацьких спортивних шкіл» КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання, інвентар» та оприбутковано на рахунок 1513 «Будівельні матеріали» (т. 3 а.с. 40-43). Суд звертає увагу, що відповідно до Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12 березня 2012 року за № 333, придбання невиробничого обладнання, меблів і предметів довгострокового користування для установ (організацій) здійснюється за КЕКВ 3110 «Придбання обладнання і предметів довгострокового користування». Тобто за рахунок отриманих бюджетних коштів на здійснення поточних видатків «Утримання та навчально-тренувальна робота комунальних дитячо-юнацьких спортивних шкіл» (КПКВ 1315031 у 2017 році та КВКП 1115031 у 2018 році) ДЮШС № 2 придбало основних засобів на суму 21\~104 грн. (шафа-купе за 7\~850 грн. та стіл офісний за 13\~254 грн., придбавалися комплектуючі, а не вироби), що є порушенням зазначеної вище Інструкції. У судовому засіданні позивач [PERSON] не заперечував щодо того, що ДЮСШ № 2 придбавалися не вироби в зборі, а окремі їх складові частини, вказуючи, що з них потім працівники самі складали меблі, адже так було дешевше купувати. Суд констатує, що в даному випадку вбачається неналежне виконання позивачем своїх посадових обов`язків, яке полягає у придбанні основних засобів на суму 21\~104 грн. за рахунок отриманих бюджетних коштів на здійснення поточних видатків. За вчинення такого проступку позивач у порядку та строки визначених ст. 40, 147-149 КЗпП України до дисциплінарної відповідальності не був притягнутий. Порушення № 3. До акту приймання виконаних будівельних робіт № 20-18-09-02-2-1-2-1-1 за грудень 2018 року (заміна вікон у спортивному залі КДЮСШ № 2) було внесено недостовірні дані в частині кількості демонтованих та установлених металопластикових вікон в спортивному залі КДЮСШ №2. Надаючи правову оцінку даному порушенню суд виходить із наступного. В Акті перевірки від 10 січня 2020 року відділом внутрішнього контролю та аудиту було зазначено, що в грудні 2018 року КДЮСШ № 2 було проведено попередню оплату ФОП [PERSON] в сумі 230\~135,40 грн. на виконання капітального ремонту приміщень (заміна вікон спортивного залу із демонтажем та монтажем). Відповідно до Акту приймання виконаних робіт вартість виконаних ФОП [PERSON] робіт склала 230\~135,40 грн., в тому числі виконано демонтаж старих вікон, та виконано монтаж нових вікон у кількості 12 шт. У ході огляду комісією спортивного залу (т. 3 а.с. 59) було встановлено, що всі наявні в залі вікна в кількості 12 шт. замінено на металопластикові. Розрахунок із ФОП [PERSON] було проведено у повному обсязі на суму 230\~135,40 грн. Комісією із перевірки було встановлено та зафіксовано в Акті перевірки від 10 січня 2020 року, що до акту приймання виконаних будівельних робіт № 20-18-09-02-2-1-2-1-1 за грудень 2018 року було внесено недостовірні дані в частині кількості демонтованих та установлених металопластикових вікон в спортивному залі ДЮСШ № 2. Як було встановлено судом, Кременчуцька місцева прокуратура Полтавської області звернулася до ДЮСШ № 2 із листом № 32-1053-20 від 26.0.5.2020 року (т. 4 а.с. 39) про надання оригіналів документів первинного бухгалтерського обліку (договори з додатками, специфікації, листування по договором, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки-фактури, платіжні доручення, акти виконаних робіт КБ-2В, довідки про вартість виконаних робіт КБ-3, акти надання послуг, накладні, банківські документи тощо), складені під час виконання робіт по заміні вікон у спортивному залі ДЮСШ № 2 з метою дослідження всіх обставин під час досудового розслідування кримінального провадження зареєстрованого 13 березня 2020 року в ЄРДР за №42020171090000038 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. На письмову вимогу прокуратури міста Кременчука такі матеріали були надані цього ж дня листом за № 56 від 26 травня 2020 року (т. 4 а.с. 40). Станом на день проведення перевірки та складання Акту перевірки від 15 червня 2020 року запитувані Кременчуцькою місцевою прокуратурою Полтавської області оригінали документів не були повернуті до ДЮСШ № 2. Суд звертає увагу, що усунути порушення шляхом надання аудиторам підтверджуючих документів на виконання договору із ФОП [PERSON] щодо проведення ремонтних робіт (заміни вікон у кількості 12 шт.) у спортивному залі школи позивач [PERSON] фізично не міг, оскільки оригінали таких документів були вилучені Прокуратурою міста Кременчука та не були повернуті на час проведення перевірки. Крім того під час розгляду справи було встановлено, що у кримінальному провадженні по факту привласнення коштів по встановленню металопластикових віконних конструкцій досудове розслідування триває, будь-яке рішення з цього приводу орган досудового розслідування не ухвалював. Суд констатує, що у ході розгляду цивільної справи відповідачі та треті особи не довели факт зловживання позивачем своїми службовими обов`язками та привласнення позивачем коштів під час проведення ремонту приміщень школи (придбання та встановлення металопластикових віконних конструкцій). Порушення № 4. Покриття КДЮСШ № 2 витрат Управління молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради (далі Управління) за спожиті комунальні послуги внаслідок не проведення взаєморозрахунків між КДЮСШ № 2 та Управлінням щодо використання останнім частини приміщень спортивної школи для розміщення працівників централізованої бухгалтерії, та не відшкодування Управлінням спортивній школі вартості відповідних комунальних послуг та орендних платежів. Надаючи правову оцінку даному виду виявленого порушення суд виходить із наступного. У ході аудиторської перевірки спортивної школи ще у січні 2020 року було встановлено, що в одному із кабінетів в приміщенні КДЮСШ № 2 перебувають співробітники централізованої бухгалтерії Управління. Договір між Управлінням та школою щодо порядку тимчасового користування приміщеннями школи (оренди, тощо) не укладався. Із наданих письмових пояснень [PERSON] працівникам відділу аудиту постає, що з часу призначення на посаду директора школи він звертався до начальника Управління [PERSON] з пропозицією щодо укладання договору оренди приміщення, однак останній відмовлявся це робити. У судовому засіданні позивач [PERSON] звернув повторно увагу на таку обставину, що підтвердила свідок [PERSON] , та визнав третя особа [PERSON] . Як зазначено у самому Акті від 15 червня 2020 року вже після проведення перевірки у грудні 2019 року - січні 2020 року Управління листом від 26 травня 2020 року за № 01-24/161 звернулося до ДЮСШ № 2 з проханням надати в оренду частину приміщення школи для розміщення централізованої бухгалтерії Управління, а ДЮСШ № 2, в свою чергу, листом за № 57 від 27 травня 2020 року звернулося до Управління міського майна Кременчуцької міської ради щодо надання згоди на укладання договору оренду приміщення. Однак станом на 15 червня 2020 року такий договір укладено не було. Суд звертає увагу, що про розміщення в приміщенні ДЮСШ № 2 бухгалтерії Управління без укладання відповідного договору, а також про покриття ДЮСШ № 2 витрат Управління за спожиті комунальні послуги, було відомо директору спортивної школи [PERSON] , який не вживав своєчасно активних дієвих заходів щодо вирішення питання недопущення безоплатного користування приміщеннями школи працівниками Управління. Однак суд вважає, що на момент проведення перевірки стану усунення порушень (15 червня 2020 року) таке порушення не було усунуто не з вини позивача [PERSON] , котрий на той час розпочав вживати заходи щодо його усунення, а з вини посадових осіб Управління, які вчасно не погодили укладання такого договору. Суд констатує, що в даному випадку відсутні порушення зі сторони позивача [PERSON] як директора школи, за які його мали б притягнути до дисциплінарної відповідальності, оскільки неукладення договору оренди частини приміщення відбулося не з вини безпосередньо позивача, а з вини керівництва саме Управління. Порушення № 5. У 2018 році ДЮСШ № 2 було прийнято працівника на посаду комірника, яка введена на підставі наказів директора школи без погодження з Управлінням молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради та яка штатним розписом закладу не передбачена, чим не дотримано вимоги п. 4 Типових штатних нормативів дитячо-юнацьких спортивних шкіл, затверджених наказом Міністерства молоді та спорту України від 30.07.2013 року за № 37. Надаючи правову оцінку даному виду порушення суд виходить із наступного. Судом достовірно було встановлено, що наказом директора школи позивача за № 120-к від 03 жовтня 2018 року (т. 3 а.с 45) були внесені зміни до штатного розпису та введено 1 (одну) ставку комірника за рахунок 1 (однієї) ставки водія автотранспортних засобів, не виходячи за межі фонду заробітної плати з 08.10.2018 року по 31.12.2018 року. На посаду комірника було прийнято [PERSON] (т. 3 а.с. 46). Наказом № 9-к від 14 січня 2019 року (т. 3 а.с 47) були внесені зміни до штатного розпису та введено повторно 1 (одну) ставку комірника за рахунок 1(однієї) ставки водія автотранспортних засобів, не виходячи за межі фонду заробітної плати з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року. Штатними розписами спортивної школи на 2018 рік та на 2019 рік було передбачено 3 штатні одиниці за посадою сторожа, які, як пояснював сам позивач, здійснювали охорону тільки у нічний час. Під час розгляду справи судом позивач [PERSON] підтвердив факт внесення ним змін у штатний розпис у 2018 та 2019 роках відповідними наказами та те, що такі зміни не було погоджено з Управлінням молоді та спорту. Посада комірника вже була передбачена типовим штатним розписом КДЮСШ № 2 на 2020 рік, затвердженим начальником Управління молоді та спорту Кременчуцької міської ради Полтавської області. Суд констатує, що в даному випадку наявні порушення з вини позивача [PERSON] як директора ДЮСШ № 2, котрий не дотримався вимог п.п. 2 п. 5 Статуту ДЮСШ № 2, затвердженого рішенням Кременчуцької міської Ради від 30 березня 2018 року (т. 1 а.с. 129-138), щодо узгодження із Управлінням структури та штатного розпису спортивної школи. За вчинення такого проступку позивач у порядку та строки визначених ст. 40, 147-149 КЗпП України до дисциплінарної відповідальності не був притягнутий. Порушення № 6. ДЮСШ № 2 на час проведення перевірки не надало відповідні документи Управління молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради щодо віднесення спортивної школи до першої групи за оплатою праці керівників і фахівців, яке повинно здійснюватися щорічно за підсумками роботи за минулий рік відповідно до статистичної і фінансової звітності, чим порушено вимоги п.1, п. 3 додатку 16 наказу № 2097, яким передбачено, що віднесення шкіл до відповідної групи за оплатою праці керівників і фахівців здійснюється вищим органом управління, у безпосередньому підпорядкуванні якого вони перебувають; віднесення шкіл до груп за оплатою праці керівників і фахівців здійснюється щорічно за підсумками роботи за минулий рік відповідно до статистичної і фінансової звітності. Надаючи правову оцінку даному порушенню суд виходить із наступного. Відповідно додатку № 16 до наказу Міністерства України у справах молоді та спорту від 23 вересня 2005 року за № 2097 «Про впорядкування умов оплати праці працівників бюджетних установ, закладів та організацій галузі фізичної культури і спорту», який є чинним, віднесення шкіл до відповідної групи за оплатою праці керівників і фахівців здійснюється вищим органом управління, у безпосередньому підпорядкуванні якого вони перебувають. Вищим органом управління для ДЮСШ № 2 на час перебування позивача на посаді директора спортивної школи було Управління молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, на якого і покладені такі обов`язки, що учасниками справи не заперечувалося. Як зазначено в Акті перевірки від 15 червня 2020 року, ДЮСШ № 2 звернулося із відповідними листами від 10 січня 2020 року за № 7 та від 10 лютого 2020 року за № 24 до Управління молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради щодо віднесення спортивної школи до першої групи за оплатою праці керівників і фахівців в 2016-2019 роках та за підсумками роботи у 2019 році. Відповідно до наказу Управління молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 20 лютого 2020 року за № 220О/Д за підсумками роботи у 2019 році ДЮСШ № 2 було віднесено до першої групи за оплатою праці керівників і фахівців, інформація за минулі роки Управлінням не надана. Як пояснив у судовому засіданні позивач [PERSON] начальник Управління молоді та спорту не бажав готувати документи щодо віднесення спортивної школи до першої групи за оплатою праці керівників і фахівців, яке повинно здійснюватися щорічно за підсумками роботи за минулий рік. Суд констатує, що в даному випадку відсутнє вказане поставлене у вину позивачеві порушення, оскільки віднесення спортивної школи до першої групи за оплатою праці керівників і фахівців не входило до повноважень позивача як директора школи. До того ж за поставлене у вину вчинення такого порушення виявленого під час проведення двох аудиторських перевірок позивач у порядку визначеного ст. 40, 147-149 КЗпП України до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Порушення № 7. Наказами директора спортивної школи не визначався відповідальний тренер-викладач, який здійснює заміну на час відрядження або відпустки тренера-викладача та проводить навчально-тренувальні заняття, як передбачено в роз`ясненні Міністерства молоді та спорту України від 24 листопада 2015 року за № 9612/4.5. Надаючи правову оцінку даному порушенню суд виходить із наступного. У Листі Міністерства молоді та спорту від 24 листопада 2015 року за № 9612/4.5 «Щодо порядку оплати праці тренера-викладача спортивної дитячо-юнацької школи під час його перебування на змаганнях чи навчально-тренувальних зборах» зазначено, що наказом директора спортивної школи визначається відповідальний тренер-викладач, який здійснює заміну на час відрядження тренера-викладача та проводить навчально-тренувальні заняття. Даний лист за підписом заступника Міністра молоді та спорту України - керівника апарату М. Даневича не мав ознаки організаційно-розпорядчого документу, оскільки не містив відповідні приписи зобов`язального характеру, а фактично мав інформаційно-рекомендаційний характер, про що було зазначено в самому листі. Суд критично відноситься до доводів відповідачів та третіх осіб щодо поставленого позивачеві у вину даного порушення, визначеного у ході аудиторських перевірок та зазначеного ще в Акті від 10 січня 2020 року, оскільки, по-перше, у разі тимчасової відсутності працівника (хвороба, відрядження, відпустка тощо) призначається відповідальна особа у кожному конкретному випадку на час настання такої події з виданням окремого наказу, а не на майбутнє. По-друге, жодного випадку, який би потребував призначення відповідального тренера-викладача, у разі відсутності основного тренера-викладача, за період, що перевірявся - у ДЮСШ № 2 виявлено не було. У своїх письмових поясненнях, наданих під час перевірки, [PERSON] пояснив, що у разі відрядження, відпустки або лікарняного, заміна тренера-викладача проводиться за усною домовленістю між тренерами. Таких замін у 2019 та в 2020 роках не було внаслідок відмови від багатьох відряджень у зв`язку із відсутністю фінансування. Суд звертає увагу, що заміна працівника у разі його відсутності відбувається лише за наказом по підприємству (закладу) та без усних домовленостей таких працівників між собою. Однак в даному випадку відсутнє поставлене у вину позивачеві вказане порушення, за які його мали б притягнути до дисциплінарної відповідальності з тих підстав, що у період часу фінансово-господарської діяльності школи за який проводилися аудиторські перевірки не були встановлені факти відсутності тренерів та їх заміни іншими, а призначення відповідального на майбутнє не може відбуватися і з підстав, зазначених вище. Суд констатує, що позивача [PERSON] за вчинення проступків, які були встановлені під час аудиторських перевірок і відображені в Актах від 10 січня 2020 року та Акті від 15 червня 2020 року, та які знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, про що було вказано вище, позивач у порядку та строки визначених ст. 40, 147-149 КЗпП України до дисциплінарної відповідальності не притягувався. При цьому суд зазначає, що станом на день звільнення - 23 червня 2020 року строки притягнення до дисциплінарної відповідальності, які визначені у ст. 148 КЗпП України, за вчинення зазначених та підтверджених проступків фактично закінчилися. У судовому засіданні 23 лютого 2020 року представник третіх осіб - виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області - Мирошніченко В.В. повідомив додатково суду про допущене позивачем порушення з приводу купівлі автобусу, про що було зазначено в Акті перевірки від 10 січня 2020 року. Надаючи цьому правову оцінку, суд виходить із наступного. Судом було достовірно встановлено, що ДЮСШ № 2 проводились відкриті торги (закупівля автобусу) та застосовувались переговорні процедури у зв`язку із відсутністю конкуренції. За результатами переговорної процедури із ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, ціна договору склала 1 млн.\~150\~тис. грн. Договір діяв до 31.12.2018 року, а потім був продовжений до березня 2019 року, що постає з пояснень учасників справи та ними не заперечувалося (т. 4 а.с. 52-129). Однак жодні розрахунки за даним договором із ФОП [PERSON] не проводилися, а автобус не передавався ДЮСШ № 2. Сам [PERSON] пояснив, що кошти не перераховувалися ФОП [PERSON] , автобус спортивній школі не передавався, дія договору не продовжувалася. У матеріалах справи наявна ухвала слідчого-судді від 21 березня 2019 року (т. 4 а.с. 43-44), якою надано дозвіл на вилучення у ДЮСШ № 2 оригіналів документів з приводу закупівлі автобусу. Станом на час розгляду справи як постає з пояснень учасників справи по факту купівлі автобуса проводиться досудове розслідування. Суд звертає увагу, що в Акті перевірки стану усунення порушень та недоліків за № 18-10/08 від 15 червня 2020 року, який був підставою для звільнення позивача, дане порушення, як неусунуте - взагалі відсутнє. Дані обставини та факти не були спростовані відповідачами та третіми особами шляхом подання відповідних належних і допустимих доказів. Щодо дотримання Управлінням молоді та спорту Кременчуцької міської ради Полтавської області строків застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення, передбачених статтею 148 КЗпП України, суд повторно звертає увагу учасників справи на наступне. Так відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладе пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення лише 23 червня 2020 року, в тому числі і за проступки, що знайшли своє повторне підтвердження в Акті перевірки від 15 червня 2020 року, враховуючи факт їх виявлення ще під час аудиторської перевірки проведеної у грудні 2019 року січні 2020 року, про що було зазначено в Акті від 10 січня 2020 року. Однак з дня вчинення позивачем проступків, перелік яких зазначався одночасно в Акті від 10 січня 2020 року та в Акті від 15 червня 2020 року, на які йде посилання у наказі про звільнення позивача, та які знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, про що зазначалося, минуло більше шести місяців вже станом на 10 січня 2020 року, і більше одного місяця з дня їх виявлення - 10 січня 2020 року станом на 23 червня 2020 року, що у свою чергу свідчить про однозначне та беззаперечне порушення відповідачем строків, встановлених статтею 148 КЗпП України для притягнення винної особи до дисциплінарної відповідальності. Як встановлено судом відділом внутрішнього контролю та аудиту відповідно до доручення першого заступника міського голови Пелипенка В.М. від 26 травня 2020 року за № 01-13/5, крім перевірки стану усунення порушень та недоліків, виявлених попередньою перевіркою від 10 січня 2020 року, проводилася перевірка окремих питань фінансово-господарської діяльності КДЮСШ № 2 за інший період - з 01.10.2019 року по 30.04.2020 року. За результатами проведеної перевірки відділом внутрішнього контролю та аудиту було складено Акт № 18-10/08 від 15 червня 2020 року. Так в Акті від 15 червня 2020 року були зазначені також наступні факти (як вказано в Акті - порушення), що мали місце вже в інший період фінансово-господарської діяльності ДЮСШ № 2 - з 01.10.2019 року по 30.04.2020 року та які не були зазначені в Акті від 10 січня 2020 року. Порушення № 1. Упродовж періоду з 01.10.2019 року по 30.04.2020 року встановлено було, що на посадах інструкторів-методистів КДЮСШ № 2 працюють особи, які не мають вищу освіту за спеціальністю «фізична культура і спорт», передбаченої п. 46 Положення про дитячо-юнацьку спортивну школу, затвердженого постановою КМУ від 05 листопада 2008 року за № 993, зокрема: [PERSON] , яка отримала вищу освіту за спеціальністю «Педагогіка і психологія (дошкільна)» та [PERSON] , який має вищу освіту за спеціальністю «Початкове навчання». Крім того, перевіркою встановлено, що на посадах тренерів-викладачів ДЮСШ № 2 працюють особи, які не мають вищу освіту за спеціальністю «Фізична культура і спорт». Надаючи правову оцінку даному порушенню суд виходить із наступного. З другого абзацу п. 46 Положення про дитячо-юнацьку спортивну школу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2008 р. за № 993, вбачається, що на посаду інструктора-методиста призначається фахівець, який має вищу освіту за спеціальністю «Фізична культура і спорт» та ступенем «бакалавр» чи «магістр». Відповідні зміни до другого абзацу цього пункту були внесені згідно з Постановами КМУ № 601 від 19.08.2015 року та № 248 від 30.03.2016 року. Із досліджених судом матеріалів справи постає, що [PERSON] була прийнята на посаду інструктора - методиста з 01 лютого 1995 року, тобто задовго до призначення позивача [PERSON] на посаду директора ДЮСШ № 2. [PERSON] був прийнятий на посаду інструктора-методиста з 01.11.2018 року, потім був звільнений з цієї посади, а з 02.09.2019 року був повторно прийнятий на посаду інструктора-методиста. Як пояснив у судовому засіданні позивач [PERSON] , [PERSON] на час прийняття на роботу мав середню-спеціальну освіту на напрямком «Фізична культура і спорт», закінчивши до цього педагогічне училище і вступив до вищого навчального закладу за цим же напрямком. Суд констатує, що прийнявши на роботу інструктора-методиста [PERSON] без закінченої вищої освіти за спеціальністю «Фізична культура і спорт» та ступенем «бакалавр» чи «магістр», позивач допустив порушення вимог вказаних нормативних актів. За вчинення такого проступку позивач у порядку та строки визначеного ст. 40, 147-149 КЗпП України окремо до дисциплінарної відповідальності не був притягнутий. Суд критично ставиться до тверджень, викладених в Акті від 15 червня 2020 року щодо прийняття на посади тренерів-викладачів ДЮСШ № 2 осіб, які не мають вищої освіти за спеціальністю «Фізична культура і спорт», оскільки викладене в Акті має загальних характер без конкретизації і зазначення прізвищ, імен, по-батькові, дати прийняття на роботу, наявної освіти, кваліфікації тощо. Щодо призначення [PERSON] на посаду заступника директора з навчально-тренувальної роботи з 01.08.2017 року, який на момент призначення не мав вищої освіти з фізичного виховання і спорту, суд звертає увагу, що дану особу було призначено на підставі наказу в.о. начальника відділу з фізичної культури і спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 24.07.2017 року за № 27-к (про що зазначено в самому Акті від 15 червня 2020 року), тобто жодного відношення до призначення заступника директора позивач як директор ДЮСШ № 2 не має. Порушення № 2. Списання майна (основних засобів та інших необоротних матеріальних активів) на загальну суму 1982,00 грн. без погодження з Управлінням молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, що є порушенням вимог Положення про порядок списання майна, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука, затвердженого рішенням ХХХ сесії Кременчуцької міської ради від 26 березня 2013 року. Надаючи правову оцінку даному порушенню суд звертає увагу на наступне. Як вже зазначалося судом, рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 26 березня 2013 року було затверджено Положення про порядок списання майна, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука (далі Положення), яке було розміщено на офіційному веб-сайті ради та доведено до керівників підприємств та організацій, що підтвердили у судовому засіданні представники відповідачів та третіх осіб (т. 2 а.с. 95-127). За п. 2.2. Положення, списання майна здійснюється суб`єктом господарювання або виконавчим органом Кременчуцької міської ради Полтавської області, на балансі якого воно перебуває, після отримання на це відповідної згоди, яка видається: - на списання повністю амортизованих основних фондів (засобів), інших необоротних активів, первісна (переоцінена) вартість яких становить менше як 10 тисяч грн. з балансу суб`єктів господарювання - за рішенням керівника суб`єкта господарювання відповідно до цього Положення за погодженням з органом управління, якому підпорядковується відповідний суб`єкт господарювання, без оформлення додаткової згоди виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області. Як було встановлено судом та постає із пояснень свідка - головного бухгалтера ДЮСШ № 2 [PERSON] , таке списання майна відбулося за період з 01.10.2019 року по 31.12.2019 року ще до початку першої перевірки (Акт перевірки від 10 січня 2020 року) і воно дійсно було зроблено без погодження Управління молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради. Крім того в Акті перевірки від 15 червня 2020 року було також зазначено, що протягом січня-квітня 2020 року списання основних засобів та інших необоротних матеріальних активів здійснювалося вже за погодження з Управлінням молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради. Позивач [PERSON] також підтвердив, що таке списання майна відбулося без погодження із головним розпорядником майна, протоколи та акти списання він затверджував особисто. Суд констатує, що в даному випадку вбачається неналежне виконання позивачем своїх посадових обов`язків, яке полягає у недотриманні ним при затвердженні документів на списання майна порядку списання майна, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука. За вчинення цього проступку позивач у порядку та строки визначених ст. 40, 147-149 КЗпП України до дисциплінарної відповідальності не був притягнутий. Суд також бере до уваги, що таке порушення відбулося за період з 01.10.2019 року по 31.12.2019 року ще до початку першої перевірки і таке порушення не знайшло своє відображення в Акті перевірки від 10 січня 2020 року. Порушення № 3. Продаж брухту чорних металів ТОВ «Укрбрухт» вагою 0,408 т. на суму 1428 грн. здійснено ДЮСШ № 2 без застосування електронної торгової системи «Prozorro.Продажі», чим не було дотримано вимоги Порядку впровадження пілотного проекту з продажу комунального майна (в тому числі списаного), яке належить територіальній громаді міста Кременчука, з використанням електронної торгової системи «Prozorro.Продажі», затвердженого рішенням Кременчуцької міської ради від 30.03.2018 року «Про впровадження пілотного проекту щодо організації електронних торгів (аукціонів) з використанням електронної торгової системи «Prozorro.Продажі». Надаючи правову оцінку даному порушенню суд зазначає наступне. Як було встановлено судом, рішенням Кременчуцької міської ради від 30 березня 2018 року (т. 2 а.с. 128) було затверджено Порядок впровадження пілотного проекту щодо організації електронних торгів (аукціонів) з використанням електронної торгової системи «Prozorro.Продажі (далі Порядок від 30.03.2018 року). Дане рішення було оприлюднено на сайті Кременчуцької міської ради 04 квітня 2018 року. Відповідно до п. 1.1. даного Порядку, його розроблено з метою забезпечення впровадження сучасних технологій продажу, відкритості, прозорості продажу комунального майна (в тому списаного) на електронному аукціоні із застосуванням електронної торгової системи «Prozorro.Продажі». Дія цього Порядку поширюється, в тому числі, на оприбутковану вторинну сировину, отриману внаслідок списання основних засобів та необоротних активів, які втратили свої експлуатаційні та товарні якості, в результаті їх демонтажу/розбирання (брухт чорних, кольорових та дорогоцінних металів тощо (п. 2.1.3. Положення). 16 жовтня 2019 року між ДЮСШ № 2 та ТОВ «Укрбрухт» було укладено договір поставки. Відповідно до акту прийманні металів чорних (вторинних) від 16 жовтня 2019 року за № 216/001, ТОВ «Укрбрухт» прийняло від спортивної школи брухт чорних металів вагою 0,408 т. на загальну суму 1\~428 грн. Такий продаж було вчинено без застосування електронної торгової системи «Prozorro.Продажі». У судовому засіданні свідок - головний бухгалтер спортивної школи [PERSON] та позивач [PERSON] , кожний окремо, суду підтвердили даний факт пояснили, що продаж було вчинено без застосування електронної системи «Prozorro.Продажі». Про існування такого Положення та рішення Кременчуцької міської ради від 30 березня 2018 року їм обом стало відомо тільки під час самої перевірки. Суд констатує, що в даному випадку вбачається неналежне виконання позивачем своїх посадових обов`язків, яке полягає у недотриманні ним порядку продажу комунального майна, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука, без застосування електронної торгової системи «Prozorro.Продажі». Суд не може взяти до уваги доводи позивача про те, що про такий Порядок йому не було відомо, адже, як вже зазначалося вище рішення « Про впровадження пілотного проекту щодо організації електронних торгів (аукціонів) з використанням електронної торгової системи «Prozorro.Продажі» було прийнято Кременчуцькою міською радою 30 березня 2018 року та оприлюднено на сайті Кременчуцької міської ради 04 квітня 2018 року, відповідно до частини 11 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування». За вчинення цього проступку позивач у порядку та строки визначених ст. 40, 147-149 КЗпП України до дисциплінарної відповідальності не був притягнутий. Суд констатує, що станом на день звільнення - 23 червня 2020 року строки притягнення до дисциплінарної відповідальності, які визначені у ст. 148 КЗпП України, за вчинення зазначених та підтверджених проступків фактично закінчилися. Судом під час розгляду справи було встановлено, що ДЮСШ № 2 перевірявся двічі в ідділом внутрішнього контролю та аудиту Кременчуцької міської ради за дорученням першого заступника міського голови Пелипенка В.М. від 04.12.2019 року за № 01-16/17 та від 26 травня 2020 року за №01-13/5 за різні періоди роботи - з 01.01.2016 по 30.09.2019 року та з 01.10.2019 року по 30.04.2020 року. Крім ДЮСШ № 2, за дорученням першого заступника міського голови Пелипенка В.М. від 21.01.2020 року за № 01-13/1 відділом внутрішнього контролю та аудиту Кременчуцької міської ради, здійснювалася аудиторська перевірка і КДЮСШ № 1 за період її роботи з 01.01.2016 року по 31.12.2019 року, за результатами якої було складено Акт перевірки від 25 лютого 2020 року за № 18-10/04 (т. 3 а.с. 63-125). Також за дорученням першого заступника міського голови Пелипенка В.М. від 11.02.2020 року за № 01-13/2 відділом внутрішнього контролю та аудиту Кременчуцької міської ради, була здійснена аудиторська перевірка і Управління молоді та спорту Кременчуцької міської ради Полтавської області за період його роботи з 01.01.2016 року по 31.12.2019 року, по результатам якої було складено Акт перевірки від 13 березня 2020 року за № 18-10/05 (т. 3 а.с. 126-181). У судовому засіданні позивач [PERSON] посилався на його переслідування зі сторони посадових осіб Кременчуцької міської ради Полтавської області та її виконавчого комітету, і, на його думку, були навмисно організовані та проведені двічі аудиторські перевірки фінансово-господарської діяльності ДЮСШ № 2, зокрема з метою відшукання допущених ним порушень та наступного його звільнення. Однак суд не вбачає в діях посадових осіб цих органів наявність ознак переслідування позивача, а позивачем не був доведений цей факт, враховуючи те, що майже одночасно відділом внутрішнього контролю та аудиту перевірялася також фінансово-господарська діяльність ДЮСШ № 1 та Управління молоді та спорту Кременчуцької міської ради Полтавської області. Доводи позивача та його представника щодо наявності дискримінаційного підходу за результатами аудиторських перевірок до позивача як директора ДЮСШ № 2, оскільки у ході перевірок ДЮСШ № 1 та Управління було виявлено значну більшу кількість порушень, за які керівники останніх не були притягнуті до дисциплінарної відповідальності, не можуть прийматися судом до уваги, оскільки предметом розгляду даної справи не є спір щодо висновків аудиторських перевірок фінансового-господарської діяльності ДЮСШ № 1 та Управління, а також, що вирішення питання про доцільність вжиття заходів реагування за результатами перевірок входить безпосередньо саме до повноважень органу місцевого самоврядування та його виконавчого органу. У матеріалах справи наявна копія листа першого заступника міського голови на ім`я директора ДЮСШ № 2 (т. 1 а.с. 201) без відповідних реквізитів відправлення та отримання щодо необхідності вжиття заходів за результатами перевірки фінансово-господарської діяльності школи проведеної у травні - червні 2020 року за період з 01.10.2019 р. по 30.04.2020р. Однак позивач [PERSON] та його представник пояснили, що даного листа керівництво школи не отримувало. Відповідачі та треті особи не надали достовірні відомості про вручення цього листа адміністрації школи, зокрема позивачеві. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до доручень першого міського голови Пелипенка В.М., особисто начальником відділу внутрішнього контролю та аудиту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Карбан Т.Г. видавалися направлення на проведення перевірок на її (начальника відділу) ім`я - [PERSON] та на ім`я [PERSON] (головного спеціаліста) (т. 3 а.с. 1-2, т. 4 а.с. 1-2). Суд звертає увагу, що відділом внутрішнього контролю та аудиту Кременчуцької міської ради Полтавської області на підставі перевірок окремих питань фінансово-господарської діяльності ДЮСШ № 2 та перевірки стану усунення ними порушень та недоліків, було складено Акти перевірок № 18-10/02 від 10 січня 2020 року та № 18-10/08 від 15 червня 2020 року. Дані Акти перевірок були підписані начальником відділу внутрішнього контролю та аудиту [PERSON] , директором КДЮСШ № 2 - [PERSON] та головним бухгалтером КДЮСШ № 2 - Котелевською В.І. У судовому засіданні допитані як свідки [PERSON] (начальник відділу) та [PERSON] (головний спеціаліст відділу) не змогли пояснити суду, чому Акти перевірок не були підписані [PERSON] , як особою, яка також проводила перевірку та була у складі комісії із перевірки. Відповідно до п. 2.5. Порядку проведення перевірок та аудитів відділом внутрішнього контролю та аудиту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, затвердженого рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 25 липня 2016 року за № 677 (т. 2 а.с. 204-213) (далі - Порядок), на проведення перевірки на кожну посадову особу відділу та залученого спеціаліста оформляється в двох примірниках направлення встановленого зразка. За п. 2.15. цього Порядку, Акт перевірки підписується посадовою особою відділу, яка проводила перевірку, чи керівником групи та керівником і головним бухгалтером об`єкта контролю. Для проведення обох перевірок направлялися [PERSON] , як начальник відділу, а не керівник групи і [PERSON] , як головний спеціаліст. Тобто, у перевірці приймали участь 2 (дві) посадові особи, хоча Акти перевірок були підписані тільки 1 посадовою особою [PERSON] , що є порушенням зазначеного Порядку. Зі сторони ДЮСШ № 2 обидва Акти від 10 січня 2020 року та від 15 червня 2020 року були підписані директором [PERSON] та головним бухгалтером [PERSON] , які не вказали безпосередньо в цих Актах або окремо у будь-якому іншому документі свої заперечення чи застереження з приводу здійснення перевірки, у тому числі щодо складання актів та їх підписання. Так, за п. 2.18 Порядку, керівник, головний бухгалтер об`єкта контролю зобов`язані ознайомитися з актом перевірки та у разі погодження з викладеними у ньому фактами підписати отриманий примірник акту. У разі наявності заперечень (зауважень) щодо змісту акту перевірки керівник, головний бухгалтер підписують його із застереженням. Суд вважає, що хоча Акти перевірок і були підписані тільки однією посадовою особою, це не впливає на зміст викладеного в них, враховуючи відсутність зауважень і самого позивача. Як вже зазначалося судом, [PERSON] було звільнено з посади директора комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» наказом Управління молоді та спорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 16-к від 23 червня 2020 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України (т. 1 а.с. 106). Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Підставою для звільнення [PERSON] з посади директора ДЮСШ № 1 як зазначено було в наказі про звільнення став Акт перевірки стану усунення порушень та недоліків, виявлених попередньою перевіркою та окремих питань фінансового-господарської діяльності комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» № 18-10/08 від 15 червня 2020 року. Судом вже надавалася оцінка порушенням, які були викладені в Акті перевірки від 15 червня 2020 року з частковим посиланням на Акт від 10 січня 2020 року, які частково знайшли своє підтвердження. Однак, всі порушення, що знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, як окремо, так і в їх сукупності не містять ознак грубості. Аналізуючи зміст наказу про звільнення позивача № 16-к від 23 червня 2020 року, суд відзначає, що у наказі відсутні чіткі визначення конкретного одноразового грубого порушення позивачем ввірених йому конкретних трудових обов`язків, тобто чітко сформульованого одноразового порушення, яке стало підставою для звільнення [PERSON] , як керівника, наказ не містить. Фактично у наказі лише наявні посилання на Акт перевірки, у якому відображено цілу систему (сукупність) порушень (проступків). Одночасно наказ про звільнення позивача [PERSON] за своїм змістом містить узагальнену систему (низку) порушень за які він був звільнений, а не одне грубе порушення ним його посадових обов`язків. Це, зокрема, порушення, що зазначені в Акті перевірки від 15 червня 2020 року, а також неналежне виконання позивачем посадових обов`язків, визначених п.п. 2 п. 5 Статуту закладу. Однак, які саме порушення посадових обов`язків, визначених у п.п. 2 п. 5 Статуту закладу були допущені позивачем, наказ про звільнення також не містить. При цьому у п.п. 2 п. 5 Статуту вказані узагальнюючі повноваження директора спортивної школи (т. 1 а.с. 106, 129-138). Перелічені та встановлені порушення, які були допущені позивачем при виконанні своїх обов`язків як керівника ДЮСШ № 2 та які знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, є окремими проступками, не є взаємопов`язаними між собою за своїми характерами, змістом та суттю, а також за часом вчинення, не є складовими частинами єдиного разового триваючого правопорушення, та не містять ознаки грубості. Суд відзначає, що за вчинення таких проступків позивача не було уповноваженою на те посадовою особою Управління притягнуто до дисциплінарної відповідальності з виданням відповідного наказу із застосуванням стягнень з підстав, у порядку та строки встановлені ст. 40, 147-149 КЗпП України. Крім того, відповідачами не доведено настання негативних наслідків для закладу, зокрема фінансового та/або майнового, спричинених можливими діями позивача, що в свою чергу, можливо було б вважати грубим порушенням трудових обов`язків. Суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 147 КЗпП України за порушення дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення - догана або звільнення. Згідно зі статтею 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Проте відповідачами та третіми особами не було надано жодні докази, які б підтверджували, що до застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача з роботи останньому було запропоновано надати уповноваженій особі письмові пояснення і, що позивач відмовився їх надати. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Під час обрання виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 760/7225/16-ц (провадження N 61-35225св18), від 18 березня 2020 року у справі № 484/2962/17 (провадження № 61-3225св18), від 20 лютого 2019 року у справі № 757/28453/14-ц (провадження № 61-10309св18), від 27 червня 2018 року у справі № 664/2820/15-ц (провадження № 61-19602св18). Згідно норм чинного трудового законодавства діє принцип презумпції невинуватості. Тобто не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. Принцип презумпції невинуватості випливає зі змісту ст. 138 КЗпП України, яка передбачає обов`язок роботодавця доводити наявність умов, серед них і вини працівника, для притягнення такого працівника до матеріальної відповідальності. Перед тим як ухвалювати рішення про застосування до працівника догани, роботодавець має провести розслідування та зібрати достатньо доказів, які свідчили б про факт вчинення працівником дисциплінарного проступку. До того ж суд враховує, що відповідно до статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», тягар доведення наявності законної підстави звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці. Отже звільнення позивача [PERSON] на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, відповідачем при накладенні стягнення не враховано відсутність ознак одноразового грубого, порушення трудових обов`язків, негативних наслідків правопорушення, що дисциплінарна відповідальність повинна бути співмірною скоєному проступку, а звільнення є крайньою та найсуворішою мірою стягнення. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідачі та треті особи не подали належні і допустимі, безспірні і достовірні докази на підтвердження законності звільнення позивача з роботи, на спростування позову та встановлених судом обставин. З огляду на наведене та враховуючи недоведеність підстав застосування до позивача [PERSON] роботодавцем дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на підставі п. 1 ст.41 КЗпП України, суд дійшов висновку, що оспорюваний позивачем наказ Управлінням молоді та спорту Кременчуцької міської ради Полтавської області за № 16-к від 23 червня 2020 року про застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи було видано уповноваженою особою з порушенням вимог трудового законодавства, а тому є таким, що підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Звідси суд вважає за необхідне поновити [PERSON] на посаді директора комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» з 23 червня 2020 року. Станом на день розгляду справи ДЮСШ № 2 як юридична особа не є припиненою, що підтвердили у судовому засіданні представники відповідачів, третіх осіб та третя особа [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). Згідно абз. 1-3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати: Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно п. 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У відповідності до відомостей про суми нарахованої, утриманої та виплаченої заробітної плати [PERSON] , виданої ДЮСШ № 2 від 19 лютого 2021 року за № 45 (т. 2 а.с. 160), вбачається, що розмір заробітної плати позивача за останні два місяці перед звільненням складає 29\~579,76 грн. (14\~789,88 грн. у квітні 2020 року за відпрацьовані 21 робочий день та 14\~789,88 грн. у травні 2020 року - за 19 робочих днів), а всього на суму 29\~579,76 грн. за 40 робочих днів. Середньоденна заробітна плата [PERSON] за період квітень-травень 2020 року складає 739,49 грн. ((14789,88 грн.+14789,88грн.):(21+19)). У постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17, суд роз`яснив, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Додатково, аналізуючи зміст норм трудового законодавства доцільно зазначити, що вимушений прогул в даній справі це неможливість працювати (виконувати посадові обов`язки) саме за посадою з якої позивач був звільнений незаконно. Так позивача звільнено з роботи 23 червня 2020 року і це був останній робочий день для позивача, який було оплачено, що учасниками справи не заперечувалося у судовому засіданні. Трудові права позивача поновлюються рішенням суду від 26 березня 2020 року, тому саме цей період з 24 червня 2020 року і до дня ухвалення судового рішення, і слід визнати вимушеним прогулом. Вимушений прогул у даному випадку становить 191 день (робочих дня), тобто без врахування за вказаний проміжок часу вихідних та святкових днів. Таким чином\~підлягає стягненню\~з ДЮСШ\~№ 2,\~з якою\~позивач перебував\~у трудових\~відносинах і\~до якої\~ним була\~заявлена та\~підтримана у\~судовому засіданні\~відповідна позовна\~вимога,\~на користь\~позивача середній\~заробіток за\~час вимушеного\~прогулу за\~період з\~24\~червня 2020\~року по\~26\~березня 2021\~року в\~сумі 141\~242,59 грн. (739,49 грн. х 191 робочих дні). За встановлених обставин в цій частині позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню, оскільки позивач здійснив невірне обчислення розмірів середнього заробітку згідно збільшених позовних вимог у грудні 2020 року. Що стосується позовних вимог про стягнення завданої позивачу [PERSON] моральної шкоди, то суд виходить із наступного. За приписами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Також порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормального життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових життєвих зусиль для організації свого життя. Крім того Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно із роз`ясненнями, наданими в цій Постанові Пленуму Верховний Суд України вказав, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що внаслідок незаконного звільнення позивача з роботи, котрий не притягався до дисциплінарної відповідальності, було порушено його право на працю, що призвело до заподіяння моральної шкоди, яка полягає у наявності моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, а також необхідності вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи підставу звільнення що перешкоджає вільному працевлаштуванню. При цьому у будь якому разі при порушені майнових або немайнових прав позивач як людина відчував відповідні емоційні переживання та страждання, що за даних обставин можливо та слід розцінювати як підставу для здійснення обчислення грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди. Звідси, виходячи з необхідності дотримання засад розумності, справедливості, законності та належності відповідної сатисфакції розміру моральних страждань позивача, суд оцінює моральну шкоду заподіяну позивачеві у 5 тис. грн. При цьому позивач не подав суду належні і допустимі докази на підтвердження запропонованого ним розміру моральної шкоди у 50 тис. грн., тобто більшого у порівнянні з тим, який було визначено судом. Суд також врахував правову позицію Верховного Суду висловленої у постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі за № 752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Звідси підлягає стягненню з ДЮСШ № 2, з якою позивач перебував у трудових відносинах і до якої ним була заявлена та підтримана у судовому засіданні відповідна позовна вимога, тобто з безпосереднього роботодавця, на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 5 тис. грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час звернення до суду позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. в частині позовної вимоги про стягнення моральної шкоди. Позов в цій частині судом задоволено частково на суму у 5 тис. грн., що становить 10% від заявленого позивачем (5 тис. грн. від 50 тис. грн.). Тому з відповідача КДЮСШ № 2 на користь позивача слід стягнути кошти у розмірі 84,08 грн. у повернення сплаченого судового збору в частині вимог про відшкодування моральної шкоди. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі (фізичні особи) - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця і не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Не поширюється пільга на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18). Під час подання позову до суду позивачем [PERSON] не було сплачено судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На виконання ухвал суду, якими його було зобов`язано сплатити судовий збір, позивач, зловживаючи своїми процесуальними правами, належним чином не відреагував. За вимоги про оскарження наказу про звільнення та поновлення на роботі позивача від сплати судового збору звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подається саме фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір»). Прожитковий мінімум у 2020 році для працездатних осіб становив - 2102 грн. (станом на 01.01.2020 року). Позивачем було заявлено про стягнення 23\~738,00 грн., а отже, при поданні позову до суду він мав сплатити судовий збір у цій вимозі у мінімальному розмірі станом на день подання позову - 840,80 грн. (0,4 х 2102 грн.). Потім позовні вимоги за даною вимогою позивачем були збільшені до 154\~297 грн., за які передбачено сплату судового збору у розмірі 1542,97 грн. (1% від 154297 грн.), який позивач також не сплатив (ухвала суду від 21 грудня 2020 року, т. 1 а.с. 222-223). З урахуванням того, що суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу і до ухвалення судом рішення, на суму 141242,59 грн., то з безпосереднього роботодавця - відповідача ДЮСШ № 2 на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~412,43 грн. (1% від 141242,59 грн.), враховуючи, що позов подано фізичною особою, а тому застосовуються ставки судового збору на день подання позову саме фізичною особою. Також з ДЮСШ № 2 необхідно стягнути на користь держави судовий збір за вимогою немайнового характеру - про оскарження наказу про звільнення та поновлення на роботі - 840,80 грн., а всього з цього відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір на суму 2253,23 грн.(1412,43 грн.+840,80 грн.). Учасники справи не заявляли будь-які інші вимоги щодо відшкодування інших судових витрат. Таким чином позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Крім того необхідно відмовити позивачеві у задоволенні позову в частині вимог до комунального закладу фізичної культури і спорту «Кременчуцька міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі - 13054,41 грн. (154297 грн. - 141242,59 грн.), моральної шкоди у розмірі 45 тис. грн. (50 тис. грн. 5 тис. грн.), та коштів у повернення сплаченого судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 756,72 грн. (840,80 грн. 84,08 грн.). Згідно із п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Так в п. 26 постанови Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суди повинні в усіх випадках зазначати в рішенні про негайне його виконання в частині стягнення заробітної плати не більше ніж за один місяць. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, а ухвалення рішень, які безпосередньо не призводять до змін в обсязі прав, та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає змісту цього поняття. Допуск рішення до негайного виконання, тобто до виконання з моменту проголошення рішення, а не з моменту набрання цим рішенням законної сили, у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати в частині стягнення за один місяць є обов`язком суду, а не дискреційним правом. З врахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати середньомісячної заробітної плати підлягають задоволенню. Згідно ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та здійснення виплати середньомісячної заробітної плати в розмірі 14\~789,88 грн. (( 14\~789,88 грн.+ 14 789,88 грн.): 2), тобто в межах платежу за один місяць.

Outcome: partial