Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], публічного акціонерного товариства «Київгаз» про визнання за ним права на замовлення робіт з демонтажу прокладеного надземним способом до житлового будинку [ADDRESS] газопроводу в частині, що проходить вздовж межі земельних ділянок, розташованих у [ADDRESS] та [ADDRESS], та наступного монтажу газопроводу в цій частині підземним способом, а також зобов'язання ПАТ «Київгаз» вчинити дії, направлені на демонтаж газопроводу з наступним його монтажем підземним способом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS]. Водночас [PERSON] є власником газопроводу, проект прокладення якого затверджено ПАТ «Київгаз». Вказаний газопровід прокладений надземним способом з бульвару Дружби Народів уздовж меж земельної ділянки по [ADDRESS] з порушенням вимог ДБН та перекриває доступ до належних [PERSON] земельних ділянок, чим чиняться йому перешкоди у праві користуванні майном. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 31 жовтня 2013 року, позов задоволено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 березня 2014 року касаційну скаргу представника [PERSON] задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 жовтня 2013 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У березні 2014 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва порушено провадження у справі. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення заявлених вимог. Представник відповідача публічного акціонерного товариства «Київгаз» в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що 26 лютого 2004 року [PERSON], на підставі договору про безоплатну передачу зовнішніх мереж (на баланс), прийняв у власність газопровід середнього тиску L-206,4 м., Ш 110, 108, 57 мм.; з регуляторами тиску ЕЕ-10, 2 шт. (ділянка «А» - «Б» - «В» (згідно зі схемою, відображеній в Акті розмежування балансової належності газової мережі і експлуатаційної відповідальності сторін) за адресою: [ADDRESS]. 26 жовтня 2006 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, яка розташована у [ADDRESS], та державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1047 га, яка розташована у [ADDRESS]. На момент розгляду справи [PERSON] належить на праві приватної власності газопровід середнього тиску L-206,4 м., Ш 110, 108, 57 мм., регулятор тиску ЕЕ-10 2 шт., ділянка «А» - «Б» - «В» (згідно з схеми) відповідно до Акту розмежування балансової належності газових мереж (ГРП) та експлуатаційної відповідальності сторін, складеного між [PERSON] та ВАТ «Київгаз», та газопровід середнього тиску, довжиною 94,6 м., Ш 108, 110 мм., ділянка т. «А»- т. «Г» (згідно з схеми) відповідно до Акту розмежування балансової належності газових мереж (ГРП) і експлуатаційної відповідальності сторін, що знаходиться на перетині бульвару Дружби Народів та вул. Струтинського в Печерському районі міста Києві, складеного між [PERSON], ПП «Ардал» та ВАТ «Київгаз». Частина цього газопроводу надземним способом прокладена до належного [PERSON] будинку [ADDRESS] вздовж меж зазначених земельних ділянок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS]. Як вбачається з протоколу огляду належних [PERSON] земельних ділянок, які розташовані по [ADDRESS] та [ADDRESS], за їх місцезнаходженням у справі № 2-225-1/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, Печерський районний суд м. Києва за результатами такого огляду прийшов до висновку, що до межі вказаних земельних ділянок здійснення проїзду можливе виключно з пров. Мічуріна. Згідно з довідок Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 3 червня 2011 року № ОО-14243 № ОО-14244 обмеження (обтяження) на земельні ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS], не зареєстровані. Натомість, єдино можливий проїзд до земельних ділянок, які розташовані у [ADDRESS] та [ADDRESS], зі сторони пров. Мічуріна заблокований належним [PERSON] газопроводом, що прокладений надземним способом. Розпорядженням Печерської районної у місті Києві державної адміністрації № 2165 від 6 листопада 2007 року надано [PERSON] дозвіл на проектування та будівництво індивідуального житлового будинку за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS]. Відповідно до пункту «а» частини першої статті 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов'язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням. Незважаючи на те, що цільовим призначенням вказаних земельних ділянок є будівництво, експлуатація та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за поясненнями представника [PERSON] згадані земельні ділянки не використовуються [PERSON] за цільовим призначенням, оскільки, як зазначено в листі ТОВ «Будівельний континент-2000», проектної організації, що має дозвіл на проектування споруд, облаштування проїзду до земельних ділянок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS], зі сторони пров. Мічуріна є технічно неможливим, в зв'язку з прокладенням вздовж межі цих земельних ділянок газопроводу надземним способом. Судом встановлено, що [PERSON] не бажає вчиняти дій щодо демонтажу частини належного йому газопроводу прокладена до належного [PERSON] будинку [ADDRESS] вздовж меж зазначених земельних ділянок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS]. В зв'язку з цим, у 2008 році та у 2011 році [PERSON] звертався до Печерського районного суду м. Києва з вимогами усунути створені спірним газопроводом перешкоди у реалізації його права власності на земельні ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS]. За таких обставин, [PERSON], який є власником спірного газопроводу, своєю пасивною поведінкою, яка полягає у не вчиненні ним дій щодо демонтажу спірного газопроводу та його монтажу підземним способом, створює перепони у реалізації [PERSON] права власності на земельні ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS]. Відповідно до п. 4.2. Державних будівельних норм «Інженерне обладнання будинків і споруд. Зовнішні мережі та споруди. Газопостачання.», затверджених наказом Державного будівельного комітету України від 23 квітня 2001 року № 101, зовнішні газопроводи по території населених пунктів передбачають, як правило, підземним згідно з вимогами ДБН 360. Надземна та наземна прокладка зовнішніх сталевих газопроводів допускається всередині житлових кварталів та подвір'їв, на ділянках траси по вулицях (проїздах) при неможливості підземної прокладки із-за насиченості підземними комунікаціями, наявності скельних ґрунтів, що виходять на поверхню, а також при пересіченні газопроводами природних перешкод (ріки, струмки, яри, балки тощо). Надземна прокладка зовнішніх газопроводів повинна погоджуватися з місцевими органами містобудування та архітектури. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 жовтня 2012 року, постановленої за результатом розгляду справи за позовом [PERSON] до ПАТ «Київгаз», ТОВ «Іком-Сервіс», третя особа: [PERSON], про усунення перешкод у користуванні майном зазначено, що: «Формально пославшись на те, що прокладений на поверхні газопровід відповідає вимогам ДБН, суди не звернули уваги на те, що п. 4.2 ДБН В.2.5-20-2001 «Інженерне обладнання будівель та споруд. Зовнішні мережі та споруди. Газопостачання» передбачає прокладання зовнішніх газопроводів на території населених пунктів під землею. І лише виключно при неможливості підземного прокладення через насиченість підземними комунікаціями, наявності скельних ґрунтів, що виходять на поверхню, а також при пересіченні газопроводами природних перепон (ріки, струмки, урвища, балки тощо) допускається надземне прокладення зовнішніх металевих газопроводів. З урахуванням наведеного суд повинен був установити наявність зазначених вище виключних умов для прокладення газопроводу надземним шляхом. Довести їх наявність згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України мають відповідачі, які розробляли та затверджували відповідну проектну документацію.» За висновком ПАТ «Київгаз» від 15 квітня 2009 року демонтаж газопроводу середнього тиску L-206,4 м., Ш 110, 108, 57 мм., що прокладений до житлового будинку [ADDRESS], вздовж меж земельних ділянок, які розташовані у [ADDRESS] та [ADDRESS], є технічно можливим як частково так і повністю з наступним його прокладенням під землею або на висоті, необхідній для проїду транспорту. Відповідачі не довели наявність наведених в п. 4.2 ДБН В.2.5-20-2001 «Інженерне обладнання будівель та споруд. Зовнішні мережі та споруди. Газопостачання» обставин, які унеможливлюють прокладення газопроводу підземним способом. За змістом листа комунального підприємства «Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт» від 20 червня 2013 року № 324-08/497 на земельних ділянках у [ADDRESS] та [ADDRESS] в м. Києві можливо виконувати будь-які будівельні та земельні роботи згідно з проектною документацію розглянутою в цьому підприємстві. Згідно з частиною першою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Відповідно до частин першої та другої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частинами першою - п'ятою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно з підпунктом «е» частини першої статті 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов'язані дотримуватися правил добросусідства. Частина друга статті 152 Земельного кодексу України встановлює, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з п.п. 3.1., 3.3., 3.6., 3.9. Правил роботи з будівництва газопроводів газорегуляторних пунктів та інших об'єктів систем газопостачання міст, селищ і сільських населених пунктів повинні провадитись згідно з затвердженим проектом газопостачання населеного пункту, а також за наявності організації, на яку покладено технічний нагляд і приймання робіт, а в подальшому - і експлуатацію газового господарства цього населеного пункту. Проектування систем газопостачання повинно здійснюватись спеціалізованими проектними організаціями (незалежно від форм власності та відомчої належності), які мають дозвіл органів Держнаглядохоронпраці, одержаний в установленому порядку. Проектна документація до затвердження замовником повинна бути погоджена з підприємством газового господарства щодо її відповідності виданим технічним умовам на проектування, а також повинна пройти експертизу в експертно-технічних центрах Держнаглядохоронпраці України відповідно до чинного законодавства. Будівництво об'єктів систем газопостачання повинно здійснюватися спеціалізованими будівельно-монтажними організаціями, які одержали в установленому порядку дозвіл органів Держнаглядохоронпраці на виконання робіт із спорудження систем газопостачання і зареєстровані в цих органах за місцем виконання робіт. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права користування на земельні ділянки, розташованих у [ADDRESS] та [ADDRESS], є ефективним, ґрунтується на положеннях чинного законодавства та внаслідок його застосування не буде припинено право власності [PERSON] на газопровід, прокладений до житлового будинку [ADDRESS], чи його частину. Суд вважає за необхідне покласти на [PERSON] грошові затрати, пов'язані з демонтажем прокладеного надземним способом до житлового будинку [ADDRESS] газопроводу в частині, що проходить вздовж межі земельних ділянок, розташованих у [ADDRESS] та [ADDRESS], та наступним монтажем газопроводу в цій частині підземним способом, оскільки питання про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками ініціюється саме [PERSON] Таким чином, вимоги позивача обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: partial