Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 30 серпня 2014 року у виконавчому комітеті Самчиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області (актовий запис № 54). На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що від шлюбу у сторін є малолітній син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого вони фактично припинили шлюбні стосунки та з квітня 2020 року проживають окремо, збереження сім`ї є неможливим та суперечить інтересам позивачки. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач також подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 30 серпня 2014 року у виконавчому комітеті Самчиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області було зареєстровано шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] (актовий запис № 54), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30 серпня 2014 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого вони фактично припинили шлюбні стосунки та з квітня 2020 року проживають окремо, збереження сім`ї є неможливим та суперечить інтересам позивачки. Оскільки відповідач [PERSON] визнав позов у повному обсязі й таке визнання не суперечить закону та не порушує права та свободи інших осіб, тому позов підлягає задоволенню на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка не вказувала, що бажає змінювати прізвище на дошлюбне, тому після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище «[PERSON] ». При зверненні з даним позовом до суду позивачка [PERSON] сплатила 840 грн. 80 коп. судового збору. Оскільки відповідач позов визнав, тому на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України на користь позивачки [PERSON] підлягає поверненню з державного бюджету 50 % сплаченого нею судового збору, що становить 420 грн. 40 коп., решта 420 грн. 40 коп. стягується з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] .

Outcome: approved