Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Єврокар Україна» про захист прав споживача, в якому просив суд визнати недійсним договір № 3214 фінансового лізингу, укладений 26.10.2017 року, та стягнути з відповідача на його користь сплачені ним за вказаним договором грошові кошти у сумі 25 000 грн. В обґрунтування позову [PERSON] зазначав, що 26.10.2017 року між ним та ТОВ «Єврокар Україна», з метою набуття позивачем права власності на автомобіль для особистих потреб, було укладено договір № 3214 фінансового лізингу. Після укладання договору позивач зрозумів, що вказаний договір не містить відомостей про предмет лізингу, а вартість транспортного засобу у договорі зазначено вища, ніж та, на яку розраховував позивач. При підписанні договору представником відповідача не було розяснено призначення платежу в сумі 24\~225 грн., що дорівнює 10 % вартості автомобіля, який виявився комісією за організацію договору, тобто винагородою лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладенням договору. Проте, позивач на момент укладання договору вважав, що це часткова сплата вартості транспортного засобу, оскільки так йому було розяснено представником відповідача, що свідчить про введення позивача в оману з боку відповідача. Крім того, у договір внесено несправедливі умови, оскільки у договорі, який укладено між сторонами виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця в разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», положенням ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодвця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. До того ж, в договорі відсутні відомості про предмет лізингу, про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Також у позові позивач зазначає, що оспорюваний ним договір всупереч положенням цивільного законодавства не був нотаріально посвідчений, а тому в силу ст.. 220 ЦК України є нікчемним. Посилаючись на вказані обставини позивач просив визнати договір фінансового лізингу № 3214 від 26.10.2017 року недійсним, стягнути з відповідача на його користь сплачені за договором кошти у сумі 25\~000 грн., судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзиву та будь-яких заяв до суду не подавав, а тому на підставі статей 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі представника відповідача за письмовою згодою позивача. У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. За таких обставин судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial