Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28 липня 1990 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського районного управління юстиції в м. Дніпропетровську, актовий запис № 959. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він зареєстрував шлюб з відповідачкою у відділі реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського районного управління юстиції в м. Дніпропетровську. Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають. Разом з тим, позивач зазначив, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаємопорозуміння, взаємоповаги та постійних сварок, спільних інтересів та поваги один до одного. Подружні стосунки були припинені в червні 2018, проживаємо окремо. Між сторонами взагалі відсутні будь-які взаємні сімейні права та обов`язки, мають окремий бюджет, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Представник позивача адвокат Федосєєв Є.О. надав до суду письмову заяву, згідно якої просить справу розглядати за їх відсутністю, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила та жодних заяв щодо відкладення судового розгляду не надсилала, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис про шлюб № 959 від 28 липня 1990 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського районного управління юстиції в м. Дніпропетровську. Згідно позовної заяви сторони спільних дітей не мають. Судом встановлено, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинені з червня 2018 року, у сторін спільних дітей не має. Мотивом до розірвання шлюбу є втрата інтересу один до одного, різні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин. Розірвання шлюбу є зваженим та обґрунтованим рішенням. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги встановленими, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, як обґрунтовані та підтвердженні документально. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України ). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved