Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 20 липня 2014 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого між ними постійно виникали сварки. На даний час вони проживають окремо, почуття любові та поваги один до одного втрачено. В зв`язку з цим позивачка вважає, що збереження сім`ї неможливе та суперечить її інтересам. Позивачка в судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач також подав заяву про розгляд справи у його відсутності, при цьому вказав, що позов визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 липня 2014 року у виконкомі Городківської сільської ради Крижопільського району Вінницької області, актовий запис № 15, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20 липня 2014 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. На час розгляду справи сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. За приписами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, суд вважає, що даний шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка вказала, що після розірвання шлюбу бажає відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ». При розподілі судових витрат суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Outcome: approved