Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 21 жовтня 1995 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], однак сімейне життя з відповідачем останні роки перестало складатися через зловживання відповідачем спиртними напоями, самоусунення останнього від ведення господарства та виховання дитини, постійні сварки, через що втрачене почуття любові, поваги у зв'язку з чим шлюбні стосунки і ведення спільного господарства та спільне проживання припинені з червня 2014 року. Питання проживання дитини вирішено мирним шляхом. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Ухвалою суду від 01 грудня 2014 року сторонам надавався строк для примирення у два місяці, а провадження на цей час зупинялося, після чого ухвалою суду від 02 лютого 2015 року провадження у справі відновлено. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи позивач в судове засідання не з'явилася, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав, зазначивши, що примирення з відповідачем не відбулося та подружні стосунки, ведення спільного господарства та спільне проживання з відповідачем припинені з червня 2014 року. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання після відновлення провадження у справі не з'явився, у поданій через канцелярію суду заяві позов визнав повістю та клопотав про розгляд справи у його відсутності. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 21 жовтня 1995 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №985, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 6). Сторони є батьками народженої у цьому шлюбі дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 7). Сімейне життя не склалося з причин з причин зловживання відповідачем спиртними напоями, самоусунення останнього від ведення господарства та виховання дитини, постійні сварки на цьому грунті, що стало підставою втрати почуття любові та поваги один до одного, припинення шлюбних стосунків, ведення спільного господарства та до окремого проживання з червня 2014 року. Питання розподілу спільного сумісного майна подружжя вирішуватиметься окремо, тоді як з питання проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір'ю (позивачем) сторонами узгоджено. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя неповнолітньої дитини, враховує також її інтереси та зазначає про те, що задля охорони її інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення позивача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість прийняти визнання позову відповідачем. Судові витрати у відповідності зі вимогами ст. 88 ЦПК України належить покласти на відповідача.

Outcome: approved