Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

у липні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 18 вересня 2018 року. Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини вони припинили, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину, яка проживає разом з позивачем. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 10 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та встановлено порядок спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача надала до суду клопотання, відповідно до яких просила позовні вимоги задовольнити повністю, справу розглядати без їх участі, у разі повторної неявки відповідача ухвалити заочне рішення. Відповідач до суду не з`явився, клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав, а також не подавав відзив на позовну заяву. При цьому про дату, час та місце розгляду справи відповідач неодноразово повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду з примітками про вручення судових повісток особисто відповідачу. Крім того, на офіційному веб-сайті Саратського районного суду Одеської області розміщувалися оголошення про розгляд справи. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За положеннями ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частинами 1, 2 ст.281 ЦПК України встановлено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Представник позивача надав письмову згоду на заочний розгляд справи. Враховуючи вищевказані обставини та норми закону, суд дійшов висновку про наявність умов для заочного розгляду даної справи та ухвалив заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 28 жовтня 2020 року судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст.105 СК України встановлює, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Стаття 112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. 18 вересня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 8). Сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 9). Шлюбні відносини сторони не підтримують, мешкають окремо, за цей час примирення не досягли. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їх спільних дітей, що мають істотне значення, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач виявила бажання залишити після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 гривень (а.с. 1). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Матеріали справи містять позовну заяву підписану та подану адвокатом Мановою І.М., яка діяла на підставі договору про надання правової допомоги № 31 від 10.07.2020 року (а.с.14-16), ордеру серії ОД № 518345 (а.с.18), та оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру №9 від 10.07.2020 року, відповідно до якої [PERSON] сплачено 1500 грн. на користь адвоката Манової І.М. за надання правничих послуг, згідно вказаного договору (а.с.17). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зокрема, сторона має довести, що витрати не відповідають складності справи та виконаних адвокатом робіт; часу, який був витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Враховуючи те, що відповідач не заявив клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, витрати є дійсними, були необхідними, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо стягнення судових витрат у повному обсязі.

Outcome: approved