Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що перебував із відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 лютого 2017 року розірвано. Від вказаного шлюбу у них народилася донька: [PERSON] , [INFO] . Крім того вказував, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 лютого 2016 року з нього стягнуто аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частин усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 12.01.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначав, що їх спільна дитина проживає разом із відповідачкою, однак він, як батько дитини приймає участь у вихованні та утриманні дитини. В обґрунтування підстав для зменшення розміру аліментів вказував, що [INFO] від спільного проживання з [PERSON] у них народилася донька [PERSON] . З матір`ю доньки [PERSON] вони не перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак проживають однією сім`єю. Також, на сьогоднішній день його заробітна плата з утриманням податків становить 9674,00 грн., й відповідно з відрахуванням стягуваних аліментів йому залишається сума заробітної плати у розмірі 6449,33 грн., що є недостатнім, а тому, у зв`язку із зміною його сімейного стану, просив знизити розмір аліментів, які стягується згідно рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 лютого 2016 року, з 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно, на 1/6 частину усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з`явився, від нього через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, причину своєї неявки суд не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Під час розгляду справи, судом встановлено, а також підтверджується наявними у справі доказами, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 лютого 2017 року розірвано (а.с. 9). Від вказаного шлюбу у сторін народилася донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). Крім того, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 лютого 2016 року з позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частин усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 12.01.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10-11). Також, як встановлено у судовому засіданні, 19 березня 2020 року від спільного проживання з [PERSON] у них народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 14). Так, звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, позивач як на підставу позовних вимог посилалася на те, що на сьогоднішній день його заробітна плата з утриманням податків становить 9674,00 грн., й відповідно з відрахуванням стягуваних аліментів йому залишається сума заробітної плати у розмірі 6449,33 грн., що є недостатнім для утримання малолітньої дитини та рожини в цілому, а тому, у зв`язку із зміною його сімейного стану просив вирішити питання про можливість зменшення розміру стягнення аліментів на утримання дитини. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в\~Конституції України\~(статті 51, 52), а також в\~Сімейному кодексі України\~(статті 180-201). Відповідно до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.\~\~Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до вимог\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові\~Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів\~№3 від 15 травня 2006 р., розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 182\~СК України при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~1)стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;\~\~2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~\~3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~\~3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав;\~3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів;\~\~4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що із моменту постановлення судового рішення про стягнення аліментів із позивача змінився сімейний стан народила ще одна дитина, яка також потребує матеріального утримання, і що ця зміна суттєво впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі з урахуванням розміру отриманих позивачем доходів, а тому наявні підстави для зменшення розміру аліментів. При цьому, відповідач будь-яких доказів на спростування вказаного суду не надала. За таких обставин, суд на підставі викладеного, виходячи з наведених норм матеріального права, а також положень ст. 182 СК України, враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, зважаючи на те, що матеріальний стан позивача погіршився у зв`язку із народженням дитини, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню шляхом зменшення розміру аліментів, які стягуються із нього на утримання доньки, із 1/3 частини усіх видів його заробітку на 1/6 частину, але\~\~не менше від законодавчо визначеного мінімального розміру аліментів\~\~ для дитини\~\~відповідного віку, що\~\~буде відповідати інтересам дитини та не порушуватиме прав сторін. Крім того, згідно роз`яснень пленуму Верховного Суду України у постанові\~Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів\~розмір аліментів у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Також, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved