Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання права на приватизацію, в якому після уточнення просив зобов`язати відповідача провести приватизацію квартири за відсутності ордеру на вселення. В обґрунтування позову зазначив, що він є головним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , в якій прописаний з 12.5.21994 року по теперішній час. Вказана квартира не приватизована та належить місцевій раді. З метою оформлення приватизації вказаного житла, позивач звернувся до керівника районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району, зібрав всі необхідні та наявні у нього документи та подав їх до відповідача. До теперішнього часу квартира [ADDRESS] , не приватизована, є комунальною власністю територіальної громади міста Запоріжжя, позивачем приватизаційні житлові чеки не використані. За всі роки проживання та користування квартирою позивач сумлінно виконує усі обов`язки, що випливають із договору найму житла, за свої кошти здійснює ремонт квартири, несе витрати на її утримання, сплачує за комунальні послуги. Маючи намір реалізувати своє право на приватизацію житла, позивачем були підготовлені необхідні документи для приватизації даної квартири, після чого він звернувся до відповідача з питанням щодо можливості здійснення приватизації займаної ними квартири, однак Листом від 05.07.2019 року №Г-0646 йому у здійсненні приватизації було відмовлено з причин того, що серед наданих ним документів, був відсутній оригінал ордеру про надання житлової площі. [PERSON] звернувся до Департаменту управління ЖКГ у м. Запоріжжі з заявою щодо видачі копії такого ордеру з архіву, проте йому було відмовлено Листом № Г-0236 від 25.01.2019 року з причин того, що у департаменті корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 року. [PERSON] Листом №Г-0646 від 05.07.2019 року керівника районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району повідомили, що якщо ним не буде додано копію ордеру про надання жилої площі, орган приватизації повинен буде відмовити заявнику у приватизації займаної квартири. Відтак, відмова у здійсненні приватизації займаної позивачем квартири [ADDRESS] чинить останньому перешкоду у реалізації його права на приватизацію вказаного житлового приміщення. Справа розглядається в порядку загального позовного провадження. Позивач та його представник адвокат Левицька Ю.В. в судове засідання не з`явились. Представник надала заяву про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась. Під час розгляду справи в судовому засіданні просила суд прийняти рішення з врахуванням наданих письмових доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.ст. 4,5 ЦПК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Приватизація житлових приміщень здійснюється у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, яким передбачений вичерпаний обов`язковий перелік документів, які додаються до заяви на приватизацію квартири, в тому числі і копія ордеру про надання житлової площі. Відповідно до статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Пунктом 5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ч.3 ст.8 вищевказаного Закону передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків- пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивача не розповсюджується. Відповідно до п. 10 ч. 1\~ст. 15 ЖК України, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів віднесено видача ордерів на жилі приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. За змістом\~ст. 58 ЖК України, ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення. Відповідно до п. п. 69, 70, 72\~Постанови ради Міністрів Української РСР від 11 грудня 1984 року № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР»(розділ IV), ордер на жиле приміщення видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів та є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, дійсний протягом 30 днів. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Відповідно до\~ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5статті 2 цього\~Закону. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , з 12.05.1994 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується долученими до позову копією паспорта громадянина України, Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 2313-17897-2018 від 10.07.2018 року та Довідкою про реєстрацію місця проживання особи Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 07.06.2019 року. До теперішнього часу квартира [ADDRESS] , не приватизована, є комунальною власністю територіальної громади міста Запоріжжя. З матеріалів справи вбачається та не було спростовано представником відповідача, що позивачем приватизаційні житлові чеки не використані. За всі роки користування квартирою [PERSON] виконував обов`язки, що випливають із договору найму житла, за свої кошти здійснював ремонт квартири, ніс витрати по їх утриманню, сплачував вартість нарахованих комунальних послуг. Відповідно до п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 р., громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Маючи намір реалізувати своє право на приватизацію житла, позивачем були підготовлені наявні в нього документи для приватизації зазначеної вище квартири, у зв`язку з чим, останній звернулися до районної адміністрації по Дніпровському району Запорізької міської ради з питанням щодо можливості здійснення приватизації займаної ними квартири [ADDRESS] . Листом від 05.07.2019 року №Г-0646 районна адміністрація\~по Дніпровському\~району Запорізької\~міської радиповідомила про неможливість здійснення приватизації з причин того, що серед наданих [PERSON] документів, був відсутній оригінал ордеру про надання житлової площі. З метою отримання відсутнього документу [PERSON] звернувся до Департаменту управління ЖКГ у м. Запоріжжі з заявою щодо видачі копії такого ордеру з архіву, проте йому було відмовлено Листом № Г-0236 від 25.01.2019 року з причин того, що у департаменті корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 року. Листом керівника районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №Г-0646 від 05.07.2019 року [PERSON] повідомили про те, що якщо ним не буде додано копію ордеру про надання жилої площі, орган приватизації повинен буде відмовити йому у приватизації займаної квартири. Відтак, неможливість здійснення приватизації займаної позивачем квартири [ADDRESS] обґрунтовується тим, що пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального і господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29 січня 2010 року за № 109/17404 задля здійснення приватизації житла громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію, довідка про склад сім`ї, копія ордеру, документ, що підтверджує про невикористання такого права. Враховуючи те, що у позивача оригінал ордеру на квартиру не зберігся, порушується його право на приватизацію житла, а саме квартири [ADDRESS] . Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 345 Цивільного кодексу України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені законом «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.92 №2482-ХІІ. Згідно до положень частини 2 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вбачається, що передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку). Відповідно до статті 10 Закону органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5 статті 2 цього Закону. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] до квартир, які не є об`єктами приватизації на підставі статті 2 Закону не відноситься. Враховуючи, що позивач на законних підставах зареєстрований та постійно проживає у вказаній квартирі, відмова в приватизації займаного ним житла з причин відсутності оригіналу ордеру на заселення у квартиру є такою, що порушує його право на приватизацію, а тому позивач був змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Крім того, відповідно до статті 65-1 Житлового кодексу УРСР наймачі жилих приміщень у будинках державного або громадського житлового фонду можуть придбати займані ними приміщення у власність. З вимог статті 16 Цивільного кодексу України, вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду, за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року за № 2482 зі змінами і доповненнями - Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Відповідно до п.11 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1 ст.345 ЦК України, фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. З огляду на вказані обставини відповідно до приписів Законів №500-VI та №2842-12 позивачі мають право на приватизацію жилого приміщення квартири, у якій вони мешкають. Виходячи з викладеного, враховуючи, що позивач вселений у квартиру на законних підставах, законність його проживання ніким не спростована та не заперечувалась, а відсутність ордеру позбавляє його реалізувати своє право на приватизацію квартири та враховуючи, що у нього є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, крім ордеру, який надати не має можливості по незалежним від нього обставинам. Відповідно до ч.1\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог\~ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно зі\~ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~об`єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих Рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності. Відповідно до\~ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», - приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. З аналізу вказаних правових норм випливає, що ордер це документ, що має тимчасову дію та є законною підставою вселення особи до житлового приміщення. Враховуючи те, що відповідно до ст.59 ЖК України, ордер на квартиру в будинку не був визнаний в судовому порядку недійсним, відповідач не спростував факту, що ордер дійсно видавався, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобов`язання здійснити приватизацію спірної квартири є доведеними законними, обґрунтованими, а відтак підлягає задоволенню. Тому, суд приходить до висновку, що позивач має право на приватизацію квартири [ADDRESS] , в якій він зареєстрований та мешкає. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме зобов`язанню районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району здійснити приватизацію квартири [ADDRESS] та передати її у власність [PERSON] без копії ордеру про надання житлової площі.

Outcome: approved