Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної військово-цивільної адміністрації про скасування розпорядження голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації [PERSON] від 09 червня 2016 року №468 «Про оголошення догани». В обґрунтування позову зазначав, що телефонограмою від 13 травня 2016 року №01/17я-0826 його, як генерального директора Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу, було повідомлено про необхідність його особистої участі 17 травня 2016 року у засіданні колегії облдержадміністрації про розгляд питання «Про підсумки роботи житлово-комунального господарства області в осінньо-зимовий період 2015-2016 роки та завдання на період підготовки до роботи взимку 2016-2017 років». Через проходження лікування в період з 16 травня 2016 року по 26 травня 2016 року включно, він не мав можливості особисто прийняти участь у засіданні, але 16 травня 2016 року на час тимчасової непрацездатності він видав наказ про призначення тимчасово виконуючим обов'язки генерального директора [PERSON], директора з економіки та фінансів, яка 17 травня 2016 року була присутня на вищезазначеному засіданні колегії облдержадміністрації. 06 червня 2016 року та 07 червня 2016 року до КП «Компанія «Вода Донбасу» надійшов лист Департаменту ЖКГ Донецької ОДА від 17 травня 2016 року вх.№01-0781-09/1 про необхідність надати письмові пояснення його відсутності на колегії 17 травня 2016 року та акт про його відсутність від 17 травня 2016 року. У відповідь на вказані листи він направив на адресу облдержадміністрації відповідь, у якій надав пояснення з наведенням поважності причин відсутності на засіданні 17 травня 2016 року, а саме у звязку з проходження курсу лікування та надано медичні консультативні висновки. 14 червня 2016 року його було ознайомлено із Розпорядженням голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації [PERSON] від 09 червня 2016 року №468 «Про оголошення догани за порушення виконавської і трудової дисципліни (відсутність на робочому місці без поважної причини)» внаслідок того, що він не з'явився на засідання колегії Донецької облдержадміністрації 17 травня 2016 року. Посилаючись на те, що таке дисциплінарне стягнення на нього накладене незаконно, просив визнати незаконним та скасувати Розпорядження голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації [PERSON] від 09 червня 2016 року №468 «Про оголошення догани». Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 08 листопада 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено: визнано незаконним та скасовано Розпорядження голови обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 09 червня 2016 року №468 «Про оголошення догани». Стягнуто з Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної військово-цивільної адміністрації на користь [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551, 20 гривень. В апеляційній скарзі Донецька обласна державна адміністрація, Донецька обласна військово-цивільна адміністрація, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновки суду про те, що [PERSON] працює на виробничих одиницях КП «Компанія «Вода Донбасу», що залишились на території, непідконтрольній українській владі не відповідають наявним у справі доказам, оскільки відповідно до наявної в матеріалах справи копії Розпорядження голови Донецької обласної ради від 28 листопада 2014 року №245р «Про затвердження змін до статуту комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» та інформації, яка розміщена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження КП «Компанія «Вода Донбасу» є: Донецька область, вул. К. Лібкнехта, 177А, тобто на підконтрольній українській владі території. Крім цього, вказує, що поза увагою суду залишилось те, що Розпорядженням голови Донецької облдержадміністрації, керівника обласної військо-цивільної адміністрації від 12 жовтня 2016 року №213рк «про звільнення генерального директора комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу»», згідно із яким 12 листопада 2016 року позивача звільнено з посади генерального директора зазначеного підприємства. Також вказує, що суд першої інстанції не надав оцінку тому, що саме перешкоджало позивачу звернутись до лікувального закладу, який розташований на підконтрольній українській владі території. Крім цього, вказує, що висновки суду про поважність причини відсутності [PERSON] на робочому місці в період з 16 травня 2016 року по 26 травня 2016 року включно, а саме через проходження лікування, не відповідають вимогам закону. Так, пунктом 2.2. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України від 13 листопада 2001 року №455 (далі за текстом Інструкція) передбачено, що при втраті працездатності внаслідок захворювання або травми лікуючий лікар в амбулаторно-поліклінічних закладах може видавати листок непрацездатності особисто терміном до 5 календарних днів з наступним продовженням його, залежно від тяжкості захворювання, до 10 календарних днів. Якщо непрацездатність триває понад 10 календарних днів, продовження листка непрацездатності до 30 днів проводиться лікуючим лікарем спільно з завідувачем відділення, а надалі ЛКК, яка призначається керівником лікувально-профілактичного закладу після комісійного огляду хворого, з періодичністю не рідше 1 разу на 10 днів, але не більше терміну, встановленого для направлення до МСЕК. Оскільки позивач стверджує, що проходив лікування в період з 16 травня 2016 року по 26 травня 2016 року, то підтвердженням його непрацездатності може бути лише листок непрацездатності. Також вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишилось і те, що відповідно до п. 2.19 Інструкції довідка обовязково підписується лікуючим лікарем та засвідчується печаткою лікувально-профілактичного закладу, але надані позивачем консультативні висновки не засвідчені печаткою лікувально-профілактичного закладу. Суд не надав оцінку тому, що консультативні висновки від 16 травня 2016 року та 27 травня 2016 року не містять інформації про приналежність «закладу» чи «Лікаря», які їх видавали до окупаційної влади, а тому застосування судом першої інстанції практики Міжнародного суду ООН, сформульованої у т.з. «Намібійських винятках» та Європейського суду з прав людини сформульовану у справах «Кіпр проти Туреччини 10 травня 2001 року» та Мозер проти Республіки Молдови та Росії 23 лютого 2016 року, є неможливим. Крім цього вказує, що суд першої інстанції помилково застосував норми Закону України «Про забезпечення прав громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», оскільки норми цього закону на виниклі правовідносини не розповсюджуються. В судовому засіданні апеляційного суду представники Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної військово-цивільної адміністрації доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримали та просили її задовольнити. В судовому засіданні апеляційного суду представник [PERSON] [PERSON] просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. В судове засідання апеляційного суду позивач [PERSON] не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, подав заяву з проханням розглянути справу без його участі. Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивача, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної військово-цивільної адміністрації підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] з 13 жовтня 2014 року Розпорядженням голови Донецької обласної ради призначено на посаду генерального директора КП «Компанія «Вода Донбасу» та вирішено укласти із ним контракт терміном на два роки. 13 травня 2016 року телефонограмою №01/17я-0826 [PERSON] було повідомлено про проведення засідання колегії облдержадміністрації та необхідність його особистої участі, яке відбудеться 17 травня 2016 року об 11.00 годині, за адресою: м. Краматорськ, площа Миру, 2. 17 травня 2016 року об 11 год. 10 хв. складено акт про відсутність [PERSON] у засіданні колегії Донецької облдержадміністрації. Розпорядженням від 09 червня 2016 року №468 голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації оголошено [PERSON], догану за порушення виконавської і трудової дисципліни (відсутність на робочому місці без поважної причини). Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що дисциплінарне стягнення накладене на позивача розпорядженням голови Донецької обласною державною адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації в межах його повноважень, але дійшов висновку, що позивач був відсутній на робочому місці 17 травня 2016 року з поважних причин, що підтверджується консультативними висновками Донецького обласного противопухлинного центру від 16 травня 2016 року та від 27 травня 2016 року. З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується з наступних підстав. Як убачається зі змісту п.1.5. контракту від 13 жовтня 2014 року та п.п.1.3, 1.4, 7.2 Статуту КП «Компанія «Вода Донбасу», затвердженого Розпорядженням голови Донецької обласної Ради від 28 серпня 2007 року №98р, підприємство є обєктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, що знаходиться в управлінні Донецької обласної Ради. (т.І, а.с.20,21-22) Виходячи з п. 12 ст. 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» від 17 липня 2015 року №650-VIII, повноваження військово-цивільних адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Пунктом 1 Указу Президента України «Про утворення військово-цивільних адміністрацій» (Із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 719/2015 від 24 грудня 2015 № 125/2016 від 04 квітня 2016) постановлено на виконання Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» утворити Донецьку обласну військово-цивільну адміністрацію. Таким чином, між керівником КП «Компанія «Вода Донбасу» та Донецькою обласною державною адміністрацією Донецької обласної військово-цивільної адміністрації склалися трудові правовідносини. Згідно ст. 139 КЗпП України працівник зобовязаний працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової та технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Враховуючи наведене, [PERSON] має обовязки перед відповідачем в межах, встановлених діючим законодавством, статутом та вищезазначеним контрактом. Під час розгляду справи достовірно встановлено, що [PERSON] не був присутній на засіданні колегії облдержадміністрації, яке відбулось 17 травня 2016 року об 11:00 годині, за адресою: м. Краматорськ, площа Миру, 2. На обґрунтування причин поважності відсутності на засіданні позивач надав консультативні висновки поліклінічного відділення Донецького протипухлинного центру від 16 травня 2016 року та від 27 травня 2016 року, згідно до яких зазначено, що [PERSON] був оглянутий 16 травня 2016 року та 27 травня 2016 року. Також, у консультативному висновку від 27 травня 2016 року зазначено, що [PERSON] проходив курс лікування у період з 16 травня 2016 року по 26 травня 2016 року. (т.І, а.с. 49,50) Суд першої інстанції взяв до уваги зазначені консультативні висновки та визнав відсутність [PERSON] на робочому місці 17 травня 2016 року з поважних причин. Однак цей висновок суду першої інстанції зроблено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи. Так, відповідно до пп. 1.1, 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян (далі Інструкція), затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року №455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених пп. 1.14, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. Судом установлено, що листок непрацездатності за спірний період позивач не отримував. За вищенаведених підстав, апеляційний суд не приймає до уваги зазначення у табелі виходу працівників за травень 2016 про знаходження [PERSON] в період з 16 травня 2016 року по 26 травня 2016 року, включно, на лікарняному, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази перебування останнього на лікарняному. (т.ІІ, а.с. 137) Крім того, за п.2.19 Інструкції особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов'язковим зазначенням часу проведеної консультації. В той же час, надані [PERSON] консультативні висновки від 16 та 27 травня 2016 року не відповідають зазначеним вище вимогам Інструкції, оскільки не містять печатки лікувально-профілактичного закладу та в них не зазначений час проведеної консультації. Однак, у порушення вимог ст. 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не дав належної оцінки зазначеним вимогам закону та дійшов помилкового про поважність причин відсутності на вказаному засіданні [PERSON]. Крім цього, виходячи зі змісту наказів по підприємству КП «Компанія «Вода Донбасу» за підписом [PERSON] №55-к від 16 травня 2016 року (т.ІІ, а.с.132), №90 від 17 травня 2016 року (т.ІІ, а.с.67), №96 від 23 травня 2016 року вбачається, що їх видано в м. Маріуполі за місцем розташування підприємства. Отже, 17 травня 2016 року [PERSON] перебував за місцем знаходження підприємства в м. Маріуполі. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що є підставами для скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON].

Outcome: dismissed