Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

У липні 2015 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, Головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДМС України у Дніпропетровській області), [PERSON], [PERSON], третя особа КП «БТІ м. Вільногірська» про визнання приватизації квартири недійсною. В обґрунтування позову зазначив, що він був виписаний із квартири [ADDRESS] з порушенням встановленого порядку, тому\~\~приватизацію\~\~вважає проведеною незаконно. Позивач стверджує, що був прописаний та проживав в квартирі з 12.07.1988 року. У березні 199 року його дружина просила у нього паспорт, а після того, як його повернула, то він побачив відмітку про зняття з реєстраційного обліку. 18.07.2003 року він знову був зареєстрований у вищезазначеній квартирі за місцем проживання. 27.11.2014 року померла його дружина і він дізнався про те, що у той час коли він був виписаний квартира була приватизована [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач просив суд визнати недійсним розпорядження Вільногірського міського голови Дніпропетровської області № 136 від 06.03.2000 року, про приватизацію квартири [ADDRESS], та свідоцтво про право власності на зазначену квартиру від 16.03.2000 року, на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання зявився, позов та його обґрунтування підтримав в повному обсязі, суду пояснив, що проживав в [INFO], не весь час, але проживав. З реєстрації його було знято без його згоди та відома. Про те, що квартира приватизована він дізнався після смерті [PERSON] коли прийняв спадщину. Представник Вільногірської міської ради Дніпропетровської області позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити. [PERSON] в судове засідання зявилася, позов не визнала, в його задоволенні просила відмовити. Пояснила, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживав з 1992 року, з реєстрації знявся добровільно, а потім його було зареєстровано у 2003 році, коли виникло питання про отримання більшої квартири, однак вона так і не була отримана. [PERSON] та представник ГУ ДМС України у Дніпропетровській області в судове засідання не зявилися, до суду найшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності. КП «БТІ м. Вільногірська» про день, час та місце судового розгляду повідомлялось належним чином. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі дійшов наступного висновку. Судом\~\~встановлено, що [PERSON], яка померла 27.11.2014 року, є дружиною позивача, що вбачається з копій свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про смерть серія І-КИ № 615049 (а.с. 5, 6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS], позивач прийняв спадщину після померлої [PERSON], а іншим спадкоємцем є [PERSON] За відомостями КП «БТІ м. Вільногірська» за позивачем не зареєстровано право приватної власності станом на 23.03.2015 року (а.с. 8). Спірна квартира перебувала у комунальній власності, її квартиронаймачем була [PERSON], що вбачається з копії договору від 12.07.1988 року (а.с. 52, 53). Позивачем помилково зазначено, що підставою для видачі свідоцтва про право власності на житло та проведення реєстрації права власності є розпорядження міського голови № 136 від 06.03.2000 року відповідно до листа управління архітектури, капітального будівництва та житлово-комунального господарства Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 9). Однак, згідно з розпорядженням органу приватизації № 136 від 06.03.2000 року від [PERSON] надійшла заява про приватизацію квартири [ADDRESS], зазначену заяву задоволено, вказану квартиру передано в спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] На момент приватизації у спірній квартирі були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], що вбачається з копії довідки про склад сімї наймача ізольованої кватири та займані ними приміщення (а.с. 49, 50). Свідоцтво про право власності видано 16.03.2000 року. Квартира [ADDRESS] зареєстрована в БТІ ВО ЖКГ м. Вільногірська на праві приватної, спільно-сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу № 6 за № 2035, що вбачається з відмітки на звороті свідоцтва про право власності (а.с. 34). Зі відомостями ГУ ДМС України у Дніпропетровській області заяви про прописку за період 1999 року знищені в установленому порядку у 2003 році, талон зняття з реєстраційного обліку не зберігся, оскільки термін зберігання талону складає пять років (а.с. 39). З форми А вбачається, що позивач зареєстрований в [INFO] 12.07.1988 року, знятий з реєстраційного обліку 19.03.1999 року у с. Посуньки і знову зареєстрований 18.07.2003 року. Форма В містить аналогічну інформацію (а.с. 62). У 2003 році позивача зареєстровано у спірній квартирі за заявою [PERSON], яка збереглася та копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 63). На цей час в квартирі зареєстрований [PERSON], що підтверджується копією довідки про склад сімї від 04.08.2015 року за вих. № 1640 (а.с. 35). З копії акту депутата від 26.12.2014 року № 980 вбачається, що за адресою [ADDRESS] проживала [PERSON], яка померла 27.11.2014 року. За жінкою доглядала донька [PERSON] Чоловік померлої був зареєстрований за даною адресою, але проживав в іншому місці. Він пішов від сімї у 1993 році та до нинішнього часу не мешкає. Фактично мешкає по вул. Привокзальна. 15. Акт складено в присутності трьох свідків, копію долучено за клопотанням відповідача [PERSON] (а.с. 51). З копії акту депутата від 29.09.2015 року № 1347 вбачається, що [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі, фактично проживає за адресою [INFO] (спадщина від померлого родича). Умови його проживання незадовільні, акт складено в присутності двох свідків (а.с. 64). Допитана за клопотанням відповідача [PERSON] свідок [PERSON] пояснила, що є подругою [PERSON] та починаючи з 2002 року приїздила з нею до м. Вільногірська кожен рік два або три рази, один раз у лікарні відвідувала [PERSON], жодного разу при ній [PERSON] не згадували, їй відомо, що він жив окремо. Допитаний за клопотанням відповідача [PERSON] свідок [PERSON] пояснив, що він є колишнім чоловіком [PERSON], у шлюбі перебували з 1995 року до 2012 року. Йому відомо, що [PERSON] жив на вул. Привокзальній, 15, а [PERSON] по вул. Леніна. Після операції [PERSON] жила в квартирі по вул. Варена у м. Вільногірську з ним та [PERSON] і вони її доглядали. У 2003 році [PERSON] просили зареєструватися в квартири тому, що тоді зявилась можливість отримати більшу квартиру, однак цього не сталося. Допитана за клопотанням відповідача [PERSON] свідок [PERSON] пояснила, що була подругою [PERSON] і працювала з нею багато років. Потім часто її бачила, відвідувала її вдома. Те, що [PERSON] з [PERSON] не проживав свідку відомо зі слів [PERSON], яка скаржилася їй на невдалий шлюб. В квартирі жила [PERSON] та її діти. Допитаний за клопотанням позивача свідок [PERSON] пояснив, що вечорами по вул. Привокзальній він [PERSON] не бачив. Коли зустрічав, то той казав йому, що йде до своєї жінки. З [PERSON] свідок не був знайомий, не спілкувався. [PERSON] він відвідував тільки на вул. Привокзальній. Допитана за клопотанням представника Вільногірської міської ради Дніпропетровської області свідок [PERSON], яка є паспортистом КП «Жилсервіс», пояснила, що зняти особу з реєстраційного обліку без її відома не можна. Вона працює тривалий час і таких випадків не було. 12.07.1988 року [PERSON] зареєстровано в [INFO], знятий з реєстраційного обліку він був 19.03.1999 року в звязку з вибуттям в с. Посуньки, і знову зареєстрований за заявою [PERSON] в квартирі по № 68 у буд. № 79 по вул. Леніна у м. Вільногірську Дніпропетровської області 18.07.2003 року. В наявності є картки форми А та В, заява [PERSON], інші документи не збереглися за давністю років. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що на час приватизації він був незаконно знятий з реєстраційного обліку у спірній квартирі, у зв'язку з чим її приватизація здійснена без його згоди і проведена з порушенням вимог закону. Він постійно мешкав у вказаному житлі. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому змінювати зазначені у позовній заяві обставини суд не має права. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до\~ роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 11 Постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»\~ відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України\~ наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення\~ позову про це. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 30\~січня 2013\~року в справі №6-125цс12, право особи на приватизацію повязується з її правом на житло та фактом проживання в квартирі, а не з фактом реєстрації у спірній квартирі, яка здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Наданий позивачем акт депутата від 26.12.2014 року № 980 не підтверджує обставини постійного проживання позивача в спірній квартирі. До показів свідка [PERSON] суд відноситься критично. Прямих доказів позивачем суду не надано. Враховуючи положення ч. 2 ст. 59 ЦПК України, відповідно до якої обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, позивач не довів, що постійно мешкав у спірній квартирі на час її приватизації та, що зняття його з реєстраційного обліку було проведено з порушеннями та поза його волею. Відповідачі вказані обставини не визнали, а тому за змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України вони підлягали доказуванню в процесі судового розгляду. Отже, позивач на час приватизації квартири [ADDRESS] 06.03.2000 року не був зареєстрований у ній, оскільки був знятий з 19.03.1999 року з реєстраційного обліку за вказаною адресою, доказів постійного проживання в квартирі суду не надав, а отже, [PERSON], [PERSON], [PERSON] правомірно здійснили приватизацію спірної квартири. Твердження позивача про те, що він також отримував цю спірну квартиру не мають правового значення для розгляду справи. Судом роз'яснялись особам, які беруть участь у справі, положення ст.ст. 57-61 ЦПК України, були розглянуті усі заявлені ними клопотання, допитані свідкі, надана допомога у отриманні доказів. Виходячи з цього, доводи позивача є безпідставними і спростовуються матеріалами справи, тому в задоволенні позову має бути відмовлено. В звязку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрат слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed