Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач - [PERSON] звернулася до Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою до відповідачів - Центру зайнятості АР Крим та Ялтинського міського центру зайнятості, в якої просила стягнути з відповідачів на свою користь невиплачену суму грошової допомоги у зв'язку зі звільненням та виходом на пенсію у розмірі 6586,47 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, представник відповідача - Ялтинського міського центру зайнятості позовні вимоги не визнав, представником відповідача - Центру зайнятості АР Крим було зазначено про наявність порушень з боку Ялтинського міського центру зайнятості в частині необґрунтованого утримання спірної суми в розмірі 6586, 47 грн. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] в період з 01.03.2013 по 30.09.2013 працювала на посаді заступника директора Ялтинського міського центру зайнятості. Згідно наказу Центра зайнятості АР Крим №355 від 16.09.2013 [PERSON] була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію державного службовця. Окрім того, у вищевказаному наказі було зазначено про необхідність виплати позивачу грошової допомоги у розмірі 10 місячних окладів у відповідності зі ст. 37 Закону України «Про державну службу». Згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу», - державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів. Позивач зазначив, що під час здійснення повного розрахунку у зв'язку зі звільненням та виходом на пенсію, головним бухгалтером [PERSON] з неї було здійснене незаконне утримання суми грошових коштів у розмірі 6586,47 грн., з мотивацією помилкового розрахунку індексації доходів. Бухгалтерською довідкою Ялтинського міського центру зайнятості №5 від 30.09.2013 підтверджується, що з нарахувань здійснених позивачу були утримані наступні суми індексації та матеріальної допомоги, а саме, у березні 2013 року нараховано 575,79 грн., утримано 316,69 грн., у квітні 2013 року нараховано 575,79 грн., утримано 458,43 грн., у травні 2013 року нараховано 575,79 грн., утримано 383,86 грн. індексації, утримано 1143,07 грн. матеріальної допомоги, а всього 1526,93 грн., у червні 2013 року нараховано 575,79 грн., утримано 575,79 грн., у липні 2013 року нараховано матеріальної допомоги 6631,88 грн., утримано 2959,07 грн., нараховано 575,79 грн., утримано 225,31 грн., всього 3209,41 грн., у серпні 2013 року нараховано 575,79 грн., утримано 301,60 грн., утримано відпускних 140,40 грн., інших компенсаційних виплат 57,22 грн., а всього 499,22 грн. Таким чином, загальна сума утриманих з [PERSON] грошових коштів склала 6586,47 грн. Не погодившись з утриманням спірної суми грошових коштів, позивач 04.10.2013 звернулась із заявою до Центру зайнятості АР Крим, проте, підтверджень щодо законності утримання коштів з грошової допомоги у відповіді Центру зайнятості АР Крим №А-62/2/01-18 від 04.11.2013 не вбачається, окрім того, зазначено про необґрунтоване утримання спірної суми. В результаті проведення перевірки Ялтинського міського центру зайнятості територіальною державною інспекцією з питань праці в АР Крим, була також встановлена безпідставність та незаконність утримання відповідачем спірної суми з порушенням вимог ст. 129 КЗпП України, що підтверджується листом територіальної державної інспекції з питань праці в АР Крим №03/А-1367 від 22.01.2014. Судом встановлено, що вказана сума яка підлягає нарахуванню позивачу була утримана відповідачем - Ялтинським міським центром зайнятості з грошової допомоги яка передбачається до виплати державним службовцям відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу». Згідно ст. 37 Закону України «Про державну служби», державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів. Відповідно до ст. 127 КзпП України, обмеження відрахувань із заробітної плати відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). Відповідно до ст. 129 КЗпП України, - не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення. За умови проведення правового аналізу зазначених норм вбачається, що грошова допомога у розмірі 10 посадових окладів у призмі ст. 37 Закону України «Про державну службу» за своєю правовою природою є аналогом вихідної допомоги державного службовця, у зв'язку з чим дії відповідача - Ялтинського міського центру зайнятості щодо відрахування з грошової допомоги суми в розмірі 6586,47 грн. є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з нормами чинного законодавства України. Вирішуючи питання щодо належних відповідачів у даному спорі суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 80 Цивільного кодексу України, - юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Згідно ч. 1 ст. 91 Цивільного кодексу України, - юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Приписами ч. 4 ст. 91 Цивільного кодексу України, встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Частина 1 ст. 92 Цивільного кодексу України, передбачає, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Враховуючи зазначені положення чинного законодавства, судом під час судового засідання безперечно було встановлено, що відповідачі є юридичними особами зареєстрованими у встановленому законом порядку. Зокрема, п. 12 Положення про Ялтинський міський центр зайнятості передбачено, що центр є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства, штамп і печатку із зображенням державного Герба України та своїм найменуванням. За умови вчинення Ялтинським міським центром зайнятості протиправних дій у вигляді незаконного утримання з вихідної грошової допомоги позивача суми в розмірі 6586,47 грн., є законні підстави вважати належним відповідачем у справі Ялтинський міський центр зайнятості, цивільна правоздатність та дієздатність якого підтверджується нормами Цивільного законодавства України та Положенням про Ялтинський міський центр зайнятості. Водночас, доводи представника відповідача - Ялтинського міського центра зайнятості щодо законності утримання грошових коштів з позивача не знаходять підтвердження у відповідності до норм чинного законодавства України, у зв'язку з чим є безпідставними. Зокрема, посилання на лист Міністерства соціальної політики України №261/10/136/12 від 27.08.2012 не є припустимим з тих підстав, що даний лист має рекомендаційний характер та не є нормативно-правовим актом законодавства України. Додатково слід зазначити, що індексація за період з 01.03.2013 по 01.08.2013 була нарахована Ялтинським міським центром зайнятості належним чином та з дотриманням вимог Закону України «Про індексацію грошових коштів доходів населення №1282-ХП від 03.07.1991 зі змінами та доповненнями. Проте, законні підстави для утримання вказаних нарахувань з позивача - відсутні. Вирішуючи питання щодо обов'язків відповідача - Центру зайнятості АР Крим слід зазначити, що даним відповідачем у справі утримання спірної суми з позивача не здійснювалось, на підставі чого діями Центру зайнятості АР Крим права позивача порушені не були. За умови дослідження наявних у справі доказів, визначивши їх належність та допустимість з урахуванням встановлених фактичних обставин у справі, застосувавши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, виникають законні підстави для задоволення позовної заяви у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved