Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення частини отриманого ним доходу у сумі 27895,33 грн. від використання спільного майна, частини витрат у сумі 4502,87 грн. на оплату електроенергії, використаної на утримання спільного майна, та судових витрат. Рішенням суду позовні вимоги задоволено. Суд стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] 27895,33 грн. частини отриманого доходу, 4502,87 грн. витрат на оплату електроенергії, і 324 грн. судового збору. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду через неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що [PERSON] не має права на отримання доходу від частини майна, яким, за домовленістю між співвласниками, користувався [PERSON], а також не має права на стягнуту судом за договором оренди пеню, 3% річних та інфляційних. Крім того, апелянт зазначає, що він також ніс витрати по оплаті послуг з електропостачання на об'єкт спільної власності. Представник [PERSON] [PERSON] апеляційну скаргу підтримав, а представник [PERSON] [PERSON] заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є співвласниками в 1/6 частині кожний об'єктів нерухомості, загальною площею 333,7 м.кв., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] які складаються з гаражу-складу, майстерні, паливного цеху та кузні, згідно договору купівлі-продажу частини об'єктів нерухомості від 23.05.2012 року. 01.02.2014 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір оренди №1 частини вказаного об'єкта нерухомості загальною площею 166,85 кв.м на строк до 31.12.2014 року, де в розділі 5 було визначено, що оплата буде за період з 01.02.2014 року по 01.06.2014 року по 1500 грн. щомісячно і з 01.06.2014 року по 31.12.2014 року по 4500 грн. щомісячно. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08.05.2015 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] за вказаним договором оренди орендну плату в сумі 17000 гривень, пеню в сумі 17000 гривень, 3% річних в сумі 137,17 гривень та інфляційні нарахування в сумі 1 153,50 гривень, [PERSON] вважає, що вона, як співвласниця майна, що було здано в оренду, має право на половину доходів, які отримав [PERSON], зокрема: 37500 грн. орендної плати, пені 17000 грн., 3% річних 137,17 грн., інфляційних нарахувань 1153,50 грн. Крім того, [PERSON] вважає, що [PERSON] повинен їй відшкодувати половину витрат, які вона понесла у зв'язку з оплатою послуг з електропостачання на спільний об'єкт нерухомості, що становить 4502,87 грн. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, та витрати на утримання такого майна, поділяються порівну між співвласниками відповідно до їх часток у власності. Висновки суду про розподіл доходів і витрат між співвласниками відповідають матеріалам справи та положенням ст.ст.359, 360 ЦК України і в цій частині рішення суду є законним та обґрунтованим. Твердження [PERSON] про те, що між ним та [PERSON] була домовленість про порядок користування спільним майном не ґрунтуються на доказах. Згідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення і суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підтвердження існування домовленості про порядок користування спільним майном, [PERSON] надав лист ТОВ «Фірма «Континент» про постачання продукції [PERSON] за адресою: [ADDRESS] лист ООО «Компаньон» про здачу в оренду приміщень [PERSON], лист УДСО при УМВСУ в Чернігівській області про розірвання договору на охорону приміщень офісу та складу в [ADDRESS] з [PERSON] і укладання такого договору з [PERSON] Проте, вказані докази не є допустимими та беззаперечними доказами існування домовленості між сторонами про порядок користування спільним майном. Вони свідчать лише про підприємницьку діяльність сторін та переукладання договору, а, відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доводи апеляційної скарги про часткову проплату [PERSON] витрат на електроенергію не є підставою для відмови у позові [PERSON] про стягнення половини понесених витрат по утриманню майна, оскільки [PERSON] довела квитанціями оплату заборгованості за електроенергію (а.с.9-24), [PERSON] не надав квитанцій про оплату саме ним заборгованості за електроенергію, і стягнення витрат на утримання спільного майна є правом іншого співвласника, чим скористалась [PERSON] Що стосується визначення розміру частини доходу від здачі в оренду майна, то апеляційний суд приходить до висновку, що суд вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які залишились недоведеними. Так відповідно до ст.359 ЦК України, розподіляються між співвласниками ті доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, які надійшли до складу спільного майна. Дохід від здачі в оренду спільного майна у сумі 35290,67 грн. [PERSON] отримав за рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08.05.2015 року. Інших доказів про отримання [PERSON] доходів за здачу майна в оренду [PERSON] не надала. Її розрахунки ґрунтуються лише на припущенні того, що [PERSON] розрахувалась за договором оренди відповідно до розділу 5 договору оренди № 1 нежитлового приміщення від 01.02.2014 року. Посилання представника [PERSON] [PERSON] на рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 08.05.2015 року як на доказ того, що [PERSON] сплатила [PERSON] частину орендної плати і тому [PERSON] вимагав стягнути заборгованість тільки з липня 2014 року, не звільняє [PERSON] від доведення того факту, що решта орендної плати була сплачена [PERSON] з огляду на ч.3 ст.61 ЦПК України. Суд розглядав справу в межах заявлених вимог, тобто в сумі 26000 грн. за період з липня 2014 року, з яких було задоволено 17000 грн., а в задоволенні вимог про стягнення 9000 грн. за період січень-лютий 2015 року відмовив, і суд не встановлював факт того, що до липня 2014 року [PERSON] сплатила [PERSON] орендну плату відповідно до умов договору. Не заслуговують на увагу доводи [PERSON] про те, що стягнута судом пеня, 3% річних і інфляційні не є доходами. Договір оренди № 1 нежитлового приміщення від 01.02.2014 року визначав не тільки отримання доходу у вигляді орендної плати, але й передбачав отримання пені, 3% річних і інфляційних за невиконання умов договору, які теж є доходом [PERSON] За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру доходу, отриманого від здачі спільного майна в оренду, і задоволенню підлягає лише вимога в сумі 17645,33 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то підлягає зменшенню і розмір судового збору, що стягується на повернення понесених витрат, а саме 221.48 грн. Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, [PERSON] є звільненим від сплати судового збору як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, то з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню 121,80 грн. судового збору.

Outcome: partial