Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

У листопаді 2017 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] селищної ради Словянського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 25 серпня 2016 року помер його батько [PERSON],після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого у селищі Райгородок Словянського району по вул.. Флотській(колишня вулиця Краснофлотська) під № 20 (колишній № 22). З метою отримання спадщини він звернувся до державного нотаріуса Другої Словянської державної нотаріальної контори Донецької області, у звязку з чим було заведено спадкову справу, в подальшому при оформленні документів було зясовано, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, у звязку із чим у нього немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. З огляду на викладене просив суд визнати право власності [PERSON], 25 січня 1979року народження у порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 25 серпня 2016 року на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 57,9 кв.м., житловою площею 33,6 кв.м., погріб літ. «А», сарай літ.»В», сарай літ. «Г», літня кухня літ. «Е», вбиральня літ. «Ж», ворота, огорожа. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали заяви про розгляд справи без їхньої відсутності, позовні вимоги просили задовольнити . Суд, вважає за можливим розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Словянського району Донецької області в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вважає за можливим розглянути справу без участі представника відповідача, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив фактичні дані та відповідні їм житлові правовідносини. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що будинок розташований у селищі Райгородок Словянського району по вулиці Флотській (колишня вулиця Краснофлотська) під № 20 (колишній № 22) належав [PERSON] дружині батька позивача. 03 листопада 2015 року [PERSON] померла, про що свідчить Свідоцтво про смерть [PERSON] І-НО № 923613. Після смерті [PERSON] батько позивача [PERSON], 27 квітня 2016 року звернувся до державного нотаріуса Другої Словянської державної нотаріальної контори Донецької області з заявою про прийняття спадщини у звязку із чим була відкрита спадкова справа про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 58908302. З позовної заяви позивача вбачається, що [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав та 25 серпня 2016року помер, про що свідчить Свідоцтво про смерть [PERSON] І НО № 948715. Позивач [PERSON], як єдиний спадкоємець, звернувся до державного нотаріуса Другої Словянської державної нотаріальної контори Донецької області з заявою про прийняття спадщини. За його заявою була відкрита спадкова справа про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі. За № 60126011. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.03.2017 року, вбачається, що позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], у звязку з відсутністю право встановлюваного документа на вказаний будинок на імя спадкодавця. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У теперішній час, зареєструвати право власності за [PERSON] не можливо, оскільки у відповідності з ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Спадкоємцем після померлого [PERSON] є його син [PERSON], що підтверджується, свідоцтвом про народження [PERSON] І НО № 760906. Позивач не може оформити у нотаріуса спадщину, у звязку з відсутністю у спадкодавця [PERSON] належним чином зареєстрованого правовстановлюючого документу на житловий будинок. Вирішуючи питання про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, суд виходить з наступного. Так, згідност.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав й обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України: «Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини». У відповідності із ст. 1297 ЦК України, встановлено обовязок спадкоємця звернутись за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно із п.4.15 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року №296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно спадкоємцю, нотаріусом проводиться за наявності зареєстрованих правовстановлюючих документів на імя спадкодавця. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24.06.1983 року № 4, якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розв'язує питання про визнання права на спадкоємне майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від ЗО травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13: якщо нотаріус або орган державної реєстрації прав відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеномуст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістомст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положеньст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, та того, що в даний час позивач виконав всі можливі дії для державної реєстрації права власності на житловий будинок, але нотаріусом було відмовлено з причин, відсутності належним чином оформленого правовстановлюючого документу на імя спадкодавця. Таким чином, звернення позивача до суду є єдиним видом захисту порушеного права. У звязку з чим, суд прийшов до висновку, про наявність підстав про визнання права власності за позивачем [PERSON] на житловий будинок, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved