overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04 червня 2011 року відділом ДРАЦС Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, про що зроблено актовий запис № 108. В обґрунтування позову зазначається, що позивачка з 04 червня 2011 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу дітей не мають. За час сумісного проживання спільне життя не склалося, внаслідок несумісності характерів, в сім'ї постійні сварки. На даний час подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведуть, шлюб фактично розпався, подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим. Примирення між ними не можливе. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 червня 2011 року відділом ДРАЦС Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, про що зроблено актовий запис № 108. В підтвердження до матеріалів справи долучено свідоцтво про шлюб (а.с. 2). Від шлюбу дітей не мають. Враховуючи той факт, що позивачка категорично в позовній заяві наполягає на розірванні шлюбу та повідомила про те, що подружжя тривалий час окремо проживають, примиритися не бажають, з огляду на положення ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. За змістом ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON]звернулась до суду з позовом до [PERSON]про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10.11.2002 року Відділом реєстрації актів громадського стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської, актовий запис № 530, мотивуючи свої вимоги тим, що шлюбні відносини з відповідачем не склалися у звязку з різними характерами, різними поглядами на життя та шлюбні обовязки. Основною причиною припинення сімейних відносин є зрада відповідача, з травня 2015 р. припинено шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться. У відповідача інша родина, можливості зберегти сімю не має. Позивач в судовому засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та залишити за нею прізвище «Буравікова». Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 10.11.2002 р., що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ЖД № 335456 від 10.11.2002 р. (а.с.6). Від шлюбу сторони мають двох синів, Ростислава, [INFO], та Петра, 22.01.2007 р.н (а.с. 7-8). Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з травня 2015 р. Питання щодо розподілу спільного майна вирішення у судовому порядку не потребує. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12.09.1993 року Утконосівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис № 14, мотивуючи позов тим, що у позивача з відповідачем постійно виникали сварки, тому, що кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, можливості зберегти сімю не має. Подружні відносини припинено з 04.07.2016 р., спільне господарство з цього часу не ведеться, питання щодо розподілу спільного майна подружжя буде вирішуватися окремо. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував, обставини справи визнав. Заслухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 12.09.1993 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії Ш-ЖД № 379508 від 12.09.1993 р. (а.с.3) Від шлюбу сторони мають двох дітей доньку Маряну, [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4,5). Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з 04.07.2016 року. Питання щодо розподілу спільного майна, та сплати аліментів буде вирішуватися окремо. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15.04.2005 року Виконкомом Камянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис № 05, мотивуючи вимоги тим, що у неї з відповідачем різні погляди на життя, різне відношення до ведення господарства, виховання дитини. Між подружжям постійно виникали конфлікти, все це негативно відображалося на моральному стані у сімї та вихованні малолітньої доньки. Можливості зберегти сімю не має. Подружні відносини припинені приблизно з 2009 р., спільне господарство не ведуть, спору про спільне майно не має. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та залишити за позивачкою дошлюбне прізвище «Ангелова». Відповідач у судовому засіданні обставини справи та позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти заперечення позову не заперечував. Заслухавши представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 15.04.2005 р., що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ЖД № 001571 від 15.04.2005 р. (а.с.7). Від шлюбу мають доньку Анастасію, [INFO] (а.с. 6). Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з 2009 р.. Питання щодо розподілу спільного майна вирішення у судовому порядку не потребує. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки відповідач категорично не бажає, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам відповідача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21.09.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 551, мотивуючи вимоги тим, що в останній час у неї з відповідачем відносини погіршились, більш шести місяців тому припинено шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться. Можливості зберегти сімю не має. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, та залишити за нею прізвище «Капчинська». Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Заслухавши позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 21.09.2011 р., що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ЖД № 156658 від 21.09.2011 р. (а.с.8). Від шлюбу сторони дітей не мають. Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з березня 2016 р.. Питання щодо розподілу спільного майна вирішення у судовому порядку не потребує. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22.04.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 156, мотивуючи вимоги тим, що у неї з відповідачем спільне життя не склалось у звязку з різними поглядами на життя та несумісними характерами. Можливості зберегти сімю не має. Подружні відносини припинені з березня 2016 р., спільне господарство не ведуть, спору про спільне майно немає. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги можуть бути задоволені, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 22.04.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЖД № 099191 від 22.04.2009 р. (а.с.6). Від шлюбу сторони дітей не мають. Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з березня 2016 року. Питання щодо розподілу спільного майна у судовому порядку не потребує. Частиною 1 статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки не можуть, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 24.04.1998 року Першотравневою сільською Радою народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис № 6, мотивуючи позов тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось, у звязку з відсутністю взаєморозуміння. Позивач та відповідач мають різні погляди на шлюб, сім`ю, сімейні обовязки та виховування дітей. Крім того, відповідач зловживає спиртними напоями та має на даний момент іншу родину та сумісну дитину. Вважає, що можливості зберегти сімю не має. Подружні відносини припининено з березня 2007 року, спільне господарство з цього часу не ведеться, спору про спільне майно та місце проживання дітей немає. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 24.04.1998 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЖД № 070966 від 24.04.1998 р. (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають двох дітей доньку Євгенію [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4-5). Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з березня 2007 року. Питання щодо розподілу спільного майна та місце проживання дітей вирішення у судовому порядку не потребує. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25.01.2006 року Томилинським ВРАЦС У РАЦС Люберецького району ГУ РАЦС Московської області, актовий запис № 09, мотивуючи позов тим, що у сторін різні погляди на життя, різне відношення до сімї та подружніх обовязків, що призвело до втрати взаєморозуміння та почуттів один до одного. Можливості зберегти сімю не має. Подружні відносини припинились з 2013 року, спільне господарство з цього часу не ведеться, спору про спільне майно немає. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги можуть бути задоволені, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 25.01.2006 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ІК № 835192 від 25.01.2006 р. (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають доньку Анастасію, [INFO] (а.с. 5). Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з 2013 року. Питання щодо розподілу спільного майна, вирішення у судовому порядку не потребує. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25 листопада 2006 року Дмитрівською сільською радою Каховського району Херсонської області, про що зроблено актовий запис № 02. В обґрунтування позову зазначається, що з 25 листопада 2006 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу є одна дитина [PERSON], [INFO]. За час сумісного проживання спільне життя не склалося, внаслідок несумісності характерів, в сім'ї постійні сварки. На даний час подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведуть, шлюб фактично розпався, подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим. Спір щодо місця проживання дитини відсутній. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 листопада 2006 року Дмитрівською сільською радою Каховського району Херсонської області, про що зроблено актовий запис № 02. В підтвердження до матеріалів справи долучено свідоцтво про шлюб (а.с. 3). Від шлюбу є одна дитини [PERSON], [INFO] (а.с.4), питань щодо місця його проживання немає. Враховуючи той факт, що позивачка категорично в позовній заяві наполягає на розірванні шлюбу та повідомила про те, що подружжя на цей час окремо проживають, з огляду на положення ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. За змістом ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

У липні 2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26.02.1982 року виконавчим комітетом Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис № 06, мотивуючи вимоги тим, що з відповідачем однією сімєю не проживають та сумісного господарства не ведуть, спільних інтересів не мають. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, суду пояснила, що відповідач має вже іншу сімю, шлюбні відносини припинено приблизно з 2013 року. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 26.02.1982 р., що підтверджується повторним свідоцтвом про одруження серії 1-ЖД № 237093 від 23.09.2015 р. (а.с.6). Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з 2013 р.. Питання щодо розподілу спільного майна вирішення у судовому порядку не потребує. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved