Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

У липні 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом до Старо-Кримської селищної ради про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, зазначивши, що вона є власницею домоволодіння [ADDRESS]. Раніше, згідно документів, їй належало 7/10 частин цього домоволодіння, а 3/10 його частини належало [PERSON], яка згоріла під час пожежі разом з її часткою домоволодіння. З серпня 1998 року по теперішній час, позивачка, разом із своєю родиною проживає в цьому домоволодінні. В 2011 році, вона звернулася до Старо-Кримської селищної ради із заявою про надання згоди на приватизацію земельної ділянки, на якій розташоване належне їй домоволодіння, та оформила частину необхідних документів. Однак, процес оформлення документів було призупинено у зв'язку з накладкою меж двох земельних ділянок до встановлення конфігурації та розмірів земельної ділянки. Наступною причиною зупинення розробки технічних документів з приватизації земельної ділянки стало те, що на той час за документами у домоволодінні [ADDRESS] було зареєстровано два власника. За її зверненням, рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя, домоволодіння [ADDRESS] визнано цілим. Після чого було внесено відповідні зміни до технічної документації по домоволодінню, але, не дивлячись на те, що позивачкою виконані усі приписи селищної ради, приватизувати земельну ділянку по [ADDRESS], вона не може, з тієї причини, що частина земельної ділянки, яка знаходилась у її користуванні, передана селищною радою [PERSON]. Починаючи з серпня 1998 року позивачка безперервно та відкрито користується земельною ділянкою площею 1667 кв.м., розташованою по [ADDRESS]. Площа цієї земельної ділянки складається з 1200 кв.м. - земля, яка була отримана нею у власність при укладенні договору купівлі-продажу частки житлового будинку, а 467 кв.м. - ділянка, яка примикала до будинку. Відповіддю селищного голови повідомлялося, що селищна рада прийняла рішення виділити для будівництва житлового будинку частину землі площею 127,22 кв.м з надлишків до раніше виділеної земельної ділянки (рішенням виконкому № 12 від 27.06.1972 року ) земельній ділянці 0,06 га. Загальне виділення становить 727,022 кв.м. Так само селищною радою в письмовому зверненні до позивачки повідомляється, що її інтереси не ущемляються, так як в її користуванні залишається 1200 кв.м., присадибної земельної ділянки і нібито в сукупності в її користуванні залишається 1500 кв.м. Так само письмовою відповіддю повідомляється, що селищна рада не заперечує проти приватизації земельної ділянки в розмірі 1500 кв.м. Однак, зважаючи на той факт, що позивачка безперервно відкрито протягом 15 років користується земельною ділянкою, яку обробляє, використовує за її цільовим призначенням, в даний час позбавляється права користування нею. Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки загальна площа землі становить 2200 кв.м. При придбанні позивачкою домоволодіння [ADDRESS], мало місце наявність технічного плану земельної ділянки, на якій відображені внутрішні межі земельних ділянок, що перебувають у користуванні співвласників домоволодіння. Саме, виходячи з меж, які документально відображені у правовстановлюючих документах, позивачка відкрито користувалася і використовувала за цільовим призначенням частину земельної ділянки. В даний час позивачці стало відомо про наявність державного акта на право власності на земельну ділянку громадянину [PERSON]. Цей державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на підставі рішення Старо - Кримської селищної ради від 19.10.2012 року, тобто саме в той період, коли в Іллічівському районному суді міста Маріуполя було відкрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] про встановлення меж та площі земельної ділянки. Вищевказаний державний акт на право власності на землю [PERSON] виданий безпосередньо на частину земельної ділянки, що знаходиться у користуванні позивачки. Просила скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 1412365600:01:001:0234), розташовану за адресою: [ADDRESS], зареєстрований на ім'я [PERSON]. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], яка дії на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позов підтримали та дали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач, голова Старо-Кримської селищної ради - Балабанов М.В. позов не визнав, вважаючи вимоги позивачки необґрунтованими, оскільки вона незаконно користується частиною земельної ділянки. Вказав, що реєстрація всіх документів по спірній земельній ділянці, в тому числі оспорюваного державного акту на право власності на земельну ділянку, була проведена відповідно до вимог чинного земельного законодавства і підстав для скасування державного акту немає. Представник відповідача Управління держземагентства у місті Маріуполі Донецької області Астафуров Р.О., який діє на підставі довіреності, вважаючи, що позовні вимоги про скасування державного акту взагалі не можна задовольнити, оскільки є чинним рішення про виділення [PERSON] спірної земельної ділянки. Звертав увагу суду, що межі земельної ділянки узгоджені відповідно до вимог чинного земельного законодавства та дотримані всі вимоги щодо видачі державного акту. Відповідач [PERSON] позов не визнав, вважав його необґрунтованим та безпідставним. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, даючи оцінку доводам позивача та запереченням відповідачів, суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні її позову. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно із частиною 1 статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору, укладеного 28 серпня 1998 року, [PERSON] купила у [PERSON] 7/10 частин жилого будинку з належними до нього надвірними побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 1200 кв.м. (земля держфонду). Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за номером 2081. (а.с.13) Згідно рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 червня 2012 року по цивільній справі № 0520/4966/2012 за позовом [PERSON] до Старо-Кримської селищної ради, [PERSON], про внесення змін, третя особа: Маріупольське БТІ, визначено, що [PERSON] належить цілісне домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку та вбиральні. Також, цим судовим рішенням встановлено, що земельна ділянка, за адресою: [ADDRESS] була відведена громадянці [PERSON] рішенням Старо-Кримської селищної ради № 12 від 27.06.1972р. Також цим судовим рішенням встановлено, що [PERSON] померла і після її смерті спадщина прийнята не була. (а.с.20) Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 35243322 від 21.08.2012р., за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], в цілій частині, на підставі договору купівлі-продажу від 28.08.1998р. та рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 21.06.2012р. (а.с.12) Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 827041, виданого 26 листопада 2012 року на підставі рішення Старо-Кримської селищної ради від 19.10.2012р. № 127, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0727 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] цільового призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 1412365600:01:001:0234 (а.с.21). Технічний паспорт на домоволодіння [ADDRESS], в якому міститься план земельної ділянки, так само, як акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки з планом зовнішніх меж земельної ділянки не надають позивачці жодних прав на зазначену земельну ділянку. Отже, ці документи не можуть бути використані як докази на підтвердження, або спростування обставин, на які посилається позивачка в обґрунтування своїх вимог. Рішенням Старо-Кримської селищної ради № 45/1 від 25.03.2011р. затверджено матеріали попереднього погодження місця розміщення земельної ділянки та дозволено розробку проекту землеустрою по відведенню цієї земельної ділянки орієнтовною площею 0,0720 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] громадянину [PERSON] Це рішення ніким не оскаржувалося (а.с.69-70). Судом досліджено матеріали проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки громадянину [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] в Іллічівському районі міста Маріуполя Донецької області, серед яких міститься акт погодження меж земельної ділянки та висновок Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації з землеустрою, яким погоджено місце розташування земельної ділянки площею 0,0720 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] громадянину [PERSON] (а.с. 33-68, 71-83). Рішенням Старо-Кримської селищної ради № 127 від 19.10.2012р. затверджено проект землеустрою по відведенню та надано із земель запасу житлової та громадської забудови у власність земельну ділянку (кадастровий номер 1412365600:01:001:0234) площею 0,0727 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 31). Згідно статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, серед інших, належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Згідно статті 40 Земельного кодексу України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Згідно частин 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно частин 1, 2 статті 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Згідно статті 186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Судом встановлено, що земельні ділянки, право на які є предметом судового розгляду, розташовані на території селища Старий Крим. Із досліджених судом письмових доказів, що містяться у матеріалах справи, а також викладених правових норм, суд дійшов висновку про те, що рішення Старо-Кримської селищної ради № 45/1 від 25.03.2011р. про затвердження матеріалів попереднього погодження місця розміщення земельної ділянки та дозвіл розробки проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки, а також рішення № 127 від 19.10.2012р., яким затверджено проект землеустрою по відведенню та надано із земель запасу житлової та громадської забудови у власність земельну ділянку громадянину [PERSON], прийняті Старо-Кримською селищною радою в межах повноважень, наданих їй законом. Оцінюючи доводи позивачки [PERSON] про те, що до неї перейшло право на земельну ділянку у зв'язку з придбанням права власності на жилий будинок, за адресою: [ADDRESS], слід звернути увагу на наступне. Оскільки, позивачка набула права власності на частину домоволодіння [ADDRESS] в 1998 році, такі правовідносини мають регулюватися нормами Земельного кодексу України 1990 року в редакції, що діяла на той час. Згідно частини 1 статті 22 Земельного кодексу України 1990 року в редакції, що діяла на час придбання позивачкою права власності на домоволодіння [ADDRESS], право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно частин 1, 4 статті 30 Земельного кодексу України 1990 року в редакції, що діяла на час придбання позивачкою права власності на домоволодіння [ADDRESS], при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у такому випадку посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 23 Земельного кодексу України 1990 року в редакції, що діяла на час придбання позивачкою права власності на домоволодіння [ADDRESS], право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Виходячи з наведених норм, аби до позивачки перейшло право на земельну ділянку у зв'язку з придбанням права власності на жилий будинок, за адресою: [ADDRESS], необхідним є наявність сукупності наступних умов: по-перше, попередній власник будинку мав бути наділений правом власності або користування земельною ділянкою в порядку встановленому законом, межі цієї земельної ділянки повинні бути виділені в натурі (на місцевості), і таке право повинно підтверджуватись відповідними правовстановлюючими документами; по-друге, перехід права на земельну ділянку до позивачки [PERSON] у зв'язку з придбанням права власності на жилий будинок повинен був супроводжуватись складанням відповідного державного акту і його наступної реєстрації відповідною Радою народних депутатів. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачкою не надано суду жодних доказів, які свідчили б про перехід до неї права власності або права користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з придбанням права власності на житловий будинок та доказів, які свідчили б про те, що попередній власник житлового будинку, за адресою: [ADDRESS], від якого позивачці перейшло право на домоволодіння, був би наділений у встановленому порядку правом власності або правом користування земельною ділянкою, на якій цей будинок розташований. Відповідно до наявних у справі доказів, земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] була відведена громадянці [PERSON] рішенням Старо-Кримської селищної ради № 12 від 27.06.1972р. [PERSON] померла і після її смерті спадщина прийнята не була. Також судом встановлено, що, ані [PERSON], в якої позивачка придбала житловий будинок, ані сама [PERSON] не вступали до жодних правовідносин з [PERSON] з питань переоформлення (переходу) права на цю земельну ділянку або її частку. Судом встановлено, що укладаючи договір купівлі-продажу житлового будинку, за адресою: [ADDRESS], позивачка [PERSON] знала про те, що земельна ділянка, на якій цей будинок розташований, є землею держфонду, і вона погоджувалася з цим фактом, підписуючи договір. Посилання позивачки на те, що, придбавши право власності на домоволодіння [ADDRESS], до неї, від попередніх власників цього домоволодіння, перейшло і право на земельну ділянку в межах, що визначені в технічному плані не відповідають положенням частини 1 статті 22, частин 1, 4 статті 30 Земельного кодексу України 1990 року, частини 1 статті 377 Цивільного кодексу України, частинам 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України, відповідно до змісту яких, у зв'язку з придбанням права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, до особи може перейти право власності або право користування земельною ділянкою, на якій ці об'єкти розташовані лише якщо попередній власник жилого будинку, будівлі або споруди таким правом володів на законних підставах. Окрім того, сам по собі технічний план земельної ділянки не надає права власності або користування земельною ділянкою, межі якої відображає. Посилання позивачки на ту обставину, що вона протягом 15 років відкрито користується земельною ділянкою, частина якої була передана у власність відповідачу [PERSON], не свідчить про порушення її майнового права та не може слугувати підставою до скасування оскаржуваного державного акту на право власності на земельну ділянку. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється статтею 119 Земельного кодексу України. Із змісту цієї правової норми слідує, що для виникнення права власності на земельну ділянку самого по собі перебігу строку набувальної давності не є достатнім. Завершальним юридичним актом виникнення прав на землю є рішення відповідних органів про передачу земельної ділянки. Така ж правова позиція міститься в першому та другому абзацах пункту 6 інформаційного листа № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». Таким чином, оскільки позивачкою не надано жодних доказів порушення її прав та законних інтересів, в задоволенні її позову слід відмовити.

Outcome: dismissed