Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

У липні 2017 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою в якій просили визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] В обґрунтування позову зазначають, що їхні батьки [PERSON] та [PERSON] перебували зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 1958 року по день їх смерті. Під час шлюбу по вул. [ADDRESS] в 1960 році вони побудували житловий будинок А-1, в 1968 році була ними побудована житлова прибудова А1-1, а в 1990 році - житлова прибудова А2-1 та прибудова а-1, в 1968 році - гараж «Б», в 1986 році були збудовані: літня кухня «Д», вхід в погріб «Е», погріб під «Е», сарай «Ж». Тобто, до початку 1992 року їхні батьки повністю побудували житловий будинок разом з надвірними будівлями та спорудами. У вказаному вище домоволодінні батьки постійно проживали та були там зареєстровані. Вони також проживають в цьому ж будинку та там зареєстровані. Тобто, постійно проживаючи в спадковому житловому будинку, вони теж займалися благоустроєм домоволодіння. Так, [PERSON] у 2000 році збудував літній душ «З», а в 2009 році вбиральню «И», які до спадкового майна не входяться і згідно з «Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» до самочинного будівництва не належать. [INFO] батько помер. З приводу прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальної контори ніхто не звертався. Після смерті батька, їхній матері рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 16.10.1997 року № 1614, було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. [INFO] року померла мати позивачів [PERSON] після її смерті відкрилася спадщина на вищезазначене домоволодіння та земельну ділянку. З заявою про прийняття спадщини вони не зверталися, оскільки постійно проживали разом з спадкодавцем та були зареєстровані в тому ж домоволодінні, а тому вважаються такими, що фактично прийняли спадщину. 13 травня 2013 року позивачам були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], на ? частину кожному. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок, їм було відмовлено у зв'язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності за спадкодавцем на вищезазначений житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, про що свідчать постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 квітня 2017 року. При цьому, їм було роз'яснено, що за вирушенням зазначеного питання необхідно звернутися до суду. Незважаючи на відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документа, вони вважають, що за ними може бути визнане право власності на спадкове майно, оскільки у 1992 році було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва, відповідно до якого не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. При їх реєстрації одним із документів є висновок про технічний стан будинку, що складається БТІ. Оскільки, житловий будинок було побудовано до 1992 року, для його обслуговування була виділена земельна ділянка а виготовлений технічний паспорт, спадкодавець [PERSON] фактично набула право власності на вказаний житловий будинок, хоча його і не оформила належним чином. У зв'язку з чим вони вимушені звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні представники позивачів позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, але раніше у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, але надано до суду заяву в якій просили слухати справу без участі представника третьої особи. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 28 серпня 1958 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Копайгородської селищної ради барського району, Вінницької області, актовий запис № 43. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є їхніми синами, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 18 жовтня 1965 року Будинком Щастя Ленінського району м. Дніпропетровська, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 30 серпня 1960 року Красногвардійським РАГС м. Дніпропетровська. У 1960 році подружжя [PERSON] побудували на земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] площею 0,1 га житловий будинок літ. А-1, загальною площею 103,8 кв.м., житловою площею 74,5 кв.м. Як вбачається з технічного паспорту житлового будинку [ADDRESS] виготовленого 05.06.2013 року, подружжям після 1960 року на території вищезазначеної ділянки було побудовано ще споруди, а саме: у 1968 року житлову прибудову літ. А1-1, гараж літ. Б, у 1986 році літню кухню літ. Д, вхід в погріб літ. Е, погріб під літ. Е, сарай літ. Ж, у 1990 році житлову прибудову літ. А2-1, прибудову літ. а-1, у 2000 році літній душ літ. З, у 2009 році вбиральню літ. И. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 18 лютого 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська. Протягом усього життя [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та мешкали за адресою: [ADDRESS] що підтверджується домовою книгою. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що правовідносини щодо побудови домоволодіння [ADDRESS] а також набуття спадкодавцем відповідного речового права відносно цього об'єкту нерухомого майна, виникли під час дії ЦК УРСР 1963 року, який і підлягає до застосування разом з іншими нормативно-правовими актами, що діяли у відповідний період часу включно до кінця 1991 року. Відповідно до пунктів 4.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто з спадкоємців не звертався, оскільки всі на час його смерті проживали разом з спадкодавцем. 16 жовтня 1997 року [PERSON], на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 16.10.1997 року № 1614, було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 15 лютого 2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпропетровського обласного управління юстиції. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 525 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно листа Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори № 459/02-14 від 02.02.2018 року, 16 січня 2012 року за заявою № 6 від імені [PERSON] та [PERSON], яка діє як представник [PERSON], про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої 03 лютого 2011 року [PERSON] було заведено спадкову справу за № 30/2012. 13 травня 2017 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, на ? частку земельної ділянки площею 0,1 га, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Крамського, [ADDRESS] посвідчене державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В. 13 травня 2017 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, на ? частку земельної ділянки площею 0,1 га, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Крамського, [ADDRESS] посвідчене державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В. Проте, що стосується видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після померлої [INFO] року [PERSON], то [PERSON] та [PERSON] постановою державного нотаріуса Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 07 квітня 2017 року було відмовлено у вчиненні даної нотаріальної дії, оскільки спадкоємцями не надано документ, що посвідчує право власності за спадкодавцем на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за вказаною вище адресою. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України, тільки власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За правилом ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частина 3 цієї статті визначено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДМР № 15426 від 05.12.2011 року, реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна по [ADDRESS] не проводилась. Встановлено, що замовником технічної інвентаризації на об'єкт нерухомого майна, який розташований за адресою м. [ADDRESS] є позивач [PERSON], технічний паспорт на зазначений об'єкт нерухомості виготовлено на його ім'я 05 червня 2013 року. За таких обставин, зазначене позивачами домоволодіння при житті спадкодавця [PERSON] не було належно оформлено, остання не набула на нього права власності, а тому домоволодіння, яке розташоване за адресою м. [ADDRESS] не може бути об'єктом спадкування, тобто якщо за життя спадкодавець не набув права власності на зазначений у позові житловий будинок, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. Суд не може перебирати на себе повноваження органів, яким законом надано право реєстрації права власності і відповідно не повинен задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачам у задоволенні позову відмовлено, суд вважає, що не має підстав в повернені позивачу судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed