Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

У липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Верховної Ради України про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що представники комітетів Верховної ради України, порушуючи свою присягу, не реагують на численні звернення [PERSON] про надання йому медичної допомоги та ліквідації наслідків катувань. У зв'язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 5 300 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Під час розгляду справи позивач залишив зал судового засідання, пояснень по суті заявленого позову не надав та зазначив про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнав та просив проводити розгляд справи за його відсутності. Тому, суд розглянув дану справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування не залежно від вини цих органів. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії Верховної Ради України завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 позивач повинен зазначити в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Проте, позивачем не надано доказів у підтвердження моральної шкоди, завданої бездіяльністю Верховної Ради України. Враховуючи те, що під час судового розгляду справи не підтвердився факт заподіяння позивачу будь-якої шкоди з вини Верховної Ради України та відсутній будь-який причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та діяннями, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з відсутністю для цього правових підстав. При цьому, доводи позивача про те, що представники комітетів Верховної ради України, порушуючи свою присягу, не реагують на численні звернення [PERSON] про надання йому медичної допомоги та ліквідації наслідків катувань є безпідставними, оскільки звернення позивача до Верховної Ради України були розглянуті та скеровані до Міністерства охорони здоров'я України (а.с. 4-5). Оскільки при пред'явленні позову позивач був звільнений від сплати судового збору, то з врахуванням положень ст. 88 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають, оскільки компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed