Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся з позовом про визнання інформації, надрукованої в номері [NUMBER] газети «[INFO]» від [INFO] в статті [PERSON] під заголовком «[INFO]» недостовірною і такою, що порочить його честь та гідність, спростування цієї інформації і стягнення моральної шкоди у сумі 80000 грн. Ухвалою суду від 10.03.2016 року позов [PERSON] до [PERSON], редакції газети «[INFO]» в частині вимог про стягнення моральної шкоди з редакції газети «[INFO]» та в частині позовних вимог щодо зобов'язання [PERSON] спростувати вказану недостовірну інформацію залишений без розгляду. Рішенням суду в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду як незаконне та необґрунтоване і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що позивач довів факт поширення інформації, а публікація оскаржуваної інформації є втручанням у сферу приватного життя [PERSON] без дотримання встановленого балансу між свободою вираження поглядів та захистом його репутації, і суд не перевірив чи існувала достатня фактична база на підтвердження навіть оціночних суджень, хоча мова йде про твердження, які мають характер наклепу та містять дані про цілком конкретні протиправні дії в стані алкогольного сп'яніння, в чому відповідач повинен був пересвідчитись перед тим як писати про це в статті. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] в [NUMBER] газети «[INFO]» була опублікована стаття [PERSON] під назвою «[INFO]». [PERSON] вважає, що інформація в цій статті такого змісту: «Лютіжани кажуть, що [PERSON] вже майже рік не бачили. [PERSON] у мисливське угіддя він вже не приїздить, а «Барс» переоформив на [PERSON]. Не приїздить відтоді, як у власному мисливському господарстві ледве не повторив «подвиг» [PERSON]. Говорять, що надто втомленим (поважних людей називають такими, коли вони добряче на підпитку) [PERSON] ледве не застрелив людину. Мовляв, більше його тут і не бачили.» є недостовірною, такою, що не відповідає дійсності і порочить йог честь та гідність, так як він, як колишній народний депутат України, колишній перший заступник міського голови, є публічною особою, приймає активну участь у житті м. Чернігова та Чернігівської області, і це змусило його прикладати чимало зусиль для відновлення своєї ділової репутації. Відмовляючи в задоволенні решти вимог, суд першої інстанції вказав на відсутність доказів щодо поширення інформації широкому колу осіб, відмову позивача залучити належних відповідачів, так як редакція газети «[INFO]» не є юридичною особою, і стаття не містить конкретних, фактичних даних щодо дій публічної особи [PERSON], а обрані автором статті мовні засоби містять оціночні судження. Апеляційний суд погоджується з рішенням суду про відмову в задоволенні позову, але вважає, що при обґрунтуванні відмови у позові суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Так, відповідно до п. 9 постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем Пункт 18 зазначеної постанови Пленуму вказує на те, що згідно з положеннями ст.277 ЦК і ст.10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. [PERSON] заявив вимоги про визнання недостовірною, такою, що порочить честь і гідність інформації, та відшкодування моральної шкоди лише до автора статті «[INFO]», надрукованої про визнання [INFO] в [NUMBER] газети «[INFO]», [PERSON] Крім автора статті, поширювачем є також газета «[INFO]», засновником якої є [PERSON], а видавцем та розповсюджувачем на період публікації був ФОП [PERSON] на підставі договору від 12.08.2014 року (а.с.134). З дослідженого в судовому засіданні апеляційної інстанції останнього аркушу газети «[INFO]» [NUMBER] від [INFO], вбачається , що видавником був ФОП [PERSON], проте ФОП [PERSON] не залучався до участі у справі в якості співвідповідача. Враховуючи те, що при з'ясуванні питання поширення інформації, її достовірності, розмежування відповідальності особи, яка поширила інформацію, і автора статті (з урахування положень ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні»), з'ясування статусу автора статті відповідно до ст.25 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» чи ст.5 Закону України «Про інформацію», зачіпаються права і інтереси видавника газети, то розгляд позовних вимог [PERSON] про визнання недостовірною, такою, що порочить честь і гідність інформації, та відшкодування моральної шкоди є неможливим без участі у справі в якості співвідповідача видавника ФОП [PERSON], права якого врегульовані ст. 27 ЦПК України. Розгляд справи без його участі позбавляє права доводити відсутність своєї вини чи ступінь вини, встановлювати дійсні обставини справи, заявляти клопотання, виказувати свої доводи і міркування стосовно доводів і міркувань інших осіб. Суд першої інстанції роз'ясняв позивачу права, передбачені ст.33 ЦПК України, проте позивач клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача не заявив. У зв'язку з відсутністю в апеляційній інстанції законодавчо встановленого права залучати до участі особу на стадії апеляційного провадження, то на даний час відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] Суд першої інстанції, вірно вказавши про неможливість розгляду справи без залучення всіх відповідачів по справі, вдався до аналізу обставин справи щодо поширення інформації, її достовірності, чим порушив права осіб, які залучені у справі, і права осіб, які не залучені до участі у справі. За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову. Підставою у задоволенні позову є відсутність належних відповідачів по справі, а оцінка всім іншим обставинам можлива лише при наявності всіх учасників.

Outcome: partial