overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

У листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 18 жовтня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м.Миколаєва, актовий запис № 681. Позивачка зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, вони проживають окремо та не ведуть сумісного господарства. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на ведення сумісного господарства, розподілу сімейного бюджету, що призвело до втрати почуття кохання; відповідач зловживає спиртним. Через те, що відповідач ухиляється від звернення до органів РАЦС із спільною заявою відповідно до вимог ч.1 ст.106 СК України, вона вимушена звернутися з позовом до суду. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати, прізвище залишити шлюбне. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та доведено, що сторони з 18 жовтня 1996 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м.Миколаєва, актовий запис № 681. Від шлюбу дітей не мають, проте через органи РАЦС шлюб не розірвали через відсутність згоди відповідача. Сторони припинили подружні стосунки, так як мають різні погляди на життя і сім'ю, не ведуть сумісного господарства, проживають окремо, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення відповідно до ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою висловлена думка щодо залишення шлюбного прізвища, яке вона змінила під час реєстрації шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

У листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 24 липня 2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 488. Позивач зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з жовтня 2013 року, вони не ведуть сумісного господарства, проживають окремо. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на ведення сумісного господарства, розподілу сімейного бюджету, що призвело до втрати почуття кохання. Відповідач ухиляється від звернення до органів РАЦС із спільною заявою відповідно до вимог ч.1 ст.106 СК України, тому вона вимушена звернутися до суду. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та доведено, що сторони з 24 липня 2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 488. Від шлюбу дітей не мають, проте через органи РАЦС шлюб не розірвали через відсутність згоди відповідача. Подружні стосунки між сторонами припинені у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, сторони не ведуть сумісного господарства, проживають окремо, не бажають зберегти шлюб, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення згідно зі ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивачка після реєстрації шлюбу прізвище не міняла.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

У листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. У позовній заяві позивачка посилається на те, що 16 жовтня 1997 року вона одружилася з відповідачем і проживала разом з ним до вересня 2008 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Починаючи з вересня 2008 року подружні відносини між позивачкою та відповідачем фактично припинилися, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, відповідач матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина не надає з 2009 року. Просила стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі 1268 грн., щомісячно, починаючи з 12.11.2004 року до настання його повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час і місце його проведення повідомлена належним чином. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином письмових заперечень проти позову до суду не подав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 1997 року (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 16 жовтня 1997 року). Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 12 серпня 1998 року). Відповідач кошти на утримання неповнолітнього сина не надає, проживає окремо. В силу ст. ст. 180, 181, 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати та надавати матеріальну допомогу на дітей, при цьому за рішення суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1268.00 грн., щомісячно, починаючи з 21.11.2014 року до настання дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору. Відповідно до ст.. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язком негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. ст. 180, 181, 182, 184, 190 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

У листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяві позивачка посилається на те, що 08.06.2012 року вона одружилася з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки не надає. Просила стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, позовні вимоги визнав в повному обсязі, хронічних захворювань не має, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, з 08.06.2012 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З вересня 2014 року подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть, відповідач кошти на утримання неповнолітньої доньки в добровільному порядку не надає, хронічних захворювань не має, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має. В силу ст. ст. 180, 181, 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати та надавати матеріальну допомогу на дітей, при цьому за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в прибуток держави 243 грн. 60 коп. судових витрат. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180, 181, 182, 184, 190 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

У листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяві позивачка посилається на те, що 25.12.2010 року вона одружилася з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Подружжя проживає окремо. Відповідач матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки не надає. Просила стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Позивачка в судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, з 25.12.2010 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З червня 2014 року подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть, відповідач кошти на утримання неповнолітньої доньки надає в розмірі 200-300 грн. в місяць. В силу ст. ст. 180, 181, 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати та надавати матеріальну допомогу на дітей, при цьому за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в прибуток держави 243 грн. 60 коп. судових витрат. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180, 181, 182, 184, 190 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

У листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, яку 03 березня 2015 року уточнила та остаточно просила, стягнути з відповідача аліменти на утримання його неповнолітніх дітей, у розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. В обґрунтування вимог зазначає, що у жовтні 2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року було розірвано. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Діти проживають разом з позивачкою, знаходяться на її утриманні та вихованні, тому позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не з'явилася, але надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі та справу розглядати без її участі. У судове засідання відповідач не з'явився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав та просив справу розглядати без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СУ України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що відповідач доводиться батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] року, які знаходяться на утриманні позивачки. Допомогу на утримання малолітніх дітей відповідач не надає, тому з нього слід стягнути аліменти на двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

У листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до його повноліття. В обґрунтування вимог зазначає, що відповідач добровільно кошти на утримання сина не надає, хоча й має постійну роботу, на утриманні інших неповнолітніх дітей не має. Тому, вона вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, та зазначив, що він на даний час працює та отримує заробітну плату в розмірі 2 956 грн. 25 коп. До того ж, він навчається у вищому навчальному закладі на оплатній основі, винаймає житло та має кредитну позику. При цьому, від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини не відмовляється, але у зв'язку з скрутним матеріальним становищем, просить суд призначити аліменти у розмірі 400 грн. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СУ України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що відповідач доводиться батьком [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач від добровільної сплати аліментів ухиляється. Однак, враховуючи матеріальне становище відповідача, з нього слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/5 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до його повноліття. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

У листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 27 квітня 1990 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві актовий запис № 347, укладений між сторонами справи. Посилаючись на те, що досить тривалий час сторони фактично не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, вважає, що подальше перебування у шлюбі та збереження його неможливе. У судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. В матеріалах справи наявна заява позивачки, в якій вона просить суд проводити судове засідання за її відсутності позов підтримує у повному обсязі. До початку судового засідання відповідач направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1990 року. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків починаючи з січня 2013 року. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

У листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, де вказує, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 18.02.2006 року. Від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, 03.09.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, тому позивачка змушена звернутися до суду. Просила суд стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно до повноліття дітей. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого Індустріальним відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції. Від шлюбу сторони мають двох синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 03 вересня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Сторони разом не проживають, відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. У відповідності зі ст. ст. 180, 184 СК України батьки зобов'язані утримувати і надавати матеріальну допомогу на дитину, при цьому розмір аліментів за заявою платника або одержувача аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, у випадку якщо платник аліментів має нерегулярний, непостійний дохід, або частина доходу одержує в натурі. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у судовому порядку у розмірі 2 000,00 грн. щомісяця, виходячи з його матеріального становища, починаючи стягнення з моменту звернення позивачки до суду, та до повноліття дитини, оскільки відповідач є батьком дитини зобов'язаний її матеріально утримувати. Таку допомогу він має можливість надавати, оскільки є працездатним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180, 183, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

У листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. В будинку на теперішній час зареєстрований відповідач, однак на протязі декількох років в будинку не проживає, не виконує ніяких обов'язків, пов'язаних з утриманням будинку, його особисті речі відсутні. На підставі викладеного позивачка була вимушена звернутися до суду з даним позовом та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, вислухавши свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 03.02.2004 року. Згідно акту КСН «Перспектива» від 14.11.2014 року, вбачається, що [PERSON] з травня 2013 року і по теперішній час в будинку [ADDRESS] не проживає. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], пояснила, що є сусідкою позивачки та зазначила, що [PERSON] не проживає в [ADDRESS] протягом останнього року. Статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на свій власний розсуд. Право власності є нерухомим. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Згідно положень ст.ст.71, 72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання без поважних причин. Судом не встановлено поважності причин відсутності відповідача понад установлені законом строки. Згідно зі ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванням житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню оскільки підтверджується наданими суду доказами тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування будинку [ADDRESS].

Outcome: approved