Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

У липні 2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути солідарно з [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія (далі ПрАТ «СК») «ПЗУ Україна» на свою користь майнову шкоду, завдану пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), у розмірі 30 729,54 грн., з [PERSON] витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 2019,60 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 09.02.2017 року, на перехресті з вул. Культури з проспектом Науки у м.Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «AUDI A6», реєстраційний номер [NUMBER] під його керуванням, та автомобіля «Skoda Fabia», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.11.2018 р. винними у скоєнні ДТП визнано водія [PERSON] та водія [PERSON] в процентному відношенні відповідно 90 % і 10%. Цивільно-правова відповідальність винного у ДТП водія автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер [NUMBER] застрахована в ПАТ НАСК «Оранта», водія автомобіля «Skoda Fabia», державний номер [NUMBER] [PERSON] - ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом А1/9987069. Після настання ДТП було відкрито страхову справу № 209665. За повідомленням [PERSON] від 09.02.2017 р. на адресу ПАТ НАСК «Оранта» відкрито страхову справу № 1522. Після набрання законної сили 11.01.2019 р. постанови Дзержинського районного сауду м.Харкова від 23.11.2018 р., якою встановлена вина водіїв у скоєнні ДТП, позивач звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку та виплати страхового відшкодування, проте відповідачем 15.04.2019 р. за № 3170-31 відмовлено у виплаті відшкодування [PERSON] через пропущення строків на подання заяви. Як зазначає позивач, він не мав можливості раніше подати заяву про страхову відшкодування, оскільки постанова Дзержинського районного суду м.Харкова ухвалено лише 23.11.2018 р. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 8562 від 05.02.2018 р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер [NUMBER] складає 30 729,54 грн.Вказану суму позивач просить стягнути з відповідачів. Відповідач [PERSON] , не погодившись з позовом, надав відзив на позовну заяву, в якому стверджує, що спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки вирішується згідно до вимог ст. 1188 ЦК України, а саме за наявності вини володільців розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Постановою суду встановлено в процентному співвідношенні ступень вини обох водіїв, вина водія автомобіля «Skoda Fabia» [PERSON] становить 90%, а отже, спричинена його діями майнова шкода складає 27 651,19 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом № а1. 9987069 з лімітом відповідальності 100000 грн., що в повному обсязі покриває майнову шкоду.Страхувальник [PERSON] із заявою про страхову подію звернувся в день ДТП 09.02.2017 р., тому страхова компанія повинна відшкодувати завдані збитки. Представник позивача [PERSON] -адвокат Холодов Л.Ю. подав відповідь на відзив, зазначивши, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його.При цьому, відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні, що відповідає постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 р. у справі № 6-2808 цс15. Позиція про те, що потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди, підтримав також Верховний суд у постанові від 29.03.2018 р. у справі 911/2589/17 та від 27.04.2018 р. у справі 910/9029/17. Представник відповідача- ПрАТ «СК`ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався . Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 09 лютого 2017 р., об 08 год. 10 хв., [PERSON] , керуючи автомобілем «AUDI A6», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись на перехресті вул. Культури з проспектом Науки у м.Харкові, не врахував дорожню обстановку та допустив зіткнення з автомобілем «Skoda Fabia», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , чим порушив п. 12.3 ПДР України. В свою чергу, водій [PERSON] , рухався на заборонений сигнал світлофору, не надавши можливості транспортному засобу «AUDI A6», реєстраційний номер [NUMBER] , що завершував рух через перехрестя, безперешкодно завершити проїзд перехрестя. У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2018 р., яка набрала законної сили постановою судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 11 січня 2019 р., винними у вчиненні даній дорожньо-транспортній пригоді та адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано [PERSON] та [PERSON] . Як зазначив суд, якщо визначати в процентному відношенні ступінь вини двох водіїв в даній ДТП, то вина водія автомобіля «Skoda Fabia», державний номер [NUMBER] [PERSON] становить 90%, а порушення ним Правил ДРУ є більш суттєвим, тому що саме його дії призвели до ДТП. Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] , [PERSON] закриті у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП . У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина водіїв [PERSON] , [PERSON] в дорожньо-транспортній пригоді за наявності вище приведеної постанови суду, доказуванню не підлягає. [PERSON] , який є власником автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер [NUMBER] , застрахував свою відповідальність в ПАТ НАСК «Оранта», з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 100 000 грн. Повідомлення про страховий випадок надіслано ПАТ НАСК «Оранта» [PERSON] 09.02.2017 р. Відкрито страхову справу № 1522. Цивільно-правова відповідальність винного на 90% у ДТП водія автомобіля[PERSON] застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ 003770 від 24.05.2016 р. за полісом А1/9987069. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну-100 000 грн. Данних про суму франшизи сторони не зазначають. Після настання ДТП ( 09.02.2017 р.) відкрито страхову справу № 209665. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 8562 від 05.02.2018 2015 року, вартість майнового збитку, завданого власнику автомобіля «AUDI A6», реєстраційний номер [NUMBER] становить 30 729,54 грн.Виходячи з встановленої вини водія [PERSON] 90% у ДТП, відшкодуванню на користь [PERSON] підлягає сума- 27 656,58 грн., Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просив стягнути завдану йому майнову шкоду солідарно з [PERSON] , як винної у ДТП особи, та ПрАТ СК «ПЗУ Україна», як страховика, оскільки не отримав страхове відшкодування від страхової компанії, в якій застрахована цивільна відповідальність відповідача. Як вбачається з інформації ПрАТ СК «ПЗУ Україна», страхувальник [PERSON] звернувся 09.02.2017 р. із заявою щодо події.Письмова заява від потерпілого [PERSON] надійшла 07.02.2019 р. та за нею була зареєстрована справа № UA2019020700047.Відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого з моменту скоєння дорожно-транспортної пригоди.Отже, у зв`язку з пропущенням строків на подання заяви про страхове відшкодування , ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відмовила [PERSON] у виплаті страхового відшкодування по даному випадку. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положення пункту 3 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відшкодування шкоди має бути здійснено в силу укладеного договору та положень статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18, яка відступила від висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс18. Посилання представника позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 29.03.2018 р. у справі 911/25896/17 та від 27.04.2018 р. у справі 910/9029/17, якою визначено, що потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди, суд вважає помилковими, оскільки у зазначених справах, розглянутих Касаційним господарським судом, спори стосувалися страхового відшкодування, виплаченого Страховою компанією за договором добровільного страхування до володільця джерела підвищеної небезпеки відповідно до ст. 993 ЦК України. Згідно договору , а також відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. Доводи відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» щодо пропущення строків на подання заяви [PERSON] на страхове відшкодування є помилковими. П.п. 37.1.4 п. 37.1 статті 37 цього Закону передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди Згідно п.п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дляотримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Разом з тим, п.п. 36.2 ст. 36 визначає, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Як встановлено судом, постанова Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.11.2018 р., яка встановила обставини дорожньо-транспортної пригоди, ступінь вину водіїв , набрала законної сили 11.01.2019 р. Вказана постанова, копії документів щодо обставин скоєння ДТП, розміру заподіяної шкоди є необхідними для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування ( п.п. 33-1.2 ). Статтею 34 Закону визначаються дії страховика після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування . Проте, данних ,вказуючих на те, що страхова компанія розпочала розслідування, здійснила запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування у передбачених строк, оглянула транспортний засіб для визначення розміру збитків суду не надано. З огляду на викладені обставини, виходячи з положень частини п`ятої ст. 267 ЦК України та встановивши поважність причин пропуску строку звернення позивача з заявою про страхове відшкодування, порушене право [PERSON] підлягає судовому захисту. Крім того, з позовом до боржників позивач звернувся з дотриманням трирічного строку, відповідно строк прервався і підстав для відмови в позові до другого відповідача суд не має. Відповідно до вимог п.п. 34.3 ст. 34 Закону, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Як випливає із супровідного листа Харківського НДІ судових експертиз ім.Засл.проф. Н.С. Бокаріуса вартість автотоварознавчого експертного дослідження становить 2019,60 грн. і сплачена замовником [PERSON] . Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать , зокрема і ті, що пов`язані з проведенням експертизи. За правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача ПрПТ СК «ПЗУ Україна» підлягає стягненню на користь [PERSON] судовій збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (90%) і сплачений при подачі позову до суду, а також витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження Харківським НДІ судових експертиз. На підставі викладеного і

Outcome: partial