Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

У квітні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], служба у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради, про виселення. 08 жовтня 2018 року представник позивача подала до суду змінену позовну заяву, в якій просила виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] В обґрунтування позову представник позивача вказував, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 06.02.2008р. було укладено кредитний договір №1/034-МК/1, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 18 000 доларів США, строком до 06.02.2018р. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 06.02.2008р. уклали договір іпотеки № 1/034-МК. Відповідно до умов договору іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 42,43 кв.м, житловою площею 27,88 кв.м, яка розташована за адресою [ADDRESS]. У звязку з тим, що [PERSON] взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконав, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 10.03.2010р. рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 42,43 кв.м, житловою площею 27,88 кв.м, яка розташована за адресою [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк». Після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачі в добровільному порядку житлове приміщення не звільнили. За таких обставин, позивач просив виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], які зареєстровані та/або проживають у квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні 22.11.2018р. представник позивача підтримала позовні вимоги, з підстав та доводів наведених в позовній заяві, просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Пояснила суду, що квартира була придбана не за рахунок кредитних коштів, які отримав [PERSON], та про необхідність виселення відповідачів без надання\~їм іншого\~житлового приміщення. У судове\~засідання призначене\~на 27.12.2018р.\~представник позивача\~не зявився,про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи, однак до суду не зявився, причини неявки суду не повідомив. У судові засідання на 06.06.2018р., 04.07.2018р., 02.08.2018р., 25.09.2018р., 24.10.2018р., 22.11.2018р. та 27.12.2018р. відповідачі не зявились, про день та час розгляду справи повідомлялись судом належним чином, однак конверти повернулися до суду у звязку зі спливом терміну зберігання. У судові засідання на 06.06.2018р., 04.07.2018р., 02.08.2018р., 25.09.2018р., 24.10.2018р., 22.11.2018р. та 27.12.2018р. треті особи [PERSON], [PERSON] не зявились, про день та час розгляду справи повідомлялись судом належним чином, однак конверти повернулися до суду у звязку зі спливом терміну зберігання. Представник третьої особи виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради у судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду лист, в якому просив проводити розгляд справи за його відсутності та вказав, що заперечує проти виселення малолітніх дітей з квартири за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 14.05.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду, призначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.07.2018р. закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. 08.10.2018р. представником АТ КБ «ПриватБанк» направлено відповідачам та третім особам змінену позовну заяву. 30.10.2018р. явку представника позивача судом визнано обовязковою. Ухвалою суду від 22.11.2018р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно п. 1.1 договору про видачу траншу №1/034-МК від 06.02.2008р. укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], банк зобовязався надати [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 18\~000 доларів США строком до 06.02.2018р., а [PERSON] зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 10-13). 06.02.2008р. між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед іпотекодержателем, відповідно до якого [PERSON] надав в іпотеку 2-во кімнатну квартиру загальною площею 42,43 кв.м, житловою площею 27,88 кв.м, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 5048 (а.с. 14-15). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10.03.2010р. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, загальною площею 42,43 кв.м, житловою площею 27,88 кв.м, яка розташована за адресою [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 16-17). ПАТ КБ ПриватБанк є правонаступником ЗАТ КБ ПриватБанк, що підтверджується копією статуту (нова редакція) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 129). 21.05.2018 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне Товариство [PERSON] «ПриватБанк» (скорочена назва - АТ КБ «ПриватБанк»), що підтверджується копією статуту (нова редакція) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 128-131). 09.06.2017р.\~відповідачам було\~направлено вимогу\~про необхідність\~в тридцятиденний\~строк з\~дня отримання\~цієї вимоги,\~добровільно звільнити\~наступне нерухоме\~майно:квартиру загальною площею 42,43 кв.м, житловою площею 27,88 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], разом із усіма незареєстрованими у предметі іпотеки членами сім`ї та іншими мешканцями (а.с. 21-26). Відповідно до додатку № 4 розпорядження голови Дніпропетровської обласної адміністрації від 19.05.2016р. № Р-223/0/3-16 про перейменування топонімів у населених пунктах вулицю 23 Лютого перейменовано на [PERSON]. Згідно довідки виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради відділ реєстрації місця проживання громадян від 28.11.2018 №3226, за адресою [ADDRESS]: [PERSON], [PERSON], [PERSON], дата реєстрації 14.11.2006; [PERSON] 24.03.2008; [PERSON] 12.07.2013 (а.с.206). Тобто [PERSON], [PERSON], [PERSON] були зареєстровані у вищевказаній квартири до того, як було вона була передана в іпотеку. За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 ЗУ «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплено в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено ЗУ «Про іпотеку». Згідно із частиною третьою статті 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 ЗУ «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою, другою цієї статті в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є жилий будинок або жиле приміщення. Частиною першою статті 40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка визначає порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачено підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 ЗУ «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз згаданих правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 ЗУ «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Таким чином, згідно зі змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому відповідно до положень частини другої статті 109 ЖК Української РСР постійне житло вказується в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина друга статті 109 ЖК Української РСР). Такий правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16. Під час виселення в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. З огляду на викладене суд приходить до висновку, оскільки в іпотеку передано квартиру, яка не була придбана за кредитні кошти, і виселення відповідачів неможливе без надання їм іншого житлового приміщення, а тому відсутні підстави для їх виселення із вказаної квартири. За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed