Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення боргу за договором позики в сумі 246 711,22 грн. Позов обґрунтований такими обставинами 01.09.2018 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача у борг грошові кошти в розмірі 155 000 грн., про що [PERSON] власноручно написав розписку. За умовами договору позика надавалась строком на 51 день, з моменту реальної передачі всієї грошової суми позичальнику. Грошові кошти повинні бути повернута у строк до 23.10.2018. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути позичені кошти і при цьому відповідач ігнорував будь які зустрічі та розмови з приводу повернення коштів. 15.06.2020 позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про повернення позики з метою мирного досудового врегулювання спору та можливості досягнення згоди щодо повернення боргу без звернення до суду. [PERSON] проігнорував письмову вимогу про повернення боргу. Таким чином, за невиконання у строк відповідачем визначених розпискою своїх зобов`язань позивач має право на стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 78 880,02 грн. та індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 12 831,20 грн. Ухвалою від 31.07.2020 суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 5 статті 279 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини. 01.09.2018 між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) укладено договір позики, предметом якого є надання позикодавцем позичальнику у безпроцентну позику грошових коштів в сумі 155 000 грн. Факт одержання позичальником грошових коштів за вищевказаним договором підтверджується власноручною розпискою [PERSON] (а.с. 15-16). З позову вбачається, що [PERSON] своїх грошових зобов`язань у встановлений договором позики строк не виконав, а саме до 23.10.2018 грошові кошти не повернув, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки відповідача. Правовідносини, які випливають з договору позики, врегульовані нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України. Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зважаючи на положення частини 2 статті 1047 ЦК України, розписка [PERSON] , яка посвідчує передання йому позивачем грошових коштів і містить вказівку на його зобов`язання повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, розцінюються судом як доказ укладення між сторонами договору позики. Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Частини 1 статті 612 ЦК України передчачає, що боржник вважається таким, що прострочив,яякщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк встановлений законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до вимог частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що [PERSON] своїх грошових зобов`язань у встановлений строк не виконав, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального законувимоги [PERSON] суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх в повному обсязі. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в загальному розмірі 2 467,11 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved