Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

У листопаді 2016 року до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації, вилучення у відповідача державного акту. В обґрунтування вимог позову, вказано, що відповідно до рішення суду від 24.02.2015 року визнано недійсним та скасовано рішення Криворізької міської ради від 20.08.2003 року №1083 в частині надання в власність [PERSON] земельної ділянки площею 619 кв. м., що розташована по [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що рішення Криворізької міської ради визнано недійсним та скасовано в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки необхідно визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку та відповідно скасувати державну реєстрацію земельної ділянки. Оскільки [PERSON] не має у власності земельної ділянки, позивач просить суд вилучити державний акт у [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] обставини викладені в позові підтримала, просила задовольнити. Вказала, що відповідач усіляко намагається захватити частину земельної ділянки що належить їй на праві власності після смерті батьків, та перешкоджає позивачу належним чином обслуговувати свій будинок. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача у порядку ст. 169 ЦПК України. Представники третіх осіб - Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області, Криворізька міська рада в судове засідання не з'явилися, просили розглянути справу за їх відсутності, надали письмові заперечення до суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з такого. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що на підставі рішення Криворізької міської ради №1083 від 20.08.2003 року [PERSON] видано Державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0. 0619 га, яка розташована по [ADDRESS] та призначена для обслуговування житлового будинку,господарських споруд, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №18368 від 29 січня 2004 року (а.с.9) . Земельна ділянка позивача [PERSON] межує із земельною ділянкою [PERSON],що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 24 лютого 2015 року Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області постановив рішення за позовом [PERSON] до Криворізької міської ради, [PERSON] про визнання незаконним рішення Криворізької міської ради та усунення перешкод у праві користування майном, позовні вимоги задоволені. Суд вирішив визнати недійсним та скасувати рішення Криворізької міської ради від 20.08.2003р. №1083 в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 619 кв. м., що розташована по [ADDRESS], усунути для [PERSON] перешкоди у здійсненні права власності на житловий будинок що розташований по [ADDRESS] шляхом зобов'язання [PERSON] демонтувати капітальний паркан, що прибудований до зовнішньої сторони будинку, та навіс «Е» площею 2,4 кв. м. (а.с.10-13), рішення набрало законної сили, відповідно до ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.05.2015 року. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській обл. від 14.03.2016 року та актовий запис в книзі реєстрації смерті за №485 (а. с. 29). Після смерті відкрилася спадщина на будинок [ADDRESS]. Позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] шляхом подання до нотаріальної контори відповідної заяви про прийняття спадщини, та до неї як до спадкоємця, перейшли всі права та обов'язки спадкодавця, в тому числі і право звернення до суду про визнання недійсним Державного акту на земельну ділянку виданому [PERSON], про що свідчить витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі від 10.08.2016 року, виданого другою Криворізькою державною нотаріальною конторою (а.с.30). Позивач, як спадкоємець, не має можливості належним чином обслуговувати будинок, так як відповідач [PERSON] на підставі Державного акту серії [NUMBER] від 29.04.2004 встановив огорожу. Вказана обставина підтверджена висновком Державною архітектурно - будівельною інспекцією України, від 03.06.2016 року про проведення позапланової перевірки, де відмічено, що огорожа встановлена до стіни будинку, що належить позивачу (а.с.15). Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до вимог ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування визначено ст. 26 цього Закону. Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його прав на землю навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом : визнання прав, визнання угоди не дійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до п.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою такий акт визнається не дійсним. Згідно роз'яснень, викладені у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 (зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2) відповідно до яких судам підсудні справи за заявами, зокрема, щодо визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки. Суд вказує, що визнання такого акту недійсним може бути наслідком скасування розпорядження, на підставі якого державний акт видано. З огляду на те, що рішенням Криворізької міської ради від 20.08.2003 №1083 в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 619 кв. м., що розташована по [ADDRESS] - визнано недійсним та скасовано, але залишилися чинними документи, що видавалися на підставі вказаного рішення, а тому є підстави для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації на право власності на земельну ділянку. При прийнятті рішення суд керується висновками що викладені у постановах від 20 травня та 3 червня 2015 року Верховний Суд України з приводу того, що норми Земельного законодавства встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, то позовні вимоги про визнання недійсним державного акта, виданого на підставі недійсного рішення органу місцевого самоврядування, підлягають задоволенню. Питання державної реєстрації земельної ділянки врегульовується Законом України «Про державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, лише у частині визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] що виданий [PERSON] на підставі рішення Криворізької міської ради №1083 від 20.08.2003 року зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №18368 від 29 січня 2004 року; та є підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER]. Водночас суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог позову про вилучення у [PERSON] державного акту на право власності на землю, так як вказані вимоги не ґрунтуються на законі. Згідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням вказаного на корить позивача слід стягнути судові витрати з відповідача - пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial