Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку набувальної давності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що йому в порядку спадкування за заповітом після смерті його батьків належить ? частини квартири [ADDRESS]. Проте, позивач з 2004 року постійно, безперервно користується всією квартирою у цілому. В квартирі позивач постійно проживає, доглядає за нею, сплачує комунальні послуги, проводить капітальні та поточні ремонти, утримує квартиру у належному стані. Власник іншої ? частини квартири [PERSON] належною їй частиною квартири більше 13 років не користується, та за цей час не розпорядилась своєю власністю. Її особистих речей у квартирі немає. Тому, позивач вважає, що відповідач втратила інтерес до належної їй частини квартири. Враховуючи, що він добросовісно заволодів належною відповідачеві частиною квартири, і понад 10 років відкрито, безперервно володіє нею, просив на підставі ст. 344 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визнати за ним право власності на ? частини вищевказаної квартири в порядку набувальної давності. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2018 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, у справі розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2018 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. В заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Від відповідача надійшла заява, в якій просить розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.09.2004, виданого державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1-888. Право власності на вказану частину квартири зареєстровано [PERSON] в ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом № 4726908 від 14.09.2004. Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи з 2004 року позивач самостійно володіє вказаною квартирою в цілому, у т.ч. й ? частиною, що належить відповідачеві [PERSON] Так, з наданих суду доказів випливає, що позивач протягом вказаного часу здійснював ремонт квартири, а саме провів стяжку квартири, ремонт квартири в цілому, ремонт балкона, встановлення кондиціонеру, сплачував комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями, чеками, рахунками, листом підрядника ПП «Промбудрезерв» від 28.05.2018 № 09. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно із розясненнями, наданими у п. 9 Постанови Пленуму Віщого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК)». Як розяснено у пп. 11, 13 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Судом встановлено, що власником спірної ? частини квартири є відповідач [PERSON], на імя якої зареєстровано право власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою 06.09.2004 за р. № 1-886. При цьому, враховуючи вищенаведені докази, суд доходить висновку, що позивач довів своє вільне та безперервне володіння належною відповідачеві ? частиною квартири протягом строку, що перевищує 10 років. Доказів того, що дане володіння не було добросовісним, відкритим, або що вказаний строк переривався, суду не надано. Відповідач дані обставини не заперечує, про що зазначила в адресованій суду письмовій заяві. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та наявність підстав для задоволення позову. За відсутності заяви про стягнення судових витрат з відповідача та відсутності попереднього розрахунку судових витрат питання про стягнення судових витрат на користь позивача судом не вирішувалось.

Outcome: approved