Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулося до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів 994678,65 гривень заборгованості за кредитним договором №73/2402/08 від 14 травня 2008 року. Мотивуючи позовні вимоги невиконанням умов кредитного договору відповідачем [PERSON] і наявністю солідарного обов'язку у [PERSON] 03 червня 2015 року відповідачам були направлені вимоги про погашення простроченої заборгованості, однак станом на день звернення до суду відповідачі свої зобов'язання не виконали. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання недійсними : Додаткового договору №5 від 31.08.2009 року до Кредитного договору від 14.05.2008 року № 73/2402/08, Додатку №1 до Додаткового договору №5 та Додаткового договору № 2 від 31.08.2009 року до Договору поруки від 14.05.2008 року. Посилаючись на те, що зазначені договори підлягають визнанню недійсними на підставі ч.1 ст.215 ЦК України, у зв'язку з тим що вони були укладені з порушенням вимог ч.1 ст.203 ЦК України. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання недійсними правочинів задоволено. Визнано недійсними: додатковий договір №5 від 31.08.2009 року до кредитного договору від 14.05.2008 року № 73/2402/08, додаток № 1 до додаткового договору № 5 та додатковий договір № 2 від 31.08.2009 року до договору поруки від 14.05.2008 року. Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь [PERSON] 243 грн. 60 коп. у відшкодування сплаченої суми судового збору та 1230 грн. у відшкодування витрат на проведення експертизи, а всього 1473 грн. 60 коп. В апеляційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 грудня 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та стягнути з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором №73/2402/08 від 14 травня 2008 року в сумі 994 678 грн. 65 коп. та відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання недійсними додаткового договору № 5 від 31.08.2009 року до кредитного договору № 73/2402/08 від 14.05.2008 року, укладеного між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON], додатку № 1 до додаткового договору № 5 та додаткового договору № 2 від 31.08.2009 року до договору поруки від 14.05.2008 року, укладеного між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», [PERSON] та [PERSON], посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції однобічно та не в повному обсязі досліджено всі докази по справі та зроблені передчасні висновки стосовно недійсності оскаржуваних правочинів. При цьому судом не було досліджено розрахунок заборгованості позичальника [PERSON] за кредитним договором № 73/2402/08 від 14.05.2008 року, який підтверджує факти виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором за новими умовами, визначеними оскаржуваним додатковим договором № 5 від 31.08.2009 року, та не зроблено відповідні висновки відносно даного факту. Натомість підставою для задоволення зустрічної позовної заяви [PERSON] до ПАТ « ВіЕйБі Банк» № 73/2402/08 від 14.05.2008 року про визнання правочинів недійсними, став висновок суду, щодо відсутності волевиявлення [PERSON] на укладення правочинів у зв'язку з тим, що згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 5 листопада 2015 року в оскаржуваних позичальником правочинах підписи виконані не [PERSON], а іншою особою, що є порушенням ч.6 ст.147,ст.212 ЦПК України. Апелянт вважає, що виконуючи зобов'язання за кредитним договором, розраховані відповідно до нових умов, передбачених додатковим договором № 5 з додатком №1, позичальник [PERSON]., відповідно до ч. 2 ст.642 ЦК України вчинив дію, яка засвідчує його бажання укласти договір і ця дія є прийняттям пропозиції, а тому висновок суду про відсутність волевиявлення [PERSON]. на укладання додаткового договору № 5 від 31.08.2009 року є передчасним. Крім того, позичальник [PERSON] вчиняв платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 73/2402/08 від 14.05.2008 року до 01.12.2014 року включно, а тому у суду були відсутні правові підстави для застосування ст.ст.256,257,261,267 ЦК України. В запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] просить відхилити апеляційну скаргу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів [PERSON], дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. По справі встановлено, що 14 травня 2008 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 73/2402/08 відповідно до умов якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 66585 євро, строком до 29.03.2012 року, із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 13% річних. Згідно погодженого сторонами графіку, що є додатком № 1 до цього договору, відповідач [PERSON] зобов'язаний був щомісячно до 14 числа сплачувати в повернення тіла кредиту і нарахованих відсотків по 1417 євро (а. с.11-21). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 73/2402/08 від 14.05.2008 року було укладено договір поруки з [PERSON] Відповідно до п.1.1. договору поруки [PERSON] солідарно відповідає перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором № 73/2402/08 від 14.05.2008 року та додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому (а.с.33-34). Банком та позичальником укладено декілька додаткових угод до зазначеного вище кредитного договору та договору поруки, останню з яких було укладено 31 серпня 2009 року, за умовами якої встановлювався залишок заборгованості позичальника за основною сумою боргу в розмірі 48 816 євро, за користування кредитними коштами встановлювалася плата в розмірі 15% річних, строк користування кредитними коштами збільшувався до 29.03.2022 року (а.с.28-32). Додатком № 1 до Додаткового договору № 5 від 31 серпня 2009 року було погоджено новий гафік платежів по кредиту.( а.с.339) Додатковим договором №2 до Договору поруки було внесено відповідні зміни і до договору поруки, за якими поручитель погодився з новими умовами кредитування позичальника, а саме строком щодо збільшення строку користування кредитними коштами до 29.03.2022 року, та надав згоду солідарно відповідати перед банком за зобов'язаннями позичальника.( а.с.35) Відповідач [PERSON]. взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, в зв'язку з чим утворилась заборгованість по наданому кредиту, яка за розрахунком позивача станом на 27.06.2015 року складає в гривневому еквіваленті 994 678,65 гривень, з них: заборгованість за кредитом - 38523,44 євро, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 28.05.2015 року - 22,857148 гривень за 1 євро - становить 880535 гривень 97 копійок; відсотки за користування кредитом - 3827,01 євро, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 28.05.2015 року становить 87474 гривні 53 копійки; штраф 26668 гривень 15 копійок.( а.с.8-10) По справі було проведено судово- почеркознавчу експертизу, за висновком від 05.11.2015 року, якої підписи від імені [PERSON] в додатковому договорі № 5 від 31.08.2009 року до кредитного договору від 14.05.2008 року № 73/2402/08, додатку № 1 до додаткового договору № 5 та додатковому договорі № 2 від 31.08.2009 року до договору поруки від 14.05.2008 року виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с.129-132). Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що кредитним договором від 14.05.2008 року № 73/2402/08 встановлено кінцевий термін його дії 29.03.2012 року, а з позовом про стягнення кредитної заборгованості позивач звернувся в липні 2015 року,тобто поза межами строків позовної давності. Договір поруки від 14.08.2008 року вважається припиненим з 30.10.2012 року за приписами частини четвертої статті 559 ЦК України. Задовольняючи зустрічний позов [PERSON] та визнаючи недійсними додатковий договір № 5 від 31.08.2009 року до кредитного договору від 14.05.2008 року № 73/2402/08, додаток № 1 до додаткового договору № 5 та додатковий договір № 2 від 31.08.2009 року до договору поруки від 14.05.2008 року, суд першої інстанції виходив з того, що доведення в суді факту неналежності відповідачу [PERSON] підписів, проставлених від його імені в оскаржуваних правочинах, свідчить про відсутність волевиявлення відповідача на укладення цих правочинів, що є безумовною підставою для визнання їх недійсними. З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Останній платіж по кредитному договору №73/2402/08 від 14.05.2008 року укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було здійснено, згідно розрахунку заборгованості - 12 січня 2014 року. За яким в рахунок погашення заборгованості було внесено - 236,50 євро на сплату заборгованості по кредиту та по відсотках -4,38 євро. Станом на 27.06.2015 року виникла заборгованість за кредитом - 38523,44 євро; відсотках за користування кредитом - 3827,01 євро; штраф 26668 гривень 15 копійок, яка підлягає стягненню з позивальника та поручителя в солідарному порядку в гривневому еквіваленті в сумі 994678,65 гривень. Виходячи з вимог ч.6 ст.147 ЦПК України, про те що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами встановленими ст.212 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що хоча за висновком судово-почеркознавчої експертизи підписи від імені [PERSON] в додатковому договорі № 5 від 31.08.2009 року до кредитного договору від 14.05.2008 року № 73/2402/08, додатку № 1 до додаткового договору № 5 та додатковому договорі № 2 від 31.08.2009 року до договору поруки від 14.05.2008 року виконані не [PERSON], а іншою особою, вважати що в останнього не було вільного волевиявлення щодо укладення вказаних вище додаткових угод не можливо. Надані суду в якості доказів заяви на переказ готівки та розрахунок заборгованості по сплаті по кредиту свідчать про виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, розраховані відповідно до нових умов, передбачених додатковим договором № 5 з додатком № 1. Таким чином, позичальник [PERSON]. відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України вчинив дію, яка засвідчує його бажання укласти договір і ця дія є прийняттям пропозиції, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність волевиявлення [PERSON]. на укладення додаткового договору № 5 від 31.08.2009 року є помилковим. Враховуючи той факт, що позичальником вносилися суми в рахунок погашення заборгованості вже за новими умовами кредитування, передбаченими додатковим договором №5 від 31.08.2009 року, позичальник дізнався про них не пізніше першої проплати за цим графіком, а саме 09.10.2009 року, тому саме з цього моменту розпочався перебіг строку позовної давності для звернення до суду за захистом свого права. В той же час, виходячи з тексту рішення суду та зустрічної позовної заяви, [PERSON]. стверджував, що дізнався про наявність оскаржуваних договорів лише в липні 2015 року, що не може відповідати дійсності, враховуючи факт виконання ним зобов'язань за кредитним договором, виходячи з нових умов кредитування, встановлених в додатковому договорі № 5. У зв'язку з цим суд вважає невірний висновок суду першої інстанції стосовно того, що строк позовної давності, щодо звернення до суду з позовом про визнання вище зазначених правочинів недійсними сплив. Зважаючи на наведене, рішення Деснянського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення апеляційним судом Чернігвської області про задоволення позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення кредитної заборгованості солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] та відмові в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання недійсними правочинів.

Outcome: approved