Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

У липні 2021 року представник заявника адвокат Яцун Володимир Михайлович, діючи від імені та представляючи інтереси заявника [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області із цією заявою. Свої вимоги представник заявника мотивував тим, що [INFO] померла мати заявника [PERSON] .\~\~\~ Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй на підставі сертифіката серії ЧН № 0221035 право на земельну частку (пай) розміром 4,07 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Мічурінець», що знаходиться в с. Адамівка Носівського району Чернігівської області. За деякий час до смерті заявник забрав матір до себе додому, адже вона мала слабкий стан здоров`я і потребувала постійного стороннього догляду. [PERSON] постійно на день смерті проживала разом із сином у його будинку по [ADDRESS] . Заявник постійно здійснював догляд за матір`ю, вони були пов`язані спільним побутом та господарством. Після смерті матері він здійснював її поховання. Представник заявника зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України заявник вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері як спадкоємець першої черги за законом. При підготовці документів до нотаріальної контори було виявлено, що заявник у встановлений строк не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а також у нього відсутні документи, які б підтверджували факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Саме тому представник заявника просить судовим рішенням встановити факт, що [PERSON] постійно проживав разом із [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні заявник підтримав свою заяву, просив її задовольнити, суду дав пояснення, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина право на земельну частку (пай). Після смерті матері заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори він не подавав, однак проживав разом із матір`ю в своєму будинку в [ADDRESS] . Мати заявника померла у досить поважному віці, тому потребувала постійного догляду, тому в березні 2004 року заявник забрав матір на постійне проживання до свого будинку, здійснював відповідний догляд за нею, вів з матір`ю спільне господарство. Коли мати померла, влаштовував поховання та поминальні обряди. Представник заявника [PERSON] у судовому засіданні підтримав вимоги заяви з підстав, викладених у її змісті, просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. Староста Селищенського старостинського округу Мринської сільської\~ ради Носівського району направив до суду заяву, у якій указав, що сільська рада не заперечує проти задоволення заяви, просив справу розглянути за відсутності представника сільської ради. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] дав показання, що він є сусідом заявника, жителем с. Роздольне. Свідок добре знає заявника та знав його покійну матір [PERSON] . За декілька місяців до смерті [PERSON] на початку весни 2004 року заявник забрав матір на постійне проживання до свого будинку в [ADDRESS] , оскільки мати в силу віку потребувала стороннього догляду. Свідок добре пам`ятає, як [PERSON] перевозив речі матері до свого будинку. Заявник доглядав, обслуговував матір. До\~\~ часу\~\~\~ своєї\~\~\~ смерті\~\~\~ [PERSON] \~\~ проживала\~\~ разом\~\~ із\~\~ заявником у будинку [ADDRESS] . Заявник здійснював поховання матері та всі необхідні поминальні обряди. У судовому засіданні допитаний як свідок [PERSON] дав показання, аналогічні показанням свідка [PERSON] . Вислухавши пояснення заявника, представника заявника, показання свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, у силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 3). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, до складу якого входить земельна частка (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності колишнього КСП «Мічурінець», розміром 4,07 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується копією сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221035 (а. с. 5). За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 23). Судом установлено, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 21) та повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області № 4118/01-17 від 11 серпня 2021 року (а. с. 19). Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено главою 87 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з копією свідоцтва про народження (а. с. 4) [PERSON] є сином [PERSON] (власне ім`я [PERSON] є тотожним імені [PERSON] ), а тому в силу ст. 1261 ЦК України [PERSON] має право на спадкування після смерті [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1\~ ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї. Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. У п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. У судовому засіданні встановлено, що на день смерті спадкодавець [PERSON] була зареєстрована\~\~ одна\~\~ в\~\~ [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконкому Держанівської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 278 від 04 вересня 2020 року (а. с. 4). Однак, судом встановлено, що на початку весни 2004 року (а саме в березні місяці 2004 року) [PERSON] переїхала на постійне\~\~ місце\~\~\~ проживання\~\~ до\~\~\~ будинку\~\~\~ сина\~\~ [PERSON] \~ по\~ [ADDRESS] , оскільки в силу поважного віку та стану здоров`я потребувала допомоги та постійного стороннього догляду (померла у віці 84 років). До дня смерті матері [PERSON] забезпечував їй такий догляд. Ці обставини підтверджуються поясненнями заявника, показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , сумнівів у достовірності яких суд не має. Отже, у силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] уважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Однак, у заявника відсутні документи на підтвердження спільного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, що є перешкодою в отриманні в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), яка входить до складу спадкового майна. Суд уважає, що встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для заявника юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації заявником права на отримання спадщини після смерті матері [PERSON] . Отже, з огляду на вищезазначене, беручи до уваги всі обставини справи, докази, надані заявником та безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд робить висновок, що заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини в [ADDRESS] , підлягає задоволенню. Установлення цього факту має для заявника юридичне значення, адже дозволить йому реалізувати своє право на спадщину після смерті матері. Заявник позбавлений можливості в іншому порядку встановити вищезазначений факт, тому суд ухвалює рішення про задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved