Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

У листопаді 2017 р. до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай), в якій позивач вказав на те, що 20 серпня 1995 року був прийнятий трактористом в цех ВРМ [PERSON] цукрового заводу, згідно наказу №188а від 20 серпня 1995 року, про що свідчить запис №5 у трудовій книжці, серії УКР №2546830. 04 березня 1996 року колективному сільськогосподарському підприємству «[PERSON] цукрокомбінат» видано державний акт на право колективної власності на землю серії КР №000026, зареєстрований за №26, невідємним додатком якого є список громадян - членів цього підприємства, що мають право на земельну частку (пай). Проте, до цього списку-додатку позивача, з невідомих причин, не включено. На підставі вищевикладеного позивач просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель, розташованих в межах [PERSON] селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області у розмірі 3,38 умовних кадастрових гектарів. Ухвалою суду від 21.02.2018 рокузалучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача [PERSON] селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Новомиргородську районну державну адміністрацію Кіровоградської області. Представник позивача та позивач у судовому засіданні позов підтримали повністю та просили суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області у судовому засіданні позов визнала, вважала за необхідне задовольнити позов, оскільки позивач дійсно станом на 4 березня 1996 року працював у колективному сільськогосподарському підприємстві «[PERSON] цукрокомбінат». Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повідомлений у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, проте направив до суду заяву з проханням розглядати справу без їх участі, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Представник третьої особи Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не зявився, проте направив до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, не заперечує проти задоволення позову. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що 20 серпня 1995 року позивач був прийнятий трактористом в цех ВРМ [PERSON] цукрового заводу, згідно наказу №188а від 20 серпня 1995 року, а звільнений 21.04.1998 року згідно наказу №57 від 10.04.1998 року, що підтверджується копією трудової книжки серії УКР № 2546830, запис № 5, оригінал якої оглянутий у судовому засіданні, архівною довідкою Трудового архіву від 24.01.2018 року №32-Б (а.с.31) 04 березня 1996 року колективному сільськогосподарському підприємству «[PERSON] цукрокомбінат» видано державний акт на право колективної власності на землю серії КР № 000026, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 26, що підтверджується його копією. Розмір земельної частки (паю), яка виділялася при розпаюванні членам КСП «[PERSON] цукрокомбінат» становить 3,38 в умовних кадастрових гектарах. Дані обставини також підтвердила представник відповідача. Додатком до вищезгаданого державного акту є список громадян - членів даного підприємства, що мають право на земельну частку (пай). На момент видачі сільгосппідприємству державного акту на право колективної власності на землю, тобто у період розпаювання колгоспних земель, позивач був членом цього підприємства, та мав право на отримання земельної частки (паю), однак не був внесений до списку осіб, які мали право на її отримання, внаслідок чого не отримав сертифікат на земельну частку (пай), а згодом і державний акт на право приватної власності на землю. Пунктом 2 Указу Президента України від 08.08.95 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Тобто, позивач на підставі ст. 25 Земельного Кодексу України має гарантоване право на земельну частку (пай) як особа з числа працівників вказаного КСП. Частиною другою статті 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Проаналізувавши викладені вище норми цивільного та земельного законодавства, зваживши у сукупності наведені вище обставини, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, не порушують законних прав та інтереси інших осіб, а тому підлягають задоволенню. Що стосується пропущення строку позовної давності звернення позивача з позовом до суду, то суд не вбачає підстав для його застосування, оскільки представник відповідача зазначила у судовому засіданні про відсутність необхідності ставити перед судом питання про відмову у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності, що є правом відповідача і відповідно до ст.267 ч.3 ЦК України суд навіть при наявності підстав не має право по своїй ініціативі відмовляти у задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності. Що стосується судових витрат, то суд враховує заяву позивача та відповідно не стягує такі витрати з відповідача.

Outcome: approved