Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

у листопаді 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 13.02.1999 року. Від спільного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, через різні характери та погляди на сімейне життя, у зв'язку із цим між ними виникають суперечки та непорозуміння, що негативно впливає на здоров'я позивача. Позивач та відповідач перестали поважати один одного. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Пояснила, зокрема, що спільне життя з відповідачем не склалось, через різні характери та погляди на сімейне життя, у зв'язку із цим, між ними виникають суперечки та непорозуміння, що негативно впливає на здоров'я позивача. Окрім того, відповідач неодноразово бив її та зраджував їй. Миритися з відповідачем вона не бажає, оскільки подальше перебування з ним у шлюбі суперечить її інтересам. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, зокрема, що він декілька разів бив позивача, також він зраджував їй. Зазначив також, що якщо позивач відшкодує йому вартість майна, набутого ними у шлюбі, він не проти розірвання шлюбу. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.02.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с. 5). Від спільного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 6). Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Причиною її рішення розірвати шлюб з відповідачем стало те, що спільне життя з відповідачем не склалось, через різні характери та погляди на сімейне життя, у зв'язку із цим, між ними виникають суперечки та непорозуміння, що негативно впливає на здоров'я позивача. Окрім того, відповідач неодноразово бив її та зраджував їй. Отже, у сторін відсутнє взаєморозуміння, має місце відмінність характерів та поглядів на сімейне життя. Шлюб сторін існує лише формально. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України. Так, згідно ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Статтею 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно положень ст.ст. 11 та 212 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Доказів, які б свідчили про можливість зберегти сім'ю, відповідач не надав, окрім того, відповідач визнав, що неодноразово бив дружину та зраджував їй, що суперечить моральним засадам суспільства, а отже, на переконання суду, примирення між сторонами є неможливим. Отже, з урахуванням зазначеного вище, слід дійти до висновку, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved