Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

У квітні 2018 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 11 лютого 2014 року вона працювала у ТОВ «АМ-Курорт» на посаді комерційного директора. 31 березня 2017 року була звільнена з займаної посади за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. На день звільнення позивачки, відповідач нарахував їй заробітну плату за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2017 року в сумі 43 482,91 грн. Між тим, у звязку із відсутністю в товаристві грошових коштів, заробітна плата їй виплачена не була. На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість з заробітної плати у сумі 43482,91 грн., компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, яка утворилась за період з березня 2017 року по день ухвалення судового рішення, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 березня 2017 року по день ухвалення судового рішення. У подальшому позивачка уточнила позовні вимоги та зменшила суму позовних вимог, оскільки 10 вересня 2018 року відповідачем добровільно було переховано на її користь суму заробітної плати в розмірі 43482,91 грн. Так, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, яка утворилась за період з квітня 2016 року по вересень 2018 року в розмірі 7053,96 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 березня 2016 року по 10 вересня 2018 року в розмірі 270528,48 грн. Позивачка в судове засідання не зявилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ТОВ «АМ-Курорт» на посаді комерційного директора в пріод часу з 11 лютого 2014 року по 31 березня 2017 року. Позивачка посилається на те, що після звільнення їй не в повному обсязі виплатили нараховану заробітну плату, та сума боргу склала 43482,91 грн. Під час розгляду судом вказаної справи, 10 вересня 2018 року відповідачем в добровільному порядку було виплачено суму заборгованості в розмірі 43482,91грн. Отже, вимоги позивачки про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати за заявою позивачки були залишені судом без розгляду. Щодо стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить із наступного. Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Положеннями ст.115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обовязок здійснити позивачці компенсацію, передбачену Законом. При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним. Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок). Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Позивачкою були заявлені вимоги щодо стягнення компенсації та надано власний розрахунок, відповідно до якого вона просить стягнути суму заборгованості за період з січня 2016 року по вересень 2018 року в розмірі 7053,96 грн. Відповідачем не спростовано наданий позивачкою розрахунок суми компенсації та не надано власного розрахунку, між тим суд вважає необґрунтованим посилання на наявність заборгованості з компенсації саме з січня 2016 року, оскільки позивачка була звільнена 31 березня 2017 року. Зважаючи на вказані обставини, судом встановлено, що заробітна плата позивачки складала 7650,72 грн. Згідно з інформацією щодо коефіцієнтів для розрахунку суми компенсації за затримку виплати заробітної плати, нарахованої в квітні 2017 року- вересні 2018 року при її виплаті в вересні 2018 року, розміри коефіцієнтів складають: квітень 2017 року -0,123, травень 2017 року - 0,109, червень 2017 року - 0,091, липень 2017 року -0,089,серпень 2017 року - 0,090, вересень 2017 року - 0,069, жовтень 2017 року - 0,056,листопад 2017 року - 0,047, грудень 2017 року - 0,036, а також січень 2018 року 0,021, лютий 2018 року - 0,012, березень 2018 року - 0,001, квітень вересень 2018 року 0,0. Отже, внаслідок не своєчасної виплати відповідачем заробітної плати позивачці, має бути виплачена компенсація за період з квітня 2017 року по вересень 2018 року, що складає 5692,10 грн. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до довідки ТОВ «АМ-Курорт», розмір заробітної плати [PERSON] за лютий та березень 2017 року склав по 9504,00 грн. щомісяця, отже розмір середньоденної заробітної плати складає 442,04 грн. Згідно графіку роботи [PERSON], кількість робочих днів за час затримки розрахунку по заробітній платі з 01 квітня 2017 року по день фактичної виплати зарплати 10 вересня 2018 року складає 361 день. Таким чином, розмір середньої заробітної плати за весь час затримки виплати заробітної плати, тобто з 01 квітня 2017 року по 10 вересня 2018 року становить 159576,44 грн. (361 робочий день х 442,04 грн. (середньоденна заробітна плата). При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 159576,44 грн., з яких відповідач зобовязаний провести утримання та перерахування до бюджету передбачені законом податки та обов'язкові платежі. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, наданий позивачкою за період з 31 березня 2016 року по 10 вересня 2018 року на суму 270528,48 грн. суд вважає необґрунтованим.

Outcome: partial