Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до територіальної громади в особі Амур-Нижньодніпровської районної у місті [PERSON] ради, де третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом, в обґрунтування позову зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого ВАТ «[PERSON] силікатний завод» від 02.07.2002, матері позивача [PERSON] та її сину [PERSON] належить по ? частині квартири [ADDRESS]. 12 листопада 2010 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частини зазначеної квартири, яку прийняли спадкоємці першої черги, а саме мати померлого [PERSON] та його дружина [PERSON] по ? частині кожна. 25 липня 2012 року [PERSON] померла. За життя вона склала заповіт, яким все своє майно заповідала доньці [PERSON] В установлений законом шестимісячний строк позивач звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину квартири [ADDRESS] нотаріус відмовив позивачу, оскільки після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину зазначеної квартири, після смерті [PERSON], мати позивача [PERSON] не зареєструвала за собою право власності у КП «ДМБТІ», а тому позивач звернулася до реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області для вирішення питання про реєстрацію права власності. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 03.06.2013 №2827147 позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на ? частину квартири [ADDRESS], оскільки її мати померла. На підставі викладеного позивач просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 25 липня 2012 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив. Представник третьої особи - Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила винести рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, тобто по ? частині кожному, на праві власності належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого ВАТ «[PERSON] силікатний завод» від 02 липня 2002 року. [PERSON] помер 12 листопада 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Лебединським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 425 від 11 листопада 2011 року. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. Спадщину після його смерті прийняли його мати [PERSON] та його дружина [PERSON] по ? частині зазначеної квартири кожна. 25 липня 2012 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1170 від 27 липня 2012 року. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповідала частину квартири [ADDRESS], земельну ділянку, розташовану на території Пристайлівської сільської ради, а також усе належні їй майно де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належать на день смерті, і на що вона за законом матиме право, своїй донці [PERSON]. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем і посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 -1252 цього Кодексу. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. Спадкоємцем згідно з заповітом є [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, позивач у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з питання оформлення спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину квартири [ADDRESS] нотаріус відмовив, оскільки [PERSON] після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину зазначеної квартири, після смерті сина [PERSON], не зареєструвала за собою право власності. Таким чином, за життя [PERSON] набула право власності на ? частину квартири [ADDRESS], а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Вирішуючи відповідно до вимог ст.88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку - судові витрати з відповідача не стягувати, оскільки вимога про розподіл судових витрат позивачем не заявлена.

Outcome: approved