Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 1) та [PERSON] (надалі за текстом -відповідач 2, разом поіменовані - співвідповідачі), про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 30.07.2008 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено кредитний договір №367/П/РП/2008-840, відповідно до якого, відповідач 1 отримав на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) в доларах США на придбання нерухомого майна у сумі 128174,81 доларів США. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що свої зобов`язання виконав, проте, відповідач 1, всупереч умовам договору, свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 01.04.2014 року має заборгованість у розмірі 227415 доларів США та 285923,16 грн., з яких: 126441,23 доларів США - непогашений кредит, 100973,77 доларів США - проценти за користування кредитом, 13180,02 доларів США - пеня за прострочену заборгованість, 12817,48 доларів США - несплачений штраф, що за курсом НБУ станом на 01.04.2014 року: 1099,81грн. за 100 грн. становить 278056,10 грн., в тому числі 139613,29 грн. - непогашений кредит, 1110519,64 грн. - несплачені відсотки, 144955,22 грн. - несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов`язання, 140967,94 грн. - несплачений штраф. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29.07.2014 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року [PERSON] було відмовлено у відкритті апеляційного провадження на Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 29.07.2014 року. На адресу суду представником відповідача 1 подано заперечення на позовну заяву, у яких останній посилається на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу банком від свого імені предмету іпотеки, та вважає, що банк втратив право вимагати виконання боржником основного зобов`язання. Також, представник зазначає, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Крім того, заперечує проти застосування банком штрафу та пені одночасно за одне й те ж саме правопорушення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, між позивачем та відповідачем 1 30.07.2008 року був укладений договір №367/П/РП/2008-840, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів (т. 1, а.с.11-15). Крім того, 30.07.2008 року між позивачем та відповідачем 2 укладений договір поруки до кредитного договору №367/П/РП/2008-840 від 30.07.2008 року (т. 1, а.с. 16-17). У свою чергу, відповідач 1 скористався кредитними коштами, однак, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 24 липня 2014 року позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості позивача за кредитним договором №367/П/РП/2008-840 від 30 липня 2008 року, яка станом на 13 березня 2014 року складає 2322350,45 грн., з яких 1173665,43 грн. - заборгованість за кредитом, 928293,42 грн. - заборгованість по сплаті відсотків, 101416,08 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту, 118975,70 грн. - штраф за порушення умов кредитного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 3221087000:02:001:0021 з цільовим призначенням - для ведення колективного садівництва, яка розташована в ГО «Садове товариство «Озера-7» в межах Озерської сільської ради Бородянського району Київської області та яка належить на праві власності позивачу, на користь відповідача. В частині вимог щодо звернення стягнення в рахунок заборгованості відповідача по пені за несвоєчасне виконання зобов`язань з 13 березня по 12 травня 2013 року в розмірі 2209,50 доларів США, що еквівалентно 20509,24 грн., судом відмовлено, так як вони заявлені поза межами строку позовної давності (т. 1, а.с. 81-82). Одночасно до матеріалів справи додано відомості про проведення виконавчих дій, а саме, про повернення виконавчого документу стягувачеві згідно п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення (т. 1, а.с. 119-121). Станом на момент звернення до суду за відповідачем 1 рахується заборгованість в загальній сумі 253412,51 доларів США, яка складається: з 126441,23 доларів США - непогашений кредит; 100973,77 доларів США - несплачені відсотки; 13180,02 доларів США - несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов`язань; 12817,48 доларів США - несплачений штраф, що станом на 01.04.2014 року становить 2787056,10 грн. Загальна сума заборгованості за кредитом, виданим у доларах США: складає 227415 доларів США, 285923,16 грн. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Станом на момент звернення до суду за відповідачем 1 рахується заборгованість в загальній сумі 253412,51 доларів США, яка складається: з 126441,23 доларів США - непогашений кредит; 100973,77 доларів США - несплачені відсотки; 13180,02 доларів США - несплачена пеня за прострочення строків виконання зобов`язань; 12817,48 доларів США - несплачений штраф, що станом на 01.04.2014 року становить 2787056,10 грн. Загальна сума заборгованості за кредитом, виданим у доларах США: складає 227415 доларів США 285923,16 грн. На момент розгляду справи у суду відсутні відомості щодо повної сплати відповідачем 1 зазначеної суми заборгованості. Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку (ст. 553 ЦК України). Таким чином, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Згідно п.5.3 договору поруки до кредитного договору №367/П/РП/2008-840 від 30.07.2008 року дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору (т. 1, а.с. 16-17). Отже, договором поруки до кредитного договору №367/П/РП/2008-840 від 30.07.2008 року встановлено строк дії даного договору. Відтак, доводи представника відповідача 1 про те, що позивачем попущено строк звернення до суду із вимогою до відповідача 2, суд відхиляє як необґрунтовані. Відповідно до частин 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України ). По своїй суті правочин це вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини. Як встановлено в ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ст.204 ЦК України (презумпція правомірності правочину), правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, що викладені в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України та іншим нормативно-правовим актам. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Також, відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Положення ч.2 ст.215 ЦК України щодо підстав нікчемності правочинів є імперативними. Частиною 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладення договору), зазначено, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Ненадання співвідповідачами доказів в спростування заявлених позовних вимог, а саме, контррозрахунків, надало суду право обмежитися доказами, наданими позивачем. Інші обставини щодо наявності рішення про стягнення заборгованості за кредитом станом на 13.03.2014 року та звернення стягнення в рахунок боргу предмету іпотеки, висновків суду щодо наявності суми боргу і солідарне стягнення з боржників, не змінює. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що зі співвідповідачів підлягає солідарному стягненню на користь позивача заборгованість станом на 01.04.2014 року у розмірі 227415 доларів США, 285923,16 грн. Розподіл судових витрат судом здійснено відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved