Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

у липні 2018 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ПрАТ «СТ «Іллічівське» збитків в порядку регресу в розмірі 29 549,58 грн. та судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 10.08.2016 на пр. Металургів, 172 у м.Маріуполі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ 21093» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «ЗАЗ 110307» д.н.з. [NUMBER] під його керуванням. Відповідно до постанови Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.09.2016 його визнано винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність його як власника транспортного засобу «ЗАЗ 110307» д.н.з. [NUMBER] була застрахована ПрАТ «СТ «Іллічівське» на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АК/0245666. Однак, ПрАТ «СТ «Іллічівське» не здійснив виплату страхового відшкодування [PERSON] Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30.01.2018 частково задоволені вимоги [PERSON] та стягнуто з нього в рахунок відшкодування матеріального збитку, спричиненого останньому дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 10.08.2016, грошові кошти в сумі 26 721,87 грн., в рахунок моральної шкоди - 2 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 827,71 грн. Оскільки ПрАТ «СТ «Іллічівське» не виконало свого обв'язку по сплаті страхового відшкодування, а такий повністю виконав він, вважає, що в порядку регресу на його користь має бути стягнуто 29 549,58 грн. Ухвалою суду від 06.07.2018 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 14.09.2018 справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін (ч. 2 ст. 274 ЦПК України). При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків». На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 10.08.2016 на пр. Металургів, 172 у м. Маріуполі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ 21093» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «ЗАЗ 110307» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Відповідно до постанови Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.09.2016 [PERSON] визнано винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 7). Згідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина [PERSON] у вчиненні ДТП, а також обставини цієї ДТП, не потребують доказування під час розгляду вказаної цивільної справи. У відповідності зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події(страхового випадку) виплатити другій стороні(страхувальникові) або іншій особі визначеній у договорі грошову суму(страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 4 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР об'єктом страхування можуть бути майнові інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої завдана шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно зі ст. 21 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. В преамбулі вказаного закону зазначається про те, що він регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Як встановлено судом, автомобіль марки «ЗАЗ 110307» д.н.з.\~[NUMBER] був забезпечений ПрАТ «СТ «Іллічівське» згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АК/0245666(а.с. 6). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Разом з тим, встановлено, що ПрАТ «СТ «Іллічівське» не здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] Натомість, рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30.01.2018 частково задоволені вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] в рахунок відшкодування матеріального збитку, спричиненого дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 10.08.2016, грошові кошти в сумі 26 721,87 грн., в рахунок моральної шкоди - 2 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 827,71 грн. (а.с. 8-11). Обов'язок по сплаті страхового відшкодування повністю виконав [PERSON] (а.с. 12). Частиною 1 ст. 1191 ЦК України та п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Суд враховує, що із правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові при розгляді справи № 6-2808цс15 від 20.01.2016, вбачається, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тому, суд знаходить обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення з ПрАТ «СТ «Іллічівське» на його користь 29 549,58 грн., через що вважає за необхідне її задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved