Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] і [PERSON] звернулись до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначили, що вони є власниками житлового будинку [ADDRESS], їм належить 1/3 частина і 2/3 частин цього будинку відповідно. Разом з цим, земельна ділянка для обслуговування житлового будинку належить відповідачу [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №694340 від 21 грудня 2007 року. Однак, на переконання заявників, відповідач отримала у приватну власність спірну земельну ділянку в порушення вимог стст.40,120,125,126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) і ст.377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у зв'язку з чим ними пред'явлено позов. Позивачі [PERSON] і [PERSON] у відповідних письмових заявах, поданих до суду, вказали про те, що вони від позову не відмовляються, підтримують заявлені вимоги та прохають їх задовольнити по тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.33,36). Відповідач [PERSON] письмово повідомила судові про те, що вона позов визнає, зазначені у ньому обставини не оспорює (а.с.38). У попереднє судове засідання сторони, треті особи та їх представники не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином. Зазначені особи, за виключенням третьої особи - відділу Держземагенства, до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі. Представник третьої особи - відділу Держземагенства причини своєї неявки судові не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявив, а тому зазначені обставини не перешкоджають розгляду справи під час проведення попереднього судового засідання. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. На підставі договору розподілу спадкового майна, посвідченого Куйбишевською державною нотаріальною конторою Запорізької області від 06 квітня 2006 року за реєстром №393, [PERSON] належала 1/3 частина житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] Зазначена частина житлового будинку за договором купівлі-продажу, посвідченого Куйбишевською державною нотаріальною конторою Запорізької області від 23 серпня 2007 року за реєстром №2369, була відчужена [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.15,16). Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 14 липня 2014 року задоволено позов [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, а саме, визнано за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та господарських споруд, який розташований по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом майна [PERSON], який помер [INFO] (а.с.18-19,34). На підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Куйбишевської селищної ради від 21 лютого 1986 року, [PERSON] належали 2/3 частки житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] Зазначена частина житлового будинку за договором купівлі-продажу, посвідченого Куйбишевською державною нотаріальною конторою Запорізької області від 23 серпня 2007 року за реєстром №2364, була відчужена [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.8-10). Згідно ст.40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0929 га, яка розташована по [ADDRESS], з цільовим призначенням «Обслуговування жилого будинку». Право власності на земельну ділянку посвідчено державним актом серії ЯГ №694340 від 21 грудня 2007 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010727100410 (а.с.4). Вказаний державний акт видано відповідачу на підставі рішення Куйбишевської селищної ради від 18 січня 2007 року №20. Позивачами заявлені вимоги про припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації, які є обґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до правил стст.125,126 ЗК України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, і його державної реєстрації та що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Згідно з чинним законодавством питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок чи його частину та надвірних будівель, що розміщені на ній, регулюються статтями 120 ЗК України та 377 ЦК України, як спеціальними нормами закону, та що нинішня редакція цих норм чітко встановлює, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені та що положення ст.120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, також не давали підстав для іншого розуміння її змісту. З огляду на викладене, відповідач [PERSON], продавши 1/3 частину житлового будинку, який розташований по [ADDRESS], 23 серпня 2007 року і отримавши після цього 21 грудня 2007 року державний акт на право власності на земельну ділянку по зазначеній адресі, на якій розміщена продана нею раніше частина вказаного будинку, згідно з наведеним є неналежним набувачем права власності на зазначену земельну ділянку і таке її право підлягає припиненню, оскільки останнє суперечить нормам матеріального закону, які регулюють спірні правовідносини. Отже, позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] підлягають задоволенню. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачами не порушувалось. На підставі викладеного,

Outcome: approved