Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти в розмірі 225 000,00 грн. в якості погашення суми боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 01 травня 2020 року вона передала в борг своєму брату [PERSON] 225 000,00 грн., що підтверджується розпискою від 01 травня 2020 року. Відповідач зобов`язався повернути всю суму грошових коштів до 01 травня 2021 року включно. Проте, коли настав строк повернення боргу, її брат зазначив, що він не може повернути зазначену суму боргу, адже всі вкладенні кошти він витратив на створення власного бізнесу, після чого він перестав спілкуватися з нею. Відповідач не виконав свій обов`язок повернути їй всю суму боргу за договором, чим відповідно до ст. 610 ЦК України порушив зобов`язання. Вона зрозуміла, що відповідач не буде повертати їй добровільно суму боргу, у зв`язку з чим для захисту своїх порушених прав вона вирішила звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, підтверджує факт отримання грошових коштів в борг. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01 травня 2020 року позивач [PERSON] надала у позику відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 225 000,00 грн., що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 01 травня 2021 року (а.с. 3). Згідно вказаної розписки відповідач зобов`язався повернути позивачу борг у повному обсязі до 01 травня 2021 року включно. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Розписка за своєю суттю є документом, який укладається у довільній формі та є беззаперечним доказом укладення між сторонами договору позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання виконала у повному обсязі, тобто передала відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується вищевказаною розпискою відповідача [PERSON] , в якій зазначено, що грошові кошти отримані ним в повному обсязі. В свою чергу, відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання, та не повернув суму позики в обумовлений у договорі строк. Таким чином судом встановлено, що на теперішній час сума неповернутої позики становить 225 000,00 грн. Позивач зазначила, що відповідач ухиляється від повернення грошових коштів. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач вирішила скористатись правом вимоги та у липні 2021 року звернулась до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. З огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не повернув суму позики, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми позики є законними та обґрунтованими. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у позику, яке підлягає судовому захисту. З урахуванням всього вищевикладеного, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики від 01 травня 2020 року у розмірі 225 000,00 грн., а отже позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені на загальну суму 225 000,00 грн., то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 250,00 грн. На підставі ст.ст. 207, 525, 526, 610, 612, 1046-1049 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved