Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Як підставу позову зазначено, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 08.09.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 63. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Вказує, що сумісне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та різних поглядів на життя. Зазначає, що з початку 2018 року фактично подружні стосунки між ними припинені, проживають окремо, сімейний бюджет відсутній, спільне господарство не ведеться, шлюб існує формально. Вважає, що причини, які спонукали наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя з відповідачем як подружжя суперечитиме її інтересам. На примирення з відповідачем не згодна. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач працездатний, має задовільний стан здоров'я, інших дітей та непрацездатних батьків не має, аліменти та будь-які кошти на користь третіх осіб за виконавчими документами не сплачує, тобто має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. В добровільному порядку відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивач просить розірвати шлюб, оскільки немає наміру поновлювати подружні стосунки з відповідачем, та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у частці від його доходу у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У підготовче судове засідання сторони не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач підтримує позовні вимоги та наполягає на задоволенні позову, а відповідач визнає позов у повному обсязі і не заперечує проти його задоволення. У відповідності до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Згідно положень ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутності сторін в підготовчому судовому засіданні на підставі наданих доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, з'ясувавши позиції сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 08.09.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 63 (а.с. 4). Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Сумісне життя у сторін не склалося через несумісність характерів та різних поглядів на життя, з початку 2018 року шлюбні відносини фактично припинені, проживають окремо один від одного, сімейний бюджет відсутній, спільне господарство не ведеться, шлюб існує формально. На примирення сторони категорично не згодні, оскільки це суперечить їхнім інтересам та інтересам дитини. Положеннями ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. У відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін малолітньої дитини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, тому шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З матеріалів справи вбачається, що позивач з дитиною зареєстровані та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідач зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8, 14), працездатний, має задовільний стан здоров'я, інших дітей та непрацездатних батьків не має, аліменти та будь-які кошти на користь третіх осіб за виконавчими документами не сплачує, тобто має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. В добровільному порядку відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, проте має таку можливість. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка потребує матеріальної допомоги, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, стягнень за виконавчими документами на користь третіх осіб, наявність можливості у відповідача надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися (аліменти на дитину), визначається судом. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у частці від його доходу у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved