Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулася до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до виконавчого комітету Бердянської міської ради, третя особа - КП «Житлосервіс-2а», в обґрунтування якого зазначила, що з 1985 по 1994 роки працювала двірником в ЖЕК №3 Бердянського міського ЖЕО. На підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів 04.04.1986р. їй був ордер №1184 на службову квартиру [ADDRESS] на склад сім`ї з 5 осіб. До цього часу вона з сім`єю проживає у цій квартирі. Наразі вона бажає реалізувати своє право на приватизацію вказаної квартири. Але для цього необхідно виключити квартиру з числа службового житла. Бердянське міське житлово-експлуатаційне об`єднання у 1989 році було реорганізовано в Бердянське виробниче об`єднання житлово-комунального господарства, на базі якого у 1993 році створено Виробниче житлово-експлуатаційне об`єднання. У 1997 році ВЖЕО було реорганізовано у 7 нових самостійних підприємств, у тому числі ДКП «Житлосервіз-3», діяльність якого була припинена у 2010 році. Тобто підприємства, за клопотанням якого їй була надана службова квартира, на сьогодні не має. Вона звернулася до міського голови Бердянської міської ради з заявою про виключення квартири з числа службових за відсутності клопотання підприємства, однак їй було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду. Просить суд зобов`язати виконавчий комітет Бердянської міської ради Запорізької області розглянути питання щодо виключення квартири [ADDRESS] з числа службового житла за відсутності клопотання підприємства. 22.05.2019 року представник відповідача надав суду відзив на позов (а.с.31-33) в якому проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень вказує на те, що виключення квартири з числа службового за клопотанням особи, якій така квартира була надана, законом не передбачено, відтак виконком ніяким чином права позивача не порушив. Крім того вважає, що позивачем обрано спосіб захисту, який не передбачено законом (ст.16 ЦК України). Просив відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] і її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача Забарін А.Ф. проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відзив, просив відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступне. З копії трудової книжки позивача (а.с.9-10) встановлено, що вона 03.10.1985 року була прийнята на роботу ЖЕУ-3 Бердянського міського житлово-експлуатаційного об`єднання ( з 01.01.1989р. реорганізоване у Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне об`єднання) на посаду двірника. 10.03.1992 року переведена двірником до ЖРЕУ-2. Звільнена з роботи 04.10.1994 року за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Таким чином, загальний стаж роботи позивача на цьому підприємстві склав 9 років. 04.04.1986 року позивачу була надана для проживання службова квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією ордеру №1184 від 04.04.1986р. (а.с.8). У вказаній квартирі позивач з сім`єю проживає до цього часу (а.с.6). На теперішній час спірна квартира має статус службової, є частиною цілісного будинку, який перебуває на балансі КП «Жилсервіс - 2А» (а.с.11), що підтверджується листом КП «Житлосервіс-2а». Бажаючи реалізувати право на приватизацію квартири, позивач 10.07.2018 року звернувся до міського голови Бердянської міської ради з заявою про виключення квартири з числа службового житла. Рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради №340 від 11.09.2018 року позивачу запропоновано звернутися до суду щодо розгляду питання про виключення квартири з числа службового житла за відсутності клопотання підприємства (а.с.7). Житлові права громадян визначені Житловим кодексом України, зокрема порядок користування службовими жилими приміщенням регулюється Главою 3 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства. Так, до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема: облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням; надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату; здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності; видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій; облік відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Відповідно до п.5 Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР №37 від 04.02.1988 року, облік службових жилих приміщень у всіх будинках, незалежно від їх належності, здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, яка прийняла рішення про включення жилого приміщення до числа службових. Службові жилі приміщення обліковуються в журналі обліку службових жилих приміщень (додаток №1). Оперативний облік належних їм службових жилих приміщень провадять також відповідні підприємства, установи, організації. Відповідно до пункту 6 вказаного Положення жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових (ч.1 п.6). Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка (ч.ч. 2, 3 п.6). Таким чином, питання щодо виключення жилого приміщення з числа службових віднесено до компетенції виконавчого комітету Бердянської міської ради, в порядку, визначеному Положенням про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, тобто рішення виконкомом з вказаного питання приймається на підставі клопотання підприємства. Законодавством не передбачено право громадянина, який проживає у службовій квартирі самостійно вимагати в органа місцевого самоврядування зміни статусу нерухомості, тобто не передбачено право звернення фізичної особи до виконавчого комітету з клопотанням (заявою) щодо виключення жилого приміщення з числа службових, як і не передбачено прийняття виконавчим комітетом будь-якого рішення за таким клопотанням (заявою). Разом з тим, звернення з клопотанням до виконавчого комітету Бердянської міської ради є дискреційним повноваженням керівника установи, організації, в веденні якого знаходиться службове приміщення. Посилання позивача, що підприємство, в веденні якого знаходилось службове приміщення ліквідовано, є безпідставним, оскільки, як вбачається з листа КП «Житлосервіс-2а», житловий будинок [ADDRESS] знаходиться на балансі цього підприємства з 1997 року, а квартира [ADDRESS] є службовою (а.с.12). Доказів того, що потреба у використанні цієї квартири як службової відпала, позивачем не наведено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed