overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

У липні 2015 року позивачка звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2500 грн. щомісяця, до її повноліття. Позивачка вказує на те, що з 10 жовтня 2009 року по 16 червня 2015 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Позивачка не має можливості самостійно утримувати доньку належним чином. Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково у сумі 400-500 грн., оскільки на теперішній час він не працює. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З 10 жовтня 2009 року по 16 червня 2015 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO] відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі тоді, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи те, що відповідач не працює, фізично здоровий, інших утриманців не має, суд приходить до висновку, що є підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. За такого, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 700 грн. 00 коп. щомісячно, що відповідає половині прожиткового мінімуму на дитину її віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до її повноліття. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

У липні2015 року позивачка звернулася з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини в розмірі 2000 грн. В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги та просить стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини усіх доходів відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог вона послалася на наступне. 02.10.2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу в них є малолітня дитина син [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами фактичне припинені. Дитина проживає разом з нею, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає та не бажає виконувати даний обовязок. За таких обставин вона просить суд прийняти рішення про стягнення з [PERSON] аліментів. Відповідач [PERSON] надав суду заперечення на позовну заяву,заявляючи, що він весь час надає матеріальну допомогу своєму сину та намагається приймати участь у його вихованні, але позивачка йому в цьому перешкоджає, та просив у позові про стягнення аліментів відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 181 СК України аліменти на неповнолітніх дітей з їх батьків стягуються в долі від їх доходів та (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що02.10.2009 року в між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області видане свідоцтво серії 1-ЖД № 108823 та зроблений відповідний актовий запис № 299. В шлюбі у них 12.11.2009 року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 202840, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області 01.12.2009 року, актовий запис № 583. Шлюбні стосунки між сторонами фактичне припинені. Дитина проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 2169 від 28.09.2015 року, виданою в.о. сільського голови Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області [PERSON] За таких обставин суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги. На підставі ст. 180-184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

У липні 2015 року позивачка через свого представника [PERSON] звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області із позовом про визнання за нею, [PERSON], право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що [PERSON] приходиться їй бабусею. За життя [PERSON] набула у власність на підставі договору купівлі-продажу від 08.05.1992 року квартиру [ADDRESS]. 26.08.2011 року [PERSON] склала заповіт, згідно умов якого, заповідала вказану квартиру їй, [PERSON] 08.09.2011 року [PERSON] померла. Після її смерті позивачка звернулася до Марганецької державної нотаріальної контори з питання прийняття спідщини, що залишилася після смерті бабусі. Але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено з тих причин, що в позивачки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на квартиру. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив: 26.08.2011 року [PERSON], [INFO], складено заповіт, яким належну їй на праві власності квартиру за № 23, розташовану за адресою: м.Марганець Дніпропетровської області, Північний квартал, будинок № 22, заповіла [PERSON], [INFO]. Заповіт зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 2567 (а.с.6). 08.09.2011 року [PERSON] померла, свідоцтво про смерть І-КИ № 410439, актовий запис № 562 (а.с.5). 01.04.2015 року державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], з тих підстав, що спадкоємицею не надано документ, що підтверджує право власності спадкодавця на вказану квартиру (а.с.10). Відповідно до вимог ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою стороною. В підтвердження права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] позивачем надано суду довідку Дніпропетровського обласного комунального підприємства «Марганецьке бюро технічної інвентаризації» № 95 від 16.06.2015 року (а.с.8), відповідно до якої вищевказана квартира згідно договору купівлі-продажу від 08.05.1992 року (р.№ 2054) належить [PERSON]. Судом встановлено, що дійсно, квартира [ADDRESS] не зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, інформаційна довідка № 37852182 від 21.05.2015 року (а.с.7). Договір купівлі-продажу від 08.05.1992 року (р.№ 2054) в позивача відсутній. Враховуючи докази у їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON], а останній на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], суд дійшов висновку, що [PERSON] має право на оспорювану квартиру в порядку спадкування за заповітом. На підставі ст.ст.392, 1223 України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

У липні 2015 року позивач МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу, зазначивши, що відповідно до державної програми забезпечення населення послугами теплопостачання позивач надає теплову енергію за адресою: [ADDRESS], у звязку з чим був відкритий особовий рахунок №707-2129149 на відповідача [PERSON], який повинен сплачувати дані послуги до 10 числа місяця наступного за розрахунковим. Однак оплату за ці послуги відповідач не здійснював з 01.11.2012 по 01.07.2015, у звязку з чим утворилася заборгованість у розмірі 4412 грн. 32 коп., яку позивач, а також судові витрати просить стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» відповідачам [PERSON], [PERSON], за адресою: [ADDRESS], надає теплову енергію. На імя відповідача [PERSON] відкритий особовий рахунок №707-2129149. За період з 01.11.2012 по 01.07.2015 утворилась заборгованість у розмірі 4412 грн. 32 коп. Добровільно та на вимогу позивача відповідачі суму заборгованості не сплачують. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України, п.33 «Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою КМУ від 30.12.1997р. № 1497, наймач зобовязаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги, а споживачі зобов'язані своєчасно, в установлений термін оплачувати надані послуги. Таким чином, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

У липні 2015 року позивач предявила в суді зазначений позов (а.с. 29). Просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом квартирою № 11 у буд. 22 по вул. Фрунзе у м. Бердичеві, з тих підстав, що відповідачка, не проживає у квартирі з моменту укладання договору дарування, з 27.04.2012. Відповідачка фактично проживає за кордоном. Її реєстрація створює незручності для неї, як для власника житла через те, що на неї покладаються додаткові обовязки по оплаті комунальних послуг. Як на правову підставу, посилається на положення статей 383, 405 ЦК України, статтю 71 ЖК УРСР, статтю 7 ЗУ „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Додатково показала, що вона фактично купила цю квартиру у відповідачки, однак було оформлено угоду договором дарування. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, за адресою зареєстрованого місця проживання, в судове засідання не з'явилася повторно. За згоди позивачки, відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі договору дарування від 27 квітня 2012 року [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] (а.с. 6-8). У вказаній квартирі зареєстрована [PERSON], колишній власник житла (а.с. 5). Свідки [PERSON] та [PERSON], кожен суду показали, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS], яку вона продала позивачці у 2012 році, з часу відчуження не проживає. Проживає за кордоном у своїх дітей. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи, що відповідачка не має будь-яких домовленостей з власником житла щодо проживання у квартирі, позивачка заперечує проти її реєстрації, така реєстрація відповідачки у житлі позивачки створює тій незручності, вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом підлягають задоволенню. Вказане узгоджується правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-158цс14 від 05.11.2014, яка є обовязковою для застосування судами. Статті 71 ЖК УРСР та 405 ЦК України, на які є посилання у позові, не регулюють спірні правовідносини сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

у липні 2015 року представник [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних внаслідок ДТП. 20.10.2015 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, згідно якої просла суд забезпечити позов шляхом накладання арешту на автомобіль: [NUMBER]. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що невжиття заходів забезпечення позову можуть утруднити або унеможливити виконання рішення суду у зв'язку із чим просив накласти арешт на автомобіль. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи на характер спірних правовідносин та обсяг позовних вимог, а також на те, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що заявлена вимога про забезпечення позову обґрунтована та підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

У липні 2015 року представник позивача звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 2793,67 грн. матеріальної шкоди. Вимоги обґрунтовані тим, що відповідач 26.12.2014 року близько 18.35 год., знаходячись в приміщенні магазину СП «Київ-Захід» у формі ТзОВ, що по вул. Івасюка, 20 в м. Червонограді Львівської області, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав ноутбук марки «Asus Х52N» та зарядний пристрій до нього, комп'ютерну мишку і футляр на загальну суму 2793,67 грн., а також сканер штрих-коду «Eclipse MS-5145» вартістю 1050,00 грн., після цього з викраденим із місця злочину втік, заподіявши СП «Київ-Захід» у формі ТзОВ матеріальної шкоди на загальну суму 2 793,67 грн. Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 10.03.2015 року [PERSON] за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, на підставі ст.70 КК України засуджено до покарання у виді 1 рік 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком в 1 рік. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала повністю, просить такий задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, не згідний із сумою заподіяної ним позивачу матеріальної шкоди. Зазначив, що має можливість сплатити лише половину від пред'явленої суми. Просить позов задовольнити частково. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до положення частини 1 статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі статтею 1192 цього Кодексу, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Завдання відповідачем позивачеві майнової шкоди у сумі 2 793,67 грн. підтверджується вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 10.03.2015 року у справі № 459/540/15-к, що набрав законної сили, згідно з яким відповідача визнано винуватим в учиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком. За таких обставин позовна вимога про стягнення з відповідача 2 793,67 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

у липні 2015 року представник Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» (надалі - ПАТ «Лізинг інформаційних технологій») звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та клопотанням про відстрочення сплати судового збору, в обґрунтування якого зазначив, що 16.06.2014 року державним виконавцем ДВС Оболонського РУЮ в м. Києві було відкрито виконавче провадження № 43670804, в межах якого накладено арешт на грошові кошти ПАТ «Лізинг інформаційних технологій», а залишок коштів на рахунках ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» є недостатнім для оплати судового збору. Посилаючись на вищевикладене та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

У липні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія УНІКА» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, понесених в результаті дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.07.2013 року між ПрАТ «Страхова компанія УНІКА» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування №030120/4002/0000449, у відповідності до умов якого цивільно-правова відповідальність відповідача та [PERSON], під час експлуатації автомобіля «Toyota Yaris»,\~д/н [NUMBER], була застрахована позивачем. 28 червня 2014 року в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Toyota Yaris», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілем «Skoda Octavia»\~д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/10594/14-п від 11.07.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Задля відшкодування понесених збитків, пов'язаних із пошкодженням автомобіля «Toyota Yaris»,\~д/н [NUMBER], [PERSON] звернувся за виплатою страхового відшкодування до ПрАТ «Страхова компанія УНІКА» на підставі укладеного між останньою та [PERSON] Договору добровільного страхування №030120/4002/0000449 від 20.07.2013 року. Позивачем було виплачено страхове відшкодування [PERSON] відповідно до платіжного доручення від 18.08.2014 року. Таким чином, враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У липні 2015 року приватне підприємство «Август-Груп» (далі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач) про стягнення суми збитків. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 07 червня 2012 року між Приватним підприємством «Август-Груп» та [PERSON] було укладено договір підряду № 7/12 на виконання робіт по озелененню, відповідно до умов якого Замовник (Позивач) поручає, а підрядник (Відповідач) приймає на себе зобов'язання по виконанню робіт по озелененню земельної ділянки Замовника, вантажні - розвантажні роботи. 07 червня 2012 року Відповідач отримав аванс в розмірі 2 100,00 грн. від Позивача. Відповідач виконав свої обов'язки передбачені Договором але не належним чином. Газон який був переданий Позивачу загинув після його укладення на земельну ділянку. Та, Позивач звернувся до спеціаліста [PERSON] дізнатися про причину загибелі газону, та відповідно до листа-відповіді від 13.06.2012 р. газон загинув у зв'язку з порушенням технології укладки. Після чого Позивач звертався до Відповідача з листами та акт про виявлені невідповідності робіт на адресу відповідача, проте вони залишені без реагування. 14.06.2012 р. Позивач уклав з фізичною особою [PERSON] договір підряду № 14-6/12 на виконання робіт по озелененню. Згідно розрахунку Позивача йому було завдано матеріальну шкоду через неякісно виконані роботи по укладки газону Відповідачем в розмірі 35 750,67 грн. Та

Outcome: dismissed