Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

У липні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Корабельного районного суду міста Миколаєва із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього 12 103 грн. матеріальної шкоди, заподіяної злочином та 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 13 травня 2015 року, приблизно о 21 годині 30 хв, на території авторинку, розташованого по вул. Самойловича в Корабельному районі м. Миколаєва , [PERSON] , побив його, завдавши кілька ударів руками і ногами по голові і в область тулуба, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження, втратив свідомість. Вранці наступного дня внаслідок загальної слабкості, запаморочення і поганого самопочуття він змушений був звернутися в приймальне відділення Жовтневої ЦРЛ і був поміщений на стаціонарне лікування в нейротравматологічне відділення. На стаціонарному лікуванні він перебував до 28.05.2015 року з діагнозом струс головного мозку, забій м`яких тканин обличчя і після виписки з лікарні змушений був продовжити амбулаторне лікування, проходити фізпроцедури, приймати ліки. У зв`язку з тим, що головні болі у нього не проходили, він знову звернувся до лікаря і його було направлено в діагностичний центр для проходження комп`ютерної томографії головного мозку. В результаті обстеження 08.06.2015 року було дано заключення: що є картина судинної енцефалопатії. Залишкові зміни перенесеного раніше НМК. Лакунарний інфаркт в басейні ПСМА. Зазначає, що також в результаті нанесених ударів [PERSON] у нього були пошкоджені зуби в коронках у тому місці, де садно на обличчі від нанесених ударів. Після отриманих тілесних ушкоджень і лікування у нього тривалий час було погане самопочуття, головні болі, погіршився зір, що підтверджується медичними документами. Перенесена черепно-мозкова травма в його віці стала причиною виявленого інфаркту головного мозку. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18.05.2020 року відповідач був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України закрито. Посилаючись на те, що на лікування ним було витрачено загалом 12 103 грн., позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму як на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок незаконних умисних дій відповідача, йому були заподіяні моральні страждання, фізичний біль, душевні переживання, що тривають по теперішній час. У момент заподіяння тілесних ушкоджень він переніс значну фізичну біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям образи, обурення, приниження гідності, страху за своє здоров`я і життя. З огляду на зазначені обставини, жорстокі дії, зухвалу поведінку відповідача, а також те, що вину свою в скоєнні злочину останній не визнав, не кається у скоєному злочині, вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди становить 30000 грн., яку і просить стягнути з відповідача. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, стягнувши з відповідача 12 103 грн. матеріальної шкоди та 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] 18.01.2021 року направила на адресу суду відзив, який долучено до матеріалів справи, в якому позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 12 103 грн. не визнав, посилаючись та на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження суми витрат на лікування, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди визнав частково, зазначивши, що визначений позивачем розмір грошового відшкодування є завищеним, та зокрема у судовому засіданні представник відповідача - адвокат Пугаченко С.Ю. зазначив, що відповідач визнає ці позовні вимоги у розмірі 3000 грн. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані по справі письмові докази, матеріали кримінального провадження № 488/10/18 (провадження № 1-кп/488/58/20) та надавши їм відповідну оцінку, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 статті 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу, про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судовим розглядом встановлено, що ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18.05.2020 року по справі № 488/10/18 відповідача [PERSON] звільнено від кримінально відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у сумі 12 103 грн. Так, на підтвердження позовних вимог позивачем надано: копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 08.06.2015 року на суму 550 грн. (КТ дослідження); копію комп`ютерної томографії від 08.06.2015 року; копію рецепту № 1091 від 05.06.2015 року; копія направлення до невролога за червень 2015 року; копія товарного чеку від 05 червня 2015 року на загальну суму 553 грн. 80 коп.; копія касового ордеру № 16 за липень 2015 року на суму 9600 грн. (протезування мостів). З ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.05.2020 року вбачається, що висновком судово-медичної експертизи № 87 від 18.05.2016 року встановлено, що позивачу були завдані тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, підшкірної гематоми, поверхневої рани м`яких тканин обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження - порушення анатомічної цілісності та фізіологічної функції органів та тканин, що виникає внаслідок дії чинників зовнішнього середовища, у тому числі внаслідок травми. Тяжкість тілесних ушкоджень, міра завданої шкоди здоров`ю людини визначається судово-медичним експертом у відповідності до чинних «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року (далі - Правила) та залежить від виду тілесних ушкоджень, ступеня порушення анатомічної цілісності або фізіологічної функції органів та тканин, що виникли внаслідок травми. Ступінь тяжкості тілесних ушкоджені, порівняльна величина, що характеризує розмір шкоди, яка завдана здоров`ю внаслідок тілесного ушкодження. Відповідно до п.п. 2.3.2, 2.3.3 зазначених Правил легке тілесне ушкодження може бути таким, що: а) спричинило короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності; б) не спричинило зазначених наслідків. Короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день). При тому, ускладнення травми чи захворювання вторинний відносно наявної хвороби (травми) патологічний процес, що виникає в зв`язку з особливостями патогенезу первинного (основного) захворювання в даного хворого або як непередбачений наслідок лікувальних заходів, що проводилися. Якщо спричинення тілесних ушкоджень викликало загострення попередніх захворювань або мають місце дефекти лікування, це не повинно враховуватись при визначенні ступеня тяжкості (п.4-7 Правил). Отже, під розладом здоров`я належить розуміти безпосередньо пов`язаний з ушкодженням послідовно розвинутий хворобливий процес. Так, тілесні ушкодження позивачу були завдані 13 травня 2015 року, кваліфіковані експертом як легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я - струс головного мозку, підшкірної гематоми, поверхневої рани м`яких тканин обличчя. Пошкодження зубів експертом не встановлено. Позивачем надано касовий ордер № 16 за липень 2015 року, з якого вбачається, що йому здійснено протезування мостів керамічних. Однак, встановити, що протезування та лікування зубів здійснювалось позивачем внаслідок спричинених відповідачем тілесних ушкоджень неможливо. Доказів щодо причинно-наслідкового зв`язку між протезуванням та лікуванням зубів у липні 2015 року та подіями, які мали місце 13 травня 2015 року, позивачем не надано. Із заключення КТ від 08.06.2015 року у позивача вбачається картина судинної енцефалопотії, залишкові зміни перенесеного раніше ПМК, лакунарний інфаркт в басейні ПСМА. При цьому, з вказаної комп`ютерної томографії вбачається, що заключення не є діагнозом і вимагає консультації лікаря, який направив пацієнта на дослідження. Направлення на КТ позивачем не надано. Крім того, зазначений у заключенні діагноз не підтверджений лікарем, позивачем не надано жодного доказу про те, що такий розлад здоров`я безпосередньо пов`язаний з ушкодженням, спричиненим відповідачем, і в якій мірі. З викладених підстав неможливо встановити наявність причинно-наслідкового зв`язку між поданими письмовими доказами у вигляді комп`ютерної томографії та квитанції від 08.06.2015 року щодо її оплати та подіями, які мали місце 13 травня 2015 року. З рецепту № 1091 від 05.06.2015 року вбачається, що [PERSON] призначено седативний препарат Sonnat КМР, при цьому, документального підтвердження придбання вказаних ліків позивачем не надано. З товарного чеку від 05.06.2015 року вбачається, що позивачем придбано ліки Серміон та Бетагистин на загальну суму 553 грн. 80 коп. При цьому, доказів того, що прийом вказаних ліків пов`язаний із подіями, які мали місце 13 травня 2015 року, позивачем не надано. Зокрема, відсутнє призначення лікаря, відсутній діагноз, відсутні докази того, що завдані позивачу тілесні ушкодження призвели до необхідності прийому вказаних медичних препаратів. З направлення до невролога у червні 2015 року вбачається, що воно виконано різним почерком, різними ручками, має очевидні дописки. З огляду на вищевикладене, позивачем належними доказами не доведено причинного зв`язку між отриманим позивачем тілесними ушкодженнями, з одного боку, та необхідністю прийому відповідних ліків та медичних препаратів, його лікуванням, комп`ютерною томографією, з другого боку. Надані позивачем медичні документи не містять в собі інформації, необхідної для доведення обставин, на які посилається позивач, як на підставу позову. Позивачем не доведено факту та розміру матеріальної шкоди. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Лише, якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. З огляду на зазначене, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено належним та допустимими доказами наявність причинно - наслідкового зв`язку між подіями, які мали місце 13 травня 2015 року та тими витратами, які він поніс на своє лікування, а тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, заподіяної злочином у розмірі 12 103 грн. не підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди суд вважає необхідним зазначити таке. Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Із врахуванням обставин справи, виходячи з принципу справедливості та розумності, факту завдання позивачу саме легких тілесних ушкоджень, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині грошового відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково у розмірі 8 000 грн. Крім того, відповідач у відзиві надав попередній (орієнтовний) розрахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 400 грн., надавши на підтвердження квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1/01/21-А від 15 січня 2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 2/01/21-А від 18 січня 2021 року, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 15.01.2021 року, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 18.01.2021 року та договір про надання правничої допомоги № 01/21 від 15.01.2021 року. Представник відповідача - адвокат Пугаченко С.Ю. у судовому засіданні просив стягнути зазначені витрати з позивача, однак суд не вбачає підстав стягнення цих витрат з позивача, з огляду на наступне. Так, відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Як встановлено положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що підставі вищенаведених положень законодавства, позивача звільнено від сплати судового збору, суд покладає зазначені витрати на сторону відповідача.

Outcome: partial