Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

У липні 2021 року позивачі звернулись до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що вони не працюють, є пенсіонерами та єдиним доходом є пенсія, загальний розмір якої становить близько 6000 грн. Інші джерела доходів відсутні. Позивач [PERSON] переніс інсульт, встановлений діагноз гостре порушення мозкового кровообігу, має також ще численні захворювання, які потребують постійного лікування та стороннього догляду. Позивач [PERSON] також становлений діагнох ІХС, гострий інфаркт міокрада задньої стінки ЛШ, гіпертонічна хвороба, цукровий діабет ІІ типу, у звязку з чим потребує лікування. Лише на лікування вони витрачають в середньому 3500 грн. на місяць. Ще кожного місяця потрібно сплачувати комунальні послуги в розмірі 1500 грн. Тому на придбання продуктів харчування та інших речей першої необхідності, ліків коштів вкрай не вистачає. Відповідач по справі [PERSON] є їх сином. Постійно працює, проживає в Київській області, навідується вкрай рідко, ліків, продукти харчування не купує, матеріальної допомоги не надає. Оскільки відповідач має можливість сплачувати аліменти, тому просили суд стягнути з [PERSON] аліменти на їх утримання в розмірі ј частці від усіх видів заробітку пожиттєво. У судове засідання 16.08.2021 позивачі не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належні чином. Подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. У судове засідання 16.08.2021 відповідач [PERSON] не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та віз вив в якому позовні вимоги визнав у повному обсязі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ст.206 ЦПК позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Враховуючи вимоги закону щодо порядку та підстав стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків, подані сторонами докази, суд не приймає визнання позову відповідачем та вважає за можливе розглянути справу. 09 вересня 2021 року до суду надійшло клопотання [PERSON] про залучення її у якості третьої особи на стороні відповідача [PERSON] . Вказала, що по даній справі також підлягає залученню донька позивачів - [PERSON] , яка немає дітей і володіє майно, отримує відповідні доходи. Зазначила, що з 14 лютого 2010 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від спільного проживання мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2010 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження. Пред`явлення даного позову та стягнення аліментів на користь позивачів стосується прав та інтересів її та її неповнолітніх дітей, а також впливає на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, стосується сімейного майна та майнових відносин. Просила залучити її у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, поновити строк на подання такого клопотання, оскільки про дану справу їй стало відомо випадково, а саме після подання нею позову про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов`язки, встановлені статтею 43 цього Кодексу. Вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не тягне за собою розгляду справи спочатку. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на те, коли саме [PERSON] стало відомо про подання позову на стягнення аліментів, тому клопотання про поновлення строку підлягає до задоволення. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14 лютого 2010 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сімї Міністерства юстиції України. Батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Підставою для залучення третіх осіб є доведення того, що рішення суду вплине на права чи обов`язки таких осіб. При розгляді справи таких обставин судом не встановлено. У своєму клопотанні [PERSON] стверджує, що рішення суду впливає на виконання батьком своїх батьківських обов`язків, але не містить аналізу яким чином. Заявник обмежився лише констатацією такої обставини. Обов`язок утримання як непрацездатних батьків, так і неповнолітніх дітей передбачений сімейним кодексом та не є взаємовиключними. Матеріали справи не містять доказів того, що з відповідача стягнені аліменти на утримання неповнолітніх дітей, або те, що відповідач не надає матеріальної допомоги неповнолітнім дітям або будь-яким чином намагається уникнути обов`язку утримувати дітей. Тому клопотання про залучення третьої особи задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] , виданого Петрашівською сільською радою Теплицького району Київської області). Відповідно до ст. 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч.1 ст. 202 Сімейного Кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно зі ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. [PERSON] є пенсіонером, що підтверджено пенсійним посвідченням (серія [NUMBER] ), виданим Пенсійним фондом України 04 липня 2013 року. Відповідно до довідки про доходи №1782 9377 0972 1721, [PERSON] перебуває на обліку і Бершадському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року отримав пенсію в розмірі 28 799,65 грн. (близько 2300 грн. на місяць). [PERSON] є пенсіонером, що підтверджено пенсійним посвідченням (серія [NUMBER] ), виданим Пенсійним фондом України 26 грудня 2007 року. Відповідно до довідки про доходи №9331 0233 9090 5315, [PERSON] перебуває на обліку і Бершадському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року отримала пенсію в розмірі 42075,32 грн. (близько 3500 грн. на місяць). Враховуючи подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивачі по справі є непрацездатними особами, отримують дохід у вигляді пенсії. Матеріали справи не містять доказів того, що позивачі працюють та мають інші джерела доходів. Відповідно до ч. 1 ст. 204 СК України, відповідно до якої, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. Згідно з п.21 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19). З поданих суду копії медичної документації [PERSON] та [PERSON] встановлено, що вони є пенсіонерами, непрацездатним, мають численні хвороби, які потребують постійного лікування, а тому мають потребу і необхідність у матеріальній допомозі, а відповідач у свою чергу є повнолітнім, має дохід, однак добровільно допомогу не надає, інформацію щодо інших повнолітніх дітей, які б могли розділити витрати, пов`язані із їх утриманням суду не надано, при цьому підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідача від його обов`язку утримувати непрацездатних батьків, немає, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів аліментів на їх утримання. При вирішенні розміру стягуваних аліментів, суд враховує вік позивачів, потребу їх засобах гігієни, різноманітності харчування, витрати на придбання одягу, витрати на купівлю ліків, витрати на оплату комунальних послуг. Також при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами особи та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Враховуючи, що на утримання відповідача також перебувають двоє неповнолітніх дітей, тому з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини його доходів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, і довічно. Суд вважає, що даний розмір аліментів буде відповідати потребам позивачів та не вплине на обов`язок відповідача щодо утримання неповнолітніх дітей. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За таких обставин з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 1816, 00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved