Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

У липні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогою про стягнення на її користь пені по сплаті аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50609 грн. 36 коп. Також просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу. В обґрунтуванні позову посилається на те, що 10 серпня 2002 року між нею та відповідачем [PERSON] відділом РАЦС м. Сміла Черкаської області було зареєстровано шлюб, який 02 червня 2009 року було розірвано. Від даного шлюбу вони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає з нею і перебуває на її повному утриманні. Після розірвання з відповідачем шлюбу, останній став проживати окремо і при цьому відмовляється надавати матеріальну допомогу на виховання та забезпечення дитини. Тому, у квітні 2013 року вона звернулася з позовом до суду про стягнення з [PERSON] аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 16 квітня 2013 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі ј частки всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, та 750 грн. додаткових витрат щомісячно, починаючи з 01 квітня 2013 року до повноліття дитини. В період з серпня 2018 року по серпень 2019 року відповідач аліменти на утримання дитини за рішенням суду не сплачував. В зв`язку з чим, станом на 01 червня 2020 року його заборгованість по аліментах становить 79821 грн. 39 коп., а також державним виконавцем у 2018 році накладено штраф у сумі 29212,03 грн., відповідно до ч.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження». Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2019 року становить 96172 грн. 76 коп. У зв`язку з цим, максимальний розмір пені, з урахуванням вимог ст.196 Сімейного кодексу України, дорівнює різниці між сумою заборгованості та розміром штрафу, що складає 50 609 грн. 36 коп. Ухвалою суду від 04 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження за участю сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Правом на подання відзиву, відповідно до ст.178 ЦПК України, відповідач не скористався. 14 вересня 2020 року позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що його заробітна плата невелика, тому відрахування по аліментах здійснюються виключно в розмірі ј частини, а додаткові витрати в розмірі 750 грн. щомісяця він не сплачує, оскільки разом ці кошти перевищують 50% його заробітку. В зв`язку з чим і відбулася заборгованість. Заслухавши думку відповідача, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи видно, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2002 року, який було розірвано 02 червня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . (а.с.5) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а.с.6) Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 квітня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та 750 грн. додаткових витрат щомісячно, починаючи з 01 квітня 2013 року до повноліття дитини. (а.с.7) На підставі вищевказаного рішення суду, Смілянським міськрайонним судом 30 квітня 2013 року було видано виконавчий лист. (а.с.8) Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16 вересня 2017 року, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , в результаті чого змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». (а.с.9) На примусовому виконанні у Світловодському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) знаходиться виконавчий лист № 703/1682/13-ц від 30.04.2013 року, який видано на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 квітня 2013 року Згідно копії розрахунку державного виконавця, станом на 01 червня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів за вказаним вище виконавчим документом складає 79 821,39 грн., а також накладено штраф у розмірі 29212,03 грн. (а.с.10) Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а відтак, оскільки утримання батьками своїх дітей до повноліття є їх конституційним обов`язком, який передбачений ч.2 ст.51 Конституції України. За змістом ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2019 року складає суму 96 172,76 грн. (а.с.13) Суд зазначає, що розрахунок пені, наданий позивачем, відповідач не оспорював, судом перевірений та його правильність не викликає сумнівів. Отже, у даному випадку пеня за прострочення сплати аліментів за період з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2019 року, не може бути більшою ніж сума заборгованості зі сплати аліментів, яка складає 50609 грн. 36 коп. На підставі викладеного, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позову, у зв`язку з чим позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2019 року в розмірі 50 609 грн. 36 коп. слід задовольнити. Пояснення відповідача в судовому засіданні не підтвердилися та спростовуються довідкою-розрахунком державного виконавця, з якої вбачається, що в період з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2019 року відповідач не сплачував взагалі аліменти в серпні, вересні, жовтні, грудні 2018 року та лютому, березні, квітні, травні, червні, серпні 2019 року. В листопаді 2019 року частково, лише 500 грн., в січні 2019 року - 250 грн. та липні 2019 року - 200 грн. Тобто, факт неналежного виконання зобов`язання по сплаті аліментів дійсно мав місце у період вказаний позивачем. Крім цього, в позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача на її користь витрати на оплату правничої допомоги в сумі 700 грн. В обґрунтування своєї вимоги надала суду попередній розрахунок суми судових витрат, договір про надання правничої допомоги від 15 липня 2020 року, акт приймання-передачі виконаних робіт та детальний опис наданих адвокатом робіт за вказаним договором, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцію про оплату юридичних послуг. (а.с.15-19) Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із проведенням експертизи. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Таким чином, суд вважає, що понесені позивачем витрати на правову допомогу підтверджені належними доказами, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу в сумі 700 грн. також підлягає задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави, на підставі п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved