overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

У липні 2016 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 17984,31 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. В судове засіданні представник позивача не зявилася, в матеріалах справи надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, підтримку позовних вимог, а також погодження на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 16 грудня 2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умовами і правилах надання банківських послуг передбачена відповідальність позичальника, зокрема: стягнення пені в розмірі 0,1 % від заборгованості (п. 1.1.5.25). Також при порушені Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань більш, ніж на 30 днів, Позичальник зобовязався сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (п. 1.1.5.32). Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Статтею 611 ч. 1 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до довідки банку про заборгованість відповідача, станом на 30 квітня 2016р. загальна заборгованість по кредитному договору перед банком становить 17984,31 грн. В дану суму входить: заборгованість по кредиту 1304,33 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 12252,39 грн., 3095,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 832,59 грн. штраф (процентна складова) . Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком предявлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю, а саме в сумі: 17984,31 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

У липні 2016 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 18\~390,62 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. В судове засіданні представник позивача не зявилася, в матеріалах справи надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, підтримку позовних вимог, а також погодження на заочний розгляд справи. Відповідачка у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 09 серпня 2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умовами і правилах надання банківських послуг передбачена відповідальність позичальника, зокрема: стягнення пені в розмірі 0,1 % від заборгованості (п. 1.1.5.25). Також при порушені Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань більш, ніж на 30 днів, Позичальник зобовязався сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (п. 1.1.5.32). Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Статтею 611 ч. 1 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до довідки банку про заборгованість відповідача, станом на 30 квітня 2016 р. загальна заборгованість по кредитному договору перед банком становить 18390,62 грн. В дану суму входить: заборгованість по кредиту 1506,09 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 12544,07 грн., 2988,53 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 851,93 грн. штраф (процентна складова) . (а.с. 4-5). Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком предявлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю, а саме в сумі: 18\~390,62 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

У липні 2016 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 23\~270,67 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. В судове засіданні представник позивача не зявилася, в матеріалах справи надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, підтримку позовних вимог, а також погодження на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 27 вересня 2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Розділом 8 Умовами і правилами надання банківських послуг визначено відповідальність позичальника, зокрема: стягнення штрафу за порушення платежів по будь-якому з грошових зобовязань у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Статтею 611 ч. 1 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до довідки банку про заборгованість відповідача, станом на 30 квітня 2016р. загальна заборгованість по кредитному договору перед банком становить 23270,67 грн. В дану суму входить: заборгованість по кредиту 4218,09 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 15348,26 грн., 2120,00 грн. комісії та пені, штраф 500,00 грн. (фіксована частина), 1084,32 грн. штраф (процентна складова) (а.с.6). Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком предявлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю, а саме в сумі: 23\~270,67 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

У липні 2016 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначав, що 18 10. 2003 р. зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який постійно проживає з ним. Позивач, посилаючись на те, що у нього та відповідачки різні погляди на подружнє життя, на нерозуміння одне одного, на подружню невірність відповідачки, що привело до того, що на теперішній час разом не проживають просив шлюб розірвати, дитину залишити проживати з ним. У судовому засіданні позивач свою вимогу підтримав. Відповідач позов визнала у повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідив письмові докази по справі, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 того ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтрересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони практично сумісне проживання припинили. Збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та дитини. З вказаних підстав позов і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

У липні 2016 р. позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 15 липня 2009 року він зареєстрував шлюб з відповідачем по справі, актовий запис № 52, вчинений відділом реєстрації актів цивільного стану Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відносини між сторонами припинилися по причині того, що сторони мають різні погляди на життя та несумісність характерів, а тому позивач вважає, що їхнє подальше спільне сімейне життя неможливе та просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] Позивач у судовому засіданні позов підтримав повністю та просив суд задовольнити його. Відповідач у судовому засіданні позов визнала повністю, просила суд задовольнити його. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 15 липня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, актовий запис № 52, вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження за актовим записом № 7 від 26.04.2010 року, вчиненого Тишківською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися по причині того, що вони мають різні погляди на життя та несумісність характерів, в результаті чого постійно в сімї виникали сварки, примиритися не бажають, вважають, що подальше спільне життя між ними не можливе. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини предявлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та предявлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням ним його наслідків, суд дійшов до висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, підстав для вжиття заходів примирення суд не вбачає, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, у звязку з чим позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

У липні 2016 р. позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 24 лютого 1987 року він зареєстрував шлюб з відповідачем по справі, актовий запис № 23, вчинений відділом ЗАГСу Новомиргородського райвиконкому Кіровоградської області. Відносини між сторонами припинилися з 02 жовтня 1996 року по причині того, що сторони мають різні погляди на життя та несумісність характерів, а тому позивач вважає, що їхнє подальше спільне сімейне життя неможливе та просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] Позивач повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, проте направив до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позов підтримує повністю та просив суд задовольнити його. Відповідач повідомлена у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, проте направила до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 24 лютого 1987 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, актовий запис № 23, вчиненого відділом ЗАГСу Новомиргородського райвиконкому Кіровоградської області. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися з 02 жовтня 1996 року по причині того, що вони мають різні погляди на життя та несумісність характерів, в результаті чого постійно в сімї виникали сварки, примиритися не бажають, вважають, що подальше спільне життя між ними не можливе. Крім цього відповідач був визнаний безвісті відсутнім, що підтверджується копією рішення Новомиргородського районного суду в цивільній справі № 2-о-41/2008 р. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини предявлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, проти чого відповідач не заперечував, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та предявлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням ним його наслідків, суд дійшов до висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, підстав для вжиття заходів примирення суд не вбачає, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, у звязку з чим позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

У липні 2016 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що 23.02.2003 р. зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які постійно проживають з нею. Позивач, посилаючись на те, що у неї та відповідача різні погляди на подружнє життя, на нерозуміння одне одного, що привело до того, що на теперішній час разом не проживають просила шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею. У судовому засіданні позивач свою вимогу підтримала. Відповідач позов фактично визнав, при цьому пояснив, що дійсно у сімї склались такі стосунки, що на протязі більш як трьох місяців разом не мешкають і відновити подружні стосунки на теперішній час практично неможливо. Заслухавши пояснення сторін, дослідив письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 того ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони практично сумісне проживання припинили. Збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та дітей. З вказаних підстав позов і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

У липні 2016 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що 28.02.2009 р. зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого дітей не мають. Позивач, посилаючись на те, що у нього та відповідачки різні погляди на подружнє життя, на нерозуміння одне одного, що привело до того, що на теперішній час разом не проживають, просила шлюб розірвати У письмовій заяві, направленій до суду позивач свою вимогу підтримала та просила суд слухати справу у її відсутність. Відповідач у письмовій заяві, направленій до суду позов [PERSON] визнав та також просив суд слухати справу у його відсутність. Дослідив письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 того ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони практично сумісне проживання припинили. Збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. З вказаних підстав позов і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

У липні 2016 р. позивач [PERSON] звернулася з позовом до суду до [PERSON] Гіоргі про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 12 лютого 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, вчинений Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сімї, актовий запис № 203. Від спільного подружнього життя сторони дітей не мають. Відносини між сторонами припинилися по причині того, що сторони мають різні погляди на життя та несумісність характерів, а тому позивач вважає, що їхнє подальше спільне сімейне життя неможливе та просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] Гіоргі. Позивач повідомлена у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, проте від представника позивача надійшла до суду заява з проханням розглядати справу без участі позивача та представника позивача, позов підтримує повністю та просила суд задовольнити його, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, письмових клопотань про відкладення розгляду справи і заперечень не надіслав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 12 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] Гіоргі було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, актовий запис № 203, вчиненого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сімї. Від спільного подружнього життя сторони дітей не мають. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися по причині того, що вони мають різні погляди на життя та несумісність характерів, в результаті чого постійно в сімї виникали сварки, примиритися не бажають, вважають, що подальше спільне життя між ними не можливе. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини предявлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та предявлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням ним його наслідків, суд дійшов до висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, підстав для вжиття заходів примирення суд не вбачає, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, у звязку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», ст. 88 ЦПК України суд судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

У липні 2016 р. позивач [PERSON] звернулася з позовом до суду до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 20 квітня 1991 року в Камянській сільській раді Новомиргородського району Кіровоградської області позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 4. Відносини між сторонами припинилися по причині того, що сторони мають різні погляди на життя та несумісність характерів, а тому позивач вважає, що їхнє подальше спільне сімейне життя неможливе та просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Позивач повідомлена у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, проте направила до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов підтримує повністю та просила суд задовольнити його. Відповідач повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, проте направив до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 20 квітня 1991 року в Камянській сільській раді Новомиргородського району Кіровоградської області позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії I-ОЛ № 441003. Про реєстрацію шлюбу в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №4. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися по причині того, що вони мають різні погляди на життя та несумісність характерів, в результаті чого постійно в сімї виникали сварки, примиритися не бажають, вважають, що подальше спільне життя між ними не можливе. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини предявлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, проти чого відповідач не заперечував, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та предявлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням ним його наслідків, суд дійшов до висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, підстав для вжиття заходів примирення суд не вбачає, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, у звязку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», ст. 88 ЦПК України, суд судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved