Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

У листопаді 2013 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], в якому просила суд усунути останній перешкоди у користуванні нерухомим майном: будинком та земельною ділянкою, що розташовані по [ADDRESS]. В обґрунтування вимог, викладених в позовній заяві, зазначила про те, що [INFO] помер батько сторін у справі [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина та спадкоємцями першої черги є діти [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] До складу спадкового майна входить земельна ділянка, кадастровий помер 8000000000:79:118:0261, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею 0.0420 га., яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 23.11.1999 р. № 79-2-00376, та садовий будинок [ADDRESS], який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності, виданою Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 23.07.1999 р. Останні п'ять років позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та їх батько [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS]. Після смерті батька з боку зі сторони відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] постійно чиняться перешкоди у користуванні спільно набутим спадковим майном, загострення стосунків з братом призвело до того, що останній змінив замки на вхідних дверях до будинку, у зв'язку із чим позивач не може потрапити до місця свого постійного проживання. Крім того, враховуючи постійні конфлікти, позивачем неодноразово викликалась міліція за місцем спільного проживання з приводу неправомірних дій відповідача, відповідач [PERSON] неодноразово надавав пояснення працівникам міліції, в яких категорично відмовлявся впускати позивача [PERSON] до будинку. В подальшому позивачем було надано заяву про збільшення позовних вимог, в якій остання просила визнати право власності на ? частину земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:79:118:0261, що знаходиться за адресою: [ADDRESS](с/т «Автобіліст», площею 0,0420 га., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], а також визнати право власності на ? частину будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом; усунути [PERSON] перешкоди у користуванні вказаними вище будинком та земельною ділянкою, шляхом забезпечення безперешкодного доступу до земельної ділянки та будинку та надання ключів від хвіртки та вхідних дверей будинку; зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у їх користуванні та вселити позивача у будинок [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та її представники повністю підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити. Додатково зазначили про те, що після смерті батька у встановлений законом строк, а саме 04 квітня 2013 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті батька [PERSON] Однак, у зв'язку із тим, що у позивача наявні лише копії правовстановлюючих документів, а оригінали утримує у себе відповідач та відмовляється надати приватному нотаріусу для оформлення спадщини, тим самим позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування як спадкоємця першої черги після смерті батька. Також, позивач пояснила, що останнім часом між нею та братом [PERSON] склались неприязні стосунки, позивач неодноразово викликала міліцію з приводу здійснення перешкод відповідачем у користуванні жилим приміщенням. Крім того, у травні 2013 року відповідач заподіяв позивачу тілесні ушкодження. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе за згодою позивача розглянути справу без участі відповідача та постановити по справі заочне рішення. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вислухавши пояснення позивача, представників позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. [INFO] народилась [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], повторно виданого 04 січня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). [INFO] народився [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], повторно виданого 16 березня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 16 листопада 2012 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складалась з земельної ділянки та будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Земельна ділянка, кадастровий номер 8000000000:79:118:0261, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею 0,0420 га, належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 1-КВ № 124945, виданого на підставі рішення Київської міської ради від 04 лютого 1999 року № 128-11/220, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 79-2-00376 (а.с. 11). Садовий будинок [ADDRESS], садове товариство «Автомобіліст», належав померлому [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на садовий будинок, виданого 23 липня 199 року на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21 липня 1999 року № 622-С/ГК (а.с. 47). Вказаний вище садовий будинок зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 30 вересня 1999 року в книзі 12-164 за реєстровим номером 4448 (а.с. 45). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді вказаного вище нерухомого майна. На час смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є його дочка [PERSON] та син - [PERSON] (сторони у справі), які зареєстровані та проживали у вказаному будинку, фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, а тому, з огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України(в редакції Закону 1963 року), визнаються такими, що прийняли спадщину. Спадкова справа № 231/2013 щодо майна померлого [PERSON], [INFO], заведена Обухівською районною державною нотаріальною конторою, що підтверджується наданою суду її копією. (а.с.46-93). 12 березня 2013 року, тобто в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини, що належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23 липня 1999 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, до нотаріальної контори звернувся син померлого - відповідач [PERSON] (а.с. 4 Відповідно до ст.ст.1269, 1270 Цивільного кодексу України [PERSON] та [PERSON], звернулися, в шестимісячний строк, із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 14.08.2013 р., наданого Обухівською районною державною нотаріальною конторою спадковій справі присвоєно номер №231/2013. Відповідно до довідки, наданої Обухівською районною державною нотаріальною конторою Київської області від 23.10.2013 року №1332/02-14 позивач та відповідач є єдиними спадкоємцями, після померлого [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, позивач та відповідач вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки вчасно звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини і на підставі їх заяв було заведено спадкову справу № 231/2013 до майна померлого, [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п. 4.15. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 Т 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації - проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Враховуючи, що у відповідача знаходяться оригінали документів, а саме: свідоцтво про право власності на Садовий будинок, площею 12,30 кв.м., що розташований: [ADDRESS] та державний акт на право приватної власності на землю від 23.11.199 року № 79-2-00376, які останній не надає нотаріусу для оформлення спадкоємцями своїх прав на спадкове майно, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом та зареєструвати своє право у державному реєстрі речових прав на майно. В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачем чиняться перешкоди позивачеві у користуванні належною їй частиною будинку, зокрема, останній, не впускає її до будинку, домовленості щодо порядку користування житловим приміщенням у добровільному порядку сторонами не досягнуто, що підтверджується поясненнями відповідача наданими начальником РУ ГУ МВС у м. Києві від 02.0.52013 року. Крім того, відповідач заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень, останнє підтверджуються висновком судово-медичного експерта [PERSON] № 1417 від 08.05.2013 року, зроблено на підставі постанови слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 07.0.52013 року (а.с.109-111). Наведені обставини підтверджує також і той факт, що постановою заступника прокурора Голосіївського району м. Києва від 11 лютого 2014 року скасовано постанову слідчого слідчого відділу Голосіївського районного управління Головного управління внутрішніх справ України в м. Києві Волощук К.Л., про закриття кримінального провадження № 12013110010006148 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 ч. 1 КК України, зареєстрованого за заявою [PERSON] за фактом перешкоджання [PERSON] спадковим майном (а.с. 158-159). Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач також просить суд стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Однак, на думку суду, позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральними стражданнями слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Проте, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вимоги позивача щодо стягнення 10 000 грн. моральної шкоди не є обґрунтованими у повному обсязі, оскільки будь-яких доказів на підтвердження заявленого розміру моральної шкоди суду не надано. Однак, суд вважає, що неможливість проживання у будинку, конфлікти, які виникають між сторонами у справі, внаслідок чого позивач змушена викликати міліцію, призводять до душевних страждань останньої, зміну способу її життя у зв'язку із тривалим вирішенням питання щодо користування будинком, внаслідок чого, виходячи із принципу розумності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 2000 грн. моральної шкоди. З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 321, ст. 391, ст. 405 ЦК України та ст. 72, ст. 156 ЖК України, ст. 7. Закону України «Про свободу у пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial