Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що до 30 червня 2015 року перебував у трудових відносинах із обласним Управлінням «Черівціекоресурси» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, де працював на посаді головного фахівця. В подальшому трудові відносини із відповідачем були припинені. Разом з тим, при його звільненні 30 червня 2015 року, відповідач як роботодавець, не виплатив йому заборгованість по заробітній платі та вихідну допомогу. В подальшому, з метою стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку, він був змушений звернутися до суду й відповідно на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці № 725/5582/15ц від 23.11.2015 року з Державного підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною стягнуто на його користь середній заробіток за час затримки в розмірі 16582,06 грн. Крім того, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці №725/5/16ц від 12 лютого 2016 року стягнуто з Державного підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі в розмірі 9718,5 грн., а рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці № 725/1641/16ц від 26.04.2016 року стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 12362,00 грн. Однак, відповідачем так і не було проведено повного розрахунку при його звільненні, а лише частково сплачено заборговані кошти, зокрема 15 серпня 2016 року переведено на його картковий рахунок грошові кошти на суму 3701,75 грн., а тому вважає, що на момент звернення до суду, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме за період з 12 квітня 2016 року по 13 серпня 2016 року, становить 14489,4 грн. Посилаючись на вказане, просив стягнути з Державного підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною на свою користь заборгованість із заробітної плати в сумі 14489 (чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят дев'ять) гривень 40 копійок. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій також зазначив, що позовну заяву підтримує в повному обсязі, просив суд про задоволення позову та не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач, Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності його представника. Водночас в поданих суду запереченнях позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки ним вживаються заходи спрямовані на погашення заборгованості по заробітній платі, сплаті обов'язкових платежів до бюджету та відновлення платоспроможності підприємства. Зокрема, зазначив, що розпорядженням № 47601115/6 ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Київ, перераховано на користь [PERSON] заборгованість на суму 4815,95 грн., а також вказав, що затримка розрахунку із позивачем виникла не з вини підприємства, а у зв'язку із відсутністю коштів. Крім того, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є значно вищою за суму основного боргу, а тому такі вимоги позивача є необґрунтованими та такими , що задоволенню не підлягають. Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як убачається з матеріалів справи та вставнолено судом, [PERSON] в період з 28 серпня 2012 року по 09 липня 2013 року працював в обласному Управлінні «Чернівціекоресурси» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною на посадах: головного фахівця та головного бухгалтера, що підтверджується записами №№17-18 трудової книжки (а.с. 16). В подальшому позивача було звільнено з роботи, однак у визначені законом строки не проведено повного розрахунку при звільненні. З метою стягнення даної заборгованості, позивач звернувся до суду із відповідною заявою про видачу судового наказу та судовим наказом Першотравневого районного суду м. Чернівці від 8 вересня 2015 року з відповідача стягнуто на користь [PERSON] нараховану, ален не виплачену заробітну плату в розмірі 10 713 грн 30 коп. (а.с. 6). Разом з тим, дана сума заборгованості позивачу не виплачена в повному обсязі, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці № 725/5582/15ц від 23.11.2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 13782,06 грн., а також грошову компенсацію на здешевлення харчування за період з березня 2013 року по червень 2013 року та в період з квітня 2015 року по червень 2015 року в розмірі 2800 гривень (а.с. 8-9). В подальшому, заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці № 725/5/16ц від 12 лютого 2016 року на користь [PERSON] стягнуто з Державного підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.10.2015 року по 31.12.2015 року у сумі 9718,5 грн. (а.с. 4-5), а рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці № 725/1641/16ц від 26.04.2016 року стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 12362,00 грн. (а.с. 3). Також судом встановлено, що на підставі розпорядження № 47601115/6 від 13 квітня 2016 року, ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Київ, перераховано на користь [PERSON] заборгованість на суму 4815,95 грн., згідно виданого Першотравневим районним судом м. Чернвці судового наказу (а.с. 24-26). Таким чином, судом достовірно встановлено, що при звільненні [PERSON] з роботи 30 червня 2015 року відповідач не в повному обсязі розрахувався з ним, зокрема не виплатив заборгованості по заробітній платі, яка не погашена й по даний час й відповідно підлягає стягненню з відповідача. При цьому, відповідачем не надано суду в розумінні положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача в частині існування заборгованості по виплаті заробітної плати та не доведено факт її повної виплати. Так, згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 5 ст. 97 КЗпП України визначено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При цьому, згідно із вимогами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Крім того, положеннями ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, відповідач зобов'язаний був в день звільнення позивача, але не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, провести з ним розрахунок та виплатити всі суми, що належать йому, які на сьогодні відповідачем не виплачені, що не спростовується останнім. Зокрема, як встановлено судом, як на день звільнення [PERSON] з роботи, так і на даний час, існуюча перед позивачем заборгованість по виплаті заробітної плати та вихідної допомоги відповідачем в супереч ст. 116 КЗпП України не була виплачена. Внаслідок чого, в подальшому рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці № 725/5582/15ц від 23.11.2015 року стягнуто на його користь з Державного підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною середній заробіток за час затримки у сумі 13782,06 грн. та грошову компенсацію на здешевлення харчування за період з березня 2013 року по червень 2013 року в розмірі 2800 гривень; рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці №725/5/16ц від 12 лютого 2016 року стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.10.2015 року по 31.12.2015 року в розмірі в розмірі 9718,5 грн.; рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці № 725/1641/16ц від 26.04.2016 року стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі в розмірі 12362,00 грн. При цьому, саме 15 серпня 2016 року відповідачем переведено на картковий рахунок позивача грошові кошти на суму 3701,75 грн., тобто здійснено часткову виплату заборгованості. Зокрема, звертаючись до суду, позивач зазначив, що на момент звернення до суду, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку, а саме за період з 12 квітня 2016 року по 13 серпня 2016 року, становить 14489,4 грн. та цю суму просив стягнути на свою користь виходячи з положень ст. ст. 116, 117 КЗпП України. Так, згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Крім того, відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Зокрема, визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд ураховує положення Порядку обчислення середньої заробітної плати затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого року № 100. Судом було встановлено, що позивач працював на вищевказаному підприємстві, виконував свої трудові обов'язки, що підтверджується копією його трудової книжки, проте при його звільненні відповідачем не було виплачено належних йому сум. Так, відповідно до п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Крім того, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як вбачається з розрахунку, проведеного позивачем, виходячи із доказів, наявних в матеріалах справи та встановлених судовими рішеннями, які набрали законної сили, середня заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням становила 6891 грн. 46 коп. й відповідно середній заробіток позивача за один робочий день становить 176 грн. 07 коп., а кількість днів прострочки становить 82 календарні дні за період з 12 квітня 2016 року по 13 серпня 2016 року, а тому на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 14 489 грн. 04 коп. При цьому, даний розрахунок відповідачем не спростовано, а доводи відповідача про необґрунтованість вимог позивача у зв'язку із невідповідністю принципу співмірності є безпідставними, оскільки як встановлено судом, позивач майже одразу ж після звільнення вживав заходів щодо стягнення заборгованості із заробітної плати та неодноразово звертався до суду із відповідними вимогами й відповідно період за який позивач просив стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні виник не з його вини та не був ним штучно створений. За таких обставин, суд ураховуючи вищевказане та оцінивши докази в їх сукупності, зважаючи на те, що заборгованість по невиплаченій заробітній платі відповідачем не погашена, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 квітня 2016 року по 13 серпня 2016 року в розмірі 14489,4 грн. Крім того, на підставі ст. 80 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved