Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернувся з вказаним позовом, у якому просив зменшити розмір обов'язкової частки відповідача у спадщині, що залишилася після смерті [PERSON] з 1/4 до 1/8 у спадковому майні та перейшла до позивача за заповітом /а. с. 4-6/. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] заперечив право відповідача на обов'язкову частку у спадковому майні у розмірі, встановленому ст. 1241 ЦК України, оскільки відповідач, останні місяці життя зі спадкодавцем не проживав, йому не допомагав та не доглядав останню. 25.01.2016 судом прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву відповідача [PERSON], у якій він просив суд визнати за ним право власності на 1/4 частини квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом, як на обов'язкову частку у спадковому майні після смерті його дружини [PERSON]./а. с. 39-42/. В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач послався на те, що він як спадкоємець за законом першої черги має право на обов'язкову частку у спадщині, що залишилася після смерті його дружини. Також відповідач зазначив, що позивач утримує у себе та не надає йому свідоцтво про право власності на спірну квартиру. Присутні у судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову відповідача. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, та, у свою чергу, задовольнити зустрічних позов відповідача [PERSON] Від третьої особи ГУЮ у м. Києві надійшли письмові пояснення як на первісний позов, так і з приводу зустрічної позовної заяви, у яких висловлено клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника та вирішення справи на розсуд суду /а. с. 34-35, 85/. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд, заслухавши обґрунтування представників позивача на первісний позов й заперечення на зустрічний позов відповідача, заперечення представника відповідача на первісний позов та його обґрунтування зустрічного позову, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши письмові пояснення третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.07.2015, яке набрало законної сили 09.12.2015, встановлено, що відповідач [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з 30.04.1953 з [PERSON], яка [INFO] померла /а. с. 43-50, 51-55/. 09.02.2013 [PERSON] на користь позивача [PERSON] було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Київської нотаріальної контори Абісовою Т. Ф., зареєстрований в реєстрі за № 6-224 /а. с. 120/. Відповідач [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом має право на обов'язкову частку у спадщині у відповідності до вимог ст. 1241 ЦК України, і його частка становить 1/2 частину від спадкового майна. З матеріалів спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] Другою Київською державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивачем та відповідачем в установленому законом порядку були подані заяви про прийняття спадщини, що встановлено вказаним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.07.2015. Також, згідно з рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.07.2015, до складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшла серед іншого майна і 1/2 частина ізольованої двокімнатної квартира [ADDRESS], у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частини спірних квартири відповідачу [PERSON] було відмовлено нотаріальною конторою, оскільки спадкоємцями не надано правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності спадкодавця на зазначене нерухоме майно. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємці, тобто позивач та відповідач, в установленому законом порядку звернулись до державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, тому набули право на спадкове майно. Судовим рішенням від 30.07.2015 встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням справами Верховної Ради України 22.04.1993, яке зареєстроване в Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, [PERSON] є власником 1/3 частини двохкімнатної квартири [ADDRESS] та у матеріалах справи наявний висновок Начальника сектору ВКР Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві від 14 .02.2014, в якому встановлено, що у [PERSON] знаходиться наведений документ на квартиру і він відмовляється надати його та довідка державного нотаріуса від 07.04.2014, якою він рекомендує позивачу звернутися до суду. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За частиною 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положенням ст. 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За частиною 2 вказаної статті, суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Судом у судовому рішенні від 30.07.2015 встановлено, що позивачеві за зустрічним позовом всього належить 3/4 частин спірної квартири [ADDRESS], а відповідачеві за зустрічним позовом - 1/4 частина цієї квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Згідно частини 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Наведеним рішенням Печерського районного суду м. Києва вже було встановлено, що відповідач [PERSON] має право в порядку спадкування за законом, як на обов'язкову частку у спадщині у відповідності до ст. 1241 ЦК України, і його частка становить 1/2 частину від спадкового майна, у тому числі і квартири [ADDRESS], що також підтвердилося і при судовому розгляді його зустрічного позову разом з первісним позовом позивача [PERSON] про зменшення розміру обов'язкової частки у спадковому майні. У судовому засіданні допитана як свідок [PERSON] показала, що вона була співробітником [PERSON], а з кінця 80-х років мають дачні ділянки поряд, разом будували дачі. Свідок показала під час допиту у судовому засіданні, що відповідач [PERSON] оберігав свою дружину від хвилювань та клопоту, один про одного піклувалися, їхня сім'я була дуже добра та щира. Після отримання травми (перелому стегна), [PERSON] обстежилася та виявили онкологію, що вона тримала у секреті та просила не повідомляти її чоловіку - [PERSON] 15.11.2012, коли [PERSON] повернулася проживати до Києва, за нею погодилася доглядати [PERSON] - дружина племінника [PERSON] - [PERSON] з оплатою у розмірі 6000,00 грн. щомісяця, а також за умови, що щосереди вона не доглядатиме хвору. Окрім того, [PERSON] сплачував за продукти та комунальні послуги у квартирі. Також завдяки [PERSON] 2013 року була видана книга [PERSON] Вона наполягла, щоб чоловік поїхав на дачу на 3 місяці, аби він не бачив як вона хворіє. Але оскільки хвороба загострювалася, і [PERSON] сказала чоловіку про неї. Після смерті [PERSON] [PERSON] переїхав до Києва і у 2014 році видав книгу про дружину, займався встановленням пам'ятника для неї. Організаційні моменти похорону взяла на себе сім'я [PERSON], але за все сплачував кошти [PERSON] Свідок показала, що була постійно на зв'язку із [PERSON], подружжя [PERSON] та [PERSON] щодня спілкувалися, він приїжджав до неї 2-3 рази на тиждень, а жив на дачі. [PERSON] - позивача - свідок бачила один раз. Щосереди, коли [PERSON] була відсутня, за [PERSON] доглядала її аспірантка [PERSON], науковим керівником якої була хвора. Також свідок показала, що у спірній квартирі, одну з двох кімнат, а саме кімнату сина подружжя [PERSON], займала [PERSON] Свідок [PERSON], будучи допитаною у судовому засіданні, показала, що є сусідкою відповідача, проживає у сусідній квартирі [ADDRESS]. На поставлені питання свідок [PERSON] надала покази, що знає інтелігентну сім'ю [PERSON] давно, перебувала з ними у приязних відносинах. Коли свідок приходила до [PERSON], познайомилася з [PERSON], яка проживала з [PERSON] та добре доглядала за нею. [PERSON] розказала свідку, що вони платять [PERSON] по 6000,00 грн. щомісяця. [PERSON] жив та працював на дачі, приїжджав до дружини, провідував її, у них завжди були хороші, близькі відносини, вони завжди залишалися подружжям. У судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду наступні покази. З сім'єю [PERSON] та [PERSON] свідок знайома з дитинства. З [PERSON] ходила до Інституту раку та вона просила не казати нічого [PERSON] про захворювання. Спочатку вона лежала хвора у Фастові, потім перевели у [PERSON]. [PERSON] просив свідка, щоб допомогла привезти медичне обладнання. Свідок вказала, що [PERSON] проживав у Півнях, але провідував дружину, працював у Києві. [PERSON] брала кошти у [PERSON] на продукти за життя [PERSON], а потім і на поховання останньої. Як показала свідок, від [PERSON] вона дізналася, що [PERSON] доглядає хвору за гроші. Свідок стверджувально показала, що сім'я у [PERSON] та [PERSON] була зразкова. Позивач [PERSON], допитаний як свідок, показав, що його дружина [PERSON] 11 місяців доглядала хвору [PERSON], відповідач [PERSON] у цьому участі не брав. Як свідок [PERSON] стверджував, що за догляд ніхто кошти його дружині не сплачував. [PERSON] весь цей час жив на дачі, залишаючи гроші на харчі та лікування дружини, приходив до неї раз на тиждень, також спілкувався по телефону з нею. Також, свідок [PERSON] показав, що [PERSON] пропонував проживати разом з ним. Оформленням спадщини займався позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] Допитана у якості свідка [PERSON] показала, що з 1980 року знала [PERSON], яка була її викладачем, у подальшому син навчався у [PERSON] Відповідач [PERSON] є дядьком позивача - її чоловіка [PERSON] Свідок також показала суду, що [PERSON] попросила її доглядати, а з 14.10.2012 свідок вже проживала разом з нею. [PERSON] вказала, що вони з [PERSON] все влаштували, щоб [PERSON] перевезли з Фастова. Свідок показала, що [PERSON] жодного разу не підміняв її. Свідок [PERSON], будучи допитаною судом, показала, що [PERSON] є її племінницею. [PERSON] дуже допомогла [PERSON] під час хвороби сина останньої, який не розмовляв. Коли [PERSON] захворіла, свідок [PERSON] приїжджала до неї, і вони познайомилися. У подальшому свідок показала, що з січня по серпень 2013 року, раз на місяць, відвідувала [PERSON], яка про свого чоловіка нічого поганого не казала, але свідок ніколи його не бачила у дружини. [PERSON], за показами свідка, і під час хвороби продовжувала працювати. Свідок [PERSON] у суді показала, що з [PERSON] познайомилася у 1992 році, коли вона стала її родичкою. Свідок показала, що [PERSON] не проживав у спірній квартирі, вона його застала там один раз. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] попросила її вмовити свою невістку - [PERSON] допомагати їй. [PERSON] приходив раз на тиждень. Свідок [PERSON] показала, будучи допитаною судом, що її двоюрідна сестра [PERSON] доглядала [PERSON], чоловіка останньої вона ніколи не бачила, всім займалася лише [PERSON], у тому числі на поховання і ритуальні обіди вона витрачала кошти, чоловік не допомагав. Відповідачем [PERSON] не заперечуються ті обставини, що в останні місяці життя дружини він проживав окремо, проте пояснює вимушеність такої ситуації тим, що [PERSON] та позивач [PERSON] поселилися у спірній квартирі, чим унеможливили його перебування у своєму житлі через присутність сторонніх людей та їхніх речей, що зумовило у подальшому конфліктність відносин між відповідачем та подружжям [PERSON], оскільки після смерті спадкодавця вони відмовилися виїжджати, мотивуючи тим, що мають право власності на частину спадщини за заповітом. Догляд за [PERSON] здійснювався [PERSON] - дружиною позивача за спільною домовленістю з [PERSON], оплатно, всі витрати пов'язані з лікуванням, доглядом та прожитковими витратами ніс останній, у тому числі на організацію поховання та ритуальних обідів. Позивачем [PERSON] не доведено наявність підстав, на які він посилається, для зменшення обов'язкової частки відповідача [PERSON] у спадковому майні, зокрема, що відповідач не проживав останні місяці життя із спадкодавцем, не допомагав та не доглядав свою дружину до настання її смерті, показами свідків спростовуються такі доводи позивача та пояснюють мотиви окремого проживання відповідача [PERSON] під час хвороби його дружини, підтверджують посилання останнього про те, що він піклувався та надав допомогу [PERSON], відвідував її. З огляду на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позову про зменшення розміру обов'язкової частки відповідача [PERSON] у спадковому майні, що залишилося після смерті [PERSON], а зустрічний позов про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved