Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача,обґрунтовуючи вимоги тим, що вона з 28 листопада 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], однак сімейні стосунки виникли між ними приблизно з 1992 року, саме тоді, коли народилась їх спільна дитина [PERSON], [INFO]. [PERSON] працював гірником на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» .12 квітня 2016 року при виконанні своїх трудових обов*язків її чоловік загинув. 05 липня 2016 року підприємством був складений акт про нещасний випадок, пов*язаний з виробництвом за формою Н-1. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за різними адресами, але фактично разом з чоловіком проживали однією сім*єю за адресою: 85670, [ADDRESS]. У відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Вугледарі Донецької області їй було відмовлено у виплаті одноразової допомоги сім*ї потерпілого у зв*язку з тим,що місце реєстрації проживання її та її чоловіка різне. Листом відповідач роз*яснив,що для розгляду її заяви не вистачає довідки житлово-експлуатаційної організації про склад сім'ї на момент смерті [PERSON], а у разі неможливості надання такої довідки, порадили звернутися до суду. Просила суд встановити факт проживання однією сім'єю із загиблим чоловіком [PERSON] з 20 вересня 2014 року по день смерті останнього, стягнути з відповідача на її користь одноразову допомогу у розмірі 137 800 грн. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 28 вересня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково.Встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON], [INFO], з її чоловіком [PERSON], [INFO], з 20 вересня 2014 року по день його смерті, а саме 12 квітня 2016 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат. Не погоджуючись з цим рішенням відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Вугледарі Донецької області звернулося із апеляційною скаргою, в якій просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON]В.В обґрунтування доводів зазначають, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи і добутим у справі доказам та судом порушено норми матеріального права. В апеляційній скарзі [PERSON] просила рішення суду в частині відмови стягнення одноразової допомоги сім*ї потерпілого скасувати , стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Вугледарі Донецької області на її користь одноразову допомогу у розмірі 137 800 грн. В обгрунтування доводів зазначила,що суд першої інстанції встановивши факт проживання її з чоловіком однією сім*єю не вирішив спір про право на отримання одноразової допомоги на сім*ю.Суд вважав ,передчасним її звернення з вказаним позовом,тому, що ні вона ,ні третя особа [PERSON] не зверталися до відповідача у встановленому порядку з усіма необхідними документами . Суд вважав ,що одноразову допомогу на сім*ю загиблого у розмірі 137 800 грн. мають право отримати як позивач-як дружина померлого ,так і третя особа донька загиблого [PERSON]Тому ,суд з метою запобігання порушення прав та законних інтересів як позивача,так і третьої особи ,в цій частині позовних вимог відмовив. Суд за клопотанням відповідача залучив до участі у справі в якості третьої особи доньку загиблого [PERSON],але в порушення ст.ст.34,35 ЦПК України не зазначив її статус ,як третьої особи . Суд першої інстанції неправильно зробив висновки та зазначив доньку [PERSON],як особу ,що має право на отримання одноразової допомоги на сім*ю загиблого ,оскільки на момент смерті батька його донька, ще не досягла повноліття ,тому згідно п.4.ч.2 ст.41 Закону України № 1105- XIV від 23.09.1999 року вона за зверненням до відповідача має право отримати щомісячні страхові виплати за період з моменту смерті до свого повноліття,оскільки вона була (на теперішній час їй вже 18 років ) його неповнолітньою дитиною ,яка перебувала на утриманні загиблого. Крім того,згідно до п.6 ст.42 того ж Закону ,вона має право отримати від відповідача ще і одноразову допомогу ,що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб,встановленого законом ,оскільки перебувала на утриманні загиблого . В судовому засіданні [PERSON] пояснювала суду ,що хоч і зареєстрована за адресою [INFO] б.10.кв.64 ,але фактично на час смерті батька і по теперішній час проживає зі своєю дитиною сином [PERSON] ,[INFO] та чоловіком у цивільному шлюбі за іншою адресою у м.Вугледар ,тобто у неї є своя сім*я. Зустрічний позов третя особа [PERSON] щодо предмету спору у справі не заявляла .Крім того ,донька [PERSON] у судовому засіданні підтвердила факт проживання позивача з [PERSON] однією сім*єю та ведення спільного з ним побуту. Таким чином,суд повинен був визначити [PERSON],як неповнолітню дитину на час смерті батька,яка перебувала на утриманні загиблого. Суд першої інстанції не прийняв до уваги пояснення [PERSON],щодо проживання іншою сім*єю з своєю дитиною та чоловіком за іншою адресою,тому суд помилився визнавши її особою,яка має право на отримання одноразової допомоги на сім*ю загиблого. 21 липня 2016 року вона звернулась до відповідача з заявою в якій просила нарахувати та виплатити на її користь одноразову допомогу на сім*ю загиблого у розмірі 137 800 грн., згідно до ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування».До заяви долучила всі необхідні документи передбачені Порядком призначення,перерахування та проведення страхових виплат,затвердженим постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року № 24,зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 червня 2007 року за № 715/13982 ,проте відповідач листом від 28 липня 2016 року № 0508/464 відмовив їй в задоволенні заяви,та порадив звернутися до суду . Постанови з цього приводу відповідач не виносив . Оскільки її статус (сім*ї загиблого) в судовому засіданні судом першої інстанції встановлено ,є відмова відповідача в виплаті на її користь належних виплат,то суд повинен був ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача на її користь одноразової допомоги на сім*ю загиблого у розмірі 137 8000 грн. У судовому засіданні апеляційного суду представник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Вугледарі Донецької області [PERSON], що діє за довіреністю, підтримав доводи апеляційної скарги,просив відхилити апеляційну скаргу [PERSON] У судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] підтримала доводи апеляційної скарги,просила відхилити апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду.Надала письмові заперечення на скаргу відділення . У судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] підтримала доводи апеляційної скарги відділення ,заперечувала проти апеляційної скарги [PERSON] Заслухавши суддю-доповідача,пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Вугледарі Донецької області слід відхилити, задовольнити апеляційну скаргу [PERSON] з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 28 листопада 2015 року(а.с. 7). Зареєстрованим місцем проживання : [PERSON] є [ADDRESS], [PERSON] [ADDRESS](а.с. 4,5). [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про смерть , акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 12 квітня 2016 року о 06 год. 04 хв., на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» [PERSON] помер 12 квітня 2016 року (а.с. 8, 15-23). Згідно з актом № 781 від 27 квітня 2016 року, виданим КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради» у період з 20 вересня 2014 року по 12 квітня 2016 року за адресою [ADDRESS] без реєстрації проживали та вели спільне господарство [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Листом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 27 травня 2016 року № 379-С-08 відповідач повідомив [PERSON] про порядок призначення страхових виплат у разі смерті потерпілого та зазначив,що до її заяви не було надано довідки житлово-експлуатаційної організації про склад сім'ї на момент смерті потерпілого. Також відповідач зазначив, що питання даної виплати може бути розглянуто тільки після складання комісією з спеціального розслідування актів за формами Н-5 та Н-1, а також встановлення факту проживання однією сім*єю з загиблим (а.с. 12). Відповідно до акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом,акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 12 квітня 2016 року о 06 год. 04 хв., на ДП «Шахтоуправління «Південнодобаське №1» домашня адреса [PERSON] зазначається, як [ADDRESS] (а.с. 15-23). Відповідно до довідки №67 від 12.07.2016 року, виданої ОСББ «Молодь-Вугледар», на момент смерті [PERSON] разом з останнім проживала та була зареєстрована його донька [PERSON] (а.с. 48). Задовольняючи позов частково,суд першої інстанції ,виходив з того ,що позивач та потерпілий спільно проживали однією сім*єю. Разом з тим, відмовляючи у стягненні одноразової допомоги сім*ї потерпілого,суд виходив з того,що звернення позивача з вказаним позовом є передчасним,оскільки ні позивач,ні третя особа [PERSON] не зверталися до відповідача,до компетенції якого належить призначення та виплати допомоги сім*ї потерпілого, у встановленому порядку з усіма необхідними документами . Суд вважав ,що одноразову допомогу на сім*ю загиблого у розмірі 137 800 грн. мають право отримати як позивач-як дружина померлого,так і третя особа донька загиблого [PERSON],тому , з метою запобігання порушення прав та законних інтересів як позивача,так і третьої особи ,в цій частині позовних вимог відмовив. Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Таким вимогам закону судове рішення не відповідає . Апеляційним судом встановлено ,що 12 квітня 2016 року на ДП « Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» загинув [PERSON],[INFO] . Вказаний випадок був визнаний нещасним випадком, пов'язаний з виробництвом, що підтверджується актом по формі Н-1 від 05 липня 2016 року, актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку по формі Н-5 від 04 липня 2016 року . [PERSON] є дружиною загиблого, з якою останній перебував у зареєстрованому шлюбі з 28 листопада 2015 року . Мають спільну повнолітню дитину сина [PERSON],[INFO]. 3-я особа [PERSON] Дар*я Сергіївна ,[INFO] є донькою загиблого від іншої жінки. Двічі у травні 2016 року та у липні 2016 року позивач [PERSON] зверталась до відповідача з письмовими заявами про призначення суми одноразової допомоги сім*ї потерпілого у зв*язку зі смертю на виробництві внаслідок нещасного випадку . Листом від 27 травня 2016 року № 379-С-08 та від 28 липня 2016 року № 0508/464 відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Вугледарі Донецької області у виплаті одноразової допомоги на сім*ю [PERSON] було відмовлено у зв*язку з тим,що місце реєстрації проживання її та її чоловіка різне. Як зазначив відповідач ,акт КП « Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради» не передбачений нормативними документами для призначення страхових виплат,а тому у разі неможливості надати довідки житлово-експлуатаційної організації про склад сім*ї, рекомендували звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім*єю із загиблим. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5- рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. За змістом статей 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Звертаючись до суду із позовом про встановлення факту, який має юридичне значення, [PERSON] посилалася на те, що за відсутності належного встановлення факту того, що вона проживала однією сім'єю з [PERSON], який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві, вона не може отримати одноразову допомогу на підставі Закону України « Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування» . Отже, зміст її вимоги направлений на встановлення та підтвердження юридичного факту, який є підставою для видачі їй суми одноразової допомоги сім*ї потерпілого у зв*язку зі смерт*ю на виробництві внаслідок нещасного випадку . Відповідно до ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з ч.6 ст.42 Закону України « Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім'ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 3 п. 1-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, спори щодо розміру шкоди та права на її відшкодування у вигляді страхових виплат розглядаються судами в позовному провадженні за загальними правилами. Отже, із достовірністю на підставі досліджених доказів , встановивши факт проживання однією сім*єю [PERSON] та [PERSON] з 20 вересня 2014 року по день його смерті 12 квітня 2016 року (з яких з 28 листопада 2015 року у зареєстрованому шлюбі), суд першої інстанції повинен був вирішити питання про стягнення коштів. Таким чином, встановлення юридичного факту, про який просить позивач, породжує правовий наслідок, оскільки цей факт впливає на виплату суми одноразової допомоги сім'ї потерпілого у зв*язку із смертю на виробництві внаслідок нещасного випадку . Проте, встановивши вказаний факт, суд відмовив у правових наслідках, які породжують такий юридичний факт. Разом з тим, у разі відсутності підстав для стягнення одноразової допомоги сім'ї потерпілого, відсутні підстави і для встановлення вказаного факту, оскільки встановлення такого факту пов'язане з наступним вирішенням спору про право [PERSON] на отримання цих коштів. Отже, суд першої інстанції на вказані положення закону уваги не звернув , доводів та заперечень сторін не перевірив , не встановив у повному обсязі фактичні обставини, що мають значення для справи, не дав юридичної оцінки наданим сторонами доказам, що є підставою для скасування ухваленного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення одноразової допомоги сім*ї потерпілого у зв*язку із смертю на виробництві внаслідок нещасного випадку та задоволення вимог позивача у вказаній частині,оскільки позивач є дружиної загиблого [PERSON] ,на момент його смерті проживали з ним однією сім*єю,були пов*язані з ним спільним побутом,мали взаємні права та обов*язки ,тому відповідно до ч.6 ст.42 Закону України « Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування « відповідач зобов*язаний виплатити позивачу одноразову допомогу ,що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб,встановленого законом на день настання права на страхову виплату,у зв*язку з його смертю . Суми прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2016 рік встановлено Законом України « Про державний бюджет України на 2016 рік». На час настання страхового випадку сума прожиткового мінімуму для працездатних осіб становила 1378 грн.,тобто сума одноразової допомоги становить 137 800 грн. Доводи апеляційної скарги [PERSON] у вказаній частині заслуговують на увагу. Доводи апеляційної скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Вугледарі Донецької області щодо невідповідності рішення суду фактичним обставинам справи і добутим у справі доказам не є слушними та спростовуються матеріалами справи ,дослідженими письмовими доказами ,поясненнями сторін у судовому засіданні ,в тому числі поясненнями третьої особи [PERSON],яка підтвердила проживання позивача однією сім*єю з [PERSON], не за місцем їх реєстрації , а за адресою : 85670, [ADDRESS],ведення спільного господарства та спільного сімейного бюджету . Також третя особа [PERSON] у судовому засіданні апеляційного суду підтвердила той факт ,що похоронами свого чоловіка позивач займалася з допомогою підприємства ,траурна церемонія чоловіка позивача здійснювалася за адресою : м. Вугледар, вул. 30 років Перемоги, буд. 24, кв. 29.Як вбачається з матеріалів справи ,та пояснень третьої особи [PERSON],вона зустрічний позов про стягнення суми одноразової допомоги на сім*ю не заявляла. У судовому засіданні остання пояснила , що зареєстрована за адресою [INFO] б.10.кв.64, де також до смерті був зареєстрований і її батько. Проте ,задовго до смерті батька та на час смерті батька вона проживала сім*єю зі своєю дитиною та чоловіком ,з яким неодружена, за іншою адресою [ADDRESS]. Тобто, висновки суду в частині того,що позивач є дружиною потерпілого [PERSON],з 20 вересня 2014 року по день його смерті проживали однією сім*єю,були пов*язані з ним спільним побутом,мали взаємні права та обов*язки , достатньо обгрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами . Приведені в апеляційній скарзі доводи відділення Фонду зазначені висновки суду не спростовують ,зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду. Відповідно до ст.212 ЦПК України , виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням,що грунтується на всебічному,повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів в їх сукупності,

Outcome: approved