Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

У липні 2017 року Відділ охорони здоров'я Києво-Святошинської районної державної адміністрації звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], треті особи: Орган реєстрації Чабанівської селищної ради, Центральна районна лікарня Києво-Святошинського району, Києво-Святошинського району про виселення з приміщення. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що розпорядженням № 310 від 16 травня 2007 року Києво-Святошинська районна державна адміністрація надала статус службового житла трьох кімнатній квартирі, загальною площею 101,5 кв.м., з них жилою площею 53,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та передала її у вересні 2007 року її для використання за призначення Центральній районній лікарні Києво-Святошинського району. Вищезазначена квартира знаходиться на балансі Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району, балансова вартість останньої складає 402 348,00 грн. За інформацією посадових осіб Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району, Відділу охорони здоров'я Києво-Святошинської районної державної адміністрації, профспілкового комітету Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району, жодного ордеру на право зайняття вищезазначеного службового приміщення не видавалось. На момент звернення з позовом, в дану квартиру самовільно, безпідставно заселився громадянин [PERSON]. Останній працював у Центральній районній лікарні Києво-Святошинського району на посаді начальника адміністративно-господарської частини Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району та звільнений з посади 03.12.2015 року. У відповідь на лист Відділу охорони здоров'я Києво-Святошинської районної державної адміністрації голова Чабанівської селищної ради надав інформацію про те, що на дану житлову площу рішенням сесії Києво-Святошинської ради 43 скликання від 16.06.2015 року видано ордер № 500, СЕР 43-VI/15.10/2015 року на ім'я [PERSON], на якій він і зареєстрований на підставі даного ордеру. Позивач звернувся до голови районної ради Києво-Святошинського району за наданням інформації, щодо підтвердження правомірності видачі ордеру. У відповідь голова районної ради повідомив, що виконавчим апаратом районної ради не видавався ордер та рішення районної ради від 16.06.2015 року щодо видачі вищезазначеного ордеру не ухвалювалось. Позивач просив суд виселити Відповідача з службового жилого приміщення загальною площею 101,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] відшкодувати судові витрати по справі. 08 серпня 2017 року, 28 серпня 2017 року, 09 листопада 2017 року, 05 грудня 2017 року через канцелярію Києво-Святошинського районного суду Київської області заступником селищного голови Чабанівської селищної ради були подані заяви за вх. № 22862, за вх. № 24463, за вх. 34208, за вх. 37889 відповідно, про розгляд справи за відсутності представника третьої особи Чабанівської селищної ради, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. 29 серпня 2017 року представником [PERSON] - адвокатом Гребеник Юрієм Вікторовичем були подані заперечення проти позову за вх. № 24662, відповідно до яких зазначено наступне. Так, на думку представника Відповідача, Позивачем не зазначено яким саме чином було порушено його права чи законні інтереси, не зазначено які юридичні зв'язки існують між Позивачем та квартирою в якій проживає [PERSON], враховуючи, що квартира № 44 за адресою: смт Чабани, вул. Машинобудівників, буд. 2в не належить на праві власності Позивачу, що саме по собі виключає будь-яке порушення прав чи законних інтересів Позивача, а відповідно виключає право Позивача на звернення до суду з даним позовом. Знаходження вищезазначеної квартири на балансі Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району не передбачає і не надає право Позивачу звертатися з даним позовом, оскільки знаходження майна на балансі жодним чином не тягне за собою набуття права власності на вказане майно. Крім того, в запереченнях проти позову зазначено, що [PERSON] вселився і проживає в квартирі [ADDRESS] на підставі ордеру № 500 серія 43-VI, виданого виконавчим комітетом Києво-Святошинської ради народних депутатів Київської області, який не визнано недійсним, у зв'язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову про виселення з приміщення [PERSON]. 20 грудня 2017 року представником Позивача була подана заява про збільшення позивних вимог за вх. 40055, відповідно до якої зазначено про недійсність ордеру № 500 серії 43-VI, виданого виконавчим комітетом Києво-Святошинської ради народних депутатів Київської області як підставу для вселення [PERSON] до службової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], як наслідок - просила суд збільшити заявлені позовні вимоги, додавши вимогу про визнання ордеру № 500 серії 43-VI від 15.10.2015 року на службове жиле приміщення - квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] недійсним. 20 грудня 2017 року в судовому засіданні до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Києво-Святошинську районну раду. 05 січня 2018 року представник Києво-Святошинської районної ради Київської області подала до канцелярії суду письмові пояснення по справі за вх. № 415, відповідно до яких зазначила Позивач листом від 28.07.2016 року № 588 звертався до Києво-Святошинської районної ради за наданням інформації щодо підтвердження правомочності та підставності видачі ордеру № 500 серія 43-VI виданого 15.10.2015 року, Києво-Святошинською районною радою була надана відповідь листом від 05.08.2016 року № 428/02-16 про те, що зазначений ордер виконавчим апаратом не видавався. Представником ради було повідомлено, що Києво-Святошинською радою не приймалось рішення від 16.9.2015 року про виділення [PERSON] житлової площі та видачі відповідного ордера. Також представником Києво-Святошинської районної ради Київської області було подано клопотання про розгляд справи без участі співвідповідача за вх.№ 414. 09 січня 2018 року представником Позивача через канцелярію суду була подана заява за вх. № 624 про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Зі згоди представника Позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), враховуючи при цьому, що Інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2, у справах про виселення із службових жилих приміщень необхідно встановлювати, чи віднесено спірне жиле приміщення до службових. При цьому слід виходити з того, що приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради про включення їх до числа службових. Як встановлено в судовому засіданні, розпорядженням № 310 від 16 травня 2007 року Києво-Святошинська районна державна адміністрація надала статус службового житла трьох кімнатній квартирі, загальною площею 101,5 кв.м., з них жилою площею 53,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та передала її для використання за призначення Центральній районній лікарні Києво-Святошинського району. Вищезазначена квартира знаходиться на балансі Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району, балансова вартість останньої складає 402 348,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 118 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Як вбачається із копії відповіді на лист Відділу охорони здоров'я Києво-Святошинської районної державної адміністрації головою Чабанівської селищної ради від 28.07.2016 року за № 973, зазначено, що житлову площу ([ADDRESS]) рішенням сесії Києво-Святошинської ради 43 скликання від 16.06.2015 року видано ордер № 500, СЕР 43-VI/15.10/2015 року на ім'я [PERSON], на якій він і зареєстрований на підставі даного ордеру. На підставі ст.ст. 121-122 ЖК України службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Із відповіді голови Києво-Святошинської районної ради Тигова О.О. від 05.08.2016 року за №428/02-16 судом встановлено, що виконавчим апаратом районної ради не видавався ордер № 500 серії 43-VI від 15.10.2015 року та рішення районної ради від 16.06.2015 року щодо видачі вищезазначеного ордеру не ухвалювалось. Тобто, [PERSON] вселився у спірну службову квартиру без відповідного правовстановлюючого документа на поселення - ордеру. Дані обставини не були спростовані належними та допустимими доказами по справі, а тому дають підстави суду стверджувати, що законним правом на вселення та проживання у службовій квартирі [PERSON] не наділений. Статтями 58, 59 ЖК України визначені підстави і порядок видачі ордера та визнання ордера на жиле приміщення недійсним, зокрема, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Отже, ордер на жиле приміщення з огляду на його видачу на зайняте жиле приміщення може бути визнаним недійним лише у випадку, якщо особа, яка фактично проживає у приміщенні зайняла його на законних підставах. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі №6-83цс15, яка є обов'язковою для суду. Враховуючи вищезазначену правову позицію Верховного Суду України суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги Позивача щодо визнання недійсним ордеру за № 500 серії 43-VI від 15.10.2015 року на службове жиле приміщення - квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON], оскільки останньому ордер на видавався і він не був заселений до службової квартири на законних підставах. Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. За приписами ст.116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле службове приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення. Самоправно зайнятим вважається приміщення, в якому мешкає особа без відповідного рішення про надання їй цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися в нього самовільно, без будь-яких підстав або незважаючи на заборону про вселення. Виселення цих осіб пов'язано з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Оскільки судом установлено, що ордер [PERSON] у на квартиру [ADDRESS] у передбаченому законодавством порядку не видавався, рішення про його видачу Києво-Святошинською районною радою не приймалось, останній вселився до спірної службової квартири та проживає в ній у спосіб, який не передбачено законодавством, то суд вважає за можливе виселити його зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення. Суд критично відноситься до заперечень представника [PERSON] щодо відсутності порушень прав та/або законних інтересів Позивача, враховуючи, що службова квартира [ADDRESS] була передана Центральній районній лікарні Києво-Святошинського району для використання за її призначенням на підставі відповідного розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 16.05.2007 року, у зв'язку із чим проживання в ній Відповідача позбавляє можливості використання такої квартири бюджетною установою за призначенням. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Враховуючи часткове задоволення позову, в силу ст. 141 ЦПК України судові витрати в розмірі 1 600 (одна тисяча) грн. 00 коп. суд покладає на [PERSON]. На підставі ст. ст. 118, 106, 116, 121-122 Житлового кодексу України, постанови Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-83цс15та

Outcome: partial