Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON], у якому вказував на те, що останній взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 9 400,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 18 травня 2009 року, але ухилявся від взятого на себе зобов'язання і борг не повернув. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07 квітня 2010 року Святошинським районним судом міста Києва було винесено рішення, яким стягнуто з [PERSON] заборгованість у розмірі 65 559,00 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 555,00 грн. та судові витрати у розмірі 782,00 грн. Відповідач не виконує рішення суду, а тому позивач і звернувся з даним позовом про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат і проценту за користування позикою. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв, а тому суд, вважає за можливе розглядати справу у його відсутність та ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог даного позову, що зумовлює необхідність його задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 07.04.2010 року Святошинським районним судом міста Києва було ухвалено рішення у справі № 2-508/2010 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, яким позовні вимоги були задоволені і стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 65 559,00 грн., 3% річних у розмірі 555,00 грн. та судові витрати у розмірі 782,00 грн. За змістом даного рішення, копія якого наявна у матеріалах справи, позов було подано у зв'язку із невиконанням [PERSON], зобов'язань із повернення [PERSON] боргу за борговою розпискою у розмірі 9 400,00 доларів США. Судом також встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва №2/759/4088/13 від 16.10.2013 року та Апеляційного суду м. Києва №22-15430/2013 від 17.12.2013 року було стягнуто з [PERSON] три відсотки річних у розмірі 6022,10 грн., інфляційні витрати боргу у сумі 5812,74 грн., та судовий збір у розмірі 229,40 грн., рішенням Святошинського районного суду м. Києва №2/759/2276/2014 від 21.05.2014 та Апеляційного суду м. Києва №22-ц/796/8585/14 від 16.07.2014 р. було стягнуто з [PERSON] три відсотки річних у розмірі 1417,81 грн., інфляційні витрати боргу у сумі 43, 60 грн., та судові витрати в сумі 243,60 грн., рішенням Святошинського районного суду м. Києва №2/759/4628/14 від 03.10.2014 р., Апеляційного суду міста Києва №22-ц/796/13506/2014 від 11.11.2014 р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 25.02.2015 р. було стягнуто з [PERSON] проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку за період з 23.07.2011р. по 23.07.2014р. в сумі 29546,24 грн., та судові витрати 295,46 грн., рішенням Святошинського районного суду м. Києва 2/759/2470/15 від 28.05.2015 було стягнуто з [PERSON] за період 01.02.2014р. по 01.02.2015 р. 3% річних в сумі 2776,55 грн., інфляційні витрати в сумі 25204,72 грн. та судові витрати в сумі 280,70 грн., рішенням Святошинського районного суду м. Києва №2/759/1473/15 від 03.03.2015р. та Апеляційного суду м. Києва №22-ц/796/5707/2015 від 28.04.2015 р. було стягнуто з [PERSON] проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку за період з 24.07.2014 р. по 03.03.2015 р. в сумі 5562,63 грн., та судові витрати 243,60 грн., рішенням Святошинського районного суду м. Києва №2/759/4439/15 від 16.09.2015 р. було стягнуто з [PERSON] за період 01.02.2015 р. по 30.06.2015 р. 3% річних в сумі 1708,08 грн., інфляційні витрати в сумі 50 781,60 грн., проценти за користування позикою в сумі 6 358,32 грн., та судові витрати в сумі 589,00 грн., а всього 59437,00 грн., рішенням Святошинського районного суду м. Києва №2/759/857/216 від 26.01.2016 року було стягнуто з [PERSON] за період 01.07.2015 р. по 30.09.2015 р.3% річних у сумі 1513,23, інфляційних витрат в сумі 1000,60 грн., процентів за користування позикою в сумі 4720,25 грн., та судових витрат в сумі 487,20 грн., всього 7721,28 грн., рішенням Святошинського районного суду м. Києва №2/759/2898/216 від 30.06.2016 року було стягнуто з [PERSON] за період 01.10.2015 р. по 29.02.2015 р. 3% річних у сумі 2 579,50 грн., інфляційних витрат в сумі 3 948,97 грн., процентів за користування позикою в сумі 5 966,77 грн., та судових витрат в сумі 1 031,43 грн., всього 13 530,51 грн. У матеріалах справи міститься лист від 29.02.2016р. ЄДРВП №42527850 з ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві, яке повідомило про стан заведеного виконавчого провадження №42527850, з якого випливає, що [PERSON] борг не повернутий, на накладення штрафів та попередження про кримінальну відповідальність він не реагує, за весь період з 2010 року останнім було сплачено лише 3 872,74 грн. боргу. Також вказано, що залишок заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за виконавчими документами, які перебувають на виконанні складає 207 962,09 гривень. Відповідно до розрахунку представника [PERSON] від 19.07.2016 року, сума загального боргу [PERSON] змінювалось відповідно накладених стягнень та часткових сплат на 01.03.2016 року складала 221 492,60 гривень, згідно розрахунку за період 01.03.2016 по 30.06.2016 року 3% річних дорівнюють 2 220,99 гривень, інфляційні нарахування дорівнюють 9 812,12 гривень, згідно розрахунку проценти за користування позикою за цей період дорівнюють 4 361,91 гривня. Загальна сума заборгованості Відповідача становить 16 395,02 гривень. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Така правова позиція закріплена в Постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року в справі № 6-36цс14. Виходячи із наведеного, враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовуються належними та допустимими доказами виникнення та реалізації між сторонами договірних зобов'язань, що породжуються внаслідок укладення договору позики, які в послідуючому проявились невиконанням відповідачем відповідного грошового зобов'язання, рішеннями судів, що свідчить про порушення прав та інтересів позивача, а тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, відповідають нормам чинного законодавства України, в силу чого, позов підлягає задоволенню. Крім того, у зв'язку із задоволенням позову, з відповідача слід стягнути судовий збір в порядку статті 88 ЦПК України. На підставі зазначеного, ст.ст. 526, 530, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: approved