Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

У липні 2016 року КП «Харківводоканал» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому, з урахування уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідачів на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 8233,02 грн та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , які за вказаною адресою надає позивач. В порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення відповідачі не здійснюють, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась заборгованість: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 вересня 2012 року до 31 березня 2016 року у розмірі 3753,84 грн та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 вересня 2012 року до 31 березня 2016 року у розмірі 2472,56 грн. У зв`язку з наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховані інфляційні витрати та 3% річних. У запереченні на позовну заяву [PERSON] проти позовних вимог заперечував, просив застосувати наслідки пропуску позовної давності. Вважає суму позову завищеною, оскільки при нарахуванні заборгованості не було враховано наявність у нього та членів його родини пільг на оплату житлово-комунальних послуг. Окрім того, зазначає, що всупереч вимогам закону позивачем не укладено індивідуальні договори з кожним з постачальників. Також позивачем не зазначено про кількість спожитої води, а також кількість води, яка пішла на водовідведення. КП «Харківводоканал» в поясненнях по суті позову просило позовні вимоги задовольнити, зазначило, що строк позовної давності не закінчився, оскільки позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу. Вважає доводи відповідача щодо неправильного нарахування кількості наданих послуг безпідставними, а щодо врахування пільг за тарифами наголосило, що КП «Харківводоканал» самостійно не визначає кому із споживачів надаються пільги і не може компенсувати за рахунок інших споживачів. Вирішення цього питання не належить до компетенції позивача. У відповіді на відзив відповідач позовні вимоги частково визнав, а саме в розмірі зазначеному у його розрахунку, відповідно до якого заборгованість за водопостачання становить 1685,73 грн, за водовідведення 1592,10 грн, а всього 3277,83 грн. В поясненнях щодо позову позивач позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Щодо показань засобів обліку зазначив, що з 01 лютого 2007 року нарахування за послуги проводиться відповідно до показань обліку. Востаннє показання засобів обліку надходили на адресу позивача 08 жовтня 2014 року. Письмових звернень від відповідача щодо зняття контрольних показань приладу обліку холодної та гарячої води на адресу позивача не надходило. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, викладених у позові та заявах і поясненнях по суті спору. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, оскільки заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення відсутня. Долучив докази сплати заборгованості. Підтримав заперечення до позову, викладені у письмових заявах та запереченнях. Просив застосувати наслідки пропуску позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом\~встановлено,\~що відповідачі\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП «Харківводоканал» за вказаною адресою. Відповідно до ст.\~68\~Житлового\~кодексу\~України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Приписами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» № 2918 від 10.01.2002 р. споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання i водовідведення. Згідно п. 30, 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги в установлені договором строки. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім, випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно ст.162 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, доводи відповідача про відсутність договору водопостачання та водовідведення як підстави для відмови у позові є необґрунтованими. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення належним чином не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у них виникла перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 вересня 2012 року до 31 березня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Комунальне підприємство «Харківводоканал» звернулося до суду 06 липня 2016 року з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 вересня 2012 року до 31 березня 2016 року. Тобто частина позовних вимог стосується стягнення заборгованості з період, щодо якого сплив строк позовної давності, а саме з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2013 року. Суд відхиляє доводи позивача про те, що строк позовної давності переривався, оскільки позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу щодо відповідачів, з огляду на таке. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. Таким чином, строк позовної давності у справі не переривався і сплинув 01 липня 2013 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Як зазначалось вище, відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з заборгованості за послуги з централізованого водопостачання за період з 01 вересня 2012 року до 30 червня 2013 року у розмірі 746,35 грн та за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 вересня 2012 року до 30 червня 2013 року у розмірі 340,26 грн у зв`язку з пропуском позовної давності. Таким чином, суд розглядає позовні вимоги КП «Жилкомсервіс» в межах позовної давності, тобто з 06 липня 2013 року до 31 березня 2016 року. Відповідно до зведеної картки абонента тільки В за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] , заборгованість відповідачів за період з 01 липня 2013 року до 31 березня 2016 року за послуги з водопостачання складає 2374,58 грн. Відповідно до зведеної картки абонента тільки К за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] , заборгованість відповідачів за період з 01 липня 2013 року до 31 березня 2016 року за послуги з водовідведення складає 1925,60 грн. Тобто загальний розмір заборгованості за послуги з водопостачання і водовідведення, який за вказаний період становить 4300,18 грн. Однак, надані позивачем зведені картки абонента не містять відомостей щодо конкретної кількості спожитої води в м3 щомісячно, а також кількість води, яка пішла на водовідведення в м3 щомісячно. Разом з тим, сторонами не оспорюється і підтверджується актом пломбування від 01 лютого 2007 року, що у квартирі адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] , встановлено прилади обліку холодної та гарячої води. Отже, наданий позивачем розрахунок зроблено без урахування показників приладів обліку холодної та гарячої води та відображає фактичну заборгованість відповідачів, а тому є неналежним доказом у справі. З наданого відповідачем розрахунку заборгованості з урахуванням показників приладу обліку холодної, гарячої води вбачається, що заборгованість відповідачів за період з 01 січня 2013 року до 31 вересня 2016 року становить у загальному розмірі 3277 грн 83 коп. В судовому засіданні представник позивача підтвердила ту обставину, що розрахунок заборгованості відповідачів перед КП «Харківводоканал» було зроблено без урахування показників приладів обліку холодної та гарячої води. Відповідно до ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Таким чином, враховуючи відсутність доказів зі сторони позивача про врахування показників приладів обліку гарячої та холодної води при здійснення нарахування за зведеними картками абонента, і власне визнання представником позивача цієї обставини, а також те, що долучений до матеріалів справи відповідачем [PERSON] розрахунок заборгованості, зокрема щодо правильності розрахунків та відомостей про розмір фактично наданих КП «Харківводоканал» послуг, позивачем не спростовано, суд приймає зазначений розрахунок при визначенні розміру заборгованості відповідачів. Отже, судом встановлено, що заборгованість відповідачів перед КП «Харківводоканал» за послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01 січня 2013 року до 30 червня 2016 року складає 3277,83 грн. В матеріалах справи наявна копія квитанції №00164 від 27 березня 2019 року про сплату послуг з водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01 січня 2013 року до 06 червня 2016 року у загальному розмірі 3277,84 грн. В судовому засіданні сторони підтвердили здійснення даної оплати відповідачами. Таким чином, відповідачі добровільно сплатили заборгованість, яка визнана судом та підтверджена належними та допустимим доказами. За таких обставин, суд приходить до висновку, що на час розгляду справи у відповідачів відсутня заборгованість перед позивачем за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, у зв`язку з чим відмовляє КП «Харківводоканал» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Оскільки у\~задоволенні позовних\~вимог відмовлено\~у повному\~обсязі,\~тому відсутні\~підстави для\~вирішення питання\~щодо розподілу\~судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed