Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», Приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича, третя особа - Приватний виконавець Чупис Тетяна Петрівна про визнання договору недійсним та зобов`язання вчинити дії з метою відновлення порушеного права. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.03.2021 року на адресу позивача надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження № 64715156 від 03.03.2021 відкритого на підставі виконавчого напису 11236, виданого приватним нотаріусом Гораєм О.С. 25.01.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованості в розмірі 9127,48 грн. Вказана заборгованість виникла на підставі договору позики № 7732148 від 18.07.2018 укладеного з ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Профіт Капітал» на суму позики 2600 грн., в графі підпис містилась інформація «електронний підпис». Позивач ніколи не отримував коштів у позику від ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», оскаржуваного договору позики не укладав, а електронний цифровий підпис у нього з`явився вперше лише у 2020 році. [PERSON] 19.08.2018 подано заяву про вчинення кримінального правопорушення до органів Національної поліції та по даному факту внесені відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань. У зв`язку із вищевикладеним позивач просить визнати недійсним договір позики № 7732148 укладений 18 липня 2018 року між ним та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», зобов`язати ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» здійснити дії по виключенню неправдивої інформації з бази Українського бюро кредитних історій, щодо боргів та отримання позики по договору № 7732148 від 18.07.2018, скасувати виконавчий напис № 11236 від 25.01.2021 виданий приватним нотаріусом Гораєм О.С., зобов`язати ТОВ «ФК «Профіт Капітал» поновити порушені права позивача, шляхом закриття виконавчого провадження від 03.03.2021 № 64715156 та виключення з реєстрів боржників позивача, стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача судові витрати. Ухвалою суду від 22.04.2021 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач ТОВ «ФК «Профіт Капітал» направив до суду відзив на позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування якого зазначає, що вказаний виконавчий напис був вчинений згідно із нормами чинного законодавства, оскільки заборгованість за договором позики є безспірною. Просило у задоволенні позову відмовити. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. направив до суду заяву про долучення доказів до справи. Позивачем [PERSON] до суду подано відповідь на відзив ТОВ «ФК «Профіт Капітал» у якому зазначає, що у поданому ним позові взагалі вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не ставиться, вважає, що відзив не стосується фактичних позовних вимог. Відповідач ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відзив на позовну заяву у встановлений строк суду не надав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти й відповідні їм правовідносини. 18 липня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 7732148, відповідно до умов якого товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалося передати [PERSON] у власність грошові кошти. Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами, встановленими частиною 1 статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обґрунтовуючи позов, позивач послався на те, що про існування оскаржуваного договору він не знав, договір позики був укладений без його участі, без його волі. Договір від 18.07.2018 підписаний «електронним підписом», проте позивач його не здійснював, оскільки електронний цифровий підпис отримав лише у 2020 році. Договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Договір було укладено згідно з ч. 2. ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до вищезазначеного порядку, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ст. 12 Закону. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі. Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЗУ «Про електронну комерцію» правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму, а допустимість електронного документа, як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до п. 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Як встановлено ст. ст. 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їх власноручних підписів. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як встановлено ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Твердження позивача, що оспорюваний правочин суперечить ст. 203 ЦК України судом не приймаються як безпідставні, оскільки ці доводи базуються на власному припущенні. Іншого судом не встановлено. При цьому, суд звертає увагу, що оскільки в силу припису ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується, відповідно обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Згідно із ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У зв`язку із наведеним, з врахуванням того, що позивачем не надано суду доказів того, що він дійсно не укладав оспорюваний договір позики з відповідачем, суд вважає позовну вимогу позивача [PERSON] про визнання недійсним договору позики необґрунтованою та безпідставною та такою, що не підлягають задоволенню. Оскільки в задоволені цієї вимоги відмовлено, суд не вбачає підстав й для задоволення похідних вимог - зобов`язати ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» здійснити дії по виключенню неправдивої інформації з бази Українського бюро кредитних історій, щодо боргів та отримання позики по договору № 7732148 від 18.07.2018, скасувати виконавчий напис № 11236 від 25.01.2021 виданий приватним нотаріусом Гораєм О.С., зобов`язати ТОВ «ФК «Профіт Капітал» поновити порушені права позивача, шляхом закриття виконавчого провадження від 03.03.2021 № 64715156 та виключення з реєстрів боржників позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі Проніна проти України від 18 липня 2006 року). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням відмови в задоволенні позову та з огляду на те, що відповідно п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивача звільнено від сплати судового збору, що судові витрати по справі по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed