Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

У листопаді 2017 р. [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що їй на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру належить квартира [ADDRESS], в якій зареєстрований її колишній чоловік, відповідач у справі. Зазначала, що відповідач у 20109році забрав свої особисті речі, залишив спірну квартиру та з цього часу в ній не проживає. Місце проживання відповідача в теперішній час не відомо, оскільки зв'язок із ними відсутній та до квартири він не приходить. Посилаючись на порушення своїх прав, як власника спірної квартири, позивачка просила суд винести рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою №11 по вул.Разумовська, буд.17, у м. Одесі. Позивач у судове засіданні не зявилась, надала через канцелярію суду заяву, якою позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав через канцелярію суду заяву, якою позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. У зв'язку з неявкою сторін, суд вважає можливим провести розгляд справи у їх відсутності та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, які беруть участь у справі, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житломпідлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 29, розділом першим, та главою 32 розділу другого книги третьою Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру належить квартира [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН 25 грудня 2012року, що підтверджується витягом. Відповідно до довідки (виписки з будинкової книги про склад сім`ї та прописку) №928 від 24.10.2017року, в зазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON]. Судом встановлено, що відповідач є колишнім чоловіком позивачки. Шлюб між ними був розірваний 16 лютого 2010року, що підтверджується рішенням суду, свідоцтвом про розірвання шлюбу. З матеріалів справи вбачається, що відповідач вже 8 років в квартирі [ADDRESS] не проживає. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач відсутній в квартирі понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання. На підставі ст. 89 ЦПК України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір у справі складає 640,00грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved