Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У листопаді 2014 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просили визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зобов'язати Красногвардійський районний відділ у м.Дніпропетровську Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку відповідача [PERSON]. В обґрунтування позову позивачі вказали на те, що квартира [ADDRESS] належить їм на праві спільної часткової власності. У зазначеній квартирі, крім позивачів, зареєстрований [PERSON], [INFO], який у вказаній не проживає з 10.10.2002 року і по теперішній час, оскільки мешкає за межами України. З 2002 року [PERSON] житлом не цікавиться протягом одинадцяти років, його не підтримує, не сплачує комунальні послуги та квартплату. Факт непроживання відповідача у спірній квартирі підтверджується актом КЖЕП-9 від 03.02.2010 року, у зв'язку з чим позивачі змушені були звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. У судове засідання представник позивачів не з'явилася, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений засобами масової інформації, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи - Державної міграційної служби Красногвардійського РВ ДМУ УМВС в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, повністю покладався на рішення суду. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до ст. ст. 71,72 ЖК України, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У судовому засіданні встановлено, що спірним є житлове приміщення за адресою: [ADDRESS], яке належить [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності. Так, позивачу [PERSON] належить 5/8 частин вищезазначеної квартири, з яких: 1/4 частина - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.11.1997 року, виданого ДЖКП «Південне» (арк.с.17); 1/4 частина - на підставі рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03.04.2013 року (арк.с.7-9); 1/8 частина - на підставі рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11.07.2013 року (арк.с.10,15). Водночас, позивачу [PERSON] належить 3/8 частин квартири [ADDRESS], з яких: 1/4 частина - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.11.1997 року, виданого ДЖКП «Південне» (арк.с.17); 1/8 частина - на підставі рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11.07.2013 року (арк.с.10,14). Згідно довідки про склад сім'ї та місце реєстрації від 01.02.2013 року, у квартирі [ADDRESS] значаться зареєстрованими наступні особи: позивачі - [PERSON], [PERSON] та відповідач - [PERSON] (арк.с.13). Як вбачається з актів від 03.02.2010 року та 28.11.2013 року, долучених позивачами до матеріалів справи, відповідач - [PERSON], [INFO], який прописаний у квартирі [ADDRESS], за вказаною адресою не проживає з 10.10.2002 року і по теперішній час, оскільки мешкає за межами України. Отже, позивачі, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, довели за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені ними обставини того, що у квартирі [ADDRESS], відповідач не проживає, а лише зареєстрований в ній. Питання про належність та допустимість доказів по справі, вирішується тільки на підставі застосування норм матеріального права та з урахуванням поданих сторонами доказів у справі. Відповідно до ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням. Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved