Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

У липні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.01.2018 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача, який керував автомобілем марки Ford Mustang, д.н.з. [NUMBER] та позивача, який керував автомобілем марки Renault Duster, д.н.з. [NUMBER] , у результаті чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Постановою Київського апеляційного суду від 24.02.2020 року скасовано постанову Макарівського районного суду Київської області від 14.11.2018 року, якою провадження у справі про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрито та прийнято нову постанову, якою відповідача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до звіту № 29/03-ТЗ про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля Renault Duster, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 16.08.2010 року вартість матеріального збитку складає 273 763 грн. 70 коп., ринкова вартість вказаного автомобіля у пошкодженому стані становить 41 872 грн. 16 коп. Отже, матеріальна шкода у зв`язку зі знищенням автомобіля складає 231 981 грн. 54 коп. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу відповідача Ford Mustang на час дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, у встановленому законом порядку позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з вимогою виплатити страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. Тому, з урахуванням належної суми відшкодування від МТСБУ, позивач вважає, що на його користь з відповідача, як особи, яка завдала йому шкоду, необхідно стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в сумі 131 981,54 грн. Ухвалою судді від 24.07.2020 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою, вказаною у позовній заяві. Згідно з даними поштових відділень судова повістка повернулася на адресу суду без вручення за закінченням строку зберігання, що відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважається належним повідомленням відповідача [PERSON] . Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, 02.01.2018 року у м. Києві, по вул. Оборони Києва, поблизу лісового номерного стовпа №121/131, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача [PERSON] , який керував автомобілем Ford Mustang, д.н.з. [NUMBER] та позивача [PERSON] , який керував автомобілем Renault Duster, д.н.з. [NUMBER] , у результаті чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Постановою Київського апеляційного суду від 24.02.2020 року скасовано постанову Макарівського районного суду Київської області від 14.11.2018 року, прийнято нову постанову, якою відповідача [PERSON] визнано винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У результаті дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу транспортний засіб Renault Duster, д.н.з. [NUMBER] , отримав значні механічні пошкодження. 29.03.2018 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Пасат Консалтинг Груп» укладено договір № 29/03-ТЗ про проведення автотоварознавчого дослідження (оцінки) транспортного засобу Renault Duster, д.н.з. [NUMBER] та визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу. Відповідно до звіту № 29/03-ТЗ про вартість матеріального збиту, завданого пошкодженням транспортного засобу від 30.03.2018 року, виконаного оцінювачем за напрямом «Оцінка колісних транспортних засобів» [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Duster, д.н.з. [NUMBER] , становить 273 763,70 грн. та ринкова вартість вказаного автомобіля у пошкодженому стані становить 41 872,16 грн. Отже, різниця між сумою вартості матеріального збитку та вартістю автомобіля позивача в пошкодженому стані становить 231 981 грн. 54 коп. (273 763,70 грн. - 41 872,16 грн.). Даний висновок експерта сторонами не заперечується та береться судом як належний та допустимий доказ розміру заподіяного позивачу матеріального збитку. Як вбачається з полісу № АК/1903842 від 24.02.2017 року на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність позивача [PERSON] , власника (водія) транспортного засобу Renault Duster, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «Альфа Страхування». При цьому, на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована не була. Згідно з доводами позивача, враховуючи, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, у встановленому законом порядку 08.06.2018 року він звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. з усіма необхідними документами. Таким чином, розмір фактично завданого позивачу матеріального збитку (231 981 грн. 54 коп.) перевищує розмір страхового відшкодування (100 000,00 грн.), в загальному на суму 131 981,54 грн. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки, суми страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. недостатньо для повного відшкодування позивачу матеріальної шкоди, обов`язок з відшкодування різниці між розміром завданої шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 131 981,54 грн., згідно з вказаними положеннями чинного законодавства, покладається на відповідача. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати за складання звіту з визначення вартості матеріального збитку у розмірі 2 030,00 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 134 011 грн. 54 коп. (131 981,54 грн.+ 2 030,00 грн.). Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності та справедливості, позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі 3 000 грн. Доказів та розрахунків в обґрунтування моральної шкоди в розмірі 40 000,00 грн. позивачем не надано. Враховуючи викладене, суд вважає можливим задовольнити позов частково. Що стосується витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн., то суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 2 ч. 2 ч. 3 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем [PERSON] та адвокатом Шимко А.О. укладені договори про надання правової допомоги від 21.06.2018 року та 19.05.2020 року. В частині понесених витрат на правничу допомогу відповідно до договору від 19.05.2020 року суд вважає за належне стягнути з відповідача на користь позивача документально та фактично підтверджені сплачені грошові кошти у розмірі 5 000 грн. за правову допомогу при розгляді вказаної цивільної справи, що підтверджується копією рахунком-фактурою № 191/05 від 19.05.2020 року та копією виписки за картковим рахунком позивача за період з 19.05.2020 року по 19.05.2020 року. Проте, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу відповідно до договору від 21.06.2018 року у розмірі 25 000,00 грн., оскільки позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу не надано належних доказів щодо обсягу наданих адвокатом послуг і акти виконаних робіт. При цьому, суд звертає увагу, що вказаний договір про надання правової допомоги було укладено 21.06.2018 року, а за захистом своїх прав з вказаною позовною заявою позивач звернувся у липні 2020 року. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5 000 грн. У зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 740,20 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial