Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

У листопаді 2015 року позивачка звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом, в якому просить стягнути з відповідача, на її користь,нараховану, але не виплачену заробітну платуу розмірі 5931,97 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення рішення в розмірі 3656,29 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивачка вказала, що 05.10.2015 року вона була звільнена з посади збирача сердечників трансформаторів третього розряду цеху вимірювальних трансформаторів Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов» і компанія» на підставі наказу № 57 від 01.10.2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України (скороченню штату), що підтверджується записом № 33 у трудовій книжці. Розрахунок в сумі 5931,97 грн. на день звільнення Відповідач не зробив, що підтверджується розрахунковим листом за жовтень 2015 року, та довідкою про доходи від 20.10.2015 р № 485, тому вказану суму позивачка просить стягнути з відповідача у судовому порядку. Крім того, просила суд стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення рішення, який складає 3656,29 грн. У судове засідання позивачка не зявилася, проте у позові просить суд розглянути справу за її відсутності, вказуючи на те, що вона підтримує заявлені вимоги у повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення у випадку неявки відповідача. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав суду письмові заперечення, в яких вказує, що заборгованість по заробітній платі частково погашена та станом на 30.11.2015 року, заборгованість перед позивачем складає 4970,35 грн. Проти фактичних обставин по справі відповідач заперечень не надав. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіхосіб, якіберуть участь у справі. Суд, зясувавши позицію сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Встановлено, що [PERSON]. працювала на посаді збирача сердечників трансформаторів третього розряду цеху вимірювальних трансформаторів Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов» і компанія» на підставі наказу № 57 від 01.10.2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України (скороченню штату), що підтверджується записом № 33 у трудовій книжці. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1 ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівнику сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Доведено, що відповідач на час звільнення [PERSON], тобто на 05.10.2015 року не виплатив позивачу нараховану заробітну плату, яка складає 5931,97 грн., що підтверджується довідкою, Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов і компанія», про доходи. Проте, на час винесення рішення, доведено, що Командитне товариство «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов і компанія»,частково сплатило заборгованість перед позивачем, тому сума стягнення по заборгованості по заробітній платі складає 4970,35 грн. Сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року № 100 та на підставі довідки наданої представником відповідача і складає 3656,29 грн. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог. Згідно п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved