Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

У липні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, на обґрунтування якого зазначав, що відповідно до кредитного договору від 10.05.2011 року, позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. За умовами договору повернення суми кредиту повинно здійснюватися щомісячними платежами, але позичальником зазначені зобовязання не виконуються, в результаті чого виникла заборгованість в загальній сумі 16 226, 22 грн., яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, пенею та штрафами. Просив суд стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитом та судовий збір. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14 грудня 2016 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено. З вказаним рішенням позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що між правовідносини між сторонами виникли з договору позики. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у звязку з недоведеністю, суд першої інстанції помилково не врахував, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписані «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Апеляційний суд, заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційний скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового, з таких підстав. Відповідно до ст. 309 ЦК України підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на обґрунтування своїх вимог. Оскільки Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Тому відсутні підстави вважати, що правовідносини між сторонами витикають з кредитного договору та у відповідача виникло зобовязання щодо сплати процентів за користування грошовими коштами позивача, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту, штрафів та пені, тоді як суму позики відповідачем повернуто. Проте з таким висновком суду не можна погодитися з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). При розгляді справи встановлено, що 10 травня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір якій оформлений у вигляді Заяви-анкети про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг № 1415100900216090579, яка фактично є кредитним договором, що укладено у письмовій формі та підписано сторонами. Відповідно до умов якого кредитний договір складається з Анкети-заяви, Памятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За цим договором ПАТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 17 000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якої передбачено сплату відсотків в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Згідно з п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в любий момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, установленого банком. Як убачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте відповідачем порушено умови погашення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку загальна сума заборгованості за кредитом станом на 01.06.2016 року складає 16 226,22 грн. У тому числі сума заборгованості за основним зобовязанням складає 9 144,91 грн., заборгованості за відсотками 2011,74 грн., пені 5280,70 грн., штрафу нарахованого відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг у сумі 1050 грн., штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 748 грн. 87 коп. (процентна складова). На час розгляду справи сума заборгованості не погашена. Відповідачем по справі не надано доказів на спростування розміру заборгованості із тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, визначеного позивачем. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, користувався кредитним лімітом, отже, погодився з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом, комісії та штрафними санкціями, що передбачені Умовами і правилами надання банківських послуг. Відповідно тарифам строк внесення щомісячних платежів здійснюється до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. Разом із тим суд першої інстанції належної оцінки наданим банком доказам, щодо укладення між сторонами кредитного договору не наддав. Висновки суду, що наявності між сторонами правовідносини виникли з договору позики спростовуються матеріалами справи, а саме: Заявою-анкетою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, в яких визначено основні умови договору, у тому числі строк та порядок повернення кредиту, розмір та порядок нарахування відсотків, пені та штрафу. Також ці обставини підтверджуються перерахуванням Банком грошових коштів на картковий рахунок позичальника, частковою оплатою відповідачем щомісячних платежів за кредитним договором та іншими матеріалами справи, з яких убачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо виконання зобовязання, та цей факт є доведеним. Таким чином, сплата процентів, комісії та штрафних санкцій, їх розмір обумовлені сторонами у договорі (підписаній відповідачем та представником позивача заяві), тому відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом суд порушив права позивача, визначені ст.1054 ч. ЦК України, оскільки за кредитним договором позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Апеляційний суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо пропуску позивачем встановленого ст. 257 ЦК України строку звернення до суду за захистом порушеного права оскільки відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається, у тому числі у разі вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З матеріалів справи убачається, а саме виписки з карткового рахунку убачається, що за весь час позичальник періодично вносив щомісячні платежі, у тому числі з перевищенням обовязково їх розміру, тому строк позовної давності не сплинув. Вирішуючи питання щодо стягнення штрафів та пені апеляційний суд виходить з того, що зазначені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до наданих суду розрахунків, штрафи за невиконання зобовязань за кредитним договором та пеня позичальнику були нараховані у період 2015 -2016 роки, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, яким на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до матеріалів справи відповідач зареєстрований та постійно проживає у [INFO]. Згідно розпорядження Кабінету міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м.Краматорськ Донецької області, де відповідач зареєстрований та постійно проживає, включене до цього переліку. Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення по справі та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірних правових висновків у тих правовідносинах, що виникли між сторонами тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог про стягнення заборгованості за основним зобовязанням та процентів. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено Задовольняючі позовні вимоги частково апеляційний суд з урахуванням вимог ст.. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції пропорційно задоволених вимог, а саме у сумі 1996 грн. 17 коп.

Outcome: partial