Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

У липні 2014 року Комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство-1 (далі по тексту - КЖРЕП-1) до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] (а.с. 2). Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд позов задовольнити. Проти розгляду справи у заочному порядку позивач не заперечує. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надавали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статей 169, 224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін у заочному порядку та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Житловий будинок №18 по вулиці Фрунзе в місті Ізюмі Харківської області рішенням Ізюмської міської ради №1261 від 03.09.2004 року передано на баланс КЖРЕП-1. Квартира [ADDRESS] не приватизована, особистий рахунок відкрито на ім'я [PERSON], яка померла в [INFO]. Окрім неї за вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання від 25.06.2014 року та копіями карток Форми А (а.с. 6, 10-12). З 2004 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] за вищезазначеною адресою фактично не проживають, житлом не користуються, що підтверджується актами комісійних перевірок КЖРЕП-1 №20 від 02.04.2014 року, №21 від 02.04.2014 року та №22 від 02.04.2014 року. Оплату комунальних послуг відповідачі не проводять, їх особистих речей у квартирі не має, приміщення захаращене, поточний ремонт не проводиться, що призводить до руйнування приміщення. Такими своїми діями відповідачі порушують права позивача та інших мешканців будинку. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЖК і ЦК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача. Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР). Право членів сім'ї на жиле приміщення виникає не у зв'язку з реєстрацією, а за наявності відповідних обставин. Виходячи із положень Конституції про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому. Згідно ч.3 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР від 30 червня 1983 р. №5464-X, із наступними змінами (далі - ЖК УРСР), ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається у збереженні житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР). Таким чином, судом установлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] втратили в установленому порядку право на користування квартирою [ADDRESS], так як з 2004 року вибули з цього житла і відсутні без поважних причин, виїхали на постійне проживання в інше житлове приміщення за межі України. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Outcome: approved