Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

У липні 2015 року Позивач звернулася з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] Після розірвання шлюбу [PERSON] всілякими способами принижує її честь та гідність. Зокрема, він з допомогою [PERSON] розмістив на різних сайтах два відеоролики з її зображенням, в яких зазначаючи їх анкетні дані повідомляє про неї негативну недостовірну інформацію, вказує про її аморальну поведінку, інтимні звязки з посадовими особами Коломийської прокуратури, венеричні захворювання, розпусне життя. Вважає, що внаслідок поширення такої негативної інформації вона зазнала моральної шкоди. Просить суд визнати таку інформацію неправдивою та недостовірною, зобовязати відповідачів видалити її з інтернет сайтів, публічно вибачитись перед нею та стягнути з них солідарно моральну шкоду в розмірі 60000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча про час та день судового розгляду були повідомлені належним чином. Тому суд зі згоди позивача ухвалив справу розглядати заочно. Заслухавши позивачку та її представника, зясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Статтями 28, 32 Конституції України гарантується кожному право на повагу до його гідності, на судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе. У пункті 21 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, Відповідно до ч. 3, 4 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Судом встановлено, що на сайті www.youtube.com та інтернет ресурсах http://pravda.if.ua, http://uk-ua.facebook.com, http://pumpyt.com, http://versii.if.ua, http://paralleli.if.ua, http://newsper.net/ua, http://news.meta.ua, http://news.join.ua опубліковано відео файли з назвами «[PERSON] про корупцію (частина1)», «[PERSON] про корупцію (частина2)», статтях під назвою «Чергова корупційна схема в прокуратурі Коломийщини (аудіо)», «Корупція в Коломийській прокуратурі» та «Корупція в Коломийській прокуратурі (2 частина) інтервю», «Корупція та «кришування» в прокуратурі Коломиї (див. ВІДЕО), корупція в коломийській прокуратурі (Відео)». Дослідивши вказані відео файли, надані позивачем на компакт-диску (а.с.19) судом встановлено, що відповідач [PERSON] поширює в них інформацію про [PERSON], яка є негативною, зокрема про те, що вона хворіла на венеричні захворювання, вживає наркотичні засоби, залишала малолітню дитину вночі одну без нагляду, веде аморальний спосіб життя, має відносини з прокурором Коломийської прокуратури, а також вчинила відносно нього злочин. Вирішуючи питання про визнання поширеної вищевказаної інформації недостовірною і негативною, такою що порушує особисте немайнове право Позивача, суд вважає, що вона за характером є негативною, оскільки стверджується про порушення позивачкою, зокрема, норм чинного законодавства, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому житті Крім того, згідно п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Також суд бере до уваги те, що згідно п. 12 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Однак в порушення вищевказаної вимоги, позивачем не вказано в якості відповідача власника веб-сайту, а у відповідності до положень ст. 33 ЦПК України, суд не вправі залучити співвідповідача з власної ініціативи. Клопотання про залучення співвідповідача позивач не заявляв. Тому в задоволенні позовної вимоги про видалення вищевказаної недостовірної негативної інформації з інтернет сайтів та її спростування на відповідних сайтах суд відмовляє. Не підлягає також задоволенню позовна вимога про зобовязання відповідачів публічно вибачитись за свої незаконні дії, оскільки відповідно до п. 26 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Що стосується позовної вимоги про стягнення солідарно з відповідачів моральної шкоди в розмірі 60000 грн., суд вважає, що її слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до п.3 ст. 42 ЗУ «Про друковані засоби масової інформації», журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень субєктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб; Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не висловлював жодної недостовірної чи негативної інформації про позивачку, а лише посилався на інтернет джерела, на яких були розміщені відеоролики з негативною та недостовірною інформацією про [PERSON], тому відсутні підстави для стягнення з нього моральної шкоди. Відповідно до ст.. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача. Враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що розмір грошового відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди становить 10000 грн., яку слід стягнути з відповідача [PERSON] Стягненню також підлягають судові витрати-витрати на правову допомогу та судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог з урахуванням мінімальної ставки судового збору. На підставі ст. ст. 28, 32, 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 275, 277, 280 ЦК України та

Outcome: partial