Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

У квітні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позов мотивований тим, відповідно до укладеного договору № б/н від 17 січня 2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Позичальник підтвердила підписом у заяві свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір. Підписання вказаного договору є згодою особи прийняти будь-який розмір кредитного ліміту, встановленого банком та повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та порядку, встановленому кредитним договором. 19 травня 2014 року позичальник [PERSON] померла. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] і [PERSON] . На виконання вимог ст. 1281 ЦК України позивачем 15 вересня 2014 року направлено претензію кредитора до Василівської державної нотаріальної контори, від якої отримано відповідь, у якій зазначалося, що нотаріусом заведено спадкову справу № 132/2014. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Надати інформацію про спадкоємців гр. [PERSON] , спадщину та її розмір, немає можливості, через дотримання вимог ст. 8 ЗУ «Про нотаріат». Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилася від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 03.03.2019 року до спадкоємців: [PERSON] і [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на день смерті [PERSON] заборгованість за кредитним договором складала 7732,99 грн., у тому числі - заборгованість за кредитом 7314,70 грн. і 418,29 грн. - заборгованість за відсотками. Тому, банк просить стягнути з відповідачів: [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 7732,99 грн. і судовий збір. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Василівського районного суду від 02 травня 2019 року вирішено питання про відкриття провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 22 липня 2019 року Василівським районним судом винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача Савіхіна А.М. не з`явилася, до позовної заяви надала клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, просила задовольнити позовні вимоги, розглянути позов на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, клопотання і заяви з боку позивача відсутні, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачі: [PERSON] і [PERSON] у судові засідання: 10.06.2019 р. і 22.07.2019 р. не з`явилися, у встановлений судом строк, хоча про час і місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчить оголошення на електронному веб-сайті судової влади України, які містяться у матеріалах справи. На адресу суду відзиву на позовну заяву не надали. Розглянувши надані сторонами документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши в сукупності докази, які надані сторонами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З досліджених судом доказів встановлено, що 17 січня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, був укладений договір про надання банківських послуг б/н (а.с. 9). [PERSON] у заяві виявила бажання щодо оформлення їй платіжної карти кредитка «Універсальна», в якій вказала свої персональні дані та бажаний кредитний ліміт у розмірі 15000,00 гривень.За змістом заяви позичальник [PERSON] ознайомилася та погодилася з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку (а.с. 9 - зворот). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 19 травня 2014 року позичальник [PERSON] померла згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 20). На час смерті позичальника [PERSON] її заборгованість за кредитним договором б/н від 17 січня 2007 року складала 7732,99 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7314,70 грн.; заборгованість за відсотками - 418,29 грн. Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою та, у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. За змістом ст.ст. 1216, 1218 ЦК України в разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням. Кредитні правовідносини, які виникли між АТ КБ «ПриватБанк» і позичальником [PERSON] допускають правонаступництво. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Позивач у порядку ст. 1281 ЦК України в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини звернувся до нотаріальної контори з претензією кредитора до спадкоємців [PERSON] 15 вересня 2014 року за вих. № SAMDN40000011055810 (а.с. 23), у якій повідомив про заборгованість спадкодавця у розмірі 7732,99 грн. ПАТ КБ «ПриватБанк» (на теперішній час АТ КБ «ПриватБанк») було отримано відповідь Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області № 837/02-14 від 18 вересня 2014 року (а.с. 43), в якій зазначалось, що нотаріусом заведено спадкову справу № 132/2014. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Надати інформацію про спадкоємців гр. [PERSON] , спадщину та її розмір, немає можливості, через дотримання вимог ст. 8 ЗУ «Про нотаріат». Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. При цьому, на відміну від пред`явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Кредитор вправі звернутись до будь-якого нотаріуса за місцем відкриття спадщини, тобто до нотаріуса нотаріального округу за останнім місцем проживання померлого. У такому випадку нотаріус відкриває спадщину за заявою кредитора, адже наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви спадкоємця про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини, претензії кредитора та ін. Нотаріус за місцем відкриття спадщини у строк, установлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі та прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Отже, враховуючи наведене, позивач звернувся до нотаріуса з претензією (вимогою) до спадкоємців після смерті [PERSON] у межах строку, визначеного ч. 2 ст. 1281 ЦК України. На день смерті позичальника [PERSON] разом із нею за адресою: [ADDRESS] , постійно проживали відповідачі: [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується відмітками про зареєстроване місце проживання зазначених осіб у паспортах громадян України (а.с. 16-19), довідками про реєстрацію місця проживання особи, направленими на запит суду реєстратором виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області 23.04.2019 року за № 16/18-259, № 16/18-261 (а.с. 44-45), з яких вбачається, що [PERSON] і [PERSON] зареєстровані за вищевказаною адресою. 03 березня 2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (на теперішній час АТ КБ «ПриватБанк») направлено до спадкоємців [PERSON] і [PERSON] лист-претензію за вих. № SAMDN40000011055810, згідно яких банк пред`явив свої вимоги про стягнення заборгованості в сумі 7732,99 грн. (а.с. 24-25). Проте, відповідачі дій щодо задоволення вимог кредитора у частині погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 січня 2007 року, не вчинили. Згідно із наданим банком розрахунком станом на 19 травня 2014 року розмір заборгованості за кредитним договором б/н від 17 січня 2007 року становить 7732,99 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 7314,70 грн.; заборгованість за відсотками - 418,29 грн. (а.с. 4-8). Будь-яких інших письмових доказів матеріали справи не містять. ПАТ КБ «ПриватБанк» у порядку ч. 2 ст. 158 ЦПК України просив розглядати справу без участі його представника, зазначивши у відповідному клопотанні про те, що всі необхідні докази є в матеріалах справи (а.с. 37). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ст. 1217 ЦК України. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця та народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (ст. 1222 ЦК України). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відтак, за змістом ст. 1282 ЦК України, спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Виходячи з наведених норм, при вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора спадкодавця встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням факту прийняття спадщини спадкоємцями, кола спадкоємців, переліку та вартості отриманого останніми у спадщину майна. Відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд та вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, яка передбачає диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, позивач всупереч процесуального обов`язку щодо доведення своїх позовних вимог не надав до суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] дійсно є спадкоємцями боржника [PERSON] та прийняли спадщину. Крім того, до позовної заяви позивачем не надано будь-яких фактичних даних про наявність у спадкодавця майна на час його смерті, яке після смерті [PERSON] увійшло до спадкової маси, його перелік та вартість для встановлення чи перевищує його вартість розмір боргу, про стягнення якого заявляє кредитор, і саме копії свідоцтва про право на спадщину за законом, що, крім іншого, також унеможливлює стягнення з відповідачів заборгованості у визначеному позивачем розмірі. За відсутності вищезазначених доказів позивач не виконав передбачені у ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуальні обов`язки щодо доведення своїх вимог. Банк фактично самоусунувся від доведення своїх вимог у суді, обмежився тими письмовими доказами, які були додані до позовної заяви. Будь-яких клопотань про витребування додаткових доказів суду не заявляв, від участі в судовому засіданні ухилився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Оскільки, відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України встановлено обов`язок позивача додати до позовної заяви всіх наявних у нього доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг та має бути обачним і розсудливим у ведені своїх справ. Звертаючись до суду з відповідним позовом кожна особа має вчиняти таку дію виважено та розсудливо, оцінюючи власні правові перспективи, виходячи з реалізації таких принципів цивільного судочинства як принципи диспозитивності та змагальності цивільного процесу, надавши суду усі необхідні та достатні докази на обґрунтування власної правової позиції та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Неподання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. За таких підстав, з огляду на положення ч. 1 ст. 1282 ЦК України, за якими саме на спадкоємця покладається обов`язок задовольнити вимоги кредитора у межах вартості майна, одержаного у спадщину, та враховуючи відсутність в матеріалах справи даних щодо спадкування відповідачами: [PERSON] і [PERSON] будь-якого майна після смерті [PERSON] та щодо вартості спадкового майна, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити за його недоведеністю. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed