overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

У липні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказав, що із 10.02.1995 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, 1998 р. н. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки причиною розпаду сімї стала несумісність характерів, в результаті чого сімейні стосунки погіршилися, виникають постійні сварки в сімї та непорозуміння, неодноразово сторони намагалися помиритися, змінити ставлення один до одного, але це позитивних наслідків не дало, з липня 2014 року сторони проживають окремо за різними адресами. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з письмової заяви від 13.08.2015 р.: заявник [PERSON] просить суд розглянути справу в його відсутність, власні вимоги підтримує повністю, примиритися не бажає; відповідач [PERSON] просить суд розглянути справу в її відсутність, позов визнає повністю, примиритися не бажає. Наслідки, передбачені ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, їй розяснені. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. За правилами ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з липня 2014 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 10.02.1995 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 23.04.1998 р. народилася дитина. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

У липні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказала, що із 16.09.2008 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають двох неповнолітніх дітей: 2008 р. н. та [INFO] Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки у сторін несумісність характерів, постійні непорозуміння, внаслідок чого виникають постійні сварки та непорозуміння, з листопада 2014 року подружжя припинили спільне проживання. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви від 10.07.2015 р.: позивача [PERSON], вона просить суд розглянути справу в її відсутність, наполягає на розірванні шлюбу, на примирення не погоджується; відповідача [PERSON], він просить суд розглянути справу в його відсутність, позову визнає повністю, примиритися не бажає. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. За правилами ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з листопада 2014 р. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 16.09.2008 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 01.11.2008 р. та 08.06.2014 р. народилися діти. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

У липні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказала, що із 17.12.1999 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають двох неповнолітніх дітей: 2003 р. н. та [INFO] Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки сторони не мають спільних поглядів на життя, відповідач зловживає алкогольними напоями, часто не ночує вдома, не працює і не бажає забезпечувати сімю матеріально, з травня 2015 року подружжя припинили шлюбні відносини, хоча продовжують жити разом. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви від: 10.08.2015 р., позивач [PERSON] просить суд розглянути справу в її відсутність, наполягає на розірванні шлюбу, на примирення не погоджується; 04.08.2015 р., відповідач [PERSON] просить суд розглянути справу в його відсутність, позов визнає повністю, примиритися не бажає. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. За правилами ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з травня 2015 р. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 17.12.1999 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 18.06.2003 р. та 01.01.2007 р. народилися діти. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

У липні 2015 р. заявник звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із вищезазначеною заявою, яка фактично надійшла у провадженні суді 27.10.2016 на підставі розпорядження від 26.10.2016 №1157 відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматичну систему документообігу. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.07.2015 позовну заяву за позовом [PERSON] до Об'єднання громадян «Колективу індивідуальних забудовників «Чайка», [PERSON], [PERSON] про скасування рішення загальних зборів задоволено. При постановленні вищевказаного рішення не вирішувалося питання про розподіл витрат, а позивач у ході подання позову і слухання справи судом з вини відповідачів вимушений був нести судові витрати, які складаються із: судовий збір за подання позову 243 грн. 60 коп.; послуги поштового відділення зв'язку 23 грн. 16 коп.; послуги за видачу довіреності 250 грн. 00 коп.; судовий збір за подання заяви про забезпечення позову 121 грн. 80 коп. та послуги Ощадного банку за переказ коштів 3 грн. 00 коп., а загалом 646 грн. 43 коп. Згідно ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд вважає, що заяву про ухвалення додаткового рішення можна розглянути на підставі наявних в матеріалах доказах, оскільки в судове засідання сторони не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 р. №14 передбачено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід ухвалити додаткове рішення по справі щодо судових витрат по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначали, що кожному з них на підставі свідоцтва про право всласності на нерухоме майно належить по 1/4 частині квартири [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрована колишня дружина [PERSON] - [PERSON], яка в зазначеній квартирі не проживає з 2013 року. В добровільному порядку знятися з реєстрації відповідачів не бажає, а вони позбавлені можливості розпоряджатися належним їм нерухомим майном на власний розсуд. Посилаючись на викладене, просили задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивачі позов підтримали. Відповідачка позов визнала, і підтвердила, що дійсно в будинку позивачків не проживає більше року, її особисте майно там відсутнє. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. За правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи вбачається, що кожен з позивачів є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Викладене підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.12.2006 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства Первомайської міської ради Миколаївської області.. Відповідачка була прописана в квартирі позивачів як член сім»ї з 02.07.2013 року. З цього часу в зазначеній квартирі не проживає без поважних причин. Її майно там відсутнє. З пояснень відповідачки в суді встановлено, що вона проживає в [ADDRESS]. Дані обставини сторони не оспорювали в суді. Викладене підтверджується актом про непроживання виданого квартальним комітетом № 29 міста Первомайська Миколаївської області від 24.06.2015 року. Таким чином, [PERSON] без поважних причин більше року не користується жилим приміщенням в будинку позивачів, відсутня там без поважних причин, що свідчить про те, що вона втратила право на користування цим житлом. Визнання позову відповідачем може бути прийнято судом відповідно до п. 4 ст. 174 ЦПК України. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON], [PERSON] і [PERSON] звернулись до суду з названим позовом, в якому зазначили, що 12.04.2010 р. померла [PERSON], яка була матірю [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина щодо спадкового майна у виді жилого будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований по вул. Калініна, 95 в с. Роксолани Овідіопольського району. В установленому законом порядку усі спадкоємці прийняли спадщину. 04.11.2013 р. померла [PERSON], спадкоємцем за законом після смерті є [PERSON], яка своєчасно прийняла спадщину. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальному порядку відмовлено у звязку з тим, що право власності [PERSON] на зазначений вище жилий будинок не було в установленому законом порядку зареєстроване. З наведених підстав позивачі просили визнати за кожним з них право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] по 1/3 частині жилого будинку. Роксоланівська сільська рада не заперечувала щодо позову і просила розглянути справу без участі її представника. (а.с. 41-42) Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] померла 12.04.2010 р., що підтверджено свідоцтвом про смерть. (а.с.11) Позивачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] були дітьми спадкодавця і згідно до ст. 1261 ЦК України усі вони обоє є спадкоємцями за законом першої черги, в рівних частках. В установленому законом порядку та строк вони прийняли спадщину після смерті спадкодавця, що підтверджено довідкою нотаріальної контори. (а.с. 6-10,13,26-27) [PERSON] померла 04.11.2013 р., що підтверджено свідоцтвом про смерть. (а.с. 16) Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON], яка в установлено законом порядку та строк прийняла спадщину. (а.с. 17-18, 30-32) У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальному порядку позивачам відмовлено у звязку з тим, що право власності спадкодавця на жилий будинок в установленому законом порядку не було зареєстроване.(а.с. 5) Право власності померлої [PERSON] на жилий будинок підтверджено випискою з по господарської книги Роксоланівської сільської ради. (а.с. 21) З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернувся до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Учитель-3» (далі по тексту - відповідач, ЖБК «Учитель-3») про стягнення заробітної плати, посилаючись на те, що 01 листопада 2009 року його було прийнято на роботу в ЖБК «Учитель-3» на посаду керівника автопарковки. Прийом на роботу було оформлено розпорядженням № 296 від 30.10.2009 р., про що було зроблено запис до трудової книжки. 30 квітня 2010 року відповідно до розпорядження № 306/1 позивача було звільнено у зв'язку зі скороченням штату. Станом на момент подачі позову до суду з позивачем не було проведено остаточного розрахунку при звільненні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту - відповідач) про стягнення коштів за договором банківського вкладу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.06.2014 року між сторонами було укладено договори про банківські строкові вклади (депозити) відповідно до яких позивач вніс на депозитний рахунок відповідача 5000,00 доларів США на строк з 21.08.2014 року по 21.01.2015 року та 4635,00 доларів США на строк з 21.08.2014 року по 21.01.2015 року. Позивач зазначив, що 21.01.2015 року він повідомив Банк про бажання повернути вклад, однак відповідач кошти повернув лише частково, а до даного часу повна сума вкладів не повернута, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 9417,18 доларів США та моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання не повідомив. Суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом та просив його задовольнити. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 січня 2010 року між сторонами укладено шлюб. Згодом сторони почали віддалятися один від одного і це призвело до того, що в подальшому спільне життя у них не склалося: вони постійно сваряться, не можуть знайти спільної мови. Через розбіжність у поглядах на життя спільне проживання сторін, існування сім'ї та збереження шлюбу виявилося неможливим. Шлюбні стосунки у сторін фактично припинилися, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, на примирення не згодні. У зв'язку з цим позивач просить розірвати шлюб укладений з [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони 19.01.2010 року зареєстрували шлюб в Орджонікідзевському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, що підтверджується відміткою про сімейний стан в паспорті громадянина України [PERSON] (а.с. 5). Спільних дітей від шлюбу сторони не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків та проживають окремо, збереження шлюбу і примирення між ними не можливе. Повно та всебічно з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначав, що зареєстрував 07 грудня 2012 року з відповідачем шлюб, від якого мають двоє малолітніх дітей-синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Між ним та відповідачкою виникають спори з приводу місця проживання - вона бажає переїхати в республіку Молдова, а він не має наміру проживати в іншій державі та приймати громадянство держави. Через спори щодо місця проживання у них часто виникають сварки, що негативно впливає на сімейні стосунки та виховання дітей, тому вирішили розірвати шлюб із тим, щоб в подальшому кожен із них самостійно вирішував питання місця проживання. Щодо проживання та утримання дітей вони дійшли до спільної згоди і зцих питань у них протирічь немає. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надіславши суду заяву про визнання позову, розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.12.2012 року між сторонами за актовим записом № 81 зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Статтею 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно вимог ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що відповідачка бажає переїхати до Р.Молдова, а позивач немає наміру проживати в іншій державі та наполегливо бажають розірвати шлюб для того, щоб в подальшому кожен із них самостійно вирішував питання місця проживання, примирення між ними неможливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 213 - 215 ЦПК України, суд

Outcome: approved