Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

У липні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом ( уточненим 31.10.2017 року) , в якому просила стягнути солідарно з Держави в особі КМУ, Державної казначейської служби України, Антитеррористичного центру при Службі безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Прокуратури Харківської області матеріальну шкоду в сумі 57400,00 грн., з посиланням на те, що під час проведення антитерористичної операцїі в м. смт Новгородське був пошкоджений її будинок № 3 по вул. Кочубея у м. Торецьк Донецької області, який на даний час має нежилий стан, потребує капітального ремонту і не може використовуватися для подальшого проживання. З цього приводу вона звернулась з заявою про кримінальне правопорушення до слідчого управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури України. Вважає, що провина за спричинення матеріальної та моральної шкоди полягає на державі, у звязку з чим звернулась з вказаним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала, просила задовольнити та взяти до уваги лист служби безпеки України головного управління служби безпеки України в Донецькій та Луганській області згідно з яким відомості за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 258 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та її звернення до уповноважених органів РФ. Представник Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Міністерства Внутрішніх справ України, Прокуратури Харківської області, Головного управління Національної Гвардії України, , Антитерористичного центра при Службі безпеки України проти задоволення позову заперечували з посилання на необгрунтованість позовних вимог, у задоволенні позову просили відмовити. Представник Державної казначейської служби України у призначене судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи неодноразово були належним чином повідомлені, про причини не явки суд не повідомили у викладених запереченнях щодо позовної заяви просив у задоволенні позову відмовити з посилання на недоведеність та необгрунтованість позовних вимог. \~ З урахуванням викладеного, думки сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача Державної казначейської служби України. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.\~\~ [PERSON] є власником будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Торецьк, вул. Кочубея буд.№ 3 на підставі Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11.12.2009 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25550205 від 12.03.2010 року. Актом обстеження обєкта житлового будинку № 3 \~ по вул. Кочубея у м. Торецьк Донецької області від 30.07.2015 року, встановлено, що пошкодження будинку відбулось в результаті потрапляння снаряду. Розмір збитків визначений звітом 2017 року, згідно якого розмір шкоди, завданої майну [PERSON] а саме будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Торецьк, вул. Кочубея буд.№ 3 в результаті надзвичайної ситуації складає 57400,00 грн. Відповідно до листа служби безпеки України головного управління служби безпеки України в Донецькій та Луганській області заява [PERSON] долучена до кримінального провадження № 22017050000000291 від 02.10.2017 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 258 КК України. Частиною 1 статті З ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, позивач посилалася на те, що така шкода завдана їй внаслідок проведення антитерористичної операції, при цьому вона:- посилається на положення ЗУ «Про боротьбу з тероризмом», Кодекс цивільного захисту України та ст. 1 166, 1177 Цивільного кодексу України. Уточнення позовна заява містить теж одночасно декілька підстав, якими обґрунтовуються позовні вимоги, зокрема, позивач вказує на завдання збитків внаслідок проведення антитерористичної операції, а також на те, що майнова шкода завдана терористичним актом та внаслідок злочину. Вказані підстави відшкодування збитків є різними і самостійними підставами позову, вирішення яких регулюється різними нормами матеріального права та відповідно підлягає доказуванню на підставі різних фактичних даних. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у, випадках, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57 - 60,131 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212 - 215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Термін «антитерористична операція» визначено у ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», згідно якої антитерористична операція - це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» терористичний акт - злочинне діяння у формі застосування зброї, вчинення вибуху, підпалу чи інших дій, відповідальність за які передбачена ст. 258 КК України. У разі, коли терористична діяльність супроводжується вчиненням злочинів, передбачених статтями 112, 147, 258 - 260, 443, 444, а також іншими статтями КК України, відповідальність за їх вчинення настає відповідно до КК України. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Проте, якщо мають місце спеціальні підстави відшкодування шкоди, застосуванню підлягають саме спеціальні правові норми. Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. У той же час, положеннями ч. 1 ст. 13 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв'язку, інші матеріально-технічні засоби) суб'єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному ч. 2ст. 12 цього Закону. Покриття витрат та відшкодування збитків, що виникли у зв'язку із проведенням антитерористичної операції, здійснюються згідно з законодавством. Загальновідомим є той факт, що у 2014 році на території Донецької та Луганської областей згідно з Указом Президента України від 14 квітня 2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» проводилась антитерористична операція. Наказом Першого заступника Голови Служби безпеки України - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, зокрема, Луганська область - З 7 квітня 2014 року. На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Луганської області не прийнято. Наказом Першого заступника Голови Служби безпеки України - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення. На теперішній час рішення про завершення проведення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015 року, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, смг.Новгородське, в якому розташований будинок позивача, належить до населених пунктів, в яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст. 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» організація боротьби з тероризмом в Україні та забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами здійснюються Кабінетом Міністрів України у межах його компетенції. Центральні органи виконавчої влади беругь участь у боротьбі з тероризмом у межах своєї компетенції, визначеної законами та виданими на їх основі іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 19 цього Закону встановлено, що відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Крім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2016 року № 892-р схвалено Концепцію Державної цільової програми відновлення та розбудови миру в східних регіонах України та зобов'язано Міністерство з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо, переміщених осіб разом з іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади розробити та подати в установленому порядку у тримісячний строк Кабінетові Міністрів України проект Державної цільової програми відновлення та розбудови миру в східних регіонах України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року затверджено План заходів з організації' відновлення пошкоджених (зруйнованих) об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем життєзабезпечення на території Донецької та Луганської областей (далі - План заходів). Згідно з п. 2 Плану заходів Міністерству регіонального, розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Міністерству соціальної політики України, Міністерству економічного розвитку і торгівлі України, Міністерству юстиції України та Міністерству фінансів України необхідно було підготувати та внести на розгляд. Кабінету Міністрів України проекти нормативно-правових актів, в тому числі - «Про затвердження Порядку надання грошової допомоги та відшкодування шкоди особам, які постраждали під час проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях». Вирішення порушеного питання можливо після законодавчого урегулювання визначення відповідного механізму відшкодування (компенсації) витрат громадянам, у яких повністю або частково зруйновано житло внаслідок бойових дій. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року затверджений Порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на відновлення (будівництво, капітальний ремонт, реконструкцію) інфраструктур и у Донецькій та Луганський областях, яким передбачено надання субвенції! обласним бюджетам Донецької та Луганської областей на відновлення їх інфраструктури. Згідно цього Порядку субвенція спрямовується на реалізацію таких проектів і заходів у населених пунктах Донецької та Луганської областей, що постраждали внаслідок проведення антитерористичної операції і на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, зокрема що стосується житлового фонду - лише на реконструкцій, капітальний ремонт, проектні та вишукувальні роботи на об'єктах житлового фонду комунальної власності, що зазнали пошкодження внаслідок проведення антитерористичної операції. Що стосується відновлення об'єктів житлового фонду приватної власності, субвенції на нього не надавалися. Судом встановлено, що шкода позивачу завдана в ході проведення антитерористичної операції. Зазначені обставини підтверджені актом обстеження - житлового будинку № 3 \~ по вул. Кочубея у м. Торецьк Донецької області від 30.07.2015 року, пошкоджений внаслідок бойових дій, комісією встановлено, що в результаті потрапляння снаряду будинок отримав пошкодження та не спростовані відповідачами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 1 Конвенції передбачено, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції. Зокрема, право на справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8). Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» зазначив, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2004 року у справі «Айдер та інші проти Туреччини», Суд зазначив, що відповідальність держави носить абсолютний характер і має об'єктивну природу, засновану на теорії соціального ризику (social risk). Таким чином, держава може бути притягнута до відповідальності з метою компенсації шкоди тим, хто постраждав від дій невстановлених осіб або терористів, коли держава визнає свою нездатність підтримувати громадський порядок і безпеку або захищати життя людей і власність (п. 70). Враховуючи, що на теперішній час відсутній закон чи нормативний акт щодо відшкодування шкоди особам, які постраждали під час проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях, не встановлено державний орган, на який покладено обов'язок здійснювати відшкодування та механізм визначення розміру відшкодування, відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України (аналогія закону) до спірних правовідносин, а саме, щодо механізму визначення розміру відшкодування, слід застосовувати норми Кодексу цивільного захисту України, які узгоджується із ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом». Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 21 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист та відшкодування відповідно до законодавства шкоди, заподіяної їхньому життю, здоров'ю та майну внаслідок надзвичайних ситуацій або проведення робіт із запобігання та ліквідації наслідків. Згідно зі ст. 86 Кодексу цивільного захисту України, постраждалі, яким виплачено грошову компенсацію за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок), житлом за рахунок держави не забезпечуються. Забезпечення житлом постраждалого або виплата грошової компенсації за рахунок держави здійснюється за умови добровільної передачі постраждалим зруйнованого або пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації житла місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування. Розмір грошової компенсації за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок) визначається за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України відповідно до місцезнаходження такого майна. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що, пред'являючи вимогу до держави про виплату компенсації за зруйноване або пошкоджене під час антитерористичної операції майно, власник цього майна має спочатку, тобто до ухвалення рішення суду, добровільно передати пошкоджений чи зруйнований внаслідок терористичного акту будинок місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування. Представник позивача - [PERSON] пояснила, що [PERSON] має намір зберегти право власності на зруйнований житловий будинок, до органів місцевого самоврядування, із пропозиціями про добровільну передачу пошкодженого будинку не зверталась. Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки пред'являючи вимогу до держави про виплату компенсації за зруйноване або пошкоджене під час антитерористичної операції майно, позивач до місцевої державної адміністрації чи органів місцевого самоврядування, із пропозиціями про добровільну передачу пошкодженого будинку не зверталась. Крім того, в позовній заяві відсутні обґрунтування щодо пред'явлення позову до Міністерства оборони України, Міністерства Внутрішніх справ України, Прокуратури Харківської області, Головного управління Національної Гвардії України та Антитерористичного центра при Службі безпеки України відповідно до їх компетенції. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed