Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

У липні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою до відповідачки про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] та зняття її з реєстраційного обліку. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, пославшись на те, що 09.01.2014 року він та його дружина [PERSON] придбали житловий будинок, розташований по [ADDRESS]. Коли вони були у нотаріуса їм повідомили, що відповідачка [PERSON] є родичкою продавця будинку та запевнили, що одразу після укладення договору-купівлі продажу, продавець зобов`язаний буде виписати себе та членів родини з вищезазначеного житлового будинку. Пізніше вони з`ясували, що [PERSON] з 2001 року у вище вказаному житловому будинку не проживає. На сьогоднішній день реєстрація відповідачки заважає їм, як власникам будинку, розпоряджатися своїм майном за власним розсудом, тому вони вимушені звернутися до суду з даним позовом і просять його задовольнити. Позивачка [PERSON], надала суду аналогічні пояснення та заявлені позовні вимоги підтримала і просила задовольнити позов за підставами викладеними її чоловіком. Відповідачка [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлялася в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, через газету «Одеські вісті» від 15 листопада 2014 року № 126 (4691) /а. с. 23/, в судове засідання не зявилася, причину неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим, суд, зі згоди позивачів ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комінтернівського РС ГУ ДМС України в Одеській області в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини не явки суд не повідомив. Вислухавши позивачів, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усенення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні установлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить 9/10 (девять десятих) частини житлового будинку, а позивачу [PERSON] на праві власності належить 1/10 (одна десята) частини житловго будинку, розташованого по [ADDRESS], на підставі договорів купівлі-продажу від 09.01.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], реєстрові № 20 та № 24, зареєстрованими в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 4191809, № 4192421 /а. с. 6-7/. /а. с. 9-10/. Пунктом п.12. вище зазначених договорів купівлі-продажу передбачено обов`язок продавця до 09.02.2014 року виписати (зняти з реєстрації) себе та членів родини з житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. Довідкою Комінтернівського РС ГУ ДМС України в Одеській області від 29.10.2014 року та довідкою виконкому Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 14.07.2014 року підтверджується, що [PERSON], 1962 року народження, зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS] з 1990 року /а. с. 11, 18/. Факт не проживання відповідачки в житловому будинку [ADDRESS], підтверджується актом від 26.03.2014 року, складеним депутатом Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області Семенюк А.І., за участю сусідів [PERSON] і [PERSON], в якому зазначено, що [PERSON] зареєстрована за вище вказаною адресою, але з 2001 року за місцем реєстрації не проживає /а. с. 12/. Таким чином, враховуючи, що відповідачка не проживає за вище вказаною адресою з 2001 року, а продавець житлового будинку не виконав свого обов`язку, щодо зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, вимоги позивачів про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням є обгрунтованими і є такими, що підлягають задоволенню. Право на свободу пересування і вибору місця проживання в України визначено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-ІУ. Порядок та умови зняття з реєстрації місця проживання, визначені ст. 7 Закону №1382-ІУ, згідно з якої підставами для зняття з реєстрації місця проживання є: заява особи, запит органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточне рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтво про смерть. Отже, підставою для зняття відповідачки з реєстрації за місцем проживання відповідним органом є рішення суду, яке набрало законної сили про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв'язку з чим, вимога про зняття [PERSON] з реєстрації за місцем проживання заявлена необґрунтовано, оскільки ця дія є наслідком викнання Комінтернівським РС ГУ ДМС України в Одеській області рішення суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial