Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття її квартири у розмірі 36993,00 грн. та судові витрати у розмірі 9090,80 грн. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що в лютому 2020р. сталося залиття належної їй на праві власності квартири. Позивачка стверджує, що вказане залиття відбулось з вини відповідача внаслідок халатного відношення до сантехнічного обладнання у квартирі за адресою [ADDRESS] . На підтвердження зазначених обставин надано акт залиття та звіт №392/06-20. Ухвалою суду від 31.07.2020 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а.с. 72-73). 21.12.2020 р. надійшов відзив від відповідача, у якому він проти позову заперечує, посилаючись на невідповідність наданого в якості доказу Акту залиття додатку №4 до Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій. Позивач вказує також на те, що наданий позивачем звіт №392/06-20 є необєктивним та недостовірним, оскільки в ньому зазначено, що огляд проведений 2.06.2020р., в той час, як залиття, згідно позову, відбулося в лютому 2020р. Крім того, 19.03.2020р. відбулося залиття належної йому на праві власності квартири та нищерозташованих квартир, що в звіті не відображено (а.с. 77-80). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, в лютому 2020р. з квартири [ADDRESS] , власником якої на підставі договору купівлі продажу від 18.04.2019р. є відповідач (а.с. 82), відбулося залиття квартири № 64 , в якій проживає позивачка (а.с. 8), а саме: були залиті коридор, санвузол, ванна кімната, кухня, кімната. По факту залиття працівниками ЖЕД-5 складено акт від 12.03.2020р., відповідно до якого залиття сталося внаслідок халатного відношення мешканців квартири 67 до сантехнічного обладнання (а.с. 9). Відповідно до Правил користування жилими приміщеннями, утримання будинку і прибудинкової території в Україні, обов?язок по догляду за обладнанням в квартирі покладений на її мешканців. Таке передбачено і ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Згідно вимог ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст. 151 ЖК України власники житлових приміщень зобов?язані забезпечувати їх схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Відповідно до ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. За змістом ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка .завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Пленум Верховного Суду України у постанові від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у п. 2 роз?яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв?язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Право на відшкодування матеріальних збитків серед способів захисту цивільних прав передбачене ст.22 ЦК України. Так, ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). У справах про відшкодування шкоди згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини: якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданній шкоді позивачу. Доказів того, що залиття належної позивачці квартири, відбулося з вини інших осіб та як наслідок, відповідальність за спричинену шкоду має бути покладена не на відповідача, суду не надано. Як вбачається з аргументів, наведених у відзиві, акт про залиття наданий позивачем не відповідає вимогам Додатку 4 Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, а саме не зазначено дату залиття, технічний характер причин залиття, відсутність підпису позивача та відповідача у зазначеному акті. В той же час у вказаному акті зазначено, що квартира за адресою [ADDRESS] зазнала залиття, яке сталося внаслідок халатного відношення мешканців квартири за адресою [ADDRESS] , що створює причинно наслідковий зв`язок між діями відповідача та майновою шкодою, яку завдано позивачці. Твердження відповідача про те, що вказану майнову шкоду позивачка зазнала до моменту придбання квартири відповідачем 18.04.2019 р. не підтверджуються доказами. Вказаний акт, хоча і не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, однак підписаний комісією ЖЕД-5 у складі інженера [PERSON] , майстра тех. дільниці [PERSON] , та слюсара-сантехніка [PERSON] , тобто особами, уповноваженими на складання такого акту, та містить зазначення про факт настання події залиття та зазначення її причини, а відтак є доказом тверджень позивачки. Відповідача було належним чином повідомлено про проведення оцінки за звітом №392/06-20, вказаний звіт виконаний [PERSON] , який здійснює свою діяльність на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності №61/20 від 04.02.2020 р., доказів на його спростування відповідачем не надано, а відтак суд приймає звіт №392/06-20 як належний та допустимий доказ розміру заподіяної шкоди. Таким чином відповідач, як власник квартири, з якої відбулося залиття, викликане халатним відношенням до сантехнічного обладнання у його квартирі, є відповідальним за спричинення цим шкоди. Вартість ремонтних робіт та матеріалів, необхідних для усунення наслідків залиття кв. [ADDRESS] , згідно звіту №392/06-20 від 02.06.2020 р., складає 34493,00 грн. (а.с. 12-59). Відповідно до квитанції №600318 від 27.07.2020 року позивачкою сплачено 8250,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката Ратушного С.І. (а.с. 68), ордер якого долучений до матеріалів справи (а.с. 65). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 392/06-20 від 05.06.2020 р. позивачкою сплачено 2500,00 грн. за оцінку майна за адресою [ADDRESS] (а.с. 11). Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved