Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

У листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІСТІЛ» про стягнення компенсації за затримку по заробітній платі, суд,, яка була згодом уточнена і просить стягнути з відповідача компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 17 452,80 гривень, оскільки вона працювала у відповідача на посаді комірника, звільнена 10 жовтня 2013 року за власним бажанням на підставі счт. 38 п. 1 КЗпП, але при звільненні їй не виплачена заробітна плата, але станом на 28.04.2014 року заборгованість по заробітній платі була виплачена повністю у розмірі 9 830,85 грн. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що при звільненні її з роботи за власним бажанням, підприємство не розрахувалось з нею, не виплатило заробітну плату. Крім цього вона має право на компенсацію, виплату середнього заробітку за затримку кінцевого розрахунку, яка по день розгляду справи в суді складає 17 452,80 гривень за грудень, січень, лютий, березень та квітень 2014 року, тобто за 144 дні затримки при середній заробітній платі 121,20 грн. Представник відповідача Бортник А.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечує проти заявленого позову, просив застосувати строки позовної давності у відповідності до ст. 233 КЗпП, а також зазначив, що розрахунок компенсації за затримку у виплаті заробітній плати проведений без урахування графіку роботи підприємства за період з грудня 2013 року по квітень 2014 року. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 116 Кодексу Законів про працю України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства проводиться в день його звільнення. Згідно ст 117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні установлено, що позивачка працювала у відповідача, 10.10. 2013 року була звільнена за власним бажанням, при звільненні заробітна плата була виплачена 29 квітня 2014 року в сумі 7885 гривень 69 копійок, тому підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Підлягає стягненню з відповідача і середній заробіток за час затримки виплати в сумі 9 830,85 гривень. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку суд виходить з наступних міркувань. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі - Порядок), основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується шляхом ділення на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку), оскільки відповідно до наказу по ТОВ «ЮНІСТІЛ» № 52 від 02.09.2013 року, який є чинним і на теперішній час, відповідно до довідки представленої представником відповідача, кількість робочих днів за час затримки складає 40 днів, тобто: 2 545,20 грн : 21 робочий день = 121,20 грн -середньоденний заробіток. 121,20 грн х 40 днів затримки розрахунків =4 848 грн - середній заробіток за весь час затримки розрахунку та саме ця сума підлягає стягненню на користь позивача. Щодо застосування строків позовної давності у відповідності до ст.233 КЗпП, на думку суду позивачка зверталась до суду з квітня 2014 року з заявою про видачу судового наказу, що була задоволена, судовий наказ був виданий, але за заявою відповідача судовий наказ був скасований 19 листопада 2014 року Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області, до суду за даним позовом позивач звернулась 27.11.2014 року, тримісячний строк звернення до суду позивачем не пропущено. Задовольнивши позовні вимоги повністю, судові витрати необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: partial