Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернувся в суд з позовом, який в подальшому неодноразово уточнював, до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики №2013-03-00155 від 28 грудня 2013 року в розмірі 7266.00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що за договором позики №2013-03-00155 від 28 грудня 2013 року, укладеного в письмовій формі між ТОВ «Мігфінас» та [PERSON], ТОВ «Мігфінас» згідно п.1 договору надав [PERSON] короткострокову позику у сумі 400.00 грн. з нарахуванням відсотків в розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (732% річних), а позичальник відповідно до п.3.1 договору зобовязався до 13.01.2014 року повернути позикодавцю отриману позику та сплатити відсотки за користування нею у сумі 536 грн. Видача позивачем відповідачу позичкових коштів в розмірі 400.00 грн. підтверджується видатковим касовим ордером. Однак, незважаючи на закінчення встановленого договором строку повернення отриманої позики, відповідач свої зобовязання не виконує, у звязку з чим позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не зявилася, направивши письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутністю, зазначивши, що проти ухвалення заочного рішення на підставі існуючих у справі доказів, не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином /а.с.20,22/, про причини неявки суду не повідомив. За зазначених вище обставин, суд, зі згоди представника позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Згідно частини 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Судом установлено, що 28.12.2013 року між сторонами укладено договір №2013-03-00155, згідно п.1, п.2.1 якого позикодавець зобовязався надати позичальнику на споживчі цілі позику в розмірі 400.00 грн. з нарахуванням відсотків в розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (732% річних), а позичальник, згідно з п.3.1, зобовязався до 13.01.2014 року повернути позикодавцю отриману позику та сплатити відсотки за користування позикою у сумі 536.00 грн. Пунктами 7.1, 7.2, 7.2.1 договору визначено, що при простроченні сплати відсотків більше ніж на три дні, позичальник сплачує позикодавцю штраф в розмірі 250 грн. У разі невиконання позичальником зобовязань по погашенню позики у терміни, вказані в п.3.1 цього договору, позичальник сплачує позикодавцю пеню з розрахунку 2% за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася. Сума заборгованості, що утворилася, включає в себе основний борг, капіталізовані відсотки, штраф та раніше нарахована пеня /а.с.6/. Копією видаткового касового ордеру від 28.12.2013 року підтверджується отримання позичальником від ТОВ «Мігфінанс» грошових коштів за договором №2013-03-00155 від 28.12.2013р. в сумі 400.00 грн. /а.с.7/. Однак, в обумовлені договором строки [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики не виконав, у звязку з чим в нього виникла заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 23.02.2015 року складає 7266.00 гривень, із яких: основний борг 400,00 гривень; проценти за користування позикою 3376,00 гривень; пеня за весь час прострочення - 3240,00 гривень; штраф 250,00 гривень /а.с.17/. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідач не надав суду жодних доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, виходячи з встановленого у судовому засіданні неналежного виконання відповідачем зобовязань по договору позики №2013-03-00155 від 28.12.2013р., суд прийшов до висновку, що предявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі та договірних відносинах між сторонами і є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції №12833068 від 21.11.2014 року позивач сплатив судовий збір в розмірі 243,60 гривень /а. с. 2/. На підставі викладеного,

Outcome: approved