Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 25 липня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося з причин різних характерів та поглядів на життя, на вирішення сімейних проблем та виховання дитини, різних життєвих цінностей та інтересів. Внаслідок наведеного між сторонами виникли непримиримі протиріччя щодо укладу життя, ведення спільного господарства та виховання дитини, що в свою чергу, призвело до втрати почуття любові та взаємної поваги і розпаду сім`ї. Відповідач ставиться до неї зверхньо, вчиняє морально-психологічний тиск, кричить, ображає, принижує на очах у дитини. Її чоловік зловживає спиртними напоями, з`являється вдома в нетверезому стані, поводиться агресивно, виступає ініціатором скандалів, погрожує фізичною розправою та декілька разів вдавався до завдання побоїв. З кінця жовтня 2020 року між ними припинилися подружні стосунки, відносини перейшли в конфлікту фазу, примирення виявилося неможливим. Зазначає, що їх спільна дитина проживає разом з нею. Починаючи з народження дитини відповідач через характер роботи та з інших причин більшість часу проводив окремо, сину приділяв мало уваги. Весь час дитиною опікувалася та виховувала вона, дитина має все необхідне для нормального проживання. Вона придбає для сина все необхідне, купує ліки, продукти харчування, одяг, речі та іграшки для всебічного розвитку дитини. Відповідач самоусувається від систематичного надання матеріальної допомоги на утримання сина, проте він має офіційне місце роботи та систематичний заробіток, достатній для нормального забезпечення потреб сина, а також його власних. Також позивачка вважає необхідним встановити порядок участі батька у вихованні дитини у формі систематичних побачень та спілкування, зазначає, що запропонований нею спосіб участі батька у вихованні дитини відповідатиме інтересам дитини. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить суд: - розірвати шлюб між нею та відповідачем; - визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з нею; - встановити порядок участі батька у вихованні дитини у формі систематичних побачень та спілкування кожної суботи орієнтовно з 10-години до 16-години та кожного вівторка орієнтовно з 17-години до 20-години, з урахуванням стану здоров`я, режиму дня та харчування та бажання дитини, інших обставин, що мають істотне значення, за попередньою домовленістю та у присутності матері дитини [PERSON] , за місцем проживання дитини або в іншому місці за попередньою згодою з матір`ю дитини [PERSON] ; - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 19 травня 2021 року. 19 травня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 16 липня 2021 року за клопотанням відповідача. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав частково. Просив надати сторонам строк на примирення тривалістю 6 місяців. Визнає позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та стягнення аліментів на утримання дитини. Разом з тим, відповідач не погодився із запропонованим позивачкою способом його участі у вихованні сина та навів власний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином: - кожний тиждень місяця з 17.00 до 20.00 щосереди та щоп`ятниці, - кожен непарний тиждень місяця з 17.00 п`ятниці по 17.00 неділі, - кожного року під час літніх, весінніх та зимових канікул періодів з 01.07 по 01.08 включно, з 25.03 по 31.03 включно (в період відвідань дитиною навчальних, спеціальних, загальноосвітніх, технічних, вищих та інших учбових закладів), з 05.01 по 11.01 включно відповідно до режиму відвідувань дитиною освітніх закладів, - у дні народження сина з 10.00 до 20.00 наступного дня кожний непарний рік відповідно до режиму відвідувань дитиною освітніх закладів, - у випадку захворювання сина на час хвороби, у житловому приміщенні, в якому перебуває дитина, - у випадку знаходження в стаціонарному медичному закладі, санаторії, профілакторії і т.ін. на весь час перебування в ньому, - у дні щорічної відпустки батька на весь час відпустки відповідно до режиму відвідувань дитиною освітніх закладів, - у випадку хвороби дитини, якщо хвороба припадає на момент зустрічі з батьком компенсувати втрачений час на спілкування іншим днем, за згодою та погодженням з батьком дитини, - у випадку перебування батька дитини за кордоном компенсувати втрачений час на спілкування у час перебування в Україні (а.с. 82-95). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 липня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Якименко О.І. про надання строку на примирення подружжя. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 липня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Якименко О.І. про врегулювання спору за участю судді. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради Прилипко З.В. підтримала поданий ними висновок. Відповідач [PERSON] та його представник Якименко О.І. в дане судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Якименко О.І. надійшло чергове клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу відповідача. Однак, ураховуючи, що це не перша неявка відповідача у судове засідання, стадію розгляду даної справи, обсяг вже досліджених судом доказів, а також заперечення позивачки та його представника про відкладення у черговий раз судового засідання, суд відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та його представника, ураховуючи, що представник відповідача не повідомила суд про причини своєї неявки, тобто, не з`явилася до суду без поважних причин. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є бабусею позивачки, повідомила, що відповідач приймав участь у вихованні сина в період, коли вони разом проживали, але в основному дитину виховувала [PERSON] та вона. [PERSON] приходив з роботи, їв та лягав на диван. Вона часто була в них у гостях, допомагала, ночувала. Були ситуації, коли [PERSON] принижував [PERSON] в присутності дитини. Зараз [PERSON] більше приділяє уваги сину, бере його до себе, декілька разів брав з ночівлею. В суботу приїжджає забирає [PERSON] , вони гуляють. Проте буває, що обіцяє забрати сина, але не приходить. Заслухавши думку позивачки та її представника про задоволення позову, пояснення представника третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради Прилипко З.В. про те, що вона підтримує поданий органом опіки та піклування висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 675 (а.с. 16). Під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач (а.с. 17). Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 09 квітня 2008 року [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-19, 21, 22). Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 06 квітня 2012 року позивачці на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0584 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28-29). Відповідно до висновку практичного психолога [PERSON] від 02 червня 2021 року враховуючи інтереси дитини, психоемоційний стан хлопчика та його особисте відношення до ситуації, що склалася, рекомендовано забезпечувати психологічний супровід дитини, уникати ситуацій, що викликають психоемоційне напруження (а.с. 107-109). У висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 23 вересня 2021 року за № 2043/27.1-26 вважає можливим визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] та визначити наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] : систематичні побачення кожного вівторка та п`ятниці місяця з 17-години 00 хв. до 20-години 00 хв. без присутності матері дитини з урахуванням стану здоров`я, режиму дня і харчування дитини, бажання дитини та інших обставин, що мають істотне значення; систематичні побачення кожний непарний тиждень місяця з 17-години 00 хв. п`ятниці до 19-години 00 хв. суботи без присутності матері дитини з урахуванням стану здоров`я, режиму дня і харчування дитини, бажання дитини та інших обставин, що мають істотне значення; встановити, що у день побачень батько особисто забирає сина та повертає за місцем проживання дитини у визначений рішенням суду час (а.с. 161-164). У частині 1 статті 21, частині 1 статті 24 СК України йдеться про те, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно вимог ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін. На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені і сім`я фактично розпалася. Сторони не підтримують сімейних відносин, перспективи поновлення сімейних відносин відсутні. Хоча відповідач і заперечує проти розірвання шлюбу, однак ураховуючи категоричну позицію позивачки, яка заперечує проти продовження шлюбу з відповідачем, суд дійшов висновку, що примирення між подружжям та збереження їх сім`ї є неможливим, оскільки суперечитиме інтересам позивачки, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи, виходячи з необхідності забезпечення якнайкращих інтересів дитини, приймаючи до уваги те, що Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає можливим визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , а також те, що відповідач визнав позовні вимоги в цій частині, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і необхідність визначення місця проживання дитини з позивачкою. Що стосується позовних вимог в частині визначення способу участі батька у вихованні дитини, суд виходить з наступного. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом за наслідками розгляду справи встановлено, що сторони на час звернення до суду з позовом не досягли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з сином. Врахувавши встановлені у цій справі обставини, інтереси дитини, узгоджену позицію сторін щодо участі батька у виховані дитини, а також висновок органу опіки та піклування, суд вважає необхідним частково задовольнити позов та визначити спосіб участі батька у вихованні дитини у формі систематичних побачень кожного вівторка та п`ятниці місяця з 17-години 00 хв. до 20-години 00 хв. без присутності матері дитини з урахуванням стану здоров`я, режиму дня і харчування дитини, бажання дитини та інших обставин, що мають істотне значення; систематичних побачень кожний непарний тиждень місяця з 17-години 00 хв. п`ятниці до 19-години 00 хв. суботи без присутності матері дитини з урахуванням стану здоров`я, режиму дня і харчування дитини, бажання дитини та інших обставин, що мають істотне значення; встановити, що у день побачень батько особисто забирає сина та повертає за місцем проживання дитини у визначений рішенням суду час. При цьому суд враховує, що батько дитини має право на спілкування з сином, а також на участь у його вихованні, має на це бажання, а спілкування між батьком та сином не буде перешкоджати його нормальному розвитку. Суд також враховує позицію сторін, інтереси малолітньої дитини, її вік, місце проживання та навчання, ставлення позивача та відповідача до дитини, до її інтересів. Також суд вважає можливим визначити спосіб участі батька у вихованні дитини у формі систематичних побачень без присутності матері дитини, ураховуючи пояснення сторін та покази свідка про те, що дитина добровільно погоджується проводити час із батьком, вони разом їздили рибалити, їздили до матері відповідача у село та відпочивати, тобто, присутність матері під час таких побачень не є обов`язковою з огляду на наявність психоемоційного контакту між батьком та сином. При цьому, суд керується виключно інтересами малолітньої дитини, яка має право на побачення та спілкування з батьком, яке буде відповідати вимогам закону і узгоджуватися з інтересами малолітньої дитини. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. За положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як передбачено частиною 2 статті 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як передбачено частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, дані про осіб, які б перебували на його утримані, відсутні, і він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав та ним визнані позовні вимоги в частині стягнення аліментів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів на утримання дитини буде розумним, достатнім і відповідатиме її інтересам, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб. Таким чином, позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову - з 06 квітня 2021 року, до досягнення ним повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням вимоги про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1816 грн 00 коп. (2 * 2270 грн * 0,4) за вказаними вимогами. Крім того, оскільки позовні вимоги в частині визначення способу участі батька у вихованні дитини задоволено частково, але враховуючи, що це вимога немайнового характеру і неможливо визначити її вартісний вираз, тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню половина судових витрат зі сплати судового збору за вказаною вимогою, що становить 454 грн (2270 грн * 0,4 / 50 %). Отже, загальна сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, становить 2270 грн (1816 грн + 454 грн). Також у зв`язку із задоволенням вимоги про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 грн 00 коп., оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову за вказаною вимогою. На підставі викладеного,

Outcome: partial