Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що не проживає за місцем реєстрації, посилаючись на те, що вони є співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25 липня 2013 року. За вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON] та їхня дочка [PERSON], 07 лютого 2013 року, але фактично проживають лише [PERSON] та дочка [PERSON]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2014 року шлюб між ними було розірвано та встановлено факт, що з грудня 2013 року [PERSON] не проживає разом з [PERSON] [PERSON] зазначав, що [PERSON] не проживає з ним однією сім'єю, а фактично проживає у м. Чернігів, який є її рідним місцем, та постійно там працює. [PERSON] не спілкується з родиною, не цікавиться долею сім'ї та її утриманням. ПП «ЖЕК «Оселя» у своїх розрахунках за послуги з утримання квартири вказують вартість послуг з розрахунку за три особи, та нараховують відповідну суму коштів, яку [PERSON] сплачує і за себе, і за [PERSON] З грудня 2013 року [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] з вимогою знятися з реєстраційного обліку у зазначеній квартирі, але вона відмовилася від вчинення таких дій. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив суд визнати [PERSON] такою, що не проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS], з грудня 2013 року, та стягнути з неї судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] поданий позов підтримав та просив його задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Оскільки представник позивача у судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 липня 2013 року [PERSON] та [PERSON] купили у [PERSON] по ? частці квартири [ADDRESS], житловою площею 21,4 кв.м., загальною площею 40,5 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири серії ВТК № 419821, посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3068. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 21 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 733, було розірвано. Відповідно до Акта депутата Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, складеного 05 листопада 2014 року у присутності співвласника квартири [ADDRESS] [PERSON], встановлено, що [PERSON] не проживає у вказаній квартирі, про що свідчить відсутність її особистих речей та свідчення сусідів. Відповідно до довідки за Формою № 3 від 06 листопада 2014 року, виданої ПП «ЖЕК «Оселя», за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], як власник ? частини, [PERSON], як власниця ? частини, та їхня дочка [PERSON] В обґрунтування заявленого позову [PERSON] посилався, що нарахування оплати за послуги з утримання будинку відбувається з розрахунку на 3 осіб, у зв'язку з чим для уникнення виникнення заборгованості він сплачує за вказані послуги як за себе та дочку, так і за [PERSON], яка не проживає у вказаній квартирі, та на підтвердження додає відповідні квитанції. Однак, суд не може враховувати такі твердження позивача та надані квитанції у якості достатнього, належного та допустимого доказу, адже у них не міститься інформації щодо кількості зареєстрованих у квартирі осіб, та не можливо встановити, чи впливає це на розрахунок оплати за надані послуги. Відповідно до вимог ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Проживання чи не проживання у будинку (квартирі), що належить особі на праві приватної власності, є різновидом користування та розпорядження жилим приміщенням, яке власник здійснює на власний розсуд. З огляду на норми чинного житлового законодавства, вимога позивача [PERSON] не може бути задоволена, оскільки не відповідає вимогам закону та порушує права [PERSON] як законного власника. Окрім того, позивач [PERSON] при зверненні до суду із вказаним позовом не надав достатніх доказів, що [PERSON] не проживає у житловому приміщенні, та протягом якого строку вона відсутня, що дало б суду змогу зробити висновок про втрату зв'язку [PERSON] із житловим приміщенням. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вимогами ч. 2, ч. 4 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом. Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи, що [PERSON] є власником ? частини квартири, у зв'язку з тим, що право приватної власності є непорушним, а також з огляду на відсутність достатніх доказів, що власник [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації у квартирі [ADDRESS], суд відмовляє позивачу [PERSON] у задоволенні заявленого позову.

Outcome: dismissed