Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про виділення частки у спільній сумісній власності та встановлення порядку користування квартирою. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності їй, [PERSON], та її сину, [PERSON]. Вказана квартира згідно технічного паспорту складається із двох кімнат загальною площею 54,6 кв.м. Житлова площа становить 28,2 кв.м., у тому числі кімната №1 - 16,7 кв.м., кімната №2 -11,5 кв.м., кухня - 7,0 кв.м., ванна кімната - 2,6 кв.м., вбиральня - 0,9 кв.м., передпокій - 9,6 кв.м., балкон - 1,0 кв.м., лоджія - 2,5 кв.м., кладова - 2,8 кв.м. Оскільки сторони не можуть досягти домовленості щодо користування квартирою у добровільному порядку вона вимушена звернутись до суду. Просила суд визначити частки у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] Полтавської області, а саме [PERSON] - 1/2 частка та [PERSON] - 1/2 частка. Встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] Полтавської області, а саме: виділити в користування [PERSON] кімнату №1 площею 16,7 кв.м., [PERSON] кімнату №2 площею 11,5 кв.м., іншу частинку квартири площею 26,4 кв.м. залишити в загальному користуванні співвласників житлового приміщення. Зобов'язати ТОВ «Житлорембудсервіс» розподілити особові рахунки. Позивач та її представник [PERSON] у судове засідання не прибули, представник попередньо надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечував. Представник третьої особи ТОВ «Житлорембудсервіс» у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів згідно розпорядження №7757 від 26.11.1996. Житлове приміщення розташоване на 5 поверсі 9 поверхового будинку та складається із двох кімнат загальною площею 54,6 кв.м. Житлова площа становить 28,2 кв.м., у тому числі кімната №1 - 16,7 кв.м., кімната №2 -11,5 кв.м., кухня - 7,0 кв.м., ванна кімната - 2,6 кв.м., вбиральня - 0,9 кв.м., передпокій - 9,6 кв.м., балкон - 1,0 кв.м., лоджія - 2,5 кв.м., кладова - 2,8 кв.м. Частиною 1 ст.405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Співвласники не дійшли згоди про порядок користування квартирою. В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) останньої підлягає поділу в натурі, якщо сторонам можливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Враховуючи технічні характеристики вищезазначеної квартири, в даному випадку визначити порядок користування спірною квартирою, з виділенням в користування кожній стороні рівних за площею відособлених жилих приміщень, які б ідеально відповідали частці кожного з співвласників в праві спільної часткової власності на зазначене майні - є неможливим. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як визначено ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з вимогами ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю. Відповідно до ч.1,2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, а ч. 3 даної статті передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Оскільки домовленості про визначення часток у сумісній власності між співвласниками не було досягнуто, то частки вважаються рівними, тобто по 1/2 частині кожному співвласнику. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Беручи до уваги наведені обставини справи, враховуючи, що співвласники не дійшли згоди про порядок користування квартирою, з урахуванням інтересів сторін, суд приходить до висновку, що оптимальним дотриманням права кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження належною йому часткою у спірній квартирі є виділення у користування позивачу кімнати №1, площею 16,7 кв.м., виділення у користування відповідачу кімнати №2, площею 11,5 кв.м. У загальному користуванні залишити кухню - 7,0 кв.м., ванну кімнату - 2,6 кв.м., вбиральню - 0,9 кв.м., передпокій - 9,6 кв.м., балкон - 1,0 кв.м., лоджію - 2,5 кв.м., кладову - 2,8 кв.м. Суд зауважує, що встановлення такого порядку користування спірним помешканням не призводить до обмеження належних сторонам прав власності та користування квартирою, оскільки, при встановленні порядку користування спірною квартирою, право жодного із співвласників у праві їх часткової власності не зменшується, а лише вирішується спір з приводу користування спільною власністю. Щодо заявлених вимог про поділ особових рахунків, суд зазначає наступне. Рішення суду про встановлення порядку користування житловим приміщенням є підставою для розподілу особових рахунків по сплаті комунальних послуг у встановленому чинним законодавством порядку, тому суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про поділ особових рахунків між співвласниками квартири [ADDRESS] Полтавської області. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial