Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

У липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Свій позов мотивує тим, що 22 жовтня 2012 року приблизно о 18 год. 00 хв. [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного спяніння, керував технічно справним мікроавтобусом Volkswagen T 4, д/н [NUMBER], та рухаючись по вул. Ковельській в смт. Турійськ Волинської області, перед перехрестям вулиць Володимирської, Луцької та Ковельської, виїхав на зустрічну смугу руху для здійснення маневру обгону легкового автомобіля марки ЛуАЗ, д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався попереду по своїй смузі руху із включеним покажчиком лівого повороту, де проявив неуважність та не прослідкував за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, в результаті чого допустив зіткнення із вищевказаним легковим автомобілем, що перетинав зустрічну смугу руху. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій легкового автомобіля марки ЛуАЗ [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно мозкової травми з забоєм головного мозку, двобічної внутрішньомозкової гематоми з розвитком коми, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. У прямому причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм [PERSON] вимог п. п. 2.3 (б), 14.6 (а), 2.9 (а) Правил дорожнього руху України. Позивач стверджує, що неправомірними діями відповідача заподіяно шкоди його здоровю, він втратив 100 % працездатності, йому встановлено першу групу інвалідності. 22 лютого 2013 року позивача звільнено з роботи внаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоровя у звязку з встановленням першої групи інвалідності, який потребує постійного стороннього догляду. Посилаючись на вищевказані обставини, на підставі ст. 1195 ЦК України позивач просить стягувати з відповідача на його користь по 2000 грн. щомісячно, починаючи з 13 березня 2015 року до 24 лютого 2017 року, а також стягнути з відповідача на його користь 1000 грн. витрат за надання правової допомоги. Позивач [PERSON], його представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, однак представник позивача подала до суду заяву від 25 серпня 2015 року, в якій вказала, що позов підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити і розглядати справу без її участі та без участі позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав, хоч був вчасно і належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, оскільки судова повістка направлена йому відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України за адресою, за якою він зареєстрований у встановленому законом порядку згідно відомостей Турійського РС УДМС України у Волинській області (а. с. 14). За відсутності заперечень позивача та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені цією особою. Судом встановлено, що вироком Турійського районного суду від 24 січня 2013 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавленні волі з іспитовим строком 2 роки за те, що він 22 жовтня 2012 року приблизно о 18 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного спяніння, керував технічно справним мікроавтобусом Volkswagen T 4, д/н [NUMBER], та рухаючись по вул. Ковельській в смт. Турійськ Волинської області, перед перехрестям вулиць Володимирської, Луцької та Ковельської, виїхав на зустрічну смугу руху для здійснення маневру обгону легкового автомобіля марки ЛуАЗ, д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався попереду по своїй смузі руху із включеним покажчиком лівого повороту, де проявив неуважність та не прослідкував за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, в результаті чого допустив зіткнення із вищевказаним легковим автомобілем, що перетинав зустрічну смугу руху. Зі змісту даного вироку (а. с. 7-8) слідує, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій легкового автомобіля марки ЛуАЗ [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно мозкової травми з забоєм головного мозку, двобічної внутрішньомозкової гематоми з розвитком коми, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. У прямому причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм [PERSON] вимог п. п. 2.3 (б), 14.6 (а), 2.9 (а) Правил дорожнього руху України. Довідкою до акта огляду МСЕК від 13 березня 2015 року [PERSON] встановлено першу групу інвалідності на строк до 01 березня 2017 року та зазначено про те, що останній потребує постійного стороннього догляду (а. с. 6). Відповідно до відомостей про роботу, що значаться у трудовій книжці [PERSON] (а. с.5) до отриманої в ДТП травми він працював на посаді водія автотранспортних засобів першого класу Ковельської автоколони Цеху перевезення пошти та був звільнений з роботи 22 лютого 2013 року на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України внаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоровя у звязку з встановленням першої групи інвалідності, який потребує постійного стороннього догляду. У відповідності з п.1 ст. 1195 ЦК України фізична особа або юридична особа, яка завдала шкоду каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (прибуток), втрачений ним внаслідок втрати або зменшення професійної або загальної працездатності, а так само відшкодувати додаткові витрати, пов'язані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду. Відповідно до п.1 ст.1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоровя заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоровя, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності-загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (доход) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоровя або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоровя. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. З наданою позивачем довідки слідує, що він працював у Волинській дирекції УДППЗ «Укрпошта» на посаді водія автотранспортних засобів і його середньомісячний заробіток за три останні місяці роботи, що передували ушкодженню здоровя, становив 2088.44 грн. (а. с. 11). Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевказані обставини справи та вимоги закону, суд дійшов висновку, що відповідач, як особа, яка завдала позивачу шкоди каліцтвом, внаслідок якого останній став інвалідом і втратив 100% професійної працездатності, повинен відшкодувати позивачу заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати професійної працездатності у розмірі, який просив позивач, 2000 грн. щомісячно. При цьому відшкодування відповідачем заподіяної позивачеві шкоди повинно бути здійснено з дня встановлення йому відповідної групи інвалідності, тобто з 13 березня 2015 року і до 24 лютого 2017 року, - на період її встановлення. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 87 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На підставі договору від 01 серпня 2015 року позивачу надавалася правова допомога адвокатом [PERSON], витрати позивача, пов'язані із наданням йому правової допомоги, становлять 1000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 38 від 01 серпня 2015 року, не перевищують граничного розміру компенсації витрат, встановленого Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», є підставними та підлягають до стягнення з відповідача в силу ч.1 ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Враховуючи, що за подання даного позову позивач відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, то на підставі п. 1.1 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 243.60 грн.

Outcome: approved