Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

У листопаді 2013 року ПАТ «Луганськгаз» в особі філії Луганське міжрайонне управління по експлуатації газового господарства звернулось до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за спожитий газ за період з 01.08.1996 року по 01.11.2013 року в сумі 3555,13 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направила. Суд, дослідивши надані сторонами докази, вважає вимоги позову такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач мешкає в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], і з метою задоволення комунально-побутових потреб споживає природний газ, послуги з постачання якого надає ПАТ «Луганськгаз». Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЖК України, ЦП України і Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими Постановою КМУ від 09.12.2009 №2246. З матеріалів справи вбачається, що відповідач періодично здійснювала оплату за спожитий природний газ, що підтверджується витягом з особового рахунку [NUMBER], та свідчить про наявність між сторонами фактичних договірних правовідносин. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань по платі за надані послуги з газопостачання, у неї перед відповідачем виникла заборгованість за період з 01.08.1996 року по 01.11.2013 в сумі 3555,13 грн. Відповідно до ЦК УРСР (1963 р.) для звернення до суду з позовом було встановлено трирічний строк позовної давності, який повинен був застосовуватись судом незалежно від волі і думки сторін. Пропуск строку позовної давності був підставою для відмови у позові, за виключенням тих випадків, коли суд за клопотанням позивача визнає поважною причину пропуску строку позовної давності і знайде причини для його поновлення. Відповідно до ст. 257 ЦК України введеного в дію з 01.01.2004 р. загальна позовна давність встановлюється також тривалістю у три роки, але не є беззаперечною підставою для відмови у позові і застосовується судом лише у випадках, коли про це заявила одна з сторін. Такого клопотання у визначені судом строки і в порядку, встановленому законом, учасники процесу не заявили. Підстав для стягнення боргу за період з 01.08.1996 року до 01.01.2004 року нема, з причини пропуску позивачем строку позовної давності і відсутності підстав для поновлення строку. Тому в даній частині позовних вимог слід відмовити за пропуском строку позовної давності. З довідки наданої ПАТ «Луганськгаз» від 06.03.2014 року вбачається, що сума заборгованості за надані послуги з газопостачання за адресою: [ADDRESS], за період з 01.01.2004 року по 01.11.2013 року складає 2739,79 грн., які підлягають стягненню за рішенням суду. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати.

Outcome: partial