Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернулася в суд із означеним позовом до відповідача, вказавши, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку вона є власницею житлового будинку під [ADDRESS] . У вказаному будинку значиться зареєстрованим відповідач, який являється колишнім чоловіком позивачки та в даному будинку не проживає. Позивачка вказує, що з січня 2020 року вона з відповідачем не підтримує сімейних відносин та 23.06.2021 року шлюб між ними розірвано. В добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації не бажає, у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатися вказаним житловим будинком, оформити субсидію та пільги на комунальні послуги. У зв`язку з викладеним, позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком, що знаходиться по [ADDRESS] . Ухвалою судді від 02.08.2021 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання позивач не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримуючи позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~У відповідності до\~ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК УРСР\~до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 2, 3\~ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 9 ЖК України\~визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2\~ст. 405 ЦК України). Судом встановлено, що позивачка як [PERSON] є власницею житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.05.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Деражнянського районного нотаріального округу Хмельницької області Бас Л.Й., зареєстрованого в реєстрі за №1125. Вказане підтверджується також технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] , складеним 30.05.2000 року, інвентарний №1254, реєстровий №551. 11.03.2003 року [PERSON] одружилась із відповідачем після чого їй присвоєно прізвище « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , видане 11.03.2003 року Деражнянським районним управлінням юстиції. 23.06.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим Деражнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 23.06.2021 року. Так, згідно довідки по зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №1918 від 15.07.2021 року, виданої виконавчим комітетом Деражнянської міської ради Хмельницької області, в будинку [ADDRESS] зареєстровані позивачка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] . За даними акту обстеження житлово-побутових умов проживання №200 від 08.07.2021 року, встановлено, що відповідач [PERSON] в будинку за адресою [ADDRESS] не проживає з січня 2021 року, фактичне місце його проживання невідоме. В ході обстеження відвідано сусідів [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт не проживання [PERSON] за вищевказаною адресою. Виходячи з зазначених положень закону та встановлених обставин справи, [PERSON] , як колишній член сім`ї власника будинку зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах, на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з членами сім`ї власника, а втрачає право користування цим житлом лише з підстав, передбачених ч. 2\~ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи позивача про те, що вона, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права власності квартирою від відповідача, який не є членом її сім`ї, шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будь-який час, суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступні обставини. Так, відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, суд враховує, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406\~ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) будинку відповідно до ст.ст.\~9,\~156,\~157 ЖК УРСР\~не позбавляє колишніх членів його (їх) сім`ї права користуватися займаним приміщенням. Таким чином, у відповідача, як колишнього чоловіка власника будинку, на підставі ч. 1\~ст. 405 ЦК України, виникло право користування чужим майном, а саме\~вказаним будинком [ADDRESS] (сервітутне право), тому припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405,\~406 ЦК України. Як уже було зазначено, відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад один рік. При цьому суд, зауважує, що звертаючись до суду із означеним позовом в липні 2021 року позивач надала суду в якості доказу, який підтверджує факт відсутності відповідача за місцем його реєстрації акт обстеження житлово-побутових умов проживання №200 від 08.07.2021 року, з якого вбачається, що останній з січня 2021 року не проживає за місцем реєстрації. Від-так, відсутні підстави, передбачені ч. 2\~ст. 405 ЦК України, для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Доводи ж позивача про те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі призводить до її витрат на оплату житлово-комунальних послуг не є самостійною підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а може бути підставою для звернення до останнього з вимогою про відшкодування понесених нею витрат на оплату таких послуг. За таких обставин, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до задоволення не підлягає. Крім цього, враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ч.1 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed