Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що в липні 2014 року, до неї звернулася її односельчанка [PERSON] з проханням позичити їй 300 доларів США та 400 гривень. Позивач погодилася, та 28 липня 2014 року позичила їй 300 доларів СІІІА та 400 гривень, про що [PERSON] написала [PERSON] розписку і зобов'язалася до кінця серпня 2014 року повернути борг. Проте до цього часу борг відповідач позивачеві не повернула, незважаючи на неодноразові нагадування [PERSON] В зв'язку із вищевикладеним [PERSON] вимушена звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики в сумі 300 доларів США та 400 гривень. Крім того позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати по справі та судові витрати в сумі 200 грн. за надання юридичної допомоги. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засіданняне з'явилася з невідомих суду причин, хоча завчасно та належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи. Так як відповідач, яка належним чином повідомлена і від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності в судове засідання не з'явилася, суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд, вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Із оглянутого в судовому засіданні оригіналу боргової розписки встановлено, що 28 липня 2014 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого відповідач отримала від позивача грошову суму у розмірі 300 доларів США та 400 гривень та зобов'язувалася повернути цю суму до кінця серпня 2014 року. Будь-яких заперечень відповідач суду не надав. Тому, суд приймає дану розписку до уваги. Відповідно до статті 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК Українина підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК Українивизначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики від 18 вересня 2013 року за результатом розгляду справи № 6-63 цс13 Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргову розписку відповідача, яка знаходяться у позивача, суд встановив укладення між сторонами договору позики. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК Українивстановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Предметом договору позики у справі є національна валюта - гривні та іноземна валюта - долари США. Отже суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з боргової розписки відповідача [PERSON] від 28.07.2014 року, строк виконання зобов'язання встановлений до кінця серпня 2014 року. Відповідно до вимог ст. 545 ЦК Україникредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. З наведеного випливає, що кредитор в даному випадку повинен видати розписку лише на вимогу боржника. Якщо такої вимоги від боржника не надійшло, зазначений обов'язок у кредитора не наступає. Тому для боржника вкрай важливо документально підтвердити факт виконання свого зобов'язання. Якщо ж боржник при отриманні позики видав кредиторові борговий документ (розписку), кредитор, приймаючи її повернення, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. Якщо кредитор з якоїсь причини не може повернути борговий документ (розписку) (наприклад, у випадку її втрати, знищення, передачі іншим особам і т.п.), він зобов'язаний видати боржникові свою розписку, вказавши в ній про це. Наявність розписки (чи іншого боргового документа) у боржника підтверджує виконання ним своїх обов'язків. Відповідно ж наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов'язку, в тому числі і щодо повернення боргу, що підтверджується і судовою практикою (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.02.2011р. по справі №6-2573св10). Аналізуючи зазначені обставини справи, вимоги закону, та враховуючи що боргова розписка знаходяться у позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 243,60 гривні судового збору. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат у сумі 200 гривень за надання юридичною допомоги [PERSON], оскільки остання не довела документально сплату вищезазначеної суми за надання юридичної допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved