Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

У листопада 2017року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 07 травня 2014року вона уклала з відповідачем [PERSON] договірпозики, за умовами якого позивач передала відповідачу у борг 10200,00грн., які позичальник зобов'язувалась повернути у строк до 01 червня 2014року. На підтвердження укладення договору позики відповідач надала позивачу розписку про одержання нею грошових коштів розмірі 10200,00грн. Позивач зазначала, що в порушення умов договору позики, відповідач суму позики не повернула, прохання про повернення боргу проігнорувала. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконала, позивач просила суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 23527,53грн. та судові витрати по сплаті судового збору. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до канцелярії суду заяву, якою підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі, розглянути справу за її відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила,про дату, час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Відзив на позов до суду не надходив, про причини неявки суд не повідомила. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача та не повідомленням нею про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 16 розділом четвертим книги першої, главою сорок восьмою розділу першого та главою сімдесят першою розділом третім книги п'ятою Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 07 травня 2014року вона уклала з відповідачем [PERSON] договірпозики, за умовами якого позивач передала відповідачу у борг 10200,00грн., які позичальник зобов'язувалась повернути у строк до 01 червня 2014року. На підтвердження укладення договору позики відповідач надала позивачу розписку про одержання нею грошових коштів розмірі 10200,00грн. Отже, позивач свої зобов'язання за договором позики виконала та передала відповідачу у борг кошти в сумі 10200,00грн. Відповідно до умов договору позики від 07 травня 2014року відповідач зобов'язувалась повернути позику у повному обсязі у строк до 01 червня 2014року. Отже, строк повернення відповідачем коштів за договором позики настав 01 червня 2014року. З пояснень позивача судом встановлено, що в порушення умов договору позики, відповідач суму позики не повернула, прохання про повернення боргу проігнорувала. Будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань у повному обсязі, згідно умов договору, та які передбачені ст.545 ЦК України, матеріали справи не містять. Договір позики від 07 травня 2014року містить перелік суттєвих умов договору, що засвідчує виконання сторонами вимог закону щодо укладення у письмовій формі. Статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк. Згідно ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідачем до суду не було надано жодних письмових заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутньою у судових засіданнях відповідач також розпорядилась на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд вважає доведеним факт отримання відповідачем від позивача коштів у сумі 10200,00грн., а також той факт, що борг на момент розгляду справи нею не повернено у встановлений договором термін, оскільки в матеріалах справи відсутня розписка позивача про одержання від відповідача суми боргу. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, який приймається судом, борг [PERSON] за договором позики станом на 01 жовтня 2017 року складає 23527,53грн., та складається з боргу за розпискою з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 21732,38 грн., та трьох процентів річних від простроченої суми, у розмірі 1795,15 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 23527,53грн. Оскільки позивач на день винесення рішення не збільшував позовні вимоги, то суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Зважаючи на вимоги закону, щодо розумності строку розгляду цивільних справ, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позов про стягнення заборгованості та судових витрат підлягає задоволенню. Судовий збір по справі складає 640,00грн., 235,28грн.з яких підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, та 404,72грн. - на користь держави.

Outcome: approved