Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

У квітні 2021 року позивачі звернулися до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Свої позовні вимоги позивачі мотивували тим, що житловий будинок по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам, які проживали в ньому, [PERSON] та [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок. [INFO] померла [PERSON] . Спадкування після її смерті здійснювалося за законом. [PERSON] на день смерті проживала в [ADDRESS] . Разом із нею проживали її невістка [PERSON] та син невістки (не рідний онук [PERSON] ) [PERSON] . Єдиним спадкоємцем [PERSON] була її невістка [PERSON] , яка після смерті свого чоловіка (сина [PERSON] ), починаючи з 1985 року й до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] проживала з нею однією сім`єю, вела спільне господарство, несла спільні витрати на утримання домоволодіння, придбання продуктів харчування та ліків. Позивачі зазначають, що [PERSON] у силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України як спадкоємець четвертої черги за законом, уважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] та успадкувала після її смерті належну останній 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . Позивачі не мають можливості надати нотаріусу докази того, що [PERSON] проживала зі [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому просять у судовому порядку встановити вищевказаний факт та вказують, що встановлення даного факту необхідне їм для підтвердження того, що [PERSON] була спадкоємцем [PERSON] четвертої черги за законом та успадкувала після її смерті належну їй 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. [INFO] померла мати позивачів [PERSON] . Спадщину після її смерті прийняли позивачі, за їх заявами Носівською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 306/2020. Нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів. Саме тому позивачі звернулися до суду та просили судовим рішенням: - встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала однією сім`єю зі [PERSON] , яка померла [INFO] , починаючи з 1985 року і до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування після смерті [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Ухвалою судді від 17 травня 2021 року прийнято до свого провадження цивільну справу, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06 липня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 07 вересня 2021 року. Ухвалою суду від 07 вересня 2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 10 листопада 2021 року. У судовому засіданні 07 вересня 2021 року позивачі підтримали свої позовні вимоги, просили їх задовольнити та пояснили, що [PERSON] проживала з 1985 року в будинку [ADDRESS] разом зі своєю свекрухою [PERSON] однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. Чоловік [PERSON] , який помер у 1985 році, був сином [PERSON] [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом. Житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, тому в іншому порядку, крім судового, вони не можуть оформити право власності на нього, а тому вимушені були звернутися до суду. 10 листопада 2021 року позивачі в судове засідання не з`явилися, але подали до суду заяви, у яких указали, що вони підтримують позовні вимоги в повному обсязі, просять їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, але до початку судового розгляду справи по суті направив до суду заяву, у якій указав, що відповідач визнає позовні вимоги та просив справу розглянути за відсутності представника відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні 07 вересня 2021 допитана як свідок [PERSON] дала показання, що позивачі є ріднею її чоловіка [PERSON] . Свідку достовірно відомо, що [PERSON] проживала з 1985 року в будинку [ADDRESS] разом зі своєю свекрухою [PERSON] однією сім`єю. Вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет аж до самої смерті [PERSON] , не конфліктували, жили дружно, як мати і дочка. Свідок зі своїм чоловіком [PERSON] часто бували у них в гостях. У судовому засіданні 07 вересня 2021 року допитаний як свідок [PERSON] дав показання, що він є ріднею позивачів. Свідку достовірно відомо, що [PERSON] була дружиною [PERSON] , який помер у 1985 році. Після смерті чоловіка [PERSON] залишилася проживати зі своєю свекрухою [PERSON] в будинку [ADDRESS] . Вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, [PERSON] доглядала за свекрухою, вони жили завжди мирно, конфліктів не мали. Свідок із родиною часто бував у них в гостях та бачив усе це на власні очі. Суд проводить судове засідання 10 листопада 2021 року за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу 10 листопада 2021 року без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши пояснення позивачів та показання свідків, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідками виконкому Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 279 від 17 серпня 2020 року (а. с. 19) та № 323 від 17 вересня 2020 року (а. с. 22). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] у віці 101 рік померла [PERSON] , що підтверджується копією актового запису про смерть № 3 від 02 лютого 2006 року (а. с. 66). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склала заповіт, яким жилий будинок з надвірними будівлями, майно та гроші заповідала [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого 29 вересня 1998 року секретарем Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 75). Судом установлено, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 77) та повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області (а. с. 73). На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , разом з нею були зареєстровані: [PERSON] (невістка) та [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 279 від 17 серпня 2020 року (а. с. 20). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що спадкоємець, визначений у заповіті [PERSON] , не вчинила жодних дій для прийняття спадщини відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України, а, отже, не прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Отже, на підставі ч. 2 ст. 1223 ЦК України, ураховуючи, що спадкоємець за заповітом, не прийняла спадщини після смерті [PERSON] , спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Як зазначалося вище, на день смерті разом зі [PERSON] проживала її невістка [PERSON] (а. с. 20), вона була дружиною сина [PERSON] . [PERSON] , який помер у 1985 році, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а. с. 15). Згідно з довідками виконавчого комітету Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 280 від 17 серпня 2020 року та № 277 від 17 серпня 2020 року [PERSON] з 12 травня 1963 року і по день своєї смерті, тобто по [INFO] , була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] (а. с. 21, 18). Відповідно до показань свідків [PERSON] , [PERSON] , даних у судовому засідання 07 вересня 2021 року, убачається, що [PERSON] дійсно проживала зі своєю свекрухою [PERSON] однією сім`єю, починаючи з 1985 року (день смерті чоловіка та сина [PERSON] ) і до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та взаємні права й обов`язки. Підстав не довіряти таким показанням свідків у суду немає. Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До членів сім`ї відносяться чоловік, дружина, їхні батьки та неповнолітні діти, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником, ведуть з ним спільне господарство. Як роз`яснено в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про:…5) встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Встановлення факту проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини необхідне позивачам для підтвердження того, що [PERSON] була спадкоємцем [PERSON] четвертої черги за законом та успадкувала після її смерті, зокрема, належну їй 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. Отже, з вищенаведеного та з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , зі [PERSON] , яка померла [INFO] , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, починаючи з 1985 року і до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] . А тому з огляду на вищезазначене, беручи до уваги всі обставини справи, досліджені докази, суд робить висновок, що позовна вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] її спадкоємиці четвертої черги за законом [PERSON] став належати в цілому спірний житловий будинок. Щодо позовної вимоги про визнання за позивачами права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, суд робить нижченаведений висновок. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 23). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 65). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки. Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 6). Позивач [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 13) та копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 14). Отже, вони (позивачі) є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , разом з нею був зареєстрований [PERSON] , що підтверджується довідкою виконкому Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 276 від 12 серпня 2020 року (а. с. 17). Згідно з копією спадкової справи до майна померлої [PERSON] № 306/2020, заведеної Носівською районною державною нотаріальною конторою, позивачі у визначений законом шестимісячний строк подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки (по 1/2 частини). Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає (а. с. 60-62). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, позивачам з часу відкриття спадщини після смерті матері належить по 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивачі зверталися до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті матері [PERSON] . Однак, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме правовстановлюючого документа на спадкове майно, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 75/02-31 від 03 лютого 2021 року (а. с. 32). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] на замовлення позивачів КП «Носівське БТІ» Носівської міської ради виготовлена технічна документація (а. с. 24-28). Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 22 січня 2021 року становить 78000 грн. Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги позивачів про визнання за ними права власності на житловий будинок також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду кожен з позивачів сплатив судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а. с. 3, 4). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved