Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON]звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із уточненим в подальшому позовом до [PERSON], посилаючись на те, що відповідач є її сусідкою та проживає у [INFO]. Зазначала, що 17 жовтня 2017року [PERSON] була допитана слідчим Малиновського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області у якості свідка та надала пояснення по суті поставлених запитань, якими порушила право позивача на повагу до її гідності та честі. Стверджувала, що вона ніколи будь-яких протиправних дій стосовно відповідача не робила та є психічно здоровою людиною. Зазначала, що у зв'язку з розповсюдженням відповідачкою недостовірної інформації і, як наслідок, з порушенням її права на повагу до гідності та честі, її стан здоров'я погіршився, вона почала приймати ліки. Зазначала, що розмір моральної шкоди, яку вона зазнала вона оцінює у 100000грн. Вказувала, що відповідач у період з квітня 2016 року по січень 2018 року пошкодила та викрала належні їй гроші та особисті речі. Посилаючись на зазначені обставини позивач просила суд ухвалити рішення, яким інформацію відповідачки [PERSON], викладену щодо неї у протоколі допиту її у якості свідка, який відбувся 17 жовтня 2017 року та викладеного у протоколі допиту слідчим Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, вважати недостовірною, підлеглою спростуванню відповідачкою, яку зобов'язати вибачитися перед нею, та стягнути з відповідачки на її користь матеріальну шкоду у розмірі 100000 грн. та моральну шкоду у розмірі 100000 грн., а також матеріальний збиток у розмірі 51000 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000 грн., а усього 451000 грн. У судовому засіданні [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] проживає в [INFO]. Відповідач [PERSON] є сусідкою позивача, власником квартири №9 по вул. Центральний аеропорт у м.Одесі, постійно проживає за спірною адресою. Відповідно до ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК кожна сторона повинна донести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд відповідно до ст.13 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»(далі - постанова Пленуму ВСУ) в п.4 зазначив, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Як розяснено в п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 12 ЦПК обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення недостовірної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Оціночними судженнями, з огляду на приписи ч. ч. 1, 2 ст. 30Закону України «Про інформацію» за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені, як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 12 ЦПК України позивач повинен довести факт поширення недостовірної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено саме його особисті немайнові права. Якщо інформація, яка порушує особисті немайнові права особи, є достовірною, вимоги про її спростування не можуть бути задоволені. При цьому у судовому засіданні позивачем не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили будь-яку викладену відповідачем інформацію. Відповідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» п.19 - якщо субєктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує честь, гідність чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обовязок відшкодувати моральну шкоду. У судовому засіданні факту приниження честі та гідності позивача судом не встановлено. Оскільки, право на відшкодування моральної шкоди в даному конкретному випадку є похідним від наявності порушеного права на честь, гідність, ділову репутацію, а таке порушення права позивача не встановлено, тому суд відмовляє в задоволенні і в цій частині позовних вимог. Окрім зазначеного, враховуючи те, що судом на підставі наданих позивачем доказів не встановлений факт вчинення [PERSON] протиправних виновних дій, наслідком яких стали майнові збитки, заподіяні позивачеві, а позовні вимоги [PERSON] майнового та немайнового характеру є взаємоповязаними, підстави для відшкодування шкоди відсутні. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди є недоведеними, тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed