Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про стягнення боргу за договором позики до відповідача [PERSON] за договором позики в сумі 2.943.500,00 гривень, а також вирішити питання понесених судових витрат. Позовна заява мотивована тим, що 15 та 20 лютого 2015 року позивач на прохання свого давнього знайомого гр.[PERSON] уклав договір позики з відповідачем та надав останньому у борг грошові кошти в загальній сумі 125.000,00 доларів США, що на час подання позову дорівнює згідно курсу НБУ 2.900.000,00 гривень. [PERSON] запевнив позивача, що відповідач поверне борг своєчасно, оскільки той має непоганий бізнес, грошові кошти були потрібні для викупу магазину у м. Конотоп Сумської області. До того ж [PERSON] завірив позивача, що візьме від відповідача розписку щодо позики. Оскільки такої суми грошей у позивача в наявності не було, то він надавав їх двома частинами: першу частину було надано 15 лютого 2015 року в сумі 40.000,00 доларів США зі строком повернення не пізніше 1 травня 2015 року, а другу частину позики у розмірі 85.000,00 доларів США було надано 20 лютого 2015 року зі строком повернення за вимогою. Вказані вище грошові кошти позивач передавав відповідачу у присутності [PERSON] за домовленістю про те, що незалежно від зміни курсу гривні, той поверне борг позивачу у гривневому еквіваленті до курсу долара США. Проте, відповідач у встановлений позикою строк борг в сумі 40.000,00 доларів США позивачу не повернув. На неодноразові звернення позивача до відповідача повернути борг останній ніяк не реагує. Крім того, оскільки відповідач своєчасно не виконав умови договору позики стосовно повернення 40.000,00 доларів США (920.000,00 гривень) не пізніше 1 травня 2015 року, позивач вимагає від нього сплати 3% річних від вказаної суми боргу. Згідно розрахунків позивача на день подання позовної заяви відповідач прострочив повернення 40.000,00 доларів США (928.000,00 гривень) на 6 місяців: травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2015 року. Відповідно до розрахунків за один місяць прострочення повернення боргу відповідач має сплатити позивачу від суми боргу 1,5% (0,25% в місяць за шість місяців). Курс долара США на день подання позовної заяви становить 23,2 грн. за 1 долар. Таким чином, у гривневому еквіваленті загальна сума боргу у 125.000,00 доларів США станом на 17 листопада 2015 року становить 2.900.000 гривень. Від загальної суми боргу у грошовому еквіваленті 1.5% складає 43.500,00 гривень, що підлягає стягненню із відповідача. В судове засідання позивач не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав частково в частині основної суми боргу в сумі 2.900.000,00 грн., проте позов в частині нарахованих відсотків за несвоєчасне повернення боргу не визнав так як ніяких додаткових умов в договорі позики не було обумовлено, просив суд відмовити в задоволенні цієї частини позову. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх у сукупності, приходить до висновку, що позов в межах позовних вимог є підставним та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд приходить до висновку, що за змістом та формою договір позики відповідає вимогам ст.ст.11, 207, 208, 525, 526, 530, 638, 639, 1046, 1047, 1049 ЦК України, відповідно до яких позивачем як підтвердження отримання грошової позики суду надана розписка позичальника про отримання грошових коштів. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, що може підтверджуватися розпискою або іншим документом (актом, квитанцією) або зарахування суми на банківський рахунок позикодавця. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч.1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст.625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved