Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

У листопаді 2009 року позивач звернувся до суду з даним позовом , зазначивши в його обґрунтування , що він є онуком [PERSON] та [PERSON], які за життя в 2001 році склали заповіт на його ім'я , кожен заповідав свою частину квартири . [PERSON] помер в грудні 2001 року , він не приймав спадщину після смерті дідуся, оскільки бабуся залишилася проживати у квартирі. [PERSON] померла [INFO], про що його повідомила відповідачка [PERSON] Від неї він дізнався про наявність заповіту [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідченого нотаріусом 2 червня 2009 року Посилаючись на те, що [PERSON] хворіла психічним захворюванням і не була здатна усвідомлювати значення своїх дій, позивач просив взнати недійсним заповіт [PERSON] на ім'я [PERSON] Відповідачка [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог , вважали , що волевиявлення [PERSON] під час складання заповіту було вільним, її поведінка не визвала ніяких сумнівів у нотаріуса, заповіт був особисто підписаний заповідачкою , ніяких порушень законодавства під час посвідчення заповіту допущено не було. Додатково пояснили, що позивач останні роки не приїздив до [PERSON], не піклувався про неї , хоча [PERSON], будучи людиною похилого віку, потребувала стороннього догляду. [PERSON] працюючи листоношею, постійно приходила до [PERSON] , купувала їй продукти харчування, прибирала квартиру, прала.02.06.2010 року на прохання [PERSON] викликала нотаріуса , і саме тоді був складений оспорюваний заповіт. Справа слухалася неодноразово. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 вересня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2010 року , позов задоволений частково. Визнано недійсним заповіт, складений 2 червня 2009 року від імені [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом 5-ї державної нотаріальної контори м. Харкова Малолітко П.І. , реєстровий номер № 3-622 . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. В решті позовних вимог відмовлено ( т.1 а.с.141-143,192-194,). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 березня 20102 року рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 22 вересня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2010 року , справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с.228-229). Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання з'явилися,позовні вимоги та доводи позовної заяви підтримали, надали вищевказані пояснення . Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання з'явилися, проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі з підстав, вказаних вище. Третя особа Малолітко П.І. в судове засідання не з'явився , надав до суду заяву в якій просив слухати справу в його відсутність та пояснив у заяві, що оспорюваний заповіт був ним посвідчений відповідно до вимог чинного законодавства ( т.2 а.с.166,172). Суд, вислухавши пояснення сторін , свідків, дослідивши матеріали вказаної справи, розглянувши подані сторонами письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так в судовому засіданні встановив наступні правовідносини . Позивач у судовому засіданні зазначив , що [PERSON] в 2001 році склала заповіт, посвідчений 28.12.2001 року Другою ХДНК р.№5-338, на все своє майно на його ім'я (т.2 а.с.54), що не оспорювали у судовому засіданні відповідач та його представник. Тому цей факт судом визнаний, оскільки відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В подальшому [PERSON] склала заповіт на ім'я відповідачки, який був посвідчений 02.06.2009 року державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Малолітко П.І. р. №3-622 (т.1 а. с.44) . Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. Зокрема, внуки спадкують за законом за правом представлення ту частку спадщини, яка належала за законом їхнім матері, батькові , якби вони були живими на час відкриття спадщини ( ст.. 1226 ЦК України). У своїй позовній зави позивач зазначив, що він є онуком померлої [PERSON], яка була його бабусею. Судом перевірено наявність родинних стосунків позивача з спадкодавцем [PERSON] Встановлено, що позивач не має взагалі родинних стосунків з спадкодавцем [PERSON], оскільки тільки чоловік [PERSON] [PERSON] був рідним братом рідної бабусі позивача, своїх дітей [PERSON] та [PERSON] не мали , відповідно до листа РАГСУ , який мається в матеріалах справи , згідно з яким , відсутні актові записи про дитину [PERSON] та [PERSON].( т.2 а.с.45). Відповідно до листа паспортного столу, прізвище [PERSON], [INFO], позивачем було отримано « внаслідок зміни прізвища 17.02.1998 року з [PERSON] на [PERSON]» ( т.2 а.с.40). Вказані факти були визнані позивачем у судовому засіданні. Судом також встановлено , що 24 грудня 2001 року [PERSON] склав заповіт , яким все майно заповів позивачу [PERSON], [INFO] [PERSON] помер ( т.1 а.с.10). 28 грудня 2001 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу [PERSON] , 2 червня 2009 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла відповідачу [PERSON] , [INFO] [PERSON] померла (т.1 а.с.8) Відповідно до ч. ч. 2,3,4. ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь який час скласти новий заповіт. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених ст..ст.225 і 231 ЦК України Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним Акт судової посмертної судово-психіатричної експертизи від 11.06.2010 року ( т.1 а.с.66-68) не містить висновку щодо психічного стану [PERSON] на момент підписання оспорюваного заповіту, оскільки з 2001 року [PERSON] психіатром не оглядалася, лікування призначалося без огляду , з 2007 року був змінений діагноз без огляду [PERSON], описування її психічного стану в матеріалах справи зі слів відповідача та позивача протиречать одне іншому , тому вирішити експертні питання не можливо. Призначена судом за клопотанням позивача та його представника повторна судово-психіатрична посмертна експертиза в 2014 році також не надала відповіді на поставлені судом питання щодо психічного стану [PERSON] на момент підписання оспорюваного заповіту , і висновку щодо психічного стану [PERSON] повторна судово- психіатрична посмертна експертиза №44 від 11.12.2014 року також не містить (т.2 а.с.146-148). Допитані в судовому засідання свідки пояснили наступне [PERSON] , дружина позивача , пояснила , що заповідач [PERSON] не була рідною бабусею позивача, догляд вони з чоловіком за нею здійснювали протягом довгого часу, приносили ліки, що виписувалися лікарем-психіатром, з 2005 року після інсульту бабуся вже нікого не впізнавала, з відповідачем та іншими соціальними робітникам не знайомі , про оспорюваний заповіт дізналися після смерті [PERSON] [PERSON], знайомий позивача, пояснив, що бачив [PERSON], лише раз в 2009 році , коли позивач попросив заїхати та зібрати телевізор на ремонт, вона здалася йому хворою, путала його з онуком [PERSON] , лікар- психіатр ПНД № 16 , пояснила, що здійснювала лікування [PERSON] та вносила записи в амбулаторну карту [PERSON], пам'ятає [PERSON] з 1993 року , коли вона була направлена в 15 лікарню зі скаргами на депресивний стан, згідно виписки 1993 року [PERSON] був поставлений діагноз депресія інволюційна ( меланхолія). Виписана з лікарні з покращеннями стану. За рецептами та ліками приходив спочатку чоловік, а в 1999 році - працівник служби милосердя, з 2001 року - соціальний працівник , а з 2002 року по 2007 рік - позивач [PERSON], в 2005 році навідувала [PERSON] на дому , після інфаркту , діагноз [PERSON] - рекурентний депресивний розлад не впливає на дієздатність то можливість оцінювати свої дії, з таким діагнозом ніколи дієздатності не лишали , [PERSON] останній раз був у лікаря 16.05.2007 року , з 2007 року лікування [PERSON] більше не приймала, в 2008 році [PERSON] навідувала медична сестра. [PERSON] , соціальний працівник , що обслуговувала [PERSON] пояснила, що вона була малорухлива, проте адекватна, замовляла продукти, частково просила сплатити рахунки за квартиру, а оскільки служба має роботу з грошима, з неадекватними людьми вони не працюють та не підписують договори про обслуговування. [PERSON], працівник пошти, що обслуговувала ділянку , де проживала [PERSON] , пояснила, що приносила пошту [PERSON] до того часу, коли на вказану ділянку направили [PERSON], [PERSON] спілкувалася, отримувала пенсію, ніяких відхилень з приводу ясності розуму вона, як свідок, не бачила. Крім того, судом отримані письмові пояснення державного нотаріуса П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Малолітко П.І. , в яких він вказав, що оспорюваний заповіт був ним посвідчений відповідно до вимог чинного законодавства (т.2 а.с.166). Таким чином, суд, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні, тому позов не підлягає задоволенню. Відповідно до Роз'яснень, що викладені у постанові Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджується достовірним доказами, дослідженими в судовому засіданні . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed