Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

У листопаді 2015 році позивач звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «МСМ» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середній заробіток за час затримки заробітної плати, яким просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь заробітну плату за період з жовтня 2014 року по червень 2015 року в розмірі 10 203 грн. 07 коп. та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 1297 грн., допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. В обґрунтування позову вказав, що 07.05.2012 року, згідно наказу № 7к його прийнято на посаду менеджера (управлінця) з питань комерційної діяльності та управління в ПП «МСМ». 26.06.2015 році він звільнився з роботи за власним бажанням відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, про що було видано наказ № 3 від 26.06.2015 рокую На день звільнення з роботи 26.06.2015 року відповідач заробітну плату за період з 01.11.2014 року по 26.06.2015 року в сумі 10 203 грн. 07 коп. йому не виплатив, а також не повідомив його письмово про належні до виплати суми при звільнені. Тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з'явився, але надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення рішення у заочному порядку не заперечує. У судове засідання представник відповідача не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У судовому засіданні встановлено, що згідно наказу № 7к від 07.05.2012 року [PERSON] був прийнятий на роботу до Приватного підприємства «МСМ» на посаду менеджера (управителя) з питань комерційної діяльності та управління. Відповідно до наказу від 26.06.2015 року за № 3 виданого ПП «МСМ» [PERSON] було звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.3-8). Однак заборгованість по заробітній платі в день звільнення відповідач не сплатив. Таким чином, відповідач заборгував заробітну плату позивачу за період з 01.11.2014 року по 26.06.2015 року у розмірі 10 203 грн. 07 коп. Судом було здійснено запит до відповідача щодо підтвердження суми заборгованості по заробітній платі перед позивачем, однак відповіді не надійшо. Статтею 1 Закону України «Про оплату праці», передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці», передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Стаття 47 КЗпП України, встановлює обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У судовому засіданні також встановлено, що вказані вимоги закону відповідачем були порушені, у результаті чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по виплаті заробітної плати за період з 01.11.2014 року по 26.06.2015 року у розмірі 10 203 грн. 07 коп., тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 10 203 грн. 07 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пленум Верховного Суду Україні в п. 20 постанові «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року за № 13 роз'яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Заборгованість по заробітній платі за квітень 2015 року складає 1297 грн. 00 коп. та за травень 2015 року складає 1297 грн. 00 коп. Отримана сума заробітку за два місяці ділиться на кількість робочих днів у квітні (21 робочий день) та травні 2015 року (18 робочі дні). 1297 грн. 00 коп. / 39 = середньоденний заробіток у розмірі 33 грн. 26 коп. Виходячи з того, що на день постановлення рішення позивач заборгованість по заробітній платі не отримав, кількість днів затримки виплати становить з 29.06.2015 року по 29.01.2016 року включно, складає 152 робочих днів. Таким чином розмір середньої заробітної плати повинен бути розрахований наступним чином: 152 дні х 33 грн. 26 коп. = 5 055 грн. 52 коп. У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Але, у своїх вимогах позивач просить стягнути суму середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 1 297 грн. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, то позов повинен бути задоволений в межах заявлених вимог, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача середню заробітну плату за час затримки розрахунку у розмірі 1 297 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 1378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved