Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

У липні 2019 року до суду звернулася [PERSON] із позовною заявою до державного реєстратора КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавської області Онищенка Руслана Миколайовича та АТ «Альфа-банк» про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В обґрунтування позову вказувала, що 23 травня 2008 року в забезпечення договору про надання споживчого кредиту № 800003969, від цієї ж дати, між нею, [PERSON] та АТ «Альфа-банк» було укладено іпотечний договір № 800003969/І за яким вона передала іпотекодержателю квартиру [ADDRESS] . 05 липня 2019 року із інформаційної довідки № 172716612 їй стало відомо, що власником її квартири у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно значиться АТ «Альфа-банк». Відповідні зміни щодо власника були внесені до реєстру 21 червня 2019 року державним реєстратором КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавської області Онищенком Р.М. Як підставу виникнення права власності зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47457428 від 21 червня 2019 року. Вважає, що таке рішення було прийнято державним реєстратором з порушенням Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин». Оскільки, не було проведено оцінки спірної квартири, також невідомо вартість квартири за якою вона була переоформлена на банк, що є прямим порушенням норм Закону України «Про іпотеку». Крім того, внаслідок допущеного порушення, вона не має можливості встановити чи має право на отримання перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог. Вказує, що державним реєстратором допущено порушення ст. 35 Закону України «Про іпотеку» яка передбачає у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення. Жодного повідомлення вона не отримувала. Окремо звернула увагу на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 07 червня 2014 року, за яким не може бути примусово стягнуте (відчужене без зголи власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язання громадянина України зав споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті. Дія даного Закону розповсюджується і на випадки позасудового звернення стягнення. Просила визнати неправомірним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстр нерухомого майна» Бричківської сільської ради Полтавської області Онищенка Р.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 47457428 від 21 червня 2019 року, скасувати запис державного реєстратора про право власності № 32095775. 16 липня 2019 року до суду від позивача [PERSON] разом із позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру із забороною її відчуження. Ухвалою суду від 18 липня 2019 року заяву про забезпечення позову було повернуто позивачу (а.с. 37). 05 серпня 2019 року до суду від позивача [PERSON] повторно надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою суду від 22 жовтня 2019 року (головуючий-суддя Андрієць Д.Д.) було забезпечено позов шляхом заборони державним реєстраторам вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді від 18 вересня 2019 року у справі відкрито провадження, залучено сторони до участі у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження та (а.с. 40). Ухвалою суд від 09 жовтня 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 52). 17 жовтня 2019 року до суду від АТ «Альфа-банк» надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 61-70). Вказували, що посилання позивача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не направлення вимоги іпотеко держателя, що унеможливлює проведення реєстрації прав власності за іпотекодержателем та не направлення їй вимоги іпотекодержателю - є неспроможними та безпідставними. Просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 23 грудня 2019 року до суду від АТ «Альфа-банк» надійшло клопотання про зустрічне забезпечення (а.с. 117-121), у задоволенні якого ухвалою суду від 18 лютого 2020 року було відмовлено (а.с. 153). 23 січня 2020 року до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив (а.с.126-128). Звернула увагу, що жодного повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки вона не отримувала. Надана банком інформація не відповідає дійсності, адже відправлення із вказаним номер у системі не зареєстроване. На даний час існує спір щодо розміру заборгованості за іпотечним договором, який потребує судового вирішення. Адже, банк залишив за собою іпотечну квартиру за ціною меншою, ніж визначено суб`єктом оціночної діяльності. Просила позов задовольнити у повному обсязі. 31 січня 2020 року до суду від АТ «Альфа-банк» надійшло письмове заперечення на позовну заяву (а.с. 133-138). Вказували, що дані щодо поштових відправлень зберігаються на сайті «Укрпошта» протягом 6 місяців з моменту реєстрації, про що зазначено на самому сайті. Оскільки, позивач намагалися відстежити лист 15 січня 2020 року, тобто після спливу цього строку, то інформація на сайті і не відобразилася. Крім того, вказували, що позивачем не доведено факт використання або наміру використання отриманих коштів від кредитора в сумі 25\~000 дол. США на споживчі цілі, не пов`язані із підприємницькою діяльністю. Крім того, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося не у примусовому порядку. Просили відмовити у задоволенні позову. 20 лютого 2020 року до суду від позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення щодо заперечення на позов (а.с. 161-163). У судовому засіданні 23 червня 2020 року представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені в ньому. У подальшому просив справу розглянути за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача АТ «Альфа-банк» - Луньова А.Г. у судовому засіданні 23 червня 2020 року проти позову заперечувала, посилаючись на обставини та підстави, викладені у відзиві на позовну заяву. Просила відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] не прибула з невідомих причин. Була належним чином повідомлена про час, дачу та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомляла. Представник відповідача АТ «Альфа-банк» - Луньова А.Г. проти позову заперечувала, посилаючись на обставини та підстави, викладені у відзиві на позовну заяву. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавської області у судове засідання не прибув з невідомих причин. Адміністрація зазначеної юридичної особи була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки свого представника суду не повідомила. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. 23 травня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-банк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-банк») був укладений кредитний договір № 800003969 (далі Договір) (а.с. 7). Відповідно до п. 2 Договору, банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі - 25 000 дол. США на строк до 23.05.2018 року включно під 13,80% річних. Цільове використання кредиту: на власні потреби без будь-яких обмежень. Цього ж дня,, 23 травня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-банк» було укладено іпотечний договір № 800003969/І у забезпечення виконання умов кредитного договору, за яким в іпотеку банку було передано квартиру [ADDRESS] (а.с. 8-10). Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. Відповідно до п. 6.1. Договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: - у випадку невиконання основного зобов`язання; - у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов цього договору; - у інших випадках, передбачених законодавством України. У разі порушення боржником основного зобов`язання та/або іпотекодавцем умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю/боржнику письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. За п. 6.2. цього ж договору, звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або згідно із договором про застереження, що міститься у п. 6.3. цього договору. Даний пункт договору (п. 6.3.) є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя та визнається сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя, що надає йому право в порядку позасудового врегулювання звернути стягнення на предмет іпотеки на підстав даного договору, в тому числі шляхом передачі права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання. 18 березня 2019 року ТОВ «Бізнес Ассіст», на замовлення АТ «Альфа-банк» було зроблено висновок про вартість майна квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , вартість якої склала 502 316,00 грн. (а.с. 78). 20 березня 2019 року АТ «Альфа-банк» надіслало на адресу [PERSON] повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (а.с. 73). У даному листі АТ «Альфа-банк» вимагало від позивача [PERSON] сплату заборгованості у розмірі 380\~408,26 дол. США, що виникла станом на 06.02.2019 року, а також банком було повідомлено про його намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в разі несплати протягом 30-денного строку. 20 березня 2019 на ім`я [PERSON] цінними листами за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] АТ «Альфа-банк» було направлено повідомлення про звернення стягнення на предмет Іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (а.с. 74-75). На підтвердження відправлення рекомендованої кореспонденції АТ «Альфа-банк» надало суду копію реєстру про відправку (список) від 20 березня 2019 року (а.с.74). Відповідно до пошуку поштових відправлень АТ «Укрпошта», 30 березня 2019 року цінний лист, який було направлено за адресою: [ADDRESS] було вручено [PERSON] особисто (а.с. 76). У подальшому, 19 червня 2019 року державним реєстратором КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавської області Онищенком Русланом Миколайовичем, на підставі поданої АТ «Альфа-банк» заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і долучених до неї документів, було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за АТ «Альфа-банк», номер запису про право власності: 32095775. Запис було внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47457428 від 21 червня 2019 року (а.с. 11-13). Вирішуючи даний спір, суд виходить із наступного. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. ЗАТ «Альфа-банк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-банк») свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши [PERSON] кредит у сумі 25 тис. дол. США. Згідно з умовами кредитного договору, кредит видавався на споживчі цілі, а строк виконання зобовязань за кредитним договором настав, ще 23 травня 2018 року. Відповідно до статті 1 цього Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 вказаного Закону (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Відповідно до п. 6.3 Іпотечного договору: звернення стягнення па Предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання на підставі даного Договору та застереження може здійснюватися одним із зазначених нижче способів, зокрема, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет Іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань (п. 6.3.1.) в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку ». Якщо протягом 30-денного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору. Із наведеного слідує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю та боржнику (позичальнику) письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява N 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17 січня 2012 року, заява N 36760/06, § 230). Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Судом достовірно встановлено, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому, до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас, вищезазначений Закон ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Суд погоджується, що квартира за адресою: [ADDRESS] , яка має загальну площу 42,9 кв.м та яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у тому числі шляхом реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк», як забезпечення виконання позивачем [PERSON] умов кредитного договору за № 800003969 від 23 травня 2008 року, укладеного в іноземній валюті. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 644/3116/18 від 19 травня 2020 року, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а. Підстави для відступу від цього висновку відсутні. Відповідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про незаконність звернення стягнення АТ «Альфі-банк» в позасудовому порядку на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , яка була передана в іпотеку [PERSON] , як забезпечення виконання основного зобов`язання у валюті, а тому звернення стягнення на нього згідно до положень вказаного закону, не допускається. Отже, за вказаних обставин, позов [PERSON] підлягає до задоволення. Слід визнати протиправним рішення державного реєстратора КП «Реєстр нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавського району Полтавської області Онищенка Р.М. від 21 червня 2019 року за № 47457428 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) щодо реєстрації права власності на нерухоме майно квартиру за Акціонерним товариством «Альфа Банк» та скасувати його. Крім того, також слід скасувати запис державного реєстратора від 19 червня 2019 року за № 32095775 про право власності за АТ «Альфа-банк» на нерухоме майно. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно приписів статті 141 ЦПК України сплачені позивачем судові збори відповідно за подання позову у розмірі 1536,80 грн. (а.с. 1) та за заявою про забезпечення позову (провадження № 2-з/524/75/19, а.с. 1) у розмірі 382,20 грн., всього на суму 1921 грн., слід стягнути на користь позивача з відповідача АТ «Альфа-банк», котре є кредитором у відносинах з позивачем та ініціювало звернення стягнення на майно, яке належало позивачеві.

Outcome: approved