Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

У квітні 2019 р. позивач звернувся до суду зі вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що він працював на підприємстві відповідача впродовж 24 років 01 місяця, в умовах впливу шкідливих факторів, працюючи машиністом бульдозера в кар`єрі та на відвалах, виконував роботи з керування бульдозером під час ремонту, підчищення, будівництва та планування доріг кар`єрі та на відвалах, здійснював роботи з ремонту та обслуговування механізмів, вузлів та обладнання бульдозера, у тому числі у період з 23.12.1996 р. по 04.11.1997 р. працював слюсарем черговим та з ремонту устаткування УРТО ВАТ «Північний ГЗК»; з 24.05.1988 р. по 14.03.1994 р. та з 04.11.1997 р. по 29.12.2003 р. - машиністом бульдозера в кар`єрі та на відвалах ВАТ «ПІВНГЗК». Звільнився із підприємства 25.03.2019 р., за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 09.11.2018 р. йому були встановлені професійні захворювання за діагнозами: - вібраційна хвороба першої-другої стадії від загальної дії вібрації з церебрально-переферичним ангіодистонічним синдромом, у поєднанні з синдромом помірно попереково-крижової радикулопатії, двобічним плечолопатковим пері артрозом, деформуючим остеоартрозом у поєднанні з пері артрозом колінних суглобів; - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А; легенева недостатність першого-другого ступеня; - нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Висновком МСЕК від 21.03.2019 р., йому встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких: 20% по вібраційній хворобі, 15% - ХОЗЛ, 5% - туговухість, з 11.03.2019 р., безстроково. Просить стягнути з відповідача на свою користь 180000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача надав відзив на позов, в якому зазначив, що позивач працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів - 16 років. Одним із факторів, який збільшує ризик виникнення професійного захворювання є тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці. Однак, тривалість роботи працівника в шкідливих мовах праці залежить виключно від нього самого і не залежить від роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника. Вказане свідчить про те, що існує причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням і діями самого потерпілого, які виражаються у продовженні роботи в шкідливих умовах праці. Позивачем не доведено характер і обсяг своїх моральних, фізичних чи душевних страждань. Просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача впродовж 28 років 01 місяця, в умовах впливу шкідливих факторів. Підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: - з 23.12.1996 р. по 04.11.1997 р. слюсар черговий та з ремонту устаткування УРТО ВАТ «Північний ГЗК»; з 24.05.1988 р. по 14.03.1994 р. та з 04.11.1997 р. по 29.12.2003 р. - машиніст бульдозера в кар`єрі та на відвалах ВАТ «ПІВНГЗК», з 29.12.2003 р. по 25.03.2019 р. - машиніст бульдозера ГТЦ № 2 ПрАТ «Північний ГЗК». Звільнився із підприємства 25.03.2019 р., за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Працюючи у відповідача протягом тривалого часу, а саме 28 років, в умовах впливу шкідливих факторів, позивач отримав професійні захворювання та висновком МСЕК від 21.03.2019 р. [PERSON] було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40%, з яких 20% по вібраційній хворобі, 15% - ХОЗЛ, 5% - туговухість, з 11.03.2019 р. безстроково (а.с. 6-31). Із дослідженого акту розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 25.01.2019 р. слідує, що позивачу встановлено діагноз: - вібраційна хвороба першої-другої стадії від загальної дії вібрації з церебрально-переферичним ангіодистонічним синдромом, у поєднанні з синдромом помірно попереково-крижової радикулопатії, двобічним плечолопатковим пері артрозом, деформуючим остеоартрозом у поєднанні з пері артрозом колінних суглобів; - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. Легенева недостатність першого-другого ступеня; - нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) (а.с. 17-20). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 25.01.2019 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є те, що в процесі роботи позивач підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації, пилу та виробничого шуму. Посилання представника відповідача на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці, та що саме його дії стали причиною професійного захворювання, безпідставні та суперечать викладеному. Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 40 % втрати працездатності, а також характер захворювань, пов`язаних із спричиненням профзахворюваннями фізичних і моральних страждань позивачу, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування з боку відповідача моральної шкоди, так як факт заподіяння позивачеві моральної шкоди наявний. Вінзмушений змінити звичний спосіб життя - постійно лікуватися. Всі ці обставини дуже ускладнюють його життя, створюючи почуття пригніченості, психологічного дискомфорту, що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок його життя, порушили його нормальні життєві зв`язки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що позивач просить стягнути, необґрунтовано завищений. Тому вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності,виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 50000 грн. за встановлені 40 % втрати професійної працездатності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати - 768,80 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial