Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Правова консалтингова компанія «Укртрансгруп Інжиніринг» про зобов'язання видати наказ про звільнення за власним бажанням, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, посилаючись на те, що він був прийнятий геодезистом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Правова консалтингова компанія «Укртрансгруп Інжиніринг» за сумісництвом. Директором ТОВ «Правової консалтингової компанії «Укртрансгруп Інжиніринг» Денисенко А.С. припинила виплати йому заробітної плати, починаючи із січня 2015 року та пояснювала це відсутністю коштів. 21.07.2015 року наймані працівники ТОВ «Правової консалтингової компанії «Укртрансгруп Інжиніринг» висунули вимоги до власника або уповноваженого ним органу (представника) щодо виплати заборгованості по заробітній платі за весь час прострочення та повідомлення про адресу фактичного місцезнаходження керівництва підприємства. У відповідь листом від 11.08.2015 року № UTG-12-11/08, направленим поштою директор ТОВ «Правової консалтингової компанії «Укртрансгруп Інжиніринг» повідомила про те, що їй не відомо про існування порушення трудового законодавства та запропонувала прибути до офісу підприємства 12.08.2015 року, тобто на наступний день після відправлення письма поштою, добре розуміючі, що лист буде отриманий пізніше призначеного дня зустрічі, чим ухилилася від усунення порушень трудового законодавства. 31.07.2015 року він направив поштою в адресу відповідача та його директора заяву про звільнення із займаної посади з 31.07.2015 року на підставі ч.З ст. 38 КЗпП України, в якій також просив виплатити заборгованість по заробітній платі за весь час прострочення, компенсацію за невикористану відпустку, надати детальний розрахунок нарахованих сум, видати належну трудову книжку із відповідним записом про звільнення, у відповідь на що поштою ним було отримано листа від 11.08.2015 року № UTG-7-11/08, в якому повідомлено про те, що для розгляду заяви необхідно особисто з'явитися до офісу підприємства, погодивши заздалегідь день та час. Вимоги заяви задоволені не були. Вимоги не задоволені і до цього часу, в зв'язку з чим він змушений був звернутися до суду із даною позовною заявою. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задзвонити, надав пояснення аналогічні викладеним в змісті позову. Представник відповідача позовні вимоги визнала частково. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.11.2014 року позивач [PERSON] був прийнятий геодезистом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Правова консалтингова компанія «Укртрансгруп Інжиніринг» за сумісництвом. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просить суд зобов'язати відповідача видати йому копію наказу про звільнення з роботи з 31.07.2015 року на підставі п.З ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, наголошуючи на тому, що на його заяву про звільнення від 31.07.2015 року відповідач не відреагував, копію відповідного наказу ним не отримано. Вирішуючи дану вимогу, суд не вбачає підстав для її задоволення оскільки згідно наданої відповідачем копії наказу №8 від 29.05.2015 року, позивача було звільнено із займаної посади з 29.05.2015 року на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За статтями 58, 59 ЦПК України докази у справі мають бути належними та допустимими. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, відповідачем доведено факт звільнення позивача із займаної посади з 29.05.2015 року. Як передбачено статтею 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно позовних вимог позивач вказує на те, що на день звільнення йому відповідачем не була виплачена заборгованість по заробітній платі, яка складає 4263,00 гривень за період з 01.01.2015 року до 31.07.2015 року Судом встановлено, та підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], та матеріалами цивільної справи, заробітна плата виплачувалась робітникам Товариства з обмеженою відповідальністю «Правова консалтингова компанія «Укртрансгруп Інжиніринг» до березня 2015 року включно. Невиплаченою залишилася заробітна плата за квітень 2015 року та травень 2015 року, що складає 1114,25 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. В судовому засіданні встановлено, що розрахункові суми позивачем, а саме заробітна плата за квітень та травень 2015 року, та компенсація за невикористану відпустку, в день звільнення не отримані, а тому у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України, відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. При цьому, середній заробіток за час затримки суд вважає за необхідне вирахувати з 29.05.2015 року та по 11.08.2015 року Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року (далі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою пов'язана відповідна виплата. Виходячи з положень п.8 даного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках чинних законодавством, календарних днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки, який відповідач повинен сплатити позивачу складає 1347 грн. 84 коп. (1114,35 грн. - фактична заробітна плата за останні два місяці роботи : 43 дні (кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи) = 25 грн. 92 коп. (розмір середньоденної заробітної плати) х 52 днів (кількість днів затримки з 29 травня 2015 року по 11 серпня 2015 року включно при наявності п'ятиденного робочого тижня) . Статтями 83 Кодексу законів про працю України, 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Позивач просить суд стягнути з відповідача 360,89 гривень компенсації за не використану відпустку. Згідно розрахунку суми відпускних від 18.02.2016 року, кількість відпускних днів відповідачем ТОВ «Правова консалтингова компанія «Укртрансгруп Інжиніринг» вирахувано 12 днів, компенсація за які склала 552,25 гривень. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, заявлених стороною позивача, тому, з урахуванням зазначеного нормативного обґрунтування та встановлених обставин справи, стягненню підлягає сума пред'явлена позивачем - 360,89 гривень. З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. За результатами розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial