Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

У липні 2020 року ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що 11.08.2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11027722000, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у сумі 18900 доларів США. Виконання зобов`язання забезпечено договором іпотеки від 11.08.2006 року, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що зобов`язання за вищевказаним кредитним договором [PERSON] не виконані. На підставі договору факторингу №1 та договору про відступлення права вимоги від 12.12.2011 року, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від 11.08.2006 року. Як зазначено у позові, Автозаводським відділом державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в рамках виконавчих проваджень внесено обтяження, а саме: реєстраційний номер обтяження 7419473, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника, АА №361872, 19.06.2008 року, Автозаводський ВДВС, державний виконавець Мальченко М.В., об`єкт обтяження: квартира, Ѕ частина, адреса: [ADDRESS] ; реєстраційний номер обтяження 10072953, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника, №5312532, 26.07.2010 року, Автозаводський ВДВС, державний виконавець Нестерович О.В., об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] ; реєстраційний номер обтяження 10253265, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника, №19045380, 13.09.2010 року, Автозаводський ВДВС, державний виконавець Коршенко Л.В., об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] . Посилаючись на те, що накладення арешту на квартиру порушує права позивача як іпотекодержателя, який хоче задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна, оскільки відповідач не виконує умови кредитного договору, ТОВ «Кей-Колект» просило суд звільнити з-під арештів квартиру за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . Ухвалою суду від 08.09.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження (а.с. 36). Ухвалою суду від 26.11.2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування копій матеріалів виконавчих проваджень (а.с. 65). Ухвалою суду від 15.01.2021 року залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 100). Ухвалою суду від 11.02.2021 року суд постановив провести заочний розгляд справи. Представник позивача - адвокат Гармаш А.В. надав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов на подав. Представник Автозаводського ВДВС м. Кременчука Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, просив вирішити питання на розсуд суду. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11.08.2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11027722000, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у сумі 18900 доларів США для придбання квартири (а.с. 11-13). Виконання кредитного зобов`язання забезпечено договором іпотеки від 11.08.2006 року, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-16). На підставі договору факторингу №1 та договору про відступлення права вимоги від 12.12.2011 року, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від 11.08.2006 року (а.с. 17-23). З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.07.2020 року вбачається, що Автозаводським відділом державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в рамках виконавчих проваджень внесено обтяження, а саме: реєстраційний номер обтяження 7419473, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника, АА №361872, 19.06.2008 року, Автозаводський ВДВС, державний виконавець Мальченко М.В., об`єкт обтяження: квартира, Ѕ частина, адреса: [ADDRESS] ; реєстраційний номер обтяження 10072953, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника, №5312532, 26.07.2010 року, Автозаводський ВДВС, державний виконавець Нестерович О.В., об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] ; реєстраційний номер обтяження 10253265, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника, №19045380, 13.09.2010 року, Автозаводський ВДВС, державний виконавець Коршенко Л.В., об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] (а.с. 8-10). Як вбачається з відповіді Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 02.12.2020/164158, згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень відсутні відомості щодо підстав винесення постанови про арешт майна боржника АА №361872 від 19.06.2008 року. Разом з тим, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 19.06.2008 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна Ѕ частини квартири по [ADDRESS] , власником якого був [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 01.10.1993 року. На виконанні в Автозаводському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебувало виконавче провадження №19045380 з примусового виконання виконавчого листа №2-1172, виданого 09.04.2020 року Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 365034,07 грн. В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем винесена постанова про арешт майна №19045380 від 13.09.2010 року. 24.11.2011 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення. Зазначене виконавче провадження знищено. На виконанні в Автозаводському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження №5312532 з примусового виконання виконавчого листа №2-4325, виданого 22.10.2007 року Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі ј частини від усіх видів заробітку, починаючи з 19.09.2007 року і до досягнення донькою [PERSON] , 2005 року народження, повноліття. В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем винесена постанова про арешт майна №5312532 від 26.07.2010 року (а.с. 70-71). Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. В силу частини першої статті 59 цього закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Під час вирішення такого спору з`ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно. Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Разом з тим орган ДВС не є належним відповідачем за таким позовом, а може залучатися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідно до частини 2 статті 59 Закону України № 1404-VІІІ у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до\~ст. 572 Цивільного кодексу України\~в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Згідно\~ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Іпотека, за визначенням, наведеним у\~ст. 1 Закону України «Про іпотеку»\~- це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частинами шостою та сьомою\~статті 3 зазначеного Закону: - у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки; - пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів\~Закону України «Про іпотеку»\~можна зробити висновок, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги, а факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №910/4772/17 та від 19.02.2019 року у справі №923/1105/17. П. 5 договору іпотеки від 11.08.2006 року, укладеним з [PERSON] , передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за кредитним договором у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов`язань, зокрема, шляхом добровільної передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя або шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи те, що позивач набув право вимоги до [PERSON] за кредитним зобов`язанням, яке забезпечено іпотекою, накладення державним виконавцем арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , порушує законні права позивача як іпотекодерждателя, який має право задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення спірного майна з-під арешту. За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У ч.ч. 1,2\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір та інші витрати у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved