Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та з урахуванням збільшених позовних вимог просив розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , актовий запис № 2669 від 24 вересня 2014 року, та стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти у сумі 66 796,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 24.09.2014 між ним та [PERSON] був укладений шлюб. Зазначає, що від даного шлюбу вони дітей не мають. Станом на даний час спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини фактично між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Вважає, що сім`я розпалася остаточно і поновити шлюбні відносини між ними неможливо, а тому вжиття судом заходів щодо примирення подружжя є абсолютно недоцільними. Зазначає, що 03.03.2015 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Присяжнюк О.М., який зареєстровано в реєстрі за № 913. Також зазначає, що між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори підряду № 12 від 18.06.2014, № 14 від 12.02.2015, № 15 від 13.03.2016, щодо виконання ремонтних робіт у будинку [PERSON] , що розташований за адресою: [ADDRESS] . Посилається на те, що проведення ремонтних робіт в особистому будинку [PERSON] здійснені ним з метою поліпшення умов для проживання, за особисті кошти, що підтверджується актами виконаних робіт. Вважає за доцільне стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 60 500,00 грн., оскільки такі поліпшення не можливо демонтувати та повернути особі, яка придбала такі матеріали та сплачувала кошти за проведення ремонтних робіт. Також посилався на те, що 29.01.2016 він профінансував відпочинок з [PERSON] у м. Буковель Івано-Франківської області на 12592,00 грн., тому вважає за доцільне стягнути з відповідачки 50% від сплаченої суми, а саме 6296,00 грн., а всього просить стягнути з [PERSON] грошові кошти у сумі 66 796,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 08.11.2016 зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Усатовій І.А. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05.12.2016 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. У січні 2017 року відповідачка звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, та із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд: розірвати шлюб, укладений 24 вересня 2014 між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 2669; визнати недійсним шлюбний договір від 03.03.2015 [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Присяжнюк О.М. та зареєстрований в реєстрі за №197; поділити спільне сумісне майно подружжя в такий спосіб: виділити у власність [PERSON] Ѕ квартири [ADDRESS] , вартістю 969 922,50 грн., виділити у власність [PERSON] Ѕ квартири [ADDRESS] , вартістю 1 322 605,00 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти як вартість автомобіля «Subaru Forester», д.н.з. [NUMBER] , в сумі 465 740,00 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти як вартість спільного майна в сумі 226 050,76 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.09.2014 між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Станом на даний час спільне життя з [PERSON] не склалося, шлюбні відносини фактично між ними припинені, спільного господарства не ведуть. У період шлюбу ними було набуте майно, а саме: 19.08.2015 придбали та зареєстрували квартиру [ADDRESS] . Вартість даної квартири становить 1 939 845,00 грн.; 11.02.2016 придбали та зареєстрували квартиру [ADDRESS] . Вартість даної квартири становить 2 645 210,00 грн.; автомобіль «Subaru Forester», д.н.з. [NUMBER] , вартістю 931 480,00 грн.; були придбані та змонтовані кухонні меблі в квартирі [ADDRESS] , на загальну суму 166 365, 00 грн. у серпні 2016 року були придбані та доставлені в квартиру [ADDRESS] ліжко «Палеро» та матрац, на загальну суму 24 798,00 грн. в квітні 2016 року були придбані та доставлені в квартиру [ADDRESS] холодильник та пральна машина, всього на загальну суму 62 627, 60 грн. у 2016 році також були придбані та доставлені в квартиру [ADDRESS] , диван, стіл та стільці, комплекс меблів, телевізори, кухонний інвентар, посуд та побутова техніка на суму 198 310,92 грн., а всього вартість майна складає 5 968 636, 52 грн. В обґрунтування вимоги про визнання недійсним шлюбного договору від 03.03.2015, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №197, посилається на те, що пункт 1.2 даного договору був внесений сторонами під впливом помилки, так як сторони правочину помилилися щодо обставин, які мають істотне значення, а саме: можливості передачі у власність одному із подружжя нерухоме майно, право на яке підлягає державній реєстрації. Позивач за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнав частково, в частині розірвання шлюбу, в задоволенні інших вимог - просив відмовити. Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги [PERSON] просив задовольнити частково, в частині розірвання шлюбу, в задоволенні інших вимог - просив відмовити. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним - [PERSON] в судовому засіданні вимогу позивача про розірвання шлюбу просив задовольнити, заперечував проти іншої вимоги, зустрічний позов просив задовольнити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 24.09.2014 між [PERSON] та [PERSON] , був укладений шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2669. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Судом встановлено, що сторони тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки, взаєморозуміння між сторонами втрачено. Враховуючи наведені обставини, суд вважає неможливим збереження шлюбу, а також, враховуючи те, що продовження спільного життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, шлюб сторін підлягає розірванню. Судом враховано, що сторонами визнано позов у частині розірвання шлюбу, а відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Що стосується вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошових коштів, та вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним шлюбного договору та поділ майна подружжя, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. за № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Згідно з ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Так, [PERSON] , вказав на те, що з метою поліпшення умов для проживання у власному будинку [PERSON] , ним, у період з квітня 2014 року по березень 2016 року включно, було укладено договори підряду з [PERSON] щодо виконання ремонтних робіт у її будинку, тому вважає за доцільне стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 60 500,00 грн., оскільки такі поліпшення не можливо демонтувати та повернути особі, яка придбала такі матеріали та сплачувала кошти за проведення ремонтних робіт. Крім того, вказав, що 29.01.2016 він профінансував відпочинок з [PERSON] у м. Буковель Івано-Франківської області на 12592,00 грн., тому вважає також за доцільне стягнути з відповідачки за первісним позовом 50% від сплаченої суми, а саме: 6296,00 грн. На підтвердження зазначеного надав копії договорів підряду, додатків до них, актів прийняття-передачі виконаних робіт, розписок [PERSON] , копії рахунків-договорів ТзОВ «Парктур» з [PERSON] , квитанції, посадочних документів, а також виписку по картці/рахунку [PERSON] і додатковим рахункам по договору за період 01.01.2014-30.10.2016. Однак, суд вважає зазначені вимоги необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами, а докази, надані [PERSON] в обґрунтування заявлених вимог, суд не вважає такими, що підтверджують викладені позивачем за первісним позовом обставини, а тому не знаходить підстав для їх задоволення. [PERSON] просить суд визнати недійсним шлюбний договір від 03.03.2015, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Присяжнюк О.М. та зареєстрований в реєстрі за №197, з підстав укладення даного договору під впливом помилки, а також поділити спільне сумісне майно подружжя в такий спосіб: виділити у власність [PERSON] Ѕ квартири [ADDRESS] , вартістю 969 922,50 грн., виділити у власність [PERSON] Ѕ квартири [ADDRESS] , вартістю 1 322 605,00 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти як вартість автомобіля «Subaru Forester», д.н.з. [NUMBER] , в сумі 465 740,00 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти як вартість спільного майна в сумі 226 050,76 грн., на що суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 03.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Присяжнюк О.М., який зареєстровано в реєстрі за № 913 (том 1 а.с.5). Згідно пункту 1.1 шлюбного договору, у період перебування у шлюбі майно, яке буде одержане кожним із сторін в дар або внаслідок спадкування, вважатиметься особистою власністю кожної сторони, пунктом 1.2. визначено, що майно, яке буде нажите подружжям під час шлюбу, що підлягає державній реєстрації після введення в експлуатацію та буде зареєстроване на ім`я [PERSON] , а саме: квартира за адресою: [ADDRESS] , є його особистою приватною власністю. Після введення житлового будинку, в якій знаходиться вказана квартира, в експлуатацію та присвоєння цій квартирі офіційної поштової адреси, подружжя зобов`язуються внести зміни в цей шлюбний договір шляхом укладання додаткової угоди до нього з посиланням на таку адресу. Подружжя домовились надати [PERSON] право довічного користування цією квартирою. Пунктом 1.3. шлюбного договору передбачено, що грошові вклади, внесені до банківських установ подружжям під час шлюбу, а також відсотки до них під час шлюбу та у випадку його розірвання власністю того з подружжя, на чиє ім`я вони внесені. Згідно п. 1.4. шлюбного договору, у разі розірвання шлюбу майно, яке належить сторонам на праві особистої приватної власності, майно, що належало сторонам до реєстрації шлюбу, а також майно, вказане в п.1.2. договору до складу майна, яке підлягає розподілу, не входить. Судом встановлено, що в період з 24.09.2014, дати реєстрації шлюбу між сторонами, по 07.11.2016, дати звернення [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за [PERSON] було зареєстровано майно: 11.02.2016 - квартира [ADDRESS] , 19.08.2015 - квартира [ADDRESS] (том 1 а.с. 41-42). Встановлено, що під час перебування в шлюбі, було зареєстровано наступне майно: вищезазначені квартири [ADDRESS] , та квартира [ADDRESS] , а також автомобіль «Subaru Forester», д.н.з. [NUMBER] . Так, [PERSON] , в обгрунтування вимоги про визнання недійсним шлюбного договору від 03.03.2015, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №197, зазначає, що пункт 1.2 даного договору був внесений сторонами під впливом помилки, так як сторони правочину помилилися щодо обставин, які мають істотне значення, а саме: можливості передачі у власність одному із подружжя нерухоме майно, право на яке підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. З точки зору закону під помилкою, що має істотне значення, є помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей та якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. коментар. Причини помилки в цьому випадку ролі не грають. Істотною є помилка, наслідки якої або взагалі не можна усунути, або для усунення яких сторона, що помилилася, має нести значні витрати. В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. З огляду на наведені норми, [PERSON] не доведено, що спірний шлюбний договір було укладено під впливом помилки, а тому суд не знаходить підстав для визнання даного договору недійсним. З огляду на наявність шлюбного договору між сторонами, суд вважає, що квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] , не є спільним майном подружжя, а тому й не підлягає поділу. Звертаючись до суду, [PERSON] вказує також на те, що в період зареєстрованого шлюбу сторонами було набуте майно: були придбані та змонтовані кухонні меблі в квартирі [ADDRESS] , на загальну суму 166 365, 00 грн., у серпні 2016 року були придбані та доставлені в квартиру [ADDRESS] ліжко «Палеро» та матрац, на загальну суму 24 798,00 грн., в квітні 2016 року були придбані та доставлені в квартиру [ADDRESS] холодильник та пральна машина, всього на загальну суму 62 627, 60 грн., у 2016 році також були придбані та доставлені в квартиру [ADDRESS] , диван, стіл та стільці, комплекс меблів, телевізори, кухонний інвентар, посуд та побутова техніка на суму 198 310,92 грн., а тому просить стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти як вартість спільного майна в сумі 226 050,76 грн. Разом з тим, [PERSON] не доведено походження коштів для придбання зазначеного майна, крім того, як вбачається з наданих нею копій індивідуальних замовлень, товарних чеків, касового ордеру та договору підряду, замовником в останніх зазначено [PERSON] , тому суд не знаходить підстав для задоволення зазначеної вимоги. Також, суд критично оцінює вимоги та докази позивача за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення з останнього грошових коштів як вартості спільного майна в сумі 226 050, 76 грн., оскільки з урахуванням перебігу часу та відповідно зносу майна, відсутністю відповідної оцінки зносу майна, суд позбавлений можливості реально оцінити вартість спільного майна. Стосовно позовної вимоги [PERSON] за зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення з останнього на її користь грошових коштів як вартості автомобіля «Subaru Forester», д.н.з. [NUMBER] , в сумі 465 740,00 грн. суд зазначає наступне. Згідно договору купівлі-продажу автомобіля № 05/12/2016 SUB від 12 травня 2016 року автомобіль «Subaru Forester» № кузова [NUMBER] належав [PERSON] . Згідно звіту № ВА 161207-001 про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу «Subaru Forester» д.н.з. [NUMBER] від 01.12.2016 року вартість колісного транспортного засобу «Subaru Forester» д.н.з. [NUMBER] складає 931 480,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Право власності на майно, а саме: транспортний засіб «Subaru Forester», д.н.з. [NUMBER] , набуте сторонами під час їх подружнього життя, відтак є їх сумісною власністю. В силу ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Отже, сторони володіють зазначеним транспортним засобом на праві власності в рівних частках. Отже, на підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку про задоволення зустрічної позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів як вартості автомобіля «Subaru Forester», д.н.з. [NUMBER] , у розмірі 465 740,00 грн. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, суд приходить до висновку про часткове задоволення як первісного позову, так і зустрічного. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 749,10 грн. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст. ст. 24, 56, 68, 70, 71, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України,

Outcome: partial