Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом, яким просить стягнути із відповідачів на його користь 15 340 , 00 грн. боргу за договором позики грошей, 79,59 грн. - 3 % річних з урахуванням індексу інфляції, 767,00 грн.- штраф у розмірі 5 % від суми заборгованості, а всього на суму: 16 186,59 грн. В обґрунтування вимог посилається на те, що 29 квітня 2016 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №300. В зазначений в Договорі строк відповідач не розрахувалася, в добровільному порядку повертати позичені кошти не бажає. Згідно п.4 Договору, у разі несвоєчасного повернення суми позики позичальник зобов'язаний відповідно до ст.625 ЦК України сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) відсотки річних від простроченої суми. Крім того, відповідно до п.4.1 Договору, позичальник зобов'язана сплатити позикодавцеві штраф у розмірі 5 відсотків від суми заборгованості. Прострочка за договором позики станом на 31.10.2016 року становить 62 дні. Три проценти річних від простроченої суми складає 78,18 грн. (15340 грн. х 3% : 100 % : 365 дн. х 62 дні). Індекс інфляції за вересень 2016 року становить 101,8%. Три проценти річних з урахуванням індексу інфляції складає 79,59 грн.(78.18х 101.8%). Сума штрафу, яка складає 5 відсотків від суми Договору становить 767 грн. Таким чином, сума заборгованості 16186,59 грн.(15340 грн.+79,59 грн. +767 грн.). Разом з цим, вважає, що оскільки позичальник перебуває у шлюбі з [PERSON] з 08 вересня 1995 року, то грошова сума, яка набувається у власність позичальника за цим договором позики, є спільною сумісною власністю відповідно його згода, яка посвідчена нотаріально 27.04.2016 року за реєстровим № 299. В судове засідання представник позивача надала, через канцелярію суду, заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги підтримала, просила задовольнити та не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з»явились, повідомлялись, заперечень на позов чи заяв на відкладення розгляду справи не подавали. Зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, із наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3\~ст. 10 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір ( ч. 3\~ст. 60 ЦПК України). Відповідно до ч.2\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 29 квітня 2016 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошей, який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №300. Згідно п.п.1, 2 вказаного договору від 29 квітня 2016 року позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 15340,00 ( п'ятнадцять тисяч триста сорок ) гривень, 00 копійок, що на день передачі грошей є еквівалентом 600,00 (шістьсот) доларам США за середнім курсом їх продажу комерційними банками міста Кіровограда на день укладання договору. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Розрахунок щодо повернення суми позики за цим договором, має бути здійснено не пізніше 30 серпня 2016 року. Після виконання позичальником свого зобов'язання, позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідчення прострочення виконання позичальником свого зобов'язання (п. 5 Договору). Згідно\~\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.\~\~\~ Згідно із ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1\~ст. 530 ЦК України).\~\~ Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно із ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки Національного банкуУкраїни\~(далі\~-\~НБУ) за\~весь\~строк\~користування позиченими\~коштами;\~три\~проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 р. у справі N 6-369цс15, яка з огляду на положення\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для застосування судами України. Договором від 29 квітня 2016 року передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю суму позики, визначеного в п. 1 даного Договору, без сплати процентів (п. 2.3 Договору). Разом з тим, п. п.4, 4.1 Договору передбачено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, відповідно до ст. 625 ЦК України, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) відсотки річних від простроченої суми. В разі неповернення грошових коштів в строк, передбачений п. 2.6 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцеві штраф у розмірі 5 відсотків від суми заборгованості. За правилами\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати\~\~кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Тобто штраф - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Прострочка за договором позики станом на 31.10.2016 року становить 62 дні. Три проценти річних від простроченої суми складає 78,18 грн. (15340 грн. х 3% : 100 % : 365 дн. х 62 дні). Індекс інфляції за вересень 2016 року становить 101,8%. Три проценти річних з урахуванням індексу інфляції складає 79,59 грн.(78.18х 101.8%). Сума штрафу, яка складає 5 відсотків від суми Договору становить 767 грн. Таким чином, сума заборгованості складає: 16186,59 грн.(15340 грн.+79,59 грн. +767 грн.). Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України). Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї (ст. 65 СК України). Згідно ч. 2\~ст. 73 СК України\~стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби. Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 20.02.2013 року у справі № 163цс12. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. В п. 12 Договору позики грошей від 29 квітня 2016 року зазначено, що позичальник заявила про перебування її в шлюбі з 08 вересня 1995 року з [PERSON] та грошова сума, яка набувається нею у власність позичальника за цим договором позики, є спільною сумісною власністю. На укладення цього договору отримана згода чоловіка, яка посвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] 27 квітня 2016 року за реєстровим №299. У відповідності з вимогами ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. З врахуванням викладеного вище, суд вважає, що відповідачі мають відповідати перед [PERSON], як солідарні боржники.Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Разом з цим, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а відтак з відповідачів на користь держави підлягає стягненню по 275 грн. 60 коп., з кожного, судового збору. На підставі ст.ст. 526, 541, 610, 611, 612, 625, 631, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65 СК України та

Outcome: approved