Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є власником вказаної квартири в якій зареєстрована [PERSON], донька її чоловіка [PERSON] від його першого шлюбу. В 2004 році відповідач вийшла заміж за іноземця, виїхавши за межі країни в Японію і біля десяти років в квартирі не проживає та участі в її утриманні не приймає і власного майна в ній не має. Так як позивач добровільно виїхала з квартири і тривалий час в ній не проживає, просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Заяви про розгляд справи за своєї відсутності та заперечень проти позову не надала. У відповідності до статей 224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно даних сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Миколаївській області відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі позивача з 29.10.2004. Актом про не проживання від 10.07.2015, складеного за місцем реєстрації відповідача позивач підтвердила, що відповідач [PERSON], [INFO] в квартирі [ADDRESS] не проживає, особистих речей немає. Обставини викладені в акті підтвердила свідок [PERSON], яка засвідчувала факт відображений в акті, та пояснила з 2010 року є сусідкою позивача і жодного разу не бачила відповідача. Позивач пояснила, що відповідач лише була зареєстроване нею в квартирі на прохання чоловіка і більше десяти років в ній не проживає та мешкає за кордоном. Згідно статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Зі змісту статті 319 цього Кодексу вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Положеннями статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із статтею 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За встановлених вище обставин та враховуючи, що відповідач будучи зареєстрованою в квартирі в ній не проживає без поважних причин більше десяти років, участі в утриманні квартири не приймає, вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн., витрати на сплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved