Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказується, що позивач відповідно до договору купівлі-продажу від 06 серпня 2003 року є власником квартири [ADDRESS]. У належному позивачу житловому приміщенні серед зареєстрованих осіб значиться колишній чоловік [PERSON], [INFO], який з 2014 року у квартирі не проживає, витрат по її утриманню не несе. З підстав визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням позивач змушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду не повідомлені. Враховуючи наведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 06 серпня 2003 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Відповідно до довідки від 13 жовтня 2017 року № 2085, виданої Красилівською сільською радою Броварського району Київської області, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно із актами обстеження умов проживання від 02 жовтня 2014 року, 23 вересня 2016 року й 10 жовтня 2017 року [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 01 вересня 2014 року не проживає. Факт не проживання відповідача [PERSON] підтверджений сусідами, про що зазначено у актах. Як вбачається із матеріалів справи рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2013 року шлюб між [PERSON] й [PERSON], зареєстрований 15 червня 2001 року, відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 432 розірвано. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів №№ 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира придбана позивачем на підставі договору купівлі-продажу у період перебування у шлюбі із відповідачем, отже належить до об'єктів права спільної сумісної власності, при цьому [PERSON] є її співвласником, а згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним, тому він не може бути визнаний таким, що втратив право користування вказаною квартирою. При цьому норми статті 405 ЦК України слід застосовувати саме до членів сім'ї, за якими зберігається право користування житловим приміщенням, але яке не належить їм на праві власності. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Outcome: dismissed