Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

У листопаді 2014р. [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 6000,0 гривень, відсотки за користування коштами в сумі 6480,0 гривень, 3% річних за користування грошовими коштами в розмірі 525,20 гривень, що разом становить 13005,20 гривень та витрати судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 22.11.2011 року він уклав з відповідачкою договір позики, за яким передав [PERSON] 6000,0 гривень, а відповідач зобов'язалася повернути позику через один місяць, а саме: до 15.12.2011 року та сплатити проценти за користування коштами у розмірі 36% річних. Укладення договору позики підтверджується письмовою розпискою. З грудня 2011 року він неодноразово звертався до відповідачки із вимогою про повернення коштів. 10.07.2014 року відповідачка підтвердила наявність заборгованості та вкотре попросила час на повернення боргу. В жовтні 2014 року ним було направлено досудову вимогу про повернення боргу, однак грошові кошти йому так і не були повернуті. Посилаючись на наведені вище обставини, позивач просив позов задовольнити, стягнути вказані суми та відшкодувати судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить повідомлення про одержання судової повістки, заяв про слухання справи у її відсутності не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 22 листопада 2011 року між позивачем і відповідачкою був укладений договір позики в усній формі, за умовами якого позивач передав у борг відповідачці грошові кошти в сумі 6000,0 гривень, які остання зобов'язалася повернути не пізніше 15 грудня 2011 року та сплатити за користування коштами проценти у розмірі 36% річних. В забезпечення виконання умов договору позики відповідачкою власноруч була складена розписка щодо отримання грошей, однак свої зобов'язання у встановлений договором строк відповідач не виконала. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Обов'язок позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, передбачений в ст.1049 ЦК України. Таке ж правило містить ч.1 ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 525 ЦК зазначає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачка на день звернення до суду грошові зобов'язання не виконала та допустила прострочення їх виконання. Факт визнання нею боргу підтверджується власноруч написаною розпискою від 10.07.2014 року. Заборгованість відповідачки станом на 17.11.2014 року становить: 6000,0 гривень- сума основного боргу; 6480,0 гривень- проценти за користування грошовими коштами із розрахунку 36% річних за період з 22.11.2011 року до 17.11.2014 року. Як зазначає стаття 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачка на день звернення до суду грошові зобов'язання не виконала та допустила прострочення їх виконання на 1065 днів, що становить 525,20 гривень і розраховується за формулою: 6000 грн х 3% річних х 1065 днів прострочення: 365 днів: 100% = 525,20 гривень. Наданий позивачем розрахунок процентів за користування позикою та трьох процентів річних є правильним та обґрунтованим. З огляду на вищевикладене суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі на загальну суму 13005,20 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір пропорційно до задоволених вимог, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, в сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved