Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Одеської універсальної товарної біржі «Центр», по якому просила: -поновити [PERSON] строк звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним як пропущений з поважних причин. -визнати дійсним з дня укладання Договір купівлі - продажу нерухомого майна - 369/1000 трикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 79,5 кв. м., житловою - 47, 0 кв. м., укладений між [PERSON], діючою в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] (Продавці) та [PERSON] (Покупець) від 04.04.1996 року, посвідчений Одеською Універсальною Товарною біржою «ЦЕНТР», зареєстрований в «Журналі реєстрації угод по об'єктам нерухомості», реєстраційний № Н/96-0349 від 04.04.1996 року. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04 квітня 1996 року [PERSON], діюча в своїх інтересах та інтересах на той час неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] продала, а Позивачка - [PERSON] купила 396/1000 трикімнатної комунальної квартири загальною площею 79,5 кв. м. за [ADDRESS]. Частина квартири, що придбана Позивачем, складалася з житлової кімнати площею 18,9 кв. м. та 396/1000 допоміжних приміщень. Договір купівлі - продажу нерухомого майна, укладений між сторонами був складений у письмовій формі та зареєстрований на «Одеській Універсальній Товарній біржі «ЦЕНТР» в «Журналі реєстрації угод по об'єктам нерухомості», реєстраційний № Н/96-0349 від 04.04.1996 року. В подальшому договір купівлі-продажу був зареєстрований в ОМБТІ 08.04.1996 року за № 174ир стор. 86 реєстр 372, про що є відповідна відмітка на вказаному договорі. Вчинивши зазначений біржовий правочин купівлі-продажу, покупець прийняв 396/1000 квартири у власність. Сторони за договором домовились відносно усіх суттєвих умов правочину. Продавці та покупець повністю виконали всі умови договору. Покупець розрахувався з продавцями, прийняв частку комунальної квартири у власність, вселився, сплачував всі комунальні платежі, провів переобладнання своєї частки квартири. На даний час у Позивача виникла необхідність відчуження нерухомого майна, однак договори з питань нерухомості, укладені на біржах, державні та приватні нотаріуси вважають недійсними і як правовстановлюючий документ не приймають, що створює їй перешкоди у здійсненні свого права власності, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялися належним чином. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно зі ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог на підставі наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи встановлено, що 04 квітня 1996 року [PERSON], діюча в своїх інтересах та інтересах на той час неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] продала, а Позивача - [PERSON] купила 396/1000 трикімнатної комунальної квартири загальною площею 79,5 кв. м. за [ADDRESS]. Частина квартири, що придбана Позивачем, складалася з житлової кімнати площею 18,9 кв. м. та 396/1000 допоміжних приміщень. Дана частина квартири належала продавцям на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 11-7224, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому 28.03.1996 року. Договір купівлі - продажу нерухомого майна, укладений між сторонами був складений у письмовій формі та зареєстрований на «Одеській Універсальній Товарній біржі «ЦЕНТР» в «Журналі реєстрації угод по об'єктам нерухомості», реєстраційний № Н/96-0349 від 04.04.1996 року. В подальшому договір купівлі-продажу був зареєстрований в ОМБТІ 08.04.1996 року за № 174ир стор. 86 реєстр 372, про що є відповідна відмітка на вказаному договорі. Вчинивши зазначений біржовий правочин купівлі-продажу, покупець прийняв 396/1000 квартири у власність. Сторони за договором домовились відносно усіх суттєвих умов правочину, що підтверджується письмовим доказом - Договором № Н/96-0349 від 04.04.1996 року. Продавці та покупець повністю виконали всі умови договору. Покупець розрахувався з продавцями, прийняв частку комунальної квартири у власність, вселився, сплачував всі комунальні платежі, провів переобладнання своєї частки квартири. Відповідачі отримали гроші та звільнили частку квартир. Продаж 369/1000 квартири за вищевказаним біржовим договором купівлі-продажу сторонами було вчинено за 868000000,00 карбованців, що відповідає 8680,00 грн., які були отримані відповідачем від покупця до підписання ними цього договору, про що зазначено в договорі в п. 6. На даний час у Позивача виникла необхідність відчуження нерухомого майна, однак договори з питань нерухомості, укладені на біржах, державні та приватні нотаріуси вважають недійсними і як правовстановлюючий документ не приймають, що створює їй перешкоди у здійсненні свого права власності позивачем. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 153 ЦК Української РСР, було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, договір купівлі-продажу № Н/96-0349 від 04.04.1996 року трикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 79,5 кв. м., житловою - 47, 0 кв. м., що укладений на Одеській універсальній товарній біржі «Центр», між [PERSON], діючою в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] (Продавці) та [PERSON] (Покупець), підлягає визнанню дійсним. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст.ст. 1, 3, 4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення. Суд вважає, що позивач позбавлена, з урахуванням наведених причин, розпорядитися належним їй майном, таким чином цей спір підлягає розгляду судом, а за результатами такого розгляду встановлено, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved