Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.04.2012 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту наплатіжну карткузі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушеннями зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 31.05.2018 року має заборгованість у сумі 21419 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 551 грн. 41 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі16071 грн. 45 коп., пені в сумі 3300грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) в сумі 996грн. 14 коп. Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. Ухвалою від 08.08.2018 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. В ухвалі зазначено право сторін на подання до суду заяв по суті справи та інших клопотань, зокрема, право відповідача у пятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали подати відзив на позовну заяву, право позивача у пятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, право сторін подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачці визначений пятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали суду на подання відзиву на позовну заяву . Відповідачка про розгляд справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження, позову з додатками за адресою реєстрації відповідачки. Як вбачається з довідки департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 07.08.2018 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак у звязку з тим, що у Департаменті на дану особі відсутня картка реєстрації, підтвердити зазначену інформацію не представляється можливим. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідачка викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України від 11.09.2018 року, 01.10.2018 року. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про розгляд справи. Крім того, відповідачка повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення ухвали суду, позову з додатками до нього на останню відому адресу її реєстрації, але за отриманням кореспонденції [PERSON] не з'явилася, тому вона повернута суду з відміткою поштового відділення звязку «За закінченням терміну зберігання». Судом були використані всі можливі способи сповіщення [PERSON] про розгляду справи, але вони результатів не дали, тому суд вважає за можливе розглянути справу, на підставі документів наявних у матеріалах справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд встановив, що 27.04.2012 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, який є договором приєднання і складається із Анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Відповідно до умов кредитного договору банк надав, а відповідач отримала в кредит грошові кошти в сумі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із базовою процентною ставкою по кредиту у розмірі 3 %на місяць (36% на рік) на залишок заборгованості та погодилась із тим, що банк має право у будь який час збільшити чи зменшити кредитний ліміт. Відповідач, підписавши Анкету-заяву, прийняла на себе зобовязанняза вказаним кредитним договором здійснювати погашення кредитуобовязковими щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості). Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача перед банком за вищевказаним кредитним договором станом 31.05.2018 року має заборгованість у сумі 21419 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 551 грн. 41 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі16071 грн. 45 коп., пені в сумі 3300 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 996 грн. 14 коп. Зясувавши обставини справи, оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір. При цьому, суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обовязковим для виконання. Банк надав відповідачу кредитні кошти, які остання повиннабула повертати шляхом внесення щомісячних платежів. Однак, як встановлено судом, відповідач порушила умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконувала свого зобовязання щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів, у звязку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку. Розмір заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитними коштами та пенею підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який є повним, чітким, узгоджується з умовами кредитного договору, відповідачем не спростований, тому суд вважає його належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. На підставі вищевикладеного, позов в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 551 грн. 41 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 16071 грн. 45 коп., пені в сумі 3300 грн., слід задовольнити. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів: 500 грн. (фіксованої частини) та 996 грн. 14 коп. (процентної складової) слід врахувати наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому суд вважає, що в цій частині позовні вимоги необхідно залишити без задоволення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, які пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial