Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

У липні 2019 року позивач [PERSON] звернувся із вказаним позовом до суду, вказавши, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно, яким є земельна ділянка, площею 2,70 га, розташована на території Божиковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В управління спадковим майном уступила [PERSON] , проте не оформивши свої спадкові права померла [INFO] . Позивач є спадкоємцем до майна померлої [PERSON] за законом та у встановленому законом порядку прийняв спадщину, проте нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на неї, яким є державний акт на право приватної власності на землю, виданий на підставі рішення сесії Богдановецької сільської ради народних депутатів №6 від 19.02.1999 року та зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №580, був виданий на ім`я [PERSON] [INFO], тобто після її смерті. Ухвалою судді від 11.07.2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання позивач не з`явився, заявивши клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якій вимоги позову підтримав в повному обсязі. Представник відповідача Божиковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області в судове засідання не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якій вимоги позову визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання учасників справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно. Зокрема, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХМ 037541 [PERSON] отримала право на земельну ділянку, площею 2,70 га, розташовану на території Божиковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із вказаного державного акта також вбачається, що він був виданий на підставі рішення сесії Божиковецької сільської Ради народних депутатів №6 від 19.02.1999 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №580, тобто реєстрація права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку була здійснена після її смерті. Згідно з положеннями статей 22, 23 чинного на час відкриття спадщини Земельного кодексу в редакції Закону України від 18 грудня 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги, те, що державна реєстрація права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2,70 га, а також сама видача державного акта відбулися після смерті [PERSON] , суд приходить до висновку, що в неї, як у спадкодавця, право власності на земельну ділянку площею 2,70 га не виникло, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є доведеними та наявні підстави для визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним. Встановлено і те, що державний акт на ім`я [PERSON] був виданий на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ХМ №0213967, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №499. Ця обставина, зокрема, підтверджується довідкою відділу у Деражнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області від, а також копіями записів у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Деражнянської райдержадміністрації. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), сільськогосподарського кооперативу (далі СК), сільськогосподарського акціонерного товариства (далі САТ), в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельну частку (пай) здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Як вбачається із наданої відділом у Деражнянському районі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області копії державного акту на право колективної власності серії ХМ №0028, виданого колективному сільськогосподарському підприємству ім.. Петровського с. Божиківці та Додатку 1 до нього, [PERSON] була включена до списку громадян-членів вказаного сільськогосподарського підприємства. Таким чином, вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай) як член КСГП ім. Петровського і таке право входило до складу спадкової маси після її смерті. Судом також встановлено, що на підставі довідки на право спадщини, спадкоємцем до майна померлої [PERSON] була [PERSON] , яка фактично вступила в управління та розпорядження спадковим майном померлої [PERSON] , що, зокрема, підтверджується згаданою вище довідкою. Згідно із ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції Закону, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Разом і цим, як з`ясовано судом, [PERSON] померла [INFO] . Судом також встановлено, що на підставі свідоцтва на право спадщини від 25.04.2018 року, в управління спадковим майном після смерті [PERSON] вступив її син [PERSON] . Зокрема, архівною довідкою Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №3069/01-18 від 14.09.2018 року підтверджується, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] [INFO] не заводилася. Як вбачається із письмового повідомлення державного нотаріуса №614/02-14 від 19.09.2018 року, на підставі заяви позивача [PERSON] до майна померлої [PERSON] , проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, площею 2.70 га, яка належала [PERSON] було відмовлено із тих підстав, що державна реєстрація права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку була здійснена після її смерті. З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими твердження позивача про те, що він позбавлена можливості у встановленому законом порядку оформити свої спадкові права на означену земельну ділянку. Судом також встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем до майна померлої [PERSON] , а інших спадкоємців, які претендують на спадщину, в тому числі осіб, визначених ч.1 ст. 1241 ЦК України, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, немає. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає, що наявні підстави для визнання за позивачем права на земельну часту (пай) в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved