Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

У липні 2017 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, який після уточнення мотивує тим, що вона перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 27.12.2003року, який розірвано рішеннямХортицького районного суду м.Запоріжжявід 10.06.2014року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після припинення шлюбних відносин проживає разом з нею. Після розірвання шлюбув судовому порядку відбувся поділ спільного майна подружжя, зокрема, рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.12.2015року у справі №337/1025/15-ц, яке набрало законної сили 16.03.2016 року, з [PERSON] на її користь стягнуто компенсацію вартості реалізованих транспортних засобів в розмірі 509343грн. При цьому, в межах розгляду вказаної цивільної справи, з метою забезпечення її позову, ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.05.2015року, було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] .На даний час в Хортицькому ВДВС м.Запоріжжя знаходиться виконавче провадження ВП№50751452, яке відкрито 07.04.2016року на підставі виконавчого листа, виданого Хортицькимрайонним судом м.Запоріжжя30.03.2016року по справі №337/1025/15-ц про стягнення з [PERSON] на її користь 509343 грн. В межах здійснення вказаного виконавчого провадження, 15.04.2016року державним виконавцем винесено постанову про накладання арешту на все майно боржника [PERSON] та оголошення заборони його відчуження, а 26.04.2016року було складено акт опису та арешту майна, яким описана та арештована квартира за адресою: [ADDRESS] , яка була передана їй на відповідальне зберігання як стягувачу. Вказана квартира є єдиним майном боржника [PERSON] , на яке можливо звернути стягнення та за рахунок якого можливо задовольнити її вимоги як стягувача, іншого майна або грошових коштів у боржника немає.З метою виконання судового рішення, державний виконавець Хортицького ВДВС м.Запоріжжя звернувся до районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району із запитом про надання згоди на реалізацію вказаного нерухомого майна боржника, оскільки в квартирі зареєстрований малолітній [PERSON] , 2004 року народження.18.01.2017року комісія з питань захисту прав дітей районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району відмовила у наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , мотивувавши це тим, що в квартирі разом зі своєю матір`ю - [PERSON] зареєстрованамалолітня дитина - [PERSON] , 2008 року народження, і у разі передачі на реалізацію вказаного нерухомого майна погіршаться умови проживання та порушаться житлові права дитини. Таким чином вона дізналась, що 30.03.2016 року [PERSON] зареєстрував у вказаній квартирі [PERSON] та її малолітню доньку [PERSON] . Вважає, що такі [PERSON] єнеправомірними та такими, що порушують права та інтереси [PERSON] , оскільки останній фактично не має власного помешкання і саме з метою забезпечення його житлом, вона має намір використати кошти, отримані від реалізації нерухомого майна боржника. Крім того, реєстрація боржником у вказаній квартирі малолітньої [PERSON] , яка не перебуває з ним в родинних відносинах, відбулась умисно з метою перешкоджання виконання судового рішення, без її згоди, як відповідального зберігача арештованого нерухомого майна та під час дії судового арешту квартири. Просить визнати незаконною та скасувати (зняти) реєстрацію місця проживання [PERSON] та малолітньої [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . 19.07.2017 року ухвалою суддіХортицького районного суду м. Запоріжжя у відкритті провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] було відмовлено через те, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 20.12.2017 року постановою Апеляційного суду Запорізької області ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2017 року залишено без змін. 16.05.2018 року постановою Верховного Суду ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 20.12.2017 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 07.06.2018 року ухвалою суддіХортицького районного суду м. [PERSON] позовну заяву [PERSON] прийнято до судового розгляду та відкрито у цивільній справі спрощене позовне провадження. 24.07.2018 року за клопотанням позивачки суд ухвалив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 28.08.2018 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] 01.11.2018 року підготовче провадження закрито, справу призначенодо судового розгляду. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2019 року справу було передано у провадження судді Гнатик Г.Є. і 20.02.2019 року, ухвалою судді дана цивільна справа була прийнята до провадження та визначено про розгляд справи в загальному позовному порядку, призначено підготовче провадження. 19.03.2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечив в повному обсязі та зазначив, що квартиру [ADDRESS] він набув до реєстрації шлюбу з позивачкою, квартира завжди належала та належить на даний час йому на праві особистої власності, він нею користується, фактично в ній проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , а також її донькою [PERSON] , 2008 року народження. Той факт, що в порядку забезпечення цивільного позову на квартиру було накладено арешт, жодним чином не свідчить про те, що йому, як власнику, судом було заборонено користуватися квартирою, зокрема, шляхом надання згоди на реєстрацію в квартирі місця проживання інших осіб. Крім того зазначає, що аналогічний спір за позовом [PERSON] вже розглянуто в порядку адміністративного судочинства і рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.04.2018 року, яке набрало законної сили, встановлена правомірність дій щодо реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Вважає позов необґрунтованим та просить в задоволені позову відмовити в повному обсязі. 27.03.2019 року від представника позивача - адвоката Сердюченко В.В. надійшла відповідь на відзив в якій він наполягає, що реєстрація місця проживання [PERSON] та малолітньої [PERSON] в квартирі [ADDRESS] була проведена незаконно на підставі згоди (розпорядження) власника житла - [PERSON] від 28.03.2016 року під час дії судового арешту квартири, тобто під час заборони розпоряджатися таким майном. Також зазначає, що в межах розгляду вказаної відповідачем [PERSON] адміністративної справи, питання правомірності дій фізичних осіб, зокрема [PERSON] та [PERSON] , щодо реєстрації у спірній квартирі [PERSON] та [PERSON] , не розглядалось. Суб`єктивний склад сторін у справах є різним, відповідачами у справі адміністративної юрисдикції були Управління Держаної міграційної служби у Запорізькій області та Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, тому посилання відповідача на вирішення аналогічного спору є безпідставним. Просить позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. 14.05.2019 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. 31.05.2019 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких він зазначає, що доводи та нормативне обґрунтування даного позову [PERSON] в порядку цивільного судочинства повністю ідентичні доводам адміністративного позову у справі, яка вже розглянута і де судом вже надана належна оцінка усім доводам позивачки та зроблено висновок про їх безпідставність, встановлені всі обставини реєстрації [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі та вказано на правомірність такої реєстрації, тому просить в задоволені позову відмовити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Сердюченко В.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив. Також зазначили що згоди на реєстрацію у квартирі [PERSON] і [PERSON] , позивачка не давала, а їх реєстрація перешкоджає виконанню рішення суду про стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів. Власником квартири є [PERSON] . Просили позов задовольнити. Аналогічні пояснення надала [PERSON] , доптана у судовому засіданні у якості свідка, відповідно до вимог ЦПК України. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Біліченко О.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та надали пояснення аналогічні тим, що викладені у відповіді на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив. Також зазначили, що відповідач та [PERSON] проживають у цивільному шлюбі з 2016 року, неповнолітня [PERSON] навчається у ЗОШ № 32 у м.Запоріжжі, оскільки відповідач є власником квартири, то і реєстрація вказаних осіб проведена з його згоди, оскільки жодної заборони щодо їх реєстрації діючим законодавством не передбачено. Вважають позов необґрунтованим та просять в задоволені позову відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вонаперебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та однією сім`єю вони проживають з 2015 року. Спочатку мешкали у м.Дніпро, а з 2016 року мешкають у м.Запоріжжі разом з неповнолітньоюдонькою [PERSON] , 2008 року народження у квартирі [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності. 30.03.2016 року зі згоди [PERSON] вона зареєструвала своє місце мешкання та місце мешкання своєї малолітньої доньки [PERSON] у вказаній квартирі. Вважає доводи позивачки про умисне вчинення дій щодо реєстрації у вказаній квартирі малолітньої особи з метою перешкоджання виконання судового рішення надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам. Просить в задоволені позову відмовити. Представник Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради суду пояснив, що [PERSON] і [PERSON] зареєстровані у квартирі 30.03.2016 року, ще до створення Департаменту реєстраційних послуг, тому пояснити на підставі яких саме документів, не може. Запорізьким окружним адміністративним судом було розглянуто справу за позовом [PERSON] щодо визнання протиправними дій Департаменту реєстраційних послуг щодо реєстрації [PERSON] і [PERSON] у квартирі, [PERSON] відмовлено у задоволенні позову. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що він проживає у будинку [ADDRESS] у квартирі [ADDRESS] . Йому відомо, що [PERSON] проживає у своїй квартирі з [PERSON] , приблизно з 2016 року та з ними проживає дочка [PERSON] , [PERSON] . Проживають однією сім`єю. Він часто бачить і [PERSON] і її дочку, дівчина навчається у школі та ходить до школи. Оскільки їх квартири поряд, чути, що у квартирі [PERSON] хлопають двері, там живуть сусіди. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні пояснила, що вона проживає у квартирі [ADDRESS] , на одному майданчику з квартирою [PERSON] , який проживає у квартирі [ADDRESS] . [PERSON] проживає разом з [PERSON] та її дочкою [PERSON] , яких вона бачить майже щодня. Оскільки вони часто спілкуються з [PERSON] , їй відомо, що вони з [PERSON] проживають однією сім`єю. Про те, що [PERSON] зареєстрована у квартирі їй відомо зі слів [PERSON] та з запрошень на голосування на виборах, які вона особисто відносила [PERSON] і [PERSON] . Також їх сім`я завела маленьку собачку, яка постійно лає та її постійно чути у квартирі. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.12.2003 року, який розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 10.06.2014року. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після припинення шлюбних відносин проживає разом з позивачкою (т.1,а.с.4-5,7). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджено договором купівлі-продажу квартири від 04.09.2003 року, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сердюк В.О., реєстровий номер 1503 (т.1,а.с.6). 30.03.2016 року в квартирі зареєстровано місце [PERSON] , 1985 року народження, та малолітньої [PERSON] , [INFO] (т.1,а.с.29). Також судом встановлено, що відповідно до рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.12.2015року у справі №337/1025/15-ц, яке набрало законної сили 16.03.2016року, в результаті розгляду спору про поділ майна подружжя, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто компенсацію вартості реалізованих транспортних засобів в розмірі 509343 грн. Цим же рішенням судом було встановлено, що квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] особисто, до реєстрації шлюбу та до набрання чинності ЦК України та СК України.(т.1, а.с. 8-21). Відповідно до п.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В межах розгляду вказаної цивільної справи, ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.05.2015року на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , накладено арешт (т.1,а.с.22). На виконанні в Хортицькому ВДВС м.Запоріжжя перебуває виконавче провадження ВП №50751452, відкрите 07.04.2016року з виконання виконавчого листа №2/337/676/2015, виданого Хортицьким районним судом м. Запоріжжя 30.03.2016року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 509343 грн. (т.1,а.с.24). 15.04.2016року державним виконавцем Хортицького ВДВС м.Запоріжжя, в межах здійснення ВП №50751452, винесено постанову про накладання арешту на все майно боржника [PERSON] та оголошення заборони відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (т.1, а. с.23). 26.04.2016року державним виконавцем Хортицького ВДВС м.Запоріжжя, в межах виконання ВП №50751452, було складено акт опису та арешту майна, яким описана та арештована чотирикімнатна квартира [ADDRESS] , яка була передана на відповідальне зберігання стягувану [PERSON] (т.1,а.с.25-26). 21.08.2018 року державним виконавцем Хортицького ВДВС м.Запоріжжя, в межах здійснення ВП №50751452, було винесено постанову про передачуарештованої квартири за адресою: [ADDRESS] на відповідальне зберігання боржнику [PERSON] (т.1, а.с.237). Згідно Витягу з протоколу №1 засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 18.01.2017 року, комісія вирішила відмовити у наданні державному виконавцю Хортицького ВДВС м.Запоріжжядозволу на реалізацію квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] .Вказане рішення обґрунтовано тим, що в квартирі зареєстровані малолітні діти: [PERSON] , 2004 року народження та [PERSON] , 2008 року народження, і у разі передачі на реалізацію вказаного нерухомого майна, погіршаться їх умови проживання та порушаться житлові права малолітньої [PERSON] (т.1,а.с.28). Згідно з постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.09.2017 року у справі №337/2021/17, яка набрала законної сили 30.11.2017 року, суд прийшов до висновку, що рішення комісії питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 18.01.2017 року про відмову в наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника [PERSON] є законним та обґрунтованим. Водночас визнана протиправною бездіяльність районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району як органу опіки та піклування щодо неприйняття розпорядження за результатами розгляду питання про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна [PERSON] та зобов`язано прийняти таке розпорядження. Такий висновок обґрунтовано тим, що рішення про надання чи відмову в наданні дозволу на відчуження нерухомого майна, право на яке має дитина, повинна оформлюватись органом опіки та піклування (т.1, а.с.111-126). Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.04.018 року у справі № 808/4190/17, яке набрало законної сили 12.07.2018 року, було відмовлено у задоволенні [PERSON] до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] , в якому вона просила визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області по реєстрації у березні 2016 року місця проживання [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] ; зобов`язати ДРП Запорізької МР зняти реєстрацію їх місця проживання за даною адресою. Як встановлено в ході розгляду вказаної адміністративної справи, 28.03.2016 року до Хортицького РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області надійшла заява про реєстрацію місця проживання [PERSON] , 1985 року народження, разом з дитиною [PERSON] , 2008 року народження, за адресою: [ADDRESS] , та згода на таку реєстрацію власника житла [PERSON] , який володіє вказаним приватним житлом на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2003 року. Вирішуючи справу суд прийшов до висновку, що згода власника квартири на реєстрацію місця проживання в квартирі іншої особи не свідчить про порушення заходу забезпечення позову застосованого судом у вигляді арешту квартири, оскільки не спрямоване на відчуження спірного нерухомого майна (т.1,а.с.226-231). Враховуючи вказане вище, суд не приймає до уваги доводи представника позивача [PERSON] - адвоката Сердюченка В.В. про те, що вищевказане рішення не може бути взято до уваги судом, бо участь у розгляді даного спорі приймали інші особи, оскільки доводи адвоката протиречать вказаному вище. Вирішуючи даний спір, суд керується наступними нормами права: Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97?ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. За положеннями частин 1та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1 ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з ст.2 Закону України «Про пересування і вільний вибір місця проживання» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно з ст. 6 вказаного Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Відповідно до розділу ІІ Порядкуреєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.2012 №1077(втратив чинністьзгідно з наказом МВС України від 13.12.2017 №1024), громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів (п.2.1.). Для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання;свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України, якщо реєструється місце проживання дитини, яка не досягла 16-річного віку (п.2.2.). Відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них (п.2.3.). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Аналогічного змісту підстави зняття з реєстраційного обліку визначеніу пункті 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, які чинні з 05.04.2016 року (далі - Правила №207), Крім того, пункт 28 Правил №207 передбачає, щореєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства. У разі виявлення такого порушення керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи. Про прийняте рішення особі надсилається письмове повідомлення за формою згідно з додатком 17, в якому зазначаються підстави його прийняття. Особу запрошують на прийом до органу реєстрації для внесення відповідних відомостей до документа, до якого вносяться відомості про місце проживання/перебування. Працівник органу реєстрації: формує і вносить дані про скасування реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи до реєстру територіальної громади; формує інформацію про скасування реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи для її передачі до Реєстру. Відповідно до п. 29 Правил № 207, у разі виявлення ДМС або її територіальними органами порушень законодавства органом реєстрації під час здійснення реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи такому органу надсилається повідомлення щодо необхідності проведення відповідної перевірки. У разі підтвердження зазначених порушень реєстрація / зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи підлягає скасуванню. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності та допустимості, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевказаних вимог діючого законодавства, суд прийшов до висновку, що дії [PERSON] та [PERSON] щодо реєстрації місця проживання [PERSON] разом з малолітньою [PERSON] , 2008 року народження, в квартирі [ADDRESS] суперечать закону, не порушують права та інтереси інших осіб,не є проявом навмисного ухилення від виконання [PERSON] судового рішення, тобто є правомірними. Так, доводи позивачки в обґрунтування своїх вимог зводяться до незаконності здійснення реєстрації місця проживання [PERSON] та її малолітньої дитини [PERSON] в спірній квартирі, зокрема, через наявність арешту майна, накладеного судом в порядку забезпечення цивільного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів та державним виконавцем в межах виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, через відсутність згоди [PERSON] як відповідального зберігача арештованого майна на вчинення такої реєстрації. При цьому при вирішенні даного спору судом встановлено, що з 30.03.2016 року місце мешкання [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] , 2008 року народження, зареєстровано у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві особистої власності відповідачу [PERSON] та на підставі згоди власника житла [PERSON] . Надавши згоду на реєстрацію [PERSON] та малолітньої [PERSON] у власній квартирі, [PERSON] розпорядився своїм правом власності, зокрема, правом користування, що не суперечить закону. Крім того, суд зазначає, щоза змістом ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2015 року, вона направлена на заборону відчуження вищезазначеної квартири під час розгляду справи в суді, як захід забезпечення позову, при цьому не конкретизовано вид заборони - вчиняти певні дії щодо спірної квартири. Отже, судом не було заборонено власнику або іншим особам користування зазначеною квартирою, зокрема, шляхом надання власником згоди на реєстрацію в квартирі місця проживання іншої особи. Сама по собі згода власника квартири на реєстрацію місця проживання в квартирі іншої особи, на переконання суду, не свідчить про порушення заходу забезпечення позову застосованого судом, оскільки такі дії не спрямовані на відчуження спірного нерухомого майна. Повторно арешт на спірну квартиру, що полягає у забороні відчуження квартири, накладено 15.04.2016 року Хортицьким ВДВС м. Запоріжжя, в рамках виконавчого провадження ВП №50751452 по виконанню виконавчого листа №2/337/676/ 2015, виданого Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за рішенням про поділ майна подружжя, тобто вже після здійснення реєстрації місця проживання в квартирі [PERSON] та [PERSON] . Встановлені зазначені фактичні обставини свідчать про те, що вчинені [PERSON] дії щодо надання згоди (дозволу) на реєстрацію місця проживання [PERSON] та її малолітньої доньки у власному помешканні, є діями, спрямованими нарозпорядження своїм правом власності на власний розсуд, що не суперечать закону. Суд відхиляє доводи позивачки про те, що дії [PERSON] та [PERSON] щодо реєстрації малолітньої дитини [PERSON] , 2008 року народження, у спірній житловій квартирі здійснені з метою перешкоджання проведення дій примусового характеру щодо реалізації квартири, оскільки реєстрація місця проживання здійснюється на підставі заяви власника житла,згідно з вимогами ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, тоді як чинним законодавством України не передбачено підстав для відмови у реєстрації осіб, а також малолітніх дітей, у квартирі, відносно власника якої здійснюється примусове виконання судового рішення про стягнення грошової суми. Також, доводи представника позивача адвоката Сердюченка В.В. щодо не проживання [PERSON] та малолітньої [PERSON] у квартирі, протиречать обставинам, встановленим судом, а також поясненням свідків [PERSON] , [PERSON] . Крім того, навчання малолітньої [PERSON] в ЗОШ № 32 м .Запоріжжя, яка знаходиться поблизу [ADDRESS] , підтверджено довідкою від 28.12.2019 року. Посилання позивачки на порушення прав малолітнього сина [PERSON] не знайшли свого підтвердження. Належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення житлових прав малолітнього [PERSON] через реєстрацію у квартирі [PERSON] і малолітньої [PERSON] , суду не надано. Cудом також встановлено, що у спірній квартирі зареєстрована як неповнолітня [PERSON] , 2008 року народження, так і неповнолітній [PERSON] , 2004 року народження. Крім того, під час розгляду справи жодних підстав, передбачених Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» таПравилами №207для зняття з реєстрації місця [PERSON] разом з [PERSON] та/або скасування реєстрації місця проживання, позивачем з наданням належних та допустимих доказів,наведено не було. Аналіз вказаних правових норм свідчить, що встановлений Законом та Правилами перелік підстав зняття з реєстрації є вичерпним, а тому не може бути розширений з власної ініціативи. Суду ненадані документи, які б могли бути підставою для зняття з реєстрації, зокрема судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; інші документи, які свідчать про припинення підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства або підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, суд вважає, що дії [PERSON] та [PERSON] щодо [PERSON] та малолітньої [PERSON] у квартирі [ADDRESS] законним, прийнятими на підставі та у спосіб, що передбачені діючим законодавством. Підстав для визнання таких дій протиправними та скасування реєстрації місця проживання [PERSON] та малолітньої [PERSON] у вказаному помешканні, суд за вищевказаних обставин не знаходить, в зв`язку з чим в задоволені позову слід відмовити. Згідно з ч.1., п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові позову покладаються на позивача. Оскільки в задоволені позову відмовлено в повному обсязі, судовий збір, сплачений позивачкою при зверненні до суду, а також інші судові витрати, зокрема витрати на оплату послуг адвоката, покладаються на позивачку. Крім того, відповідно до частини другої, п. 2 ст. 141 ЦПК України, інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача, у разі відмови в позові, а тому вимоги представника відповідача [PERSON] - адвоката Біліченка О.О. про стягнення з позивача [PERSON] витрат пов`язаних з наданням послуг адвокатом у сумі 10 000 грн., необхідно задовольнити.

Outcome: approved