Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

У липні 2019 р. [PERSON] звернулася з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 10.03.2017 р. Бердичівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 122, та стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дочки - [PERSON] , яка народилась [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що сімейне життя з [PERSON] не склалось, порозуміння відсутнє, примирення є неможливим, дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні, [PERSON] матеріально їм не допомагає. Від [PERSON] надійшла заява від 03.02.2020 р., зі змісту якої випливає, що він заперечує проти розірвання шлюбу, щодо стягнення аліментів своєї позиції не повідомив. Разом з тим, Суд, зазначена заява не може бути взяти до уваги, оскільки частинами першою та другою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, заявами по суті справи з: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Між тим, заява [PERSON] не відповідає вимогам, наведеним у статтях 178 - 181 Цивільного процесуального кодексу України щодо заява по суті справи, окрема, щодо відзиву. Судом з`ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] Бердичівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 10.03.2017 р. зареєстровано шлюб, актовий запис № 122, вони є батьками дитини - [PERSON] , яка народилась [INFO] , та проживає з [PERSON] (а. с. 7, 10, 11). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б її інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] . Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в частині вимоги про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] . Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином [PERSON] зобов`язаний утримувати свою дочку до досягнення тею повноліття. Частинам першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Зважаючи на звернення [PERSON] з позовом з вимогою про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дочки - [PERSON] , яка народилась [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, тобто в частці заробітку (доходу), з урахування того, що [PERSON] проти позову у передбаченому Цивільного процесуального кодексу України порядку не заперечив та не повідомив, з посиланням на докази, обставин, які мають враховуватись при визначенні розміру аліментів, Суд вважає, що розмір аліментів може бути визначено у цій частці заробітку (доходу). Частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині вимоги про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дочки - [PERSON] , яка народилась [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дочкою повноліття, підлягає задоволенню. При цьому Суд не визначає мінімальний розмір аліментів, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням, про що зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.09.2018 р. у справі № 459/2181/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/76596523). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тобто рішення підлягає в частині стягнення аліментів підлягає допуску до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн., сплаченого при поданні позову. Крім того, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved