Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

У квітні 2019 року орган опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини в якому вказував, що відповідач є матір`ю [PERSON] [INFO] . Відомості про батька [PERSON] внесено до актового запису про народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, за заявою матері. В той же час, [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, а саме: не створила належних житлово-побутових умов для мешкання малолітньої, не піклується про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не займається вихованням, не утримує її матеріально в необхідному обсязі та відповідно до потреб останньої. [PERSON] перебуває та навчається у Вознесенській ЗОШ-інтернат «Обдарованість», відвідувати сім`ю не бажає, оскільки вдома не почуває себе в безпеці у зв`язку з негативною поведінкою вітчима та пасивністю матері. Сім`я [PERSON] тривалий час знаходилася під соціальним супроводом. Проте, профілактична робота компетентних органів, що проводилася з відповідачем з метою зміни її відношення до дитини, позитивних результатів не принесла. Враховуючи вказані обставини, орган опіки та піклування просив з метою найкращого врахування та забезпечення інтересів дитини, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки, передавши останню позивачу для подальшого влаштування, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу). В судовому засіданні представник позивача - органу опіки та піклування - Грабар О.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Представник третьої особи - Вознесенської ЗОШ-інтернат «Обдарованість» - Пугачов С.Г . в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення представника позивача - органу опіки та піклування - Грабар О.М., відповідача [PERSON] , представника третьої особи - Вознесенської ЗОШ-інтернат «Обдарованість» - Пугачова С.Г. , думку малолітньої [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що відповідач є матір`ю [PERSON] [INFO] . Відомості про батька [PERSON] внесено до актового запису про народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, за заявою матері. В той же час, з пояснень учасників та матеріалів справи (а.с. 9-24, 26-27, 29-30) вбачається, що [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, а саме: не створила належних житлово-побутових умов для мешкання малолітньої, не піклується про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не займається вихованням, не утримує її матеріально в необхідному обсязі та відповідно до потреб останньої. [PERSON] перебуває та навчається у Вознесенській ЗОШ-інтернат «Обдарованість», відвідувати сім`ю не бажає, оскільки вдома не почуває себе в безпеці у зв`язку з негативною поведінкою вітчима та пасивністю матері. Сім`я [PERSON] тривалий час знаходилася під соціальним супроводом. Проте, профілактична робота компетентних органів, що проводилася з відповідачем з метою зміни її відношення до дитини, позитивних результатів не принесла. В матеріалах справи відсутні докази, що б вказували на наявність причин невиконання відповідачем батьківських обов`язків в минулому, що можуть бути визнані судом поважними, та докази, що свідчать про її свідоме бажання виконувати ці обов`язки в майбутньому. Суд, з врахуванням положень ч. 2 ст. 171 СК України, при вирішенні спору враховує думку малолітньої [PERSON] , яка вважала доцільним позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки остання не створила їй належних житлово-побутових умов, не спілкується з нею в достатньому обсязі, не цікавиться обставинами її життя, успіхами, навчанням, не утримує її матеріально в необхідному обсязі та відповідно до потреб останньої, не проводить з нею дозвілля, пасивно ставиться до постійних погроз, образ з боку вітчима, внаслідок чого [PERSON] не почуває себе вдома в безпеці. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею освіти, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» (аналогічно положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року) передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Водночас, згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції). В рішенні Європейського Суду з прав людини «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року висловлено наступне: під час розгляду судом справ, що стосуються дитини та визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 76). Тому, ретельно зваживши доводи, надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, приймаючи до уваги думку дитини та письмовий висновок органу опіки та піклування від 03 квітня 2019 року, суд, з врахуванням ст. 206 ЦПК України (наслідки визнання відповідачем позову) вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її доньки, оскільки це буде відповідати інтересам останньої. Відповідно до вимог ч.ч. 4-5 ст. 167 СК України, в разі ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини, мають за їхньою заявою баба, дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Разом з тим, згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Положення ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Ч.ч. 1, 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 СК України передбачають, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність у платника рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Враховуючи вимоги ст. 182 СК України, зокрема стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я відповідача, її матеріальне становище (отримує прибуток у вигляді соціальної допомоги одиноким матерям, має неофіційні тимчасові заробітки, інших доходів не отримує), має на утриманні малолітню доньку, суд прийшов до висновку про неможливість застосування в цій частині вимог ст. 206 ЦПК України (наслідків визнання відповідачем позову), стягнувши з [PERSON] аліменти на утримання доньки в розмірі 1/6 частини її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів починається з дати подачі позову та припиняється з досягненням дитиною повноліття. При цьому, згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З врахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави (згідно розміру задоволених вимог) також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 344,70 грн. (768,40 грн. - за вимогу про позбавлення батьківських прав + 576,30 грн. - за вимогу про стягнення аліментів).

Outcome: partial