Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

У липні 2019 року Державна іпотечна установа (далі по тексту - позивач, ДІУ) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач 1, позичальник) та Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - відповідач 2), за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] (далі по тексту - третя особа 1, [PERSON] , поручитель) та Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (далі по тексту - третя особа 2, ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», Банк), в якому просило суд: -визнати укладеним між позивачам та відповідачами договір про внесення змін та доповнень до Договору № 27-К про порядок компенсації відсотків за користування кредитом, часткове погашення кредиту, наданого за Договором іпотечного кредиту №075-мк від 16.03.2006 в запропонованій позивачем редакції; -стягнути з відповідача 2 на користь позивача заборгованість по Договору № 27-К про порядок компенсації відсотків за користування кредитом, часткове погашення кредиту в сумі 52 731,40 грн; -стягнути судові витрати. Позов мотивований тим, що 16.03.2006 між ВАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] був укладений договір іпотечного кредиту №075-мк, відповідно до якого 01.06.2007 та 03.08.2007 були укладені договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору. Згідно умов п. 1.1 кредитного договору Позичальник отримав, в порядку передбаченого цим договором та Положенням «Про порядок фінансово-кредитної підтримки молодих сімей та одиноких молодих громадян на будівництво (реконструкцію) житла в місті Києві», затвердженого рішенням Київської міської вади від 18.11.2004 №570/1980 (далі - Положення), довготерміновий іпотечний кредит в сумі 159 588,00 грн. з кінцевим терміном погашення 15.03.2029 з встановленням графіку погашення відповідно до п. 4.4 цього Договору. Окрім того, відповідно до п. 4.1 та п. 4.3 кредитного договору, встановлена плата за користування кредитом у розмірі діючої на момент підписання договору облікової ставки НБУ плюс 5,5% річних, що складає 15% річних. Процентна ставка по кредиту змінюється відповідно до зміни облікової ставки НБУ. Відсотки за користування кредитом нараховуються щомісячно, починаючи з дня надання кредиту, за фактичний термін користування кредитом, з урахуванням суми фактичної заборгованості, діючої процентної ставки та фактичної кількості календарних днів у році до дня остаточного погашення кредиту і сплачується щомісячно не пізніше 20 банківського дня місяця, наступного за місяцем нарахування. В забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором, між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки №236/075-мк від 17.03.2006 (далі - договір поруки), за умовами якого Поручитель та Позичальник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за невиконання умов Кредитного договору. Згідно з пунктом 8.5. Кредитного договору передбачено, що невід`ємною частиною цього договору є «Договір про порядок компенсації відсотків за користування кредитом, часткового погашення кредиту», укладений між Банком, Позичальником та Розпорядником бюджетних коштів, визначеним рішенням Київської міської ради № 570/1980 від 18.11.2004. 16 березня 2006 року між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - розпорядник бюджетних коштів) ВАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та [PERSON] було укладено договір № 27-к про порядок компенсації відсотків за користування кредитом, часткове погашення кредиту, наданого за Кредитним договором (далі - Договір про порядок компенсації відсотків). Відповідно до п.2.2 Договору про порядок компенсації відсотків Розпорядник бюджетних коштів, на підставі реєстру, отриманого від Банку, про суду часткового погашення кредиту, що підлягають погашенню з бюджету за пільгами, встановленими Позичальнику, не пізніше 15 числа місяця наступного за місяцем надання кредиту, перераховує Банку суму компенсації відсотків на розрахунковий рахунок у ВАТ «КБ «Хрещатик» із зазначенням в реквізитах платіжного доручення «Компенсація відсотків позичальником згідно реєстру…». Згідно з Додатково угодою від 13.08.2007 № 4 до Генерального договору про рефінансування обслуговування іпотечних кредитів від 06.10.2006 № 45, укладених між ВАТ «КБ «Хрещатик» та ДІУ. 05.03.2008 року позивач - Державна іпотечна установа уклала з ВАТ «КБ «Хрещатик» договір відступлення права вимоги № 311/08, відповідно до якого, позивач набув усі права вимоги за Кредитним договором, Договором поруки та Договором про порядок компенсації відсотків. Про що, ВАТ КБ «Хрещатик» було повідомлено позичальника та поручителя листом № 23.02/805/1 від 11.03.2008; Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (правонаступник Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом № 37/17-1440 від 05.08.2008. Про те, що Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) був належним чином повідомленим про відступлення права вимоги від ПАТ «КБ «Хрещатик» на користь ДІУ, свідчить лист Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 056/968-1827. 11.11.2007 між ДІУ та Банком укладено договір про обслуговування іпотечних кредитів № 12. Постановою Правління Національного Банку України від 05.04.2016 № 234 Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних, 02.06.2016 було відкликано ліцензію, 03.06.2016 прийнято рішення про початок ліквідації та делегування повноважень ліквідатора банку. 29.04.2016 договір про обслуговування іпотечних кредитів № 12 від 11.01.2007 було розірвано, про що письмово було повідомлено [PERSON] , та Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та зазначено, що погашення кредитів та перерахування сум компенсації відсотків за користування кредитом, має здійснюватися шляхом внесення грошових коштів безпосередньо на рахунки ДІУ. Позивач звертався до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з листом урегулювання питання, на що отримала відповіді про відсутність у останнього правових підстав. 30.03.2017 Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом адресованого уповноваженому Банку просив терміново надати завірені копії договорів. Вказані документи витребовувались Департаментом для розгляду питання перерахування коштів в рахунок компенсації відсотків за користування пільговими молодіжними іпотечними кредитами, наданих відповідно до рішення Київської міської ради від 18.11.2004 №570/1980 та переданих ДІУ. Але, вказане питання лишилось не врегульованим, кошти не сплачені. 15.05.2018 рішенням суду позов ДІУ про стягнення коштів залишено без задоволення у зв`язку з невірним обранням відповідача. Обов`язки Департаменту щодо сплати відсотків ДІУ визначені Київським апеляційним судом, тому є такими, що не потребують доказуванню. Листом від 06.02.2019 Департамент на вимогу ДІУ відмовилось від виконання договірних зобов`язань. 15.04.2019 ДІУ звернулось листом до Відповідача 1 про укладення Договору про внесення змін та доповнень до Договору № 27-К, проте лист поштою залишився не врученим з волі Відповідача 1. 11.05.2019 ДІУ звернулось до Відповідача 2 про укладання Договору про внесення змін та доповнень до Договору № 27-к, 18.06.2019 ДІУ отримала лист від Департаменту в якому останній відмовився від цієї пропозиції. Станом на 30.06.2019 сума заборгованості становить 52 731, 40 грн. за період з 01.03.2016 по 30.06.2019. З 2008 по лютий 2016 Департамент здійснював перерахування на рахунки ДІУ. Ухвалою суду від 02.08.2019 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик». У жовтні 2019 року Відповідач 1 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у його задоволенні в частині, що стосується вимог до неї. Відзив обґрунтований тим, що рішенням суду встановлено, що вона обов`язок по сплаті основного кредиту відповідно до графіку погашення кредиту завжди виконує належним чином, та те, що вона не повинна нести відповідальність за несплату відсотків. Позивач направляючи лист вказав неправильний її номер телефону. У жовтні 2019 року Відповідач 2 направив на адресу суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований наступними обставинами. Банк без погодження з Київською міської державною адміністрацією та Департаментом будівництва та житлового забезпечення відступив право вимоги до іпотечного договору з [PERSON] на користь ДІУ. У додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги від 05.03.2008 відсутній Договір про порядок компенсації відсотків за користування кредитом, часткове погашення кредиту № 27-к від 16.03.2006 та відсутній Договір про співробітництво від 07.09.2005 № 1. Проект договору позивача не відповідає вимогам Положення про порядок фінансово-кредитної підтримки молодих сімей та одиноких молодих громадян на будівництво (реконструкцію) житла в м. Києві. ДІУ не є банком-агентом. Вимоги позивача суперечать стст. 203, 648 ЦК України та Положенню. Київський апеляційний суд зробив висновок на підставі документів, що такий обов`язок розпорядник коштів несе перед Банком, а не перед ДІУ. У листопаді 2019 року третя особа ПАТ «КБ «Хрещатик» подало письмові пояснення, відповідно до яких пояснило, що підставою для прийняття рішення про скасування ліквідаційної процедури Банку є рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.02.2017 у справі № 826/6665/16, яким було визнано протиправною та скасована постанова Національного банку України від 05.04.2016 № 234 Про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних. Відповідне рішення залишено в силі Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від. 20.04.2017, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.07.2017. Постановою ВС від 16.05.2019 вищевказані рішення скасовані, та справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. На підставі рішення Правління НБУ від 18.06.2019 №415-рш прийнято рішення про здійснення процедури ліквідації протягом двох років з 20.06.2019 до 19.06.2021. У січні 2020 року позивач подав відповідь на відзив, в якому вказав, що Департамент був належним чином повідомлений про відступлення прав вимоги, Київська міська рада не є стороною Договору іпотечного кредиту, ДІУ є належною стороною (Кредитором) в кредитному договорі, а Договір про порядок компенсації відсотків, укладений саме на виконання умов кредитного договору, та встановлює обов`язок Департаменту здійснювати повну компенсацію встановленої Кредитним договором відсотковою ставки за користування кредитом. Ухвалою суду від 05.10.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не прибув, проте його представник подав заяву про розгляд справи без його участі та задоволення позовних вимог. Відповідач 1 в судове засідання не прибула, проте подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій заперечила щодо задоволення позовних вимог. Представник відповідача 2 в судове засідання не прибув, хоча про день час та місце його проведення був повідомлений належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив. Треті особи в судове засідання своїх представників не направили, при цьому від останніх надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що сторони були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи наявні у матеріалах справи заяви представників сторін про розгляд справи у їх відсутність, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторін, за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. 16.03.2006 року між ВАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] був укладений договір іпотечного кредиту №075-мк, до якого 01.06.2007 року та 03.08.2007 року були укладені договори про внесення змін та доповнень. Згідно з умовами п. 1.1 кредитного договору позичальник отримав, у порядку передбаченого цим договором та Положенням «Про порядок фінансово-кредитної підтримки молодих сімей та одиноких молодих громадян на будівництво (реконструкцію) житла в місті Києві», затвердженого рішенням Київської міської вади від 18.11.2004 №570/1980, довготерміновий іпотечний кредит в сумі 159 588,00 грн. з кінцевим терміном погашення 15.03.2029 року з установленням графіку погашення відповідно до п. 4.4 цього Договору. Відповідно до п. 4.1 та п. 4.3 кредитного договору, установлена плата за користування кредитом у розмірі діючої на момент підписання договору облікової ставки НБУ плюс 5,5% річних, що складає 15% річних. Процентна ставка по кредиту змінюється відповідно до зміни облікової ставки НБУ. Відсотки за користування кредитом нараховуються щомісячно, починаючи з дня надання кредиту, за фактичний термін користування кредитом, з урахуванням суми фактичної заборгованості, діючої процентної ставки та фактичної кількості календарних днів у році до дня остаточного погашення кредиту. За п. 6.2 кредитного договору позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки рефінансування НБУ від суми коштів, яка належить сплати, за кожний прострочений день, починаючи з дати сплати кредиту, визначеної графіком погашення кредиту та п. 4.4. У забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] був укладений договір поруки №236/075-мк від 17.03.2006 р., за умовами якого поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за невиконання умов кредитного договору. 16 березня 2006 року між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у подальшому розпорядник бюджетних коштів, ВАТ Комерційний банк «Хрещатик» та [PERSON] було укладено договір №27-к про порядок компенсації відсотків за користування кредитом, часткове погашення кредиту, наданого за договором іпотечного кредиту №075-мк від 16 березня 2006 року. 30 вересня 2015 року між Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ПАТ «КБ «Хрещатик» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до договору №27-к від 16.03.2006 року про порядок компенсації відсотків за користування кредитом, часткове погашення кредиту, наданого за договором іпотечного кредиту №075-мк від 16 березня 2006 року. 05.03.2008 року позивач - Державна іпотечна установа уклала з ВАТ «КБ «Хрещатик» договір відступлення права вимоги №311/08, відповідно до якого позивач набув усі права вимоги за договором іпотечного кредиту №075-мк від 16.03.2006 року, укладеного між банком та [PERSON] , про що позичальника та розпорядника бюджетних коштів було проінформовано листом. Як вказує позивач, з квітня 2016 року він не отримує відсотків за користування кредитними коштами, унаслідок чого утворилася заборгованість за прострочення сплати відсотків за користування кредитом. Згідно з пунктом 1.1. договору іпотечного кредиту, ВАТ КБ «Xpещатик» надав позичальнику [PERSON] довготерміновий (з кінцевим терміном погашення - 15.03.2029 року) кредит у сумі 159 588,00 грн. для інвестування у будівництво житла, у порядку за цим договором та Положенням «Про порядок фінансово-кредитної підтримки молодих сімей та одиноких молодих громадян на будівництво (реконструкцію) житла в місті Києві», затвердженого рішенням Київської міської ради від 18 листопада 2004 року №570/1980. Пунктом 4.2. договору іпотечного кредиту було встановлено, що відповідно до списку №2 молодих сімей та одиноких молодих громадян, яким надається фінансово-кредитна підтримка для отримання кредиту у ВАТ КБ «Хрещатик» на будівництво квартир по будинку [ADDRESS] , затвердженого Головним управлінням житлового забезпечення Київської державної адміністрації 30 вересня 2005 pоку, та на підставі Положення, Позичальник має наступні пільги щодо погашення кредиту та сплати відсотків: повну компенсацію встановленої цим Договором відсоткової ставки за користування кредитом, яка становила 15% річних згідно пункту 4.1. Договору. Відповідно до пункту 4.5. договору іпотечного кредиту сплата частини відсотків та кредиту за встановленою пільгою відповідно до пункту 4.2. здійснюється на підставі Договору про встановлення порядку компенсації відсотків за користування кредитом, часткового погашення кредиту, наданого за цим Кредитним договором, укладеного між Банком, Позичальником та Розпорядником бюджетних коштів, визначеним рішенням Київської міської ради. Пунктом 8.5. договору іпотечного кредиту було передбачено, що невід`ємною частиною цього договору є «Договір про встановлення порядку компенсації відсотків з користування кредитом, часткове погашення кредиту», наданого за цим кредитним договором, укладеного між Банком, Позичальником та Розпорядником бюджетних коштів визначеним рішенням Київської міської ради № 570/1980 від 18.11.2004 року. З огляду на вказані підстави вимог і заперечень суд зазначає таке. Згідно ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, а також статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). У випадку отримання пропозиції щодо укладання договору, така пропозиція вважається прийнятою, якщо особа, яка одержала пропозицію, у межах строку для відповіді вчинила дії відповідно до пропозиції (відвантажила товар, надала послуги тощо) (ч. 2 ст. 642 ЦК України). Якщо вже сам договір передбачає передання майна або інші дії, він вважається укладеним з моменту вчинення відповідної дії (чч. 1-2 ст. 640 ЦК України). Правові наслідки від цього моменту визначаються нормами ЦК України. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Із матеріалів справи випливає, що позичальник та розпорядник бюджетних коштів за кредитним договором заперечує проти укладення договору про внесення змін та доповнень. Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2018 у справі № 753/9714/17, яке набрало законної сили, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач позичальник за вказаним іпотечним кредитним договором не повинен нести відповідальність за несплату відсотків за користування кредитом, оскільки обов`язок сплачувати вказані відсотки покладався на Головне управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - розпорядника бюджетних коштів, правонаступником якого є Департамент будівництва та житлового забезпечення КМДА, пославшись на ст. 10 Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні», постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла» та прийнятого Київською міською радою на їх виконання Положення про порядок фінансово-кредитної підтримки молодих сімей та одиноких молодих громадян на будівництво (реконструкцію) житла в місті Києві. Відповідно до Постанови Київського апеляційного суду від 15.11.2019 у справі №753/9714/17, яке набрало законної сили, до визнання ПАТ КБ «Хрещатик» неплатоспроможним, тобто до березня 2016 року компенсаційні платежі по відсоткам за користування позичальником кредитом надходили на рахунки позивача у ПАТ КБ «Хрещатик». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому положеннями статті 649 ЦК України передбачено вирішення судом переддоговірних спорів лише у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом, окрім розбіжностей, які виникли при укладенні договору на підставі правового акту органа державної влади тощо. На думку суду, підстави для вирішення судом розбіжностей, які виникли між сторонами при укладенні договору, відповідно до вимог наведених правових норм відсутні. Адже під час розгляду даної справи не встановлені обставини, згідно з якими укладення договору є обов`язковим для сторін на підставі закону, акта органу державної влади чи місцевого самоврядування, тощо. На підставі вище встановлених обставин справи та оцінки доказів, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання укладеним між позивачем та відповідачами договору про внесення змін та доповнень до Договору № 27-К про порядок компенсації відсотків за користування кредитом, часткове погашення кредиту, наданого за Договором іпотечного кредиту № 075-мк від 16.03.2006, в запропонованій позивачем редакції задоволенню не підлягає. Щодо стягнення з Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь позивача заборгованості по Договору №27-К про порядок компенсації відсотків за користування кредитом, часткове погашення кредиту в сумі 52 731,40 грн., суд зазначає наступне. На підтвердження наявності заборгованості позивачем лише надано свій власний розрахунок суми відсотків з 01.03.2016 по 30.06.2019, без первинних документів та інших належних доказів. В порушення вимог стст. 12, 81 ЦПК України позивачем не доведено перед судом належними і допустимими доказами обставин, на які він посилається у позові, як на підставу до його задоволення у повному обсязі, зокрема, щодо обґрунтованості вимог про стягнення відсотків в заявленому в позові розмірі та відповідності здійснених банком нарахувань за кожний період та по кожному виду такого нарахування. Та, як вбачається з предмету позову, позовна вимога про стягнення заборгованості по відсоткам, в даному випадку, є похідною вимогою від вимоги про визнання Договору про внесення змін та доповнень до Договору укладеним, в задоволені якої суд відмовив. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до Постанова Верховного Суду від 20.05.2020 по справі № 910/7164/19 суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Відповідно до Постанови Верховного суду по справі № 654/524/19 вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Позивач, у разі порушення його суб`єктивного права, може скористатись не будь-яким способом його відновлення, а лише тим, який як правило визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. З урахуванням принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, встановивши дійсні обставини справи, суд дійшов переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, у матеріалах справи відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність. У зв`язку із відмовою у позові судові витрати до відшкодування позивачу не підлягають (ст.141 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed