Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, посилаючись на те, що вона та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS] . В даній квартирі вони є зареєстрованими та проживають. Крім ним в квартирі зареєстрована та проживає донька відповідача та онука позивача [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] перешкоджає позивачу у користуванні своєю власністю шляхом погроз про виселення, побоїв. За таких обставин, позивач звернулася до суду та просила встановити порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] наступним чином: позивачу [PERSON] виділити у користування житлову кімнату 1-а площею 17,1 кв.м. разом із лоджією площею 2,3 кв.м. та частину другої житлової кімнати, яка становить 6,3 кв.м.; виділити відповідачу [PERSON] у користування 3-ю житлову кімнату площею 13,1 кв.м. та частину другої житлової кімнати, яка становить 11,9 кв.м. з балконом площею 0,8 кв.м. В загальному користуванні залишити: кухню площею 9,7 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., вбиральню (суміщену) - 1,2 кв.м., коридор - 5,6 кв.м., вбудовану шафу - 0,4 кв.м. Судові витрати покласти на позивача. Ухвалою від 23 квітня 2019 року справу прийнято до розгляду та визначено проводити її розгляд в порядку загального позовного провадження (а.с. 18). Протокольною ухвалою суду від 28 травня 2019 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради (а.с.20). Ухвалою суду від 19 червня 2019 року закрито підготовче провадження і справу призначено до розгляду (а.с.27). 18 липня 2019 року справа розглянута по суті з ухваленням рішення. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надавши до суду заяву з проханням розглядати дану справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідно до ч.1. ст. 280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Третьою особою Органом опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради до суду надано заяву щодо розгляду справи за відсутності їх представника. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Способом захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, зокрема, є припинення дії, яка порушує право. У відповідності до ч.ч. 1,2 ст.355, ч.1 ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до положень ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст. 358 ч. 2 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною 3 статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ст. 364 ЦК України квартира, яка є спільною сумісною чи частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлені позовні вимоги. Відповідно до роз`яснень наданих у п.п. 6,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Суд зазначає, що визначення порядку користування квартирою, якщо її неможливо поділити в натурі, є правом співвласника. При цьому не має правового значення те, чи чиняться такому співвласнику перешкоди у користуванні спільним майном. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 14 постанови від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділенні у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 № 6-12 цс 13. Вказана квартира загальною площею 70,4 кв.м., жилою площею 48,4 кв.м., складається з трьох кімнат площею 17,1 кв.м., 18,2 кв.м., 13,1 кв.м. Згідно розрахунку ідеальних часток кожному співвласнику в квартирі належить (48,4/2) 24,2 кв.м. житлової площі. Водночас, розглядаючи справу, суд враховує, що у спірній квартирі також є зареєстрованою та проживає малолітня дитина відповідача - [PERSON] , [INFO] . Таким чином, враховуючи всі обставини по справі, суд приходить до висновку, що позивачці необхідно виділити у користування кімнату площею 17,1 кв. м., відповідачу кімнату площею 13,1 кв. м., а кімнату площею 18,2 кв.м., приміщення кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору та вбудованої шафи залишити у загальному користуванні співвласників. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, суд враховуючи клопотання позивача, вважає судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: partial