Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким визнати протиправними дії відповідача по примушенню його оплатити вартість довідки по реквізитам свого особистого рахунку, стягнути з відповідача на його користь 50 грн. в рахунок матеріальних збитків, що були спричинені йому в результаті протиправних дій відповідача, та 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог зазначає, що з 2006 року він відкрив у відповідача картковий рахунок, яким постійно користується. 09 жовтня 2014 року він звернувся до відповідача з проханням надати йому довідку про реквізити його особистого рахунку. працівник валютного відділу попередив його, що дана довідка буде коштувати 50 грн. Він висловив незгоду з даною пропозицією, але в звязку з крайньою необхідністю, оплатив зазначену суму у касі відповідача, і після оплати йому була видана зазначена довідка. У звязку з незгодою щодо оплати вартості довідки, 15.10.2014 року він звернувся письмово до відповідача з пропозицією добровільно повернути йому заплачену суму, тому що на його думку відповідач грубо порушив діюче законодавство щодо надання даних стосовно його ж відомостей, які знаходяться у розпорядника інформації, яким є відповідач. 28 жовтня 2014 року він отримав від відповідача відповідь на свою скаргу за № 205/1 від 27.10.2014 року. До листа відповідач долучив копію діючих тарифів за обслуговування поточного рахунку із змінами від 01.09.2014 року, та копію додатку до договору між мною та відповідачем від 17.01.2008 року № 11579 з його особистим підписом. Але копія наданих відповідачем діючих тарифів не має ніяких посилань або відміток, ким або чим затверджені, та проводить до враження недійного документу. Оскільки, з доводами відповідача він не згоден, та вважає, що відповідач порушив норми діючого законодавства, тому вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, та зазначив що позивачем заявлено вимоги до неналежного відповідача, оскільки відповідач територіального відокремленого безбалансового відділення І-А типу № 10003/0603 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» не є юридичною особою, а договір про відкриття карткового рахунку позивач укладав з ВАТ «Ощадбанк» «Держваний ощадний банк України». Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у 2006 році у Відкритому акціонерному товаристві «Ощадбанк» було відкрито картковий рахунок, яким позивач користується й сьогодні. 09 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до відповідача з проханням надати йому довідку про реквізити особистого рахунку. Працівник валютного відділу попередив його, що дана довідка відповідно до умов договору коштує 50 грн. У касі відповідача позивач оплатив дану довідку, що підтверджується квитанцією № 74376194 від 09.10.2014 рок (а.с.1). Після сплати коштів позивачу було видано довідку № 193/07 від 09.10.2014 року (а.с.6). У звязку з незгодою щодо оплати вартості довідки, позивач 15 жовтня 2014 року звернувся до відповідача з пропозицією добровільно повернути йому сплачену за довідку суму, оскільки надання довідок стосовно відомостей особистого рахунку, які знаходяться у розпорядника, за кошти є грубим порушенням діючого законодавства. На дану скаргу Керуючий ТВБВ І типу № 10003/0603 філії-Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» надав відповідь № 205/1 від 27 жовтня 2014 року, в якій зазначив, що порушення діючого законодавства їхніми співробітниками не виявлено, оскільки згідно діючих тарифів за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки, а саме пункту 4.6 Надання довідки про наявність, стан та/або обороти за період по рахунку за заявою клієнта, в установі банку, де відкритий рахунок коштує 50 грн. Також, співробітник відділу валютних операцій, операцій з банківськими металами та платіжних карт повідомив Вас, що довідка буде коштувати 50 грн. (а.с.8). Проте, як вбачається з матеріалів справи, у договорі укладеному між сторонами та додатковій угоді № 11579 від 17 січня 2008 року, не вказано, що видача банком довідки по реквізитам особистого рахунку є платною послугу. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позов було подано до відповідача ТВБВ І-А типу № 10003/0603 філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк», щ є відокремленим структурним підрозділом ПАТ «Державний ощадний банк України» та підпорядковане філії-Дніпропетровському обласному управлінню АТ «Ощадбанк», не має статусу юридичної особи та не можу від свого імені виступати відповідачем у суді, що підтверджується положенням про територіально відокремлене без балансове відділення № 10003/0603 філії Дніпропетровського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (а.с.56-61). В судовому засіданні позивачу судом було розяснено права позивача відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України про заміну первісного відповідача на належного. Однак позивач підтримав позов саме до первісного відповідача ТВБВ І-А типу № 10003/0603 філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк». Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до ст. 80 ЦК України, юридична особа наділяється цивільною правоздатністю та дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Так, відповідно до норм діючого закону належним відповідачем є той, хто вчинив протиправну поведінку, або той, хто, згідно із законом, має відповідати за її вчинення, або особа, яка іншим чином причетна до вимог позивача. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до територіального відокремленого безбалансового відділення І-А типу № 10003/0603 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» про захист права споживача, визнання дій неправомірними, стягнення матеріальної та моральної шкоди, задоволенню не підлягає, оскільки ТВБВ І-А типу № 10003/0603 філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» є неналежним відповідачем по справі. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Оскільки, позивачу у задоволенні позову відмовлено, а вона звільнена від оплати судових витрат, суд вважає що судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed