Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визначити їй додатковий двохмісячний строк у два місяці для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. На обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 29.10.2003 [PERSON] на її ім'я склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Краснопільської державної нотаріальної контори Сумської області [PERSON], яким на випадок своєї смерті заповідав усе належне йому майно. 20 травня 2016 [PERSON] помер. 27 червня 2017 року вона звернулася до приватного нотаріуса Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте у вчиненні вказаної нотаріальної дії їй було відмовлено у зв'язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що визначений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини нею було пропущено з поважних причин, а саме у зв'язку з фактичним розпорядженням спадковим майном у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, хронічним гіпертонічним захворюванням, госпіталізацією за станом здоров'я 14.02.2017 до Сумської центральної районної клінічної лікарні, де вона перебувала до 21.02.2017, просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися, згідно поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, позивач підтримує свої вимоги, відповідач визнає позовні вимоги /ас 30,31/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169,197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Згідно з приписами з п. 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 61 ЦПК України не підлягають. Згідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях Цивільного Кодексу України /далі ЦК України/, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами статті 16 ЦК України» зазначив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. За матеріалами справи Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з питання спадкування і врегульовані нормами ЦК України. Зі змісту викладених у позові та визнаних сторонами обставин спору суд встановив, що 20 травня 2016 року у смт Краснопілля Краснопільського району Сумської області помер [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 81 від 20.05.2016, місце державної реєстрації: Краснопільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області /копія ас 5/. На час відкриття спадщини 20 травня 2016 року [PERSON] проживав за адресою реєстрації: смт Краснопілля вул. Маяковського, буд. 26 Краснопільського району Сумської області /ас 16/. Померлому [PERSON] належить житловий будинок за адресою: селище Краснопілля вул. Маяковського, буд. 26 Краснопільського району Сумської області /копія ас 7-11/. За життя 29.10.2003 [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON], яким на випадок своєї смерті заповідав усе належне йому майно /копія ас 6/. За даними Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру станом на 11.07.2017 заповіт є чинним /ас 24-25/. До правовідносин, що виникли, необхідно застосувати норми ЦК України у редакції 2004 року, так як спадщина після смерті [PERSON] відкрилась після 01.01.2004. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За повідомленням приватного нотаріуса Краснопільського нотаріального округу Сумської області [PERSON] № 1284/01-16 від 11.07.2017 спадкова справа після померлого 20 травня 2016 року [PERSON] не заводилася та не видавалася / ас 23-25/. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, разом з тим, із заявою про прийняття спадщини у визначений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк позивач до нотаріуса не звернулася. 27 червня 2017 року приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої спадкоємцю [PERSON] відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини та у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті 20 травня 2016 року [PERSON] у звязку з пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до вимог частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Ураховуючи те, що в законодавстві не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи. Таким чином, наведене вище свідчить про те, що позивач є спадкоємцем за заповітом і мала намір прийняти спадщину, яка відкрилась після померлого 20 травня 2016 року [PERSON], і від неї як спадкоємець не відмовилась. У теперішній час спір про спадкове майно відсутній і спадщина не визнана відумерлою. Належним відповідачем у даній справі є Краснопільська селищна рада Краснопільського району Сумської області, на території якої відкрилася спадщина та знаходиться наявне спадкове майно. Згідно з частиною третьою статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд уважає, що причини, на які посилається позивач, що завадили їй вчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, є поважними, а тому позов є обґрунтованим, і з метою поновлення порушених прав позивача на спадщину після померлого 20 травня 2016 року [PERSON] підлягає задоволенню. Достатнім для подання позивачем заяви про прийняття спадщини суд вважає надання їй строку у два місяці.

Outcome: approved