Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про визнання недієздатним її сина [PERSON] , [INFO] , встановлення над ним опіки та призначення її опікуном. В обґрунтування вимог вказала, що її син з дитинства страждає на хронічне захворювання (дитячий церебральний параліч) та грубу затримку розумового розвитку. Внаслідок захворювання його було визнано інвалідом дитинства та на теперішній час має підгрупу «А». Внаслідок захворювання син не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Визнання недієздатним сина необхідно для отримання йому паспорта при призначення її опікуном. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.05.2019 відкрито провадження у справі. Ухвалою від 13.06.2019 у справі призначено психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою від 19.08.2019 провадження у справі поновлено для витребування доказів. Ухвалою від 15.10.2020 у справі призначено судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою від 09.12.2020 поновлено провадження у справі у зв`язку із надходженням висновку експертизи. У судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи у подані до суду заяві просив розгляд справи здійснити за його відсутності. Вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні заявник [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом дитинства, догляд за яким через незадовільний стан здоров`я здійснює заявник . Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 202 від 25.11.2020 [PERSON] , [INFO] , страждає на психічне захворювання -глибоку розумову відсталість та за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Частиною першою статті 40 ЦК України встановлено, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Положеннями статті 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Відповідно до вимог статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно положень частини першої статті 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Таким чином, зібрані у справі докази вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним та встановлення над ним опіки, оскільки він страждає на психічне захворювання та за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Щодо вимог про призначення заявника опікуном недієздатного, підстави для задоволення таких вимог відсутні, оскільки заявник не надала суду відповідного подання органу опіки та піклування, що передбачено статтею 60 ЦК України та 300 ЦПК України. Згідно з частиною 6 статті 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Outcome: partial