Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON]мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебувають у шлюбі з 15.10.2005 року. Від спільного життя вони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. У процесі спільного життя виявилось, що у них різні інтереси в житті. У зв?язку з цим вони один одного погано розуміють, що є причиною сварок. У позовній заяві позивача просить залишити їй прізвище «Потій». Позивач у судове засідання не з`явилась, у матеріалах позовної заяви є заява в якій остання просить справу розглянути без її участі. Представник позивачки адвокат [PERSON], у судове засідання не з?явився, до суду надав заяву відповідно до якої просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судовому засіданні відсутній в матеріалах справи є заява відповідно до якої відповідач просить справу розглянути без його участі позовні вимоги визнає та просить розірвати шлюб. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони\~\~перебувають\~\~у зареєстрованому шлюбі з 15.10.2005 року відповідно свідоцтва про шлюб серії І-ЕЛ № 010325 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Щорського районного управління (а.с.6). Сторонни дійшли спільної згоди про необхідність розірвати шлюб, оскільки в них різні інтереси в житті, вони погано розуміють один одного, що в свою чергу призводить до сварок. Від подружнього життя вони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕЛ №021441 від 26.05.2006 року (а.с.7). Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з задоволенням позовних вимог судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею при зверненні до суду. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved