Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. У подальшому 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 0301/0808/71-166 від 28 серпня 2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] Відповідно до умов указаного кредитного договору банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 13000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 0301/0808/71-166-Р-1, за умовами якого остання поручилася за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. У порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання не виконувала, в результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором № 0301/0808/71-166 від 28 серпня 2008 року у розмірі 6644,05 доларів США, з яких: 6448 доларів США - заборгованість за кредитом; 188,68 доларів США заборгованість за відсотками, а також 7,37 доларів США - пеня, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, а також витрати зі сплати судового збору. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями указану справу для розгляду автоматизованою системою розподілено судді [PERSON]. У зв'язку із звільненням судді [PERSON]. з посади судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська розпорядженням керівника апарату призначено повторний автоматизований розподіл справи, яка згідно із протоколом від 03 жовтня 2016 року передана для розгляду судді [PERSON]. Розпорядженням керівника апарату Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13 березня 2017 року указану цивільну справу було призначено до повторного автоматизованого розподілу судових справі у зв'язку із закінченням п'ятирічного строку повноважень судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 березня 2017 року указану цивільну справу було передано для розгляду судді Ходаківському М.П. Представник позивача, що діє на підставі довіреності від 22 червня 2017 року (т.2, а.с. 198), у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обов'язковою для усіх суб'єктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Ураховуючи, що розгляд справи триває значний час, провадження у справі відкрито 21 липня 2016 року, відповідач [PERSON] належним чином повідомлялася про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 28 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», назву якого в подальшому змінено на ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0301/0808/71-166, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 13000 доларів США на строк по 20 серпня 2023 року включно зі сплатою 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом (т.1, а.с.6-9). Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником, надавши останній кредит, що підтверджується заявою про видачу готівки № 30437112/0322 від 28 серпня 2018 року, а також випискою по особовому рахунку (т.1 а.с.118-119). Крім того, судом установлено, що між банком та [PERSON] було укладено договір поруки від 28 серпня 2008 року, який також підписала позичальник [PERSON], відповідно до якого [PERSON] поручилася за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за указаним кредитним договором (т.1 а.с. 18). Пунктами 2 договору поруки визначено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Цей договір набув чинності з моменту його підписання, строком припинення поруки є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням. Також судом установлено, що між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] 28 серпня 2008 року було укладено іпотечний договір № 0301/0808/71-166-Z-1, за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.139-144). 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами (т.1 а.с.19-36). У подальшому 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги у тому числі і за кредитним договором № 0301/0808/71-166 від 28 серпня 2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] (т.1 а.с. 37-45). Між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 25 січня 2013 року укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 0301/0808/71-166 від 28 серпня 2013 року (т.1 а.с. 12). Також 30 березня 2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та позичальником було укладено договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 0101/0808/71-166 від 28 серпня 2008 року (т.1 а.с.13-14). У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору станом на 01 червня 2016 року перед банком виникла заборгованість, яка згідно із розрахунком наданим позивачем, складає 6644, 05 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 6448,00 доларів США; заборгованість за відсотками - 188,68 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 7,37 доларів США (т.1 а.с. 46) Листом від 05 липня 2016 року відповідачі повідомлялися про необхідність погашення заборгованості (т.1 а.с.53-54). З метою встановлення реальної суми заборгованості за кредитним договором за клопотанням представника відповідача ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2017 року було призначено судово-економічну експертизу, на вирішення якої були поставлені питання: 1) яку реальну суму кредитних коштів згідно з первинними документами та документами бухгалтерського обліку, у якій валюті та у якій спосіб було видано ПАТ «Сведбанк» позичальникові [PERSON] на виконання умов кредитного договору № 0301/0808/71-166 від 28 серпня 2008 року?; 2) яка сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Альфа-Банк» та в якій валюті повинна бути нарахована ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 0301/0808/71-166 від 28 серпня 2008 року з нарахуванням відсотків враховуючи загальну суму погашеної заборгованості станом на 17 травня 2016 року?; 3) яка сума коштів сплачена [PERSON] на виконання умов кредитного договору № 0301/0808/71-166 від 28 серпня 2008 року станом на дату подання позову ПАТ «Альфа-Банк»?; 4) чи підтверджується документально заборгованість за кредитним договором № 0301/0808/71-166 від 28 серпня 2008 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», згідно із наданим ПАТ «Альфа-Банк» розрахунком заборгованості у розмірі 6 644,05 доларів США, що складається з наступного: заборгованість за кредитом - 6 644,05 доларів США; заборгованість за відсотками - 188,68 доларів США; пеня за рік - 7,37 доларів США?; 5) чи відповідає розмір нарахованих ПАТ «Альфа-Банк» відсотків за користування кредитом за кредитним договором № 0301/0808/71-166 від 28 серпня 2008 року базовим умовам кредитного договору? Згідно із висновком № 97е/17 судової економічної експертизи від 05 вересня 2017 року по першому питанню було зроблено наступний висновок: [PERSON] з рахунку № [NUMBER] на рахунок № [NUMBER] видано кредитні кошти у розмірі 13000 доларів США. По другому питанню: за даними банківської виписки 25 травня 2012 року відображена сума 9758,09 доларів США - списання основної суми заборгованості за кредитним договором у зв'язку із продажем кредитної заборгованості; за даними банківської виписки ПАТ «Альфа-Банк» за період з 18 червня 2012 року по 01 червня 2016 року по рахунку № [NUMBER], де залишок перенесений з рахунку № [NUMBER] по кредитному договору 9688 доларів США станом на 18 червня 2012 року. За указаний період сплачено кредит 3382,09 доларів США, залишок заборгованості по кредиту станом на 17 травня 2016 року 6305,91 доларів США. За даними розрахунку заборгованості за кредитом у валюті договору станом на 17 травня 2016 року 6448 доларів США, що більше ніж у банківській виписці на 142,09 доларів США. По третьому питанню було надано наступний висновок: за період з 18 червня 2012 року по 01 червня 2016 року було сплачено кредит у розмірі 3382,09 доларів США, погашено процентів 3804,22 доларів США, а всього 7186,31 доларів США. За даними банківських виписок за період з 02 вересня 2008 року по 25 травня 2012 року погашено заборгованості на суму 3241,91 доларів США. За даними копій квитанцій, копій договорів та доповнень до них, копій заяв про купівлю іноземної валюти, копій довідок погашення заборгованості та відображено банком по дебету рахунку № [NUMBER] та по кредиту рахунку № [NUMBER] та № [NUMBER] склало всього за період 2008-2016 роки 11521,60 доларів США та 291166,91 грн. По четвертому питанню надано висновок, що документально банківськими виписками не підтверджується заборгованість за кредитним договором, згідно з наданим розрахунком заборгованості (т.2 а.с. 123-156). Представник відповідача надав письмові заперечення проти висновку судово-економічної експертизи, посилаючись на те, що експертиза проведена з порушенням норм законодавства та без урахування умов договору та просив не враховувати його висновки при ухваленні рішення (т.2 а.с. 163-165). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов'язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору. В статті 610 ЦК України вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України договір укладений сторонами, містить умови, які повинні виконуватися. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до положень ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-якого з них окремо (ч.1 ст. 543 ЦК України). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно із ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконано. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Аналізуючи надані докази, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 0301/0808/71-166 від 28 серпня 2008 року щодо своєчасної оплати кредиту та визначених договором платежів, а позивач скористався своїм правом щодо права дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та стягнення пені. Згідно із ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Суд, оцінивши висновок експерта не може прийняти його до уваги виходячи з наступного. На сторінці 18 експертизи зазначено, що платіж у розмірі 72 доларів США від 14 вересня 2012 року не відображено у розрахунку заборгованості за кредитним договором, однак у матеріалах справи відсутні будь-які платіжні документи від 14 вересня 2012 року на підтвердження сплати відповідачем 72 доларів США. Відповідаючи на друге питання, експерт зазначила, що за даними розрахунку заборгованості за кредитом заборгованість станом на 17 травня 2016 року за кредитом складає 6448 доларів США, що більше ніж у банківській виписці на 142,09 доларів США, однак при цьому експерт не зазначила на підставі чого вона дійшла такого висновку, оскільки згідно із випискою по рахунку № [NUMBER] станом на 21 квітня 2016 року залишок складає 6448 доларів США. Також під час проведення дослідження експерт керувалася «Інструкцією про касові операції в банках України», затвердженої постановою НБУ від 14 серпня 2003 року № 337, яка втратила чинність 15 липня 2011 року. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов ПАТ «Альфа-Банк» та стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором № 0301/0808/71-166 від 28 серпня 2008 року в сумі 6636,68 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 6448,00 доларів США; заборгованість за відсотками - 188,68 доларів США, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 197,52 грн., що за курсом НБУ станом на 01 березня 2018 року еквівалентно 7,37 доларів США. Що стосується доводів відповідача про те, що заборгованість не підлягає стягненню, оскільки кредитний договір було укладено з порушеннями норм чинного законодавства, то суд до уваги не бере, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь ПАТ «Альфа-Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2431,70 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved