Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

У листопаді 2013 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з вересня 2011 року по серпень 2012 року вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, проживаючи з останнім однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Фактичні шлюбно-сімейні стосунки вони припинили з серпня 2012 року і з цього ж часу проживали окремо, проте намагалися поновити стосунки. [INFO] позивачка народила дитину [PERSON], батьком якої є відповідач. Проте відповідач своєї малолітньої дитини не визнав, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. На підставі викладеного просила суд визнати [PERSON] батьком її малолітньої дочки [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь в інтересах неповнолітньої доньки аліменти у розмірі ? частини його заробітної плати, стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частини його заробітної плати на утримання позивачки до досягнення донькою трьох років, а також стягнути з відповідача кошти на додаткові витрати на дитину, а саме витрати пов'язані з лікуванням дитини у розмірі ? частини заробітної плати відповідача. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав частково. Відповідач [PERSON] заперечував факт свого батьківства відносно [PERSON], проте не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу). Заслухавши пояснення позивачки, відповідача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони дійсно проживали з 2011 року до серпня 2012 року однією сім'єю без реєстрації шлюбу, тобто перебували у фактичних шлюбних відносинах, що підтверджується поясненнями позивачки та відповідача. Відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER], виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції батьками [PERSON], [INFO] є батько [PERSON] та мати [PERSON], про що в Книзі реєстрації народження 30 липня 2013 року зроблено відповідний актовий запис № 825 ( а.с.7). Відповідно до Довідки № 229/1 від 12.03.2014 року [PERSON], яка мешкає за адресою [ADDRESS], перебуває на обліку в Індустріальному районі управління праці та соціального захисту населення і отримує допомогу на дітей одиноким матерям, а саме на доньку [PERSON], [INFO] Згідно до довідки Квартального комітету № 1 в Індустріальному районі м. Дніпропетровська № 421 від 26.09.2013 року, [PERSON] дійсно зареєстрована та проживає в м. Дніпропетровську, за адресою: [ADDRESS], і має склад сім'ї з 2 осіб: неї та [PERSON], [INFO]. За клопотанням позивачки ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2013 року по справі було призначено судово молекулярно-генетичну експертизу, вірогідності генетичного батьківства [PERSON], [INFO] в відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. 14 лютого 2014 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» ухвала була повернена без виконання в зв'язку з неявкою громадянина [PERSON] 03.02.2014 року на експертизу. Відповідно до ч.1 ст.146 у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідно до ст.128 Сімейного кодексу України за відсутністю заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство дитини може бути визначене за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь - які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України. Оскільки позивачем було заявлено клопотання щодо проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, на проведення якої відповідач не з'явився, то суд приходить до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від проведення експертизи, тому у суду не викликає сумніву той факт, що відповідач є батьком дитини, а тому суд приходить до висновку, що є всі підстави для встановлення батьківства відповідача відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 1989 року, батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. ст. 180, 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а розмір щомісячних аліментів визначається судом і в жодному разі не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. З урахуванням викладеного, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів та їх розміру, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є малолітньою, мешкає разом з матір'ю (позивачкою), перебуває на її утриманні, потребує лікування, утримання, а також стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а саме те, що відповідач має на утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.45, 46), є працездатним, має постійне місце роботи та заробіток, а також інші обставини, що мають значення, зокрема, визнання позову відповідачем в цій частині заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно ст. 181, ч. 1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батьків, починаючи від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на її утримання підлягають задоволенню частково. Беручи до уваги матеріальний стан відповідача, а також інші обставини, що мають значення, суд вважає справедливим присудити до стягнення з [PERSON] аліментів на утримання позивачки в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) починаючи з 13 листопада 2013 року до досягнення донькою [PERSON], [INFO] трьох років, а саме до [INFO]. Щодо заявленої позивачкою вимоги про стягнення з відповідача коштів на додаткові витрати на дитину, а саме витрати пов'язані з лікуванням дитини у розмірі ? частини заробітної плати відповідача, суд вимушений відмовити у зв'язку з наступним. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З огляду на зміст даної статті випливає, що розмір суми, яка стягується як додаткові витрати, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або можливих витрат і, отже, не може бути визначений у частках до заробітку (доходу) відповідача. Додаткові витрати визначаються в твердій грошовій сумі з урахуванням матеріального стану батьків. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивачкою не надано суду належних доказів щодо понесених нею додатковий витрат на малолітню доньку у зв'язку зі станом здоров'я останньої, суд не вбачає підстав для задоволення цієї вимоги. Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягнення на користь держави судовий збір у розмірі 730 грн.80 коп.

Outcome: partial