Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Добропільської міської ради про визнання права власності на житловий будинок з надвірними забудовами і спорудами в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що з 1959 року її бабуся [PERSON] перебувала у шлюбі з дідусем [PERSON], проживали в [ADDRESS]. Дідусь помер [INFO]. З метою оформлення права власності на належний будинок бабуся звернулася до суду і рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2005 року за нею було визнано право власності на вказаний будинок. З невідомих їй причин бабуся не оформила своє право власності на будинок, а саме не зареєструвала його в Добропільському БТІ. [INFO] бабуся померла. Її батько [PERSON] не встиг оформити спадщину та право власності на будинок, так як помер [INFO]. На момент смерті бабусі і батька вона була неповнолітньою, їй виповнилося 17 років. Оформити право власності на будинок вона не може у зв'язку з тим, що право власності на будинок не було оформлено в законному порядку. Просила визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28 листопада 2013 року у задоволені позову [PERSON] до Добропільської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування відмовлено. З зазначеним рішенням суду не погодилася позивачка [PERSON] та оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачка посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно зробив висновок про те, що [PERSON] за своє життя не набула право власності на будинок, оскільки рішенням Добропільського міськрайнного суду Донецької області від 17 березня 2005 року визнано за [PERSON] право власності на будинок з надвірними забудовами та спорудами розташований за адресою [ADDRESS], в резолютивній частині цього рішення не вказано, що воно підлягає ще державній реєстрації. Таким чином, [PERSON] за життя набула право власності на спірний будинок на законних підставах і такого права на час смерті не втратила, тому спірний будинок входить до спадкової маси спадщини після смерті [PERSON] Батько [PERSON] не встиг прийняти спадщину, оскільки помер через місяць. Інших осіб, які б претендували на майно не має, а тому [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року суд першої інстанції не врахував той факт, що спадщина була відкрита у 2002 році. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спірний будинок на ім'я спадкодавця [PERSON], після смерті якої успадковує позивачка, вона була позбавлена можливості оформити свої права на спадщину, тому позов про визнання права власності на нерухоме майно є відповідним способом захисту права. Позивачка [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за № 4012 від 14 січня 2014 року. Представник відповідача Добропільської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за № 3978 від 11 січня 2014 року. Апеляційний суд вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування немає, оскільки відповідно до довідки ТОВ «Добропільське БТІ» станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване, тобто спадкодавець не набув право власності на жилий будинок, відповідно до будинкової книги на житловий будинок [ADDRESS] на час відкриття спадщини і до теперішнього часу позивачка не була зареєстрована в ньому будинку і не проживала, право власності в порядку спадкування також не набуває. Але з таким висновком в повній мірі погодитись не можливо. Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що за бабусею позивачки [PERSON] за рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2005 року визнано право власності на будинок за адресою [ADDRESS], але право власності на вказаний будинок не зареєстровано в Добропільському БТІ (а.с.7-9). [INFO] бабуся позивачки [PERSON] померла (а.с.10). Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] (а.с.5). На момент смерті бабусі і батька позивачка [PERSON], [INFO], була неповнолітньою (а.с.3-4). Відповідно до п. 24 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Проте судом першої інстанції не була перевірена наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. За запитом апеляційного суду надійшла спадкова справа № 131/2008 стосовно спадкодавця [PERSON] з Добропільської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. З зазначеної спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON], померлого [INFO], відкрилася спадщина, яка складається з 12 частини будинку та грошових внесків. З заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк 20 лютого 2008 року звернулася [PERSON], яка діє від свого імені та як опікун відносно своєї неповнолітньої сестри [PERSON], [INFO]. 09 квітня 2008 року спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] отримані свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові внески. Згідно із ст. 560 ЦК України спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Проте, позивачкою [PERSON] не надано доказів того, що нотаріусом їй було відмовлено в оформленні права на спадщину у вигляді будинку за адресою [ADDRESS]. після смерті батька [PERSON] Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення права на спадщину у спадкоємця, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст.ст.1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК). Крім того, відповідачами у справах щодо спорів про спадщину є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, що випливає із роз'яснень, які містяться в п. 24 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року. Апеляційним судом встановлено, що після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа. Між тим, суд першої інстанції, за наявності інших спадкоємців, а саме [PERSON], розглянув позов до міської ради, яка не є відповідачем по справі, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції з зазначених підстав та з урахуванням вищевикладеного підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Тож, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому позивачка не позбавлена права про звернення до суду з позовом про визнання права власності на будинок в порядку спадкування.

Outcome: partial