Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

У листопаді 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача вартість витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі у розмірі 26702 грн. 06 коп., судові витрати по справі та просив поновити строк подачі позовної заяви до суду, аргументуючи тим, що наказом ректора КНУВС від 22.07.2006 №69дск відповідача з 01.09.2006 зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання КНУВС та до 18.06.2010 відповідно до умов договору відповідач у період навчання перебував на держаному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Після здобуття вищої освіти відповідача було направлено для подальшого проходження служби до УМВС України у Полтавській області. 27.06.2013 на адресу НАВС надійшов лист від УМВС України у Полтавській обл. №1/12-1412 від 01.06.2016 яким було повідомлено, що відповідача було звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням, тобто відповідач порушив умови договору, оскільки він звільнився з власної ініціативи до спливу встановленого договором трирічного строку перебування на службі після закінчення навчання. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подавши разом із позовною заявою 18.11.2016 заяву про слухання справи за його відсутності за наявними у справі доказами, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 7). Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причини неявки суд не повідомив (а.с. 50, 54, 54, 56). Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності не з'явившихся осіб на підставі наявних у справі доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі витягу з наказу КНУВС від 22.07.2006 №69дск було зараховано на навчання на 1 курс Навчально-наукового інституту підготовки кадрів кримінальної міліції КНУВС з 01.09.2006 (а.с. 16). 29.11.2007 між КНУВС та [PERSON] було укладено договір №Пп-23 про підготовку фахівця у КНУВС (а.с. 17, 18). Згідно витягу з наказу КНУВС від 18.06.2010 №463 [PERSON] було присвоєно кваліфікацію юриста за спеціалізацією «Правознавство» (7.060101) 346 та видано диплом спеціаліста (а.с. 19). Відповідно до довідки про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у КНУВС від 15.06.2010 та розрахунків фактичних витрат, встановлено, що розмір фактичних витрат пов'язаних з навчанням у навчальному закладі складає 29020 грн. 05 коп. (а.с. 20-29). Згідно листа начальника полковника міліції Царьова В.В. МВС України УМВС України в Полтавській області УКЗ від 01.06.2013 №1/12.1412, встановлено що [PERSON] звільнений за п.64 «ж» за власним бажанням в запас Наказ УМВС №85ос від 26.02.2013 (а.с. 31). Відповдіно до п.2.3.6. договору, відповідач зобов'язаний у разі звільнення з ОВС по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п.3 договору відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов'язані з утримання у начальному закладі згідно із затвердженим розрахунком (а.с. 17). Частиною 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов'язок (військову службу)» передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 затверджено «Порядок відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» визначено механізм відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту на проходження військової служби (навчання) у зв'язку з небажанням продовжувати навчання або порушенням дисципліни, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб |офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. Згідно ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, атому позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, враховуючи те, що відповідач незважаючи на ознайомлення з розрахунками коштів на відшкодування витрат пов'язаних з утриманням та згодою з розрахунками та нарахованими сумами, на теперішній час не здійснив добровільного відшкодування цих витрат. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . На підставі викладеного,

Outcome: approved