Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] (далі [PERSON]Г.) звернулася до суду із позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] (далі ФОП [PERSON]В.)про захист авторських прав. В обґрунтування цього позову з урахуванням уточнень, які були надані через канцелярію суду 07 грудня 2016 року, представник позивача зазначив, що 11 березня 2016 року у магазині туристичного центру [PERSON], що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Князя Великого, 13, де господарську діяльність здійснює ФОП [PERSON], зафіксовано факт публічного показу та розповсюдження товару магніту сувенірного «Любимый город», на якому без дозволу позивача відтворено один із творів образотворчого мистецтва [PERSON] під назвою «Послушайте как они тикают…». Реалізація товару підтверджується чеком з терміналу ПАТ КБ «Приватбанк» від 11 березня 2016 року. Представник позивача також посилається на те, що у 2008 році позивач своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва, а саме картину під назвою «Послушайте как они тикают…», що підтверджується підписом позивача у нижньому лівому куті оригінального примірнику твору, а також свідоцтвом № \~54869 від 20 травня 2014 року. Оскільки відповідачем було порушено Закон України «Про авторське право і суміжні права», а саме розповсюдження контрафактної продукції та публічний показ обєкта авторських прав без дозволу позивача, представник позивача просить суд захистити авторські права [PERSON] порушені шляхом розповсюдження контрафактного товару фізичною особою підприємцем [PERSON] при реалізації 11 березня 2016 року контрафактного товару магніту сувенірного «Любимый город», на якому без дозволу позивача відтворено один із творів образотворчого мистецтва [PERSON] під назвою «Послушайте как они тикают…», та стягнути з відповідача на її користь суму компенсації у розмірі 16\~000,00 грн. Представник позивача надав до суд заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ч. 1 ст.\~224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено і це підтверджується зібраними у справі доказами, що у 2008 році [PERSON] своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва, а саме картину під назвою «Послушайте как они тикают…», що підтверджується підписом позивача у нижньому лівому куті оригінальних примірниках твору, а також свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір № 54869 «Збірка творів образотворчого мистецтва «Каталог робіт художниці [PERSON] за 2008 рік» від 20 травня 2014 року, афідевіт заявою від 02 грудня 2014 року (а.с. 12,16, 29, 30, 31). Як встановлено також судом і перевірено судом шляхом перегляду долученого до матеріалів справи відеозапису, зробленого уповноваженою особою позивача, 11 березня 2016 року у магазині туристичного центру [PERSON], що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Князя Великого, 13, де господарську діяльність здійснює ФОП [PERSON], зафіксовано факт публічного показу та розповсюдження товару магніту сувенірного «Любимый город», на якому без дозволу позивача відтворено один із творів образотворчого мистецтва [PERSON] під назвою «Послушайте как они тикают…». Реалізація товару підтверджується чеком з терміналу ПАТ КБ «Приватбанк» від 11 березня 2016 року, актом фіксації публічного показу та розповсюдження продукції №\~ 133419 (а.с. 13, 14). Статтею\~1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»\~визначено, що автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Положеннями ч. 2\~статті 11 цього ж Закону\~встановлено, що авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства), як це встановлено ч. 1 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права». За приписами\~ст. 14 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор має право вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках і за будь-якого публічного використання твору, якщо це практично можливо, а також вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора. Під час розгляду справи, доказів, які б свідчили про надання дозволу фізичній особі-підприємцю [PERSON] на розповсюдження - показ, реалізацію творів [PERSON] надано не було. Відповідно до ч. 1\~ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права»\~порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є зокрема,\~піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі\~\~комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення. Контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, відтворений, розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, як це визначено\~ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права». При цьому ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про порушення авторського права позивача. Положеннями п. г ч. 1\~ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права»\~встановлено право автора подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій. Пленум Верховного Суду України у п. 42 своєї постанови «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» роз'яснив, що при вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. При цьому відповідно до положень згідно п. г ч. 2\~ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права»\~суд має право постановити рішення про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. Водночас як розяснено у п. 42 наведеної постанови Верховного Суду України розмір компенсації визначається судом виходячи із позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 мінімальних заробітних плат, які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі. Розмір заробітної плати встановлений у ст. 8 Законі України «Про державний бюджет України на 2016 рік» на час розгляду справи складає 1600,00 гривень. Згідно із п. 20 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України авторське право на твір і право власності на матеріальний об'єкт, у якому втілено твір, не залежать одне від одного. Відчуження матеріального об'єкта, в якому втілено твір, не означає відчуження авторського права і навпаки. У зв'язку з цим звернути увагу судів на те, що незалежність авторського права і права власності на матеріальний об'єкт (матеріальний носій) проявляється через зміст особистих немайнових прав та майнових прав суб'єкта авторського права, передбачених\~статтями 438 - 441 ЦК,\~главою 75 ЦК, і права власності на матеріальний об'єкт, який згідно зі\~статтею 317 ЦК\~полягає у володінні, користуванні та розпорядженні ним. Наприклад, особа, придбавши картину, фотографії тощо, стає їх власником, проте не набуває авторських прав на такі твори. Також у абзаці 4 п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам роз'яснено, що відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним об'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614, 1166 ЦК України). Ураховуючи зазначене, законність використання об'єкта авторського права зобов'язаний довести саме відповідач. У матеріалах справи містяться копії образотворчого твору, каталог робіт [PERSON]Г, чек з терміналу ПАТ КБ «Приватбанк» із зазначення суми, за якою було придбано товар 18,00 грн. за 1 шт. За встановлених обставин, беручи до уваги наявність доказів, наданих представником позивача, суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту способом зазначеним у позові, а саме стягненням на користь [PERSON] з відповідача компенсації у розмірі 16 000,00 грн. Ураховуючи результат розгляду даної цивільної справи, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved