Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

У липні 2016 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Вказувала, що в січні 1986 року вселилася до гуртожитку № 7, що належить приватному акціонерному товариству «Маріупольський завод важкого машинобудування» (далі [PERSON] «МЗТМ»), з яким її чоловік [PERSON] 11 березня 2004 року уклав договір оренди кімнати № 46, що до цього часу перебуває в її користуванні. У квітні 2016 року до кімнати припинено постачання електричної енергії з метою спонукання до укладення договору оренди з приватним акціонерним товариством «Азовзальмаш» (далі [PERSON] «Азовзагальмаш»), якому перейшла будівля гуртожитку за договором оренди від 01 листопада 2011 року. Просить визнати дії відповідачів з відключення електроенергії неправомірними та зобовязати їх поновити подачу електричної енергії до її кімнати. Відповідачі позов не визнали, посилаючись на те, що кімната позивачки відключена від електроенергії в звязку з невнесенням нею плати за користування жилим приміщенням. При цьому [PERSON] «Азовзагальмаш» подало зустрічний позов, після уточнення якого просило стягнути з позивачки заборгованість з орендної плати в сумі 15147, 34 грн. та визнати укладеним договір піднайму жилого приміщення, посилаючись на те, що [PERSON] «МЗТМ» за договором оренди від 01.11.2011 року передав будівлю гуртожитку в користування [PERSON] «Азовзагальмаш», на рахунки якого позивачка частково вносила плату за користування кімнатою. Залучені до участі в якості третіх осіб ПАТ «ДТЕК «Донецькобленерго» та син відповідачки [PERSON] до судового засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] «Азовзагальмаш» не може бути задоволено з огляду на таке. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. З матеріалів справи вбачається й не заперечується відповідачами, що власником гуртожитку № 7, розташованого по вул. Покришкіна, 9 в м. Маріуполі є [PERSON] «МЗТМ». Позивачка вселилася до гуртожитку в передбаченому законом порядку в 1986 році, зареєстрована в ньому й займає кімнату № 46 на підставі договору оренди, який укладений власником з її чоловіком [PERSON] 11 березня 2004 року. За умовами цього договору він набирає чинності з моменту його підписання та є безстроковим. Пунктом 6.2.2. Договору передбачено право сторін відмовитись від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці. [PERSON] помер 18 серпня 2015 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-НО № 915159, видане Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 735. Відповідно до ч. 2 ст. 824 ЦК України у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах, а тому право оренди збереглося за жінкою померлого наймача [PERSON], у звязку з чим твердження відповідачів про те, що зі смертю [PERSON] договір найму житла припинив свої дію є неспроможним. За договором оренди від 01.11.2011 [PERSON] «МЗТМ» передало, а [PERSON] «Азовзагальмаш» прийняло в платне, тимчасове користування нерухоме майно у вигляді будинку, який розташований за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Покришкіна, будинок 9. Строк оренди з 01.11.2011 року по 01.01.2021 року. Водночас, договір оренди жилого приміщення, укладений між [PERSON] та [PERSON] «МЗТМ» не розірваний, ніким у встановленому законом порядку не оспорювався, недійсним не визнавався, а отже на цей час є чинним. Передача будинку № 9 по вул. Покришкіна в м. Маріуполі в оренду іншій юридичний особі відносини найму між власником і орендарем жилого приміщення в цьому будинку не анулює та не створює підстав його недійсності. При цьому, за змістом ст. 814 ЦК орендар будинку не набуває прав наймодавця за договором між власником і наймачем жилого приміщення. Окрім того, з матеріалів дослідженої у судовому засіданні цивільної справи № 264/5130/14-ц вбачається, що в серпні 2014 року саме [PERSON] «МЗТМ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором найму житлового приміщення за адресою: м. Маріуполь, вул. Покришкіна, 9, гуртожиток № 7, в якому зазначило, що підприємство є власником зазначеної будівлі та просило стягнути суму заборгованості станом на 01 січня 2014 року. Згідно зі ст. 3 ЦК однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. За приписами ст. ст. 627, 628, 632 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Істотними умовами договору найму жилого є умови про предмет та плату. Статтею 811 ЦК Україно передбачено письмову форму договору найму житла. Згідно з вимогами ч.1 ст. 640 ЦК договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. У пункті 8 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). За змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. [PERSON] «Азовзагальмаш» двічі пропонувало відповідачці за зустрічним позовом укласти договір найму житлового приміщення 09 липня 2013 року та 17 березня 2016 року, однак [PERSON] відмовлялась від його укладання в присутності трьох свідків. Доводи представника відповідача про те, що [PERSON] фактично здійснювала дії, направлені на виконання зобовязань за договором піднайму є непереконливими, оскільки з огляду на те, що обидва підприємства входять до одного концерну, а позивачка, як убачається з квитанцій, оплачує оренду кімнати в касі гуртожитку. За таких обставин факт внесення орендної плати на рахунок саме [PERSON] «Азовзагальмаш» сам по собі не може достеменно свідчити про усвідомлення позивачкою умов нібито нових орендних зобовязань. Суд також враховує положення статті 823 ЦК, відповідно до яких договір піднайму обмежує права наймача порівняно з договором найму, зокрема, строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму житла, а також до договору піднайму не застосовується положення про переважне право на укладення договору на новий строк та переважне перед іншими особами право на придбання житла. Договір оренди від 01 листопада 2011 року, укладений між [PERSON] «Азовзагальмаш» та [PERSON] «МЗТМ» укладений строком на 10 років. Враховуючи, що безстроковий договір найму житла від 11.03.2004 року сторонами не розірвано, а запропонований [PERSON] «Азовзагальмаш» договір піднайму [PERSON] не акцептований, суд не вбачає підстав для визнання його укладеним. З актів від 11.04.2016 р., 20.05.2016 р., наданих представником відповідача [PERSON] «Азовзагальмаш» вбачається, що відключення електричної енергії в кімнаті № 46 гуртожитку № 7 по вул. Покришкіна в м. Маріуполі здійснено саме його працівниками, що не оспорюється сторонами. Посилання відповідача на те, що відключення електроенергії було здійснено внаслідок несплати [PERSON] орендної плати в повному обсязі є безпідставними, оскільки такий спосіб вирішення спору з приводу виконання зобовязань за договором найму жилого приміщення не передбачений законом. Таким чином, дії [PERSON] «Азовзагальмаш» щодо відключення кімнати позивачки від електричної енергії є протиправними, оскільки ані її відмова від укладання договору піднайму, ані заборгованість зі сплати орендної плати не створюють для відповідача законних підстав для здійснення вчинених ним дій. Для вирішення спору, що вник між сторонами цивільне законодавство передбачає інші механізми захисту порушених прав. Разом з тим, частково задовольняючи вимоги позивачки, суд не знаходить доказів винної поведінки [PERSON] «МЗТМ» щодо відключення помешкання позивачки від електричної енергії, у звязку з чим покладає обовязок поновлення порушеного права на [PERSON] «Азовзагальмаш». Виходячи з цього, та

Outcome: partial