Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради в особі уповноваженої особи - голови ліквідаційної комісії Завертайного Ігоря Борисовича, Дніпровської міської ради, про визнання звільнення незаконним й зміну формулювання причин звільнення та стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позову зазначивши, що відповідно до наказу №489 від 11.10.1995 [PERSON] було прийнято на посаду інженера у виробничу службу до підприємства «Дніпротепломережа», яке в подальшому змінило назву та організаційно-правову форму на Комунальне підприємство «ДНІПРОТЕПЛОМЕРЕЖА» Дніпропетровської міської ради. 07.08.2009 позивача було призначено на посаду в.о. директора на підставі росп. ГИК від 07.08.2009 №456-рк. Відповідно до розпорядження Дніпровського міського голови №1-5/12-рк від 05.12.2019 створено комісію з припинення юридичної особи КП «Дніпротепломережа» у складі: голова комісії - Завертайний І.Б., члени комісії - [PERSON] , [PERSON] . Так, 12.12.2019 [PERSON] та головним бухгалтером КП «Дніпротепломережа» було передано бухгалтерські та інші документи щодо діяльності відповідача КП «Дніпротепломережа» і відповідно до акту прийому-передачі від 12.12.2019 всі документи прийнято головою ліквідаційної комісії [PERSON] . 10.02.2020 [PERSON] звернувся до голови ліквідаційної комісії із заявою кредитора про грошові вимоги, відповідно до якої просив визнати грошові вимоги кредитора, як заборгованість по заробітній платі в розмірі 485 683,58 грн. Утім, станом на час подання позову до суду, позивач не отримував рішення голови ліквідаційної комісії щодо його заяви. 02.03.2020 [PERSON] звернувся до голови ліквідаційної комісії із заявою про звільнення за власним бажанням, надіславши заяву цінним листом з описом вкладення. Утім, станом на час подання позову до суду, відповідь на заяву про звільнення за власним бажанням позивачу не надано. В подальшому, 17.03.2020 [PERSON] повідомив [PERSON] , що в його трудовій книжці невірно зазначено посаду, яку він обіймав, вірно слід вважати не виконуючий обов`язки директора КП «Дніпротепломережа», а головний інженер КП «ДНІПРОТЕПЛОМЕРЕЖА», а також повідомив, що за не надання технічної документації або робочого проекту на будівлю теплорозподільчого пункту кв.В, площею 360 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , інвентарних карток обліку основних засобів та акту списання основних засобів, останнього звільнено за ч.1 ст. 41 КЗпП України. Наказ про звільнення не було надано, а в подальшому, наказ про зміну запису в трудовій книзі №1-к, наказ про звільнення №2-к від 17.03.2021 та саму трудову книгу [PERSON] отримав поштою 18.03.2020. [PERSON] вважає, що звільнення за ч.1 ст. 41 КЗпП України є незаконним та підлягає скасуванню. При цьому, останнього необхідно звільнити з 05.02.2020 за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією на підставі п.5.5. рішення Дніпровської міської ради №45/50 від 27.11.2019. Окрім незаконного звільнення, [PERSON] не виплачено заборгованість по заробітній платі за період з травня 2017 року по грудень 2019 року і відповідно по дату звільнення 05.02.2020 включно, що складає 485 683,59 грн. Крім того, внаслідок незаконного звільнення [PERSON] завдано моральну шкоду, останній почав постійно нервувати у зв`язку з чим загострилися його хронічні захворювання, а тому вимушений був звернутися до лікаря. В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги і вважав, що його необхідно було звільнити за власним бажанням з 17.03.2020. На підставі викладеного та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ голови комісії з припинення Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради Завертайного Ігоря Борисовича №2-к від 17.03.2020 про звільнення з посади головного інженера [PERSON] за одноразове грубе порушення трудових обов`язків за п.1 ч.1 ст.41 Кодексу законів про працю України; звільнити [PERSON] із займаної посади з 16.03.2020 за ст.38 Кодексу законів про працю України - за власним бажанням; стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 496 502,78 грн.; стягнути середній заробіток за весь час затримки видачі належних звільненому працівникові сум у розмірі середньої заробітної плати позивача за кожен день затримки, станом на ухвалення рішення суду (з урахуванням 515,20 грн./день); стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн., а також судові витрати по справі (а.с.1-8, 120-122 т.1, а.с.21-23 т.2). Ухвалою суду від 21 квітня 2020 року позовну заяву [PERSON] до Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради в особі Уповноваженої особи - голови ліквідаційної комісії Завертайного Ігоря Борисовича про визнання звільнення незаконним й зміну формулювання причин звільнення та стягнення заборгованості по заробітній платі залишено без руху (а.с.45 т.1). Ухвалою суду від 14 травня 2020 року прийнято до розгляду, відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с.51 т.1). Протокольною ухвалою суду від 17 червня 2020 року задоволено клопотання позивача [PERSON] та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Дніпровську міську раду. Ухвалою суду від 10 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.221 т.1). 26 травня 2021 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги. Також зазначив, що у 1995 році був прийнятий на посаду інженера до КП «Дніпротепломережа». 07.08.2009 діючий директор підприємства звільнився та була мета створити нове підприємство КП «Коменергосервіс». При цьому, [PERSON] виконував функцію головного інженера та паралельно підписував документи від імені в.о. директора, але наказів по підприємству з цього приводу не було. 01.11.2009 усі працівники КП «Дніпротепломережа» написали заяви та перейшли на роботу до КП «Коменергосервіс». До 01.12.2009 [PERSON] працював на підприємстві «Дніпротепломережа» головним інженером. 01.12.2009 останнього викликала керівник відділу кадрів КП «Коменергосервіс» та повідомила про офіційне призначення його на посаду в.о. директора КП «Дніпротепломережа», при цьому з наказом його ознайомлено не було, а запис до трудової книжки зроблено. До 31.12.2012 заробітну плату виплачували стабільно та без затримки. Останню зарплату отримали в кінці 2018 року. В цей же час [PERSON] звернувся до міського голови [PERSON] з прохання допомоги щодо погашення заборгованості по заробітній платі, утім безрезультатно. 08.02.2019 була створена ліквідаційна комісія КП «Дніпротепломережа», до якої увійшли [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В середині літа 2019 року [PERSON] разом з [PERSON] почали займатися процедурою передачі підприємства. 12.12.2019 відбулася зустріч , на якій було підписано акт прийому-передачі без зауважень. Була передана вся документація та програми в цифровому вигляді. Протягом тривалого часу [PERSON] намагався звільнитися і за згодою сторін і за власним бажанням, проте його не звільняли з невідомих причин. Також зазначив, що КП «Коменергосервіс» було створено на основі КП «Дніпротепломережа», при цьому змінилася лише назва, юридична адреса залишилася незмінною, передача документів не відбувалася. Під час складання акту прийому-передачі його трудова книжка була на руках, після чого здана до відділу кадрів ДМР. Про те, що трудова книжка знаходиться у [PERSON] . [PERSON] знав, оскільки останньому був наданий журнал про дану інформацію. 12.12.2019 голова ліквідаційної комісії звертався до [PERSON] щодо передачі йому трудової книжки. Розпорядження про надання технічної документації отримав 02.03.2020, того ж дня зранку [PERSON] і був на роботі. Повідомив, що облік основних фондів на підприємстві вів бухгалтер, яка працювала відповідно до штатного розпису за сумісництвом. Доповнив, що з 01.12.2009 працював за сумісництвом на двох підприємствах - КП «Коменергосервіс» та КП «Дніпротепломережа». У січні 2016 року звільнився з КП «Коменергосервіс», а з 17.03.2020 намагався звільнитися з КП «Дніпротепломережа». На підставі викладеного, наданих документів, підтримавши надану відповідь на відзив, письмові пояснення, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.108-112 т.1, а.с.21-23 т.2). Представник позивача адвокат Журікова І.В. у судовому засіданні підтримала позов з підстав викладених у ньому, просила суд задовольнити його в повному обсязі з урахуванням уточнених позовних вимог та уточненої суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 496502,78 грн. Представник відповідача Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради в особі уповноваженої особи - голови ліквідаційної комісії Завертайного Ігоря Борисовича в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, підтримавши наданий суду відзив. Також зазначив, що класифікатор професій ДК 003:2010 не містить такого словосполучення, як «виконуючий обов`язки» відповідної посади, а отже запис в трудовій книжці зроблений за каденцію керівництва підприємства позивачем, що начебто він призначений на посаду «виконуючий обов`язки», що є незаконним. Первинним документом в даному випадку є розпорядження міського голови від 07.08.2009 №456-р. На підставі даного документу, [PERSON] ніколи та ні у який спосіб не призначався «в.о. директора», отже, у вказаному розпорядженні йшлося не про сумісництво посад або професій, а про виконання додатково до основної посади обов`язків за іншою посадою на тому ж підприємстві. Тобто, будучи головним інженером на [PERSON] додатково покладалися обов`язки директора. Таким чином, [PERSON] самочинно виключив посаду головного інженера зі штатного розкладу підприємства з 01.01.2010. Також зазначив, що відповідно до приписів ст. 49-2 КЗпП України визначати дату звільнення працівника - це право адміністрації, а витримати строк попередження перед звільненням - обов`язок. Одразу після прийняття справ і підписання акту приймання-передачі документів від 12.12.2019 у голови ліквідаційної комісії виникло багато запитань до [PERSON] , і саме до вирішення цих питань не підприємстві не видавався наказ про попередження [PERSON] про дату майбутнього звільнення у зв`язку з ліквідацією. За даних підстав вимоги позивача про зміну підстави звільнення на п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, на підставі рішення №1015 від 22.10.2019 виконавчого комітету ДМР, голова ліквідаційної комісії зобов`язав позивача надати йому технічну документацію або робочий проект на зазначену в розпорядженні будівлю. Проте, [PERSON] не виконав дане розпорядження, у зв`язку з чим останнього було звільнено на законних підставах. Щодо заборгованості по заробітній платі, [PERSON] зазначив, що у нього, як голови ліквідаційної комісії, відсутні документи, які б підтверджували наявність заборгованості перед позивачем. Ще у 2002 році підприємство фактично припинило надавати послуги з теплопостачання, проте [PERSON] продовжував неправомірно нараховувати та отримувати грошові кошти, на які останній не мав правових підстав, а тому в цій частині позов також задоволенню не підлягає. Щодо моральних страждань позивача [PERSON] заперечував, оскільки дана інформація взагалі не підтверджена належними доказами. На підставі викладеного, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.72-77, 123-126 т.1). Представник відповідача Дніпровської міської ради Пастернак В.В. у судовому засіданні також заперечувала щодо позовних вимог з наступних підстав. Так, розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 07.08.2009 №456-рк виконання обов`язків директора Дніпропетровського міського комунального підприємства теплових мереж «Дніпротепломережа» покладено на головного інженера зазначеного підприємства [PERSON] з 07.08.2009. Розпорядженням Дніпровського міського голови від 05.12.2019 №1-5/12-рк створено комісію з припинення, як юридичної особи КП «Дніпротепломережа» ДМР та затверджено її склад. Головою ліквідаційної комісії призначено [PERSON] . Посада головного інженера відноситься до керівних посад підприємства відповідно до вимог зазначених у довіднику кваліфікаційних характеристик посад працівників. Водночас, у позові позивачем визнається, що ним здійснювалось виконання обов`язків керівника комунального підприємства, при цьому позивач достеменно був обізнаний з умовами Статуту комунального підприємства, якими визначено і повноваження керівника і умови управління підприємством. На підставі викладеного, правомірність звільнення позивача із застосуванням підстав визначених ст. 41 КЗпП України має визначатись з урахуванням тих відомостей, які зазначені у трудовій книжці позивача щодо призначення на посаду головного інженера, яка відноситься до категорії посад керівників підприємства та розпорядженням міського голови від 07.08.2009 №456-рк щодо покладання на позивача виконання службових обов`язків директора комунального підприємства. Щодо вимог позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі зазначила, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо обґрунтування належного розміру заробітної плати, яка мала бути виплачена [PERSON] в період його роботи у комунальному підприємстві, а тому встановити розмір заробітної плати позивача з якої має здійснюватись розрахунок - неможливо. Крім того, комунальне підприємство не мало змоги та не здійснювало господарську діяльність, що підтверджено пояснювальними записками про фінансово-господарську діяльність КП «Дніпротепломережа» ДМР до річної фінансової звітності, підписаними в.о. директора [PERSON] . Відповідно до пояснювальних записок функцією підприємства з 01.11.2009 був виключно збір заборгованості зі споживачів за теплову енергію, яка утворилась до 01.10.2002. Таким чином, оскільки підприємство не здійснювало фінансово-господарську діяльність, то фактично перебувало у стані простою. Крім того, звернула увагу суду на недопустимість доказів, наданих позивачем, а саме - табелів робочого часу, оскільки позивачем в матеріали справи надано акт про знищення оригіналів табелів робочого часу, а тому перевірити справжність наданих документів з оригіналами не є можливим. Також просила суд врахувати, що доказів того, що під час виконання обов`язків директора КП «Дніпротепломережа» [PERSON] погоджувалися штатні розклади по підприємству у встановленому законом порядку, суду не надано. На підставі викладеного, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.139-143 т.1). Суд, вислухавши позивача [PERSON] , представника позивача адвоката Журікову І.В., відповідача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з КП «Дніпротепломережа» з 11.10.1995. Розпорядженням міського голови №456-рк від 07.08.2009 покладено виконання обов`язків директора Дніпропетровського міського комунального підприємства теплових мереж «Дніпротепломережа» на головного інженера зазначеного підприємства [PERSON] з 07.08.2009 (а.с.82 т.1). Рішенням VІІ скликання Дніпровської міської ради №45/50 від 27.11.2019 «Про припинення юридичної особи - Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради шляхом ліквідації» визначено припинити шляхом ліквідації юридичну особу - Комунальне підприємство «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради (а.с.21 т.1). Розпорядженням міського голови №1-5/12-рк від 05.12.2019 створено комісію з припинення юридичної особи КП «Дніпротепломережа» (а.с.23 т.1). Розпорядженням Голови комісії з припинення Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради Завертайного І.Б. №1 від 28.02.2020 головному інженеру [PERSON] до 03.03.2020 необхідно було надати голові комісії технічну документацію або робочий проект на будівлю теплорозподільчого пункту кв.В загальною площею 360,0 кв.м. по [ADDRESS] (а.с.34 т.1). Розпорядженням Голови комісії з припинення Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради Завертайного І.Б. №3 від 16.03.2020 внесено зміни у розпорядження Голови комісії з припинення Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради Завертайного І.Б. №1 від 28.02.2020 та викладено розпорядження в наступній редакції - головному інженеру [PERSON] до 17.03.2020 надати голові комісії пакет документів у складі технічної документації на будівлю теплорозподільчого пункту кв.В загальною площею 360,0 кв.м. по [ADDRESS] , інвентарної картки обліку основних засобів та акту списання основних засобів (а.с.35 т.1). Наказом Голови комісії з припинення Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради Завертайного І.Б. №2-к від 17.03.2021 «Про звільнення з посади головного інженера [PERSON] » розірвано трудовий договір з головним інженером [PERSON] на підставі ч.1 ст.41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків з 17 березня 2020 року (а.с.38 т.1). Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України. Пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Відповідно до частини третьої статті 41 КЗпП України розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку про те, що рішення про звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України може бути прийняте роботодавцем за наявності сукупності таких умов: суб`єктом дисциплінарної відповідальності може бути певна категорія працівників; для застосування вказаної норми закону необхідно встановити факт порушення працівником своїх трудових обов`язків; порушення повинно бути одноразовим та грубим; рішення про звільнення працівника може прийняти лише уповноважена на те особа. На дату звільнення [PERSON] займав посаду головного інженера Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради, а також виконував обов`язки директора того ж підприємства, а тому щодо нього можливо застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган, в силу частини третьої статті 149 КЗпП України, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Обов`язковою умовою визнання діянь працівника як порушення трудових обов`язків є протиправність цих діянь, наявність вини, незалежно від її форми та причинного зв`язку між порушенням і його наслідку. Порушення трудових обов`язків з прямим умислом може бути визнаним таким, що підпадає під пункт 1 частини першої статті 41 КЗпП України, навіть за відсутності шкідливих наслідків. Під порушенням трудових обов`язків розуміється невиконання чи неналежне їх виконання. До трудових обов`язків віднесені обов`язки працівника, визначені трудовим договором (контрактом), посадовою інструкцією, іншими локальним нормативним актом та законодавством про працю. Якщо порушення носить тривалий, а не разовий характер, зокрема, неналежне керівництво роботою ввіреного підрозділу, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо, не дає підстав для звільнення керівника за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України. Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами (пункт 1 частини першої статті 41 КЗпП України). Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України). Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Суд вважає, що ненадання [PERSON] пакету документів у складі технічної документації на будівлю теплорозподільчого пункту кв.В загальною площею 360,0 кв.м. по [ADDRESS] , інвентарної картки обліку основних засобів та акту списання основних засобів Голови комісії з припинення Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради Завертайному І.Б. не могло завдати певної шкоди підприємству протягом одного дня 16.03.2020. Проаналізувавши всі обставини справи та надані сторонами докази, суд вважає визнати незаконним та скасувати наказ голови комісії з припинення Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради Завертайного Ігоря Борисовича №2-к від 17.03.2020 про звільнення з посади головного інженера [PERSON] за одноразове грубе порушення трудових обов`язків за п.1 ч.1 ст.41 Кодексу законів про працю України та змінити формулювання причини звільнення [PERSON] зі звільнення за одноразове грубе порушення трудових обов`язків за п.1 ч.1 ст.41 Кодексу законів про працю України на звільнення за власним бажанням за ст.38 Кодексу законів про працю України, зазначивши датою звільнення 17 березня 2020 року, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку, то суд приходить до наступного. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатного розкладу, розцінок та норм праці, наказів та розпоряджень (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табелів обліку використаного часу, розрахунково-платіжних відомостей. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради на посаді головного інженера. Водночас, з 07.08.2009 на нього було покладено виконання обов`язків директора Дніпропетровського міського комунального підприємства теплових мереж «Дніпротепломережа». Розраховуючи розмір заборгованості по заробітній платі, позивач [PERSON] у позовній заяві та під час розгляду справи, виходив із розміру заробітної плати на посаді директора Дніпропетровського міського комунального підприємства теплових мереж «Дніпротепломережа», обов`язки якого він виконував з урахуванням премій та надбавок. Водночас, рішенням VII скликання Дніпровської міської ради №66/26 від 15.11.2017 «Про затвердження Положення про оплату праці керівників підприємств, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра» затверджено Положення про оплату праці керівників підприємств, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра (а.с. 144-149 т.1). Крім того, вищезазначеним Положенням вирішено Комунальним підприємствам Дніпровської міської ради здійснити розрахунок посадового окладу керівника комунального підприємства та надати його на погодження до виконавчого органу Дніпровської міської ради відповідно до підпорядкованості (п.2) (а.с.144-149 т.1). Доказів того, що [PERSON] , як виконуючий обов`язки директора Дніпропетровського міського комунального підприємства теплових мереж «Дніпротепломережа», виконав Рішення VII скликання Дніпровської міської ради №66/26 від 15.11.2017, суду не надано. Посилання позивача на необізнаність про таке рішення Дніпровської міської ради, суд вважає хибними. Так, п. 4.10 Статуту Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради до компетенції керівника - директора підприємства, між іншим належить відповідно до чинного законодавства України організовувати діяльність Підприємства, нести повну відповідальність за діяльність Підприємства, за погодженням з керівником органу, до сфери управління якого входить Підприємство затверджувати штатний розклад і визначати кількість працівників Підприємства, його структуру (а.с.152-156 т.1). В матеріали справи надано штатні розклади по Комунальному підприємству теплових мереж «Дніпротепломережа», за 2017, 2018, 2019 роки, за якими передбачено, зокрема посаду директора Дніпропетровського міського комунального підприємства теплових мереж «Дніпротепломережа», тоді як позивач обіймав посаду головного інженера, що не було передбачено у штатних розкладах. При цьому, позивач [PERSON] зазначив, що він не складав зазначені штатні розклади, а лише їх затверджував (а.с.230-235 т.1). Доказів того, що складені штатні розклади були затверджені Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, суду не надано. Водночас, листом Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради №2/6-656 від 14.08.2020, повідомлено, що у Департаменті відсутня інформація та документи, які підтверджують погодження посадового окладу в.о. директора КП «Дніпротепломережа» ДМР у 2017-2020 роках, нарахувань та виплати йому премії у 2017-2019 роках (а.с.172-173, 174 т.1). Крім того, для визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідним є встановлення відпрацьованого працівником робочого часу. Так, позивачем [PERSON] надано до суду копії табелів обліку робочого часу за 2017-2018 роки (а.с.73-91 т.2). Водночас, за актом від 30.11.2019 оригінали табелів робочого часу за період з 2012 року по 2018 рік в кількості 84 листів знищено за строком зберігання (а.с.127 т.1) За таких обставин, встановити відповідність наданих табелів обліку робочого часу у копіях їх оригіналам, не є можливим. Суд також зазначає, що Довідкою Управління аудиту та контролю перевірки КП «Дніпротепломережа» ДМР» встановлено, що нарахування заробітної плати, зокрема [PERSON] , відбувалося з порушенням норм чинного законодавства про оплату праці (а.с.175-210 т.1). Крім того, суд вважає слушними зауваження представника відповідача [PERSON] з приводу того, що позивач [PERSON] працював і у КП «Дніпротепломережа» ДМР» і у КМ «Коменергосервіс» за сумісництвом, а тому не доведено позивачем який час ним було відпрацьовано на кожному підприємстві в той період, за який позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі. Посилання сторони позивача на той факт, що при обчисленні заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку, було враховано щомісячний розмір заробітної плати, з якої стягувалися податки, що відображено у довідці Пенсійного фонду, суд не може взяти до уваги, оскільки під час розгляду справи, достеменно не встановлено розмір заробітної плати позивача у відповідності до Рішення VII скликання Дніпровської міської ради №66/26 від 15.11.2017 «Про затвердження Положення про оплату праці керівників підприємств, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра» та норм чинного законодавства про оплату праці (а.с.17-19 т.2). За встановлених обставин та наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку. Підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд також не знаходить з огляду на таке. Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно роз`яснень, викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. За приписами ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Проте, позивачем не доведено належними доказами спричинення йому моральної шкоди. Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та результату розгляду справи, з Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради в особі уповноваженої особи - голови ліквідаційної комісії Завертайного Ігоря Борисовича на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved