Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

у липні 2019 року позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.05.2015 року по 31.05.2019 року в розмірі 11 983,87 грн., 3% річних у розмірі 340,74 грн. та судових витрат у справі. В подальшому, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» у зв`язку із частковим погашенням заборгованості зменшив позовні вимоги та остаточно просило суд стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 3 691,31 грн., 3% річних у розмірі 340,74 грн. та судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. Позов мотивувало невиконанням [PERSON] обов`язку по оплаті витрат на утримання будинку й прибудинкової території як власником квартири [ADDRESS] , котрий знаходиться на балансі та обслуговуванні у КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва». Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.08.2019 року відкрито провадження у справі відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 06.11.2019 року (а.с. 145). 06.11.2019 року підготовче засідання не відбулося, розгляд відкладено на 12.02.2020 року (а.с. 156). 12.02.2020 року підготовче засідання відкладено на 25.05.2020 року (а.с. 169-170). 25.05.2021 року підготовче засідання не відбулося, розгляд відкладено на 13.08.2020 року (а.с. 175). 13.08.2020 року підготовче засідання не відбулося, розгляд відкладено на 19.01.2021 року (а.с. 193). 19.01.2021 року підготовче засідання не відбулося, розгляд відкладено на 24.05.2021 року (а.с. 204). Ухвалою від 24.05.2021 року підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд справи на 18.10.2021 року (а.с. 216). В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначенням того, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, котрий в установленому порядку повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, з клопотань з процесуальних питань не заявив, відзив на позов не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Будинок [ADDRESS] був віднесений до комунальної власності територіальної громади міста Києва та переданий до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Рішенням Київської міської ради від 09.09.2010 року № 7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві» вирішено не утворювати районні у місті Києві ради, припинити з 31.10.2010 року шляхом ліквідації районні в місті Києві ради та їх виконавчі органи. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.2010 року № 787 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.09.2010 року № 7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві» з 31.10.2010 року у районах міста Києва утворено районні в місті Києві державні адміністрації, підпорядковані Київській міській державній адміністрації та припинено шляхом ліквідації виконавчі органи районних в місті Києві рад. Рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 року № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» було затверджено переліки об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатками 1-10 до цього рішення, та визнано такими, що втратили чинність, додатки 2-12 до рішення Київради від 27.12.2001 року № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва». Згідно з переліком, наведеним в додатку 1 до рішення Київської міської ради від 02.12.2010 року № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» до об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва віднесено будівлі і споруди, а відповідно до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», із змінами та доповненнями, передано до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, в тому числі будинок [ADDRESS] . Рішенням Голосіївського районної в місті Києві ради 41 сесії V скликання від 19.10.2010 року № 41/10 передано майно територіальної громади Голосіївського району м. Києва з балансу Голосіївської районної в м. Києві ради на баланс КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» 31.10.2010 року, в тому числі й будинок [ADDRESS] . Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» перейменовано в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва». Матеріали справи містять копії договорів, зокрема: договір про постачання електричної енергії № 17195 від 31.08.2004 року, укладений між ПАТ «Київенерго» та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (а.с. 32-40); договір № 03/08Д від 03.08.2015 року щодо проведення профілактичних дезінфекційних робіт (дератизація та дезінсекція), укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та ТОВ «Укрбіоекологія» (а.с. 41-43); договір № D2 4М 0200 від 31.07.2015 року, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та ПрАТ «Отіс» про надання послуг з повного технічного обслуговування та ремонту ліфтів (а.с. 44-47); договір про надання послуг з вивезення побутових відходів № 10 від 25.01.2016 року, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (а.с. 48-52); договір № 263 про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту обладнання об`єднаної диспетчерської системи (ОДС) від 01.08.2016 року, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та ТОВ «Укравтосервіс» (а.с. 53-56); договір № 274 про надання послуг з повного технічного обслуговування ліфтів від 09.09.2016 року, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та МП «Промкомплекс» у формі ТОВ (а.с. 57-61); договір № 354 про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту обладнання об`єднаної диспетчерської системи (ОДС) від 30.12.2016 року, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та ТОВ « ТП Укравтосервіс» (а.с. 62-65); договір № 07/10-16Д/311 від 15.10.2016 року щодо надання послуг дислокації, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та ТОВ «Укрбіоекологія» (а.с. 66-69); договір № 427/1А від 11.01.2016 року щодо проведення робіт з дератизації та дезінсекції, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та ТОВ «Укрбіоекологія» (а.с. 70-74); договір № 2 про надання послуг дератизації та дезінсекції від 05.01.2017 року, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та ТОВ «Проф Дез Контроль Плюс» (а.с. 75-79); договір про надання послуг з вивезення побутових відходів № 13 від 20.01.2017 року, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (а.с. 80-84); договір № 25 про надання послуг з технічного обслуговування ліфтів від 01.02.2017 року, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та МП «Промкомплекс» у формі ТОВ (а.с. 85-89); договір № 75 про надання послуг операційно-диспетчерського обслуговування (ОДС) від 31.03.2017 року, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та ТОВ «СЕА ОДС» (а.с. 90-95); договір № 438 про надання послуг з технічного обслуговування ліфтів від 06.11.2017 року, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та МП «Промкомплекс» у формі ТОВ (а.с. 96-100); договір № 85 про надання послуг з обробки даних, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та КК «Центр комунального сервісу» (а.с. 101-106); договір № 2 про надання послуг з технічного обслуговування ліфтів від 09.01.2018 року, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та МП «Промкомплекс» у формі ТОВ (а.с. 107-111); договір № 36 від 06.02.2018 року, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та ПБФ «Овен» (а.с. 112-114); договір № 37 про надання послуг дератизації та дезінсекції від 07.02.2018 року, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та ТОВ «Комуналка» (а.с. 115-117); договір № 114 про надання послуг з обробки даних від 02.03.2018 року, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та КК «Центр комунального сервісу» (а.с. 118-123); додаткова угода до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за особовим рахунком № 20114011ПУ-Т119 від 06.02.2019 року (а.с. 124); додаткова угода № 20114011ПУ-Т119 про закупівлю електричної енергії на умовах універсальної послуги від 06.02.2019 року (а.с. 125-127); договір № 17 про надання послуг з обробки даних від 10.01.2019 року, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та КК «Центр комунального сервісу» (а.с. 128-136). Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] та є власником особового рахунку (а.с. 16, 165). Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги», чинним на час виникнення спірних правовідносин, визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2019 року у справі № 642/2858/16). Наявність договірних відносин між сторонами у справі не встановлена, проте, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Окрім того, відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред`явленої претензії. Разом з тим, відповідач у встановленому законом порядку не відмовився від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, відповідно до порядку, визначеному ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що б дало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем не надано. Позивач у справі стверджує, що відповідач, проживаючи у квартирі [ADDRESS] , не виконує своїх зобов`язань щодо сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі №401/710/15-ц. Зі складеного позивачем розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги по [ADDRESS] , вбачається, що по оплаті витрат на утримання будинку й прибудинкової території за період з 01.05.2015 року по 31.05.2019 року виникла заборгованість, що становить 11 983,27 грн., 340,74 грн. - 3% річних (а.с. 17). При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості з усіма його складовими, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджує порушення відповідачем обов`язків щодо своєчасного та повного сплати отриманих послуг. Через відсутність відзиву відповідача суд позбавлений можливості перевірити зазначені позивачем підстави для позову з урахуванням заперечень останнього в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Крім того, як встановлено судом, на час розгляду справи відповідачем здійснено часткове погашення заборгованості. Не сплаченими лишились заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 3 691,31 грн. та 3% річних у розмірі 340,74 грн. З огляду на викладене, позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 3 691,31 грн. підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про стягнення трьох відсотків річних у розмірі 340,74 грн., оскільки правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України)- вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Розрахунок відповідачем також не спростований. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18.07.2006 року). Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача відповідно до правил ст. ст. 141, 142 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved